Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача проценти, суму збитків та штраф згідно договору позики у загальному розмірі 3920.00 доларів США., вказуючи, що 17.04.2021 ним було надано відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 1400 дол. США. Пунктом 4 Договору передбачена сплата процентів від суми позики по одній зі встановлених процентних ставок один раз на місяць до фактичної дати повернення суми позики. Відповідач сплатила проценти по 16.05.2021 та більше не сплачувала. Тому просить стягнути з відповідача не сплачені нею проценти станом на день подачі позову у розмірі 1260 дол. США, виходячи зі ставки 1.5%. Крім того, п. 11 Договору встановлено, що розмір збитків у разі порушення позичальником умов Договору становлять 100% від суми позики. А тому, у зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе Договором зобов`язань, просить стягнути з неї 1400 дол. США. Також, п. 15 Договору визначено розмір штрафу, який повинен сплатити позичальник у розмірі 100% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тому, оскільки позичальник не виконує зобов`язання зі сплати щомісячних процентів, позивач просить стягнути з неї штраф у розмірі несплачених станом на день подачі позову процентів, а саме у розмірі 1260 дол. США. Ухвалою суду від 16.07.2021 позов залишено без руху. 27.07.2021 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань до суду не подавали, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України ухвалив слухати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 17.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідач отримала в позику 1400 дол. США. (а.с. 4) Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Крім того, на підтвердження передачі та отримання суми позики [PERSON] надала письмову розписку. (а.с. 5) Як вбачається з позовних вимог, позивач не просить стягнути основну суму боргу, а заявляє вимоги лише щодо стягнення несплачених відсотків, штрафу та збитків. Так, пунктом 4 Договору передбачений обов`язок позичальника сплатити проценти від суми позики по одній зі встановлених процентних ставок один раз на місяць до фактичної дати повернення суми позики: 1.5% на день, за період, за який проценти не були сплачені достроково; 20% на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед). Відповідно до п.10 Договору, позичальник несе відповідальність у разі порушення умов Договору. Договір починає свою дію з моменту його підписання до припинення прав та обов`язків, які виникли з Договору. (п. 13 Договору) Підписавши вказаний договір, сторони обумовили права та обов`язки кожного з них, відтак, [PERSON] погодилась з усіма умовами Договору щодо сплати, в тому числі, відсотків, збитків та штрафів. Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Доказів сплати відповідачем процентів щомісячно у розмірі та строк, визначених Договором позики, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача несплачених станом на день подачі позову відсотків за два місяця підлягають задоволенню та становлять з розрахунку п.п. «а» п. 4 Договору позики: 1400 (сума позики) х 1.5% х 60 (днів) = 1260 дол. США. Щодо стягнення збитків суд зазначає наступне. Положеннями п. 11 Договору встановлено, що розмір збитків у разі порушення позичальником умов Договору не доказуються позикодавцем у майбутньому та становлять 100% від суми позики, які позичальник зобов`язується сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Оскільки судом встановлено порушення [PERSON] умов Договору, а саме щодо обов`язкової сплати процентів щомісяця, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача збитків за порушення нею умов Договору. А тому, у зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе Договором зобов`язань, враховуючи п. 11 Договору та п.1 Договору щодо суми позики, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача збитки у розмірі 1400 дол. США. Щодо стягнення суми штрафу суд зазначає наступне. Положеннями п. 15 Договору визначено розмір штрафу, який повинен сплатити позичальник у розмірі 100% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тому, оскільки позичальник не виконує зобов`язання зі сплати щомісячних процентів, слід стягнути з неї штраф у розмірі несплачених станом на день подачі позову процентів, а саме у розмірі 1260 дол. США. Слід також зазначити, що у відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. В пункті 51 зазначеної постанови судді Верховного Суду дійшли висновку про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум (і в національній, і в іноземній валютах), які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який в тій справі виконувався примусово за участі державного виконавця. Пунктами 52, 56 постанови передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні, оскільки перерахування стягувачеві суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Крім того, виконавець не наділений повноваженнями здійснювати перерахунок валютного курсу, визначеного у резолютивній частині рішення. Таким чином, зазначення у резолютивній частині еквіваленту стягнутої суми в судовому рішенні в національній валюті не буде відповідати вказаним положенням. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскільки [PERSON] отримала позику у іноземній валюті, тому до стягнення з неї підлягають суми, виражені у валюті зобов`язання - доларах США. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме слід стягнути 1260 дол. США заборгованості зі сплати відсотків, 1400 дол. США збитків, 1260 дол. США штрафу. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1070.20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved