Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

в обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 25.03.2013 року по колективній скарзі жителів вул. Фрунзе с.Мотрунки Красилівського району Хмельницької області відбулося засідання виконавчого комітету Михайловецької сільської ради Красилівського району. На засідання виконкому був запрошений відповідач [PERSON] На розгляд було винесено питання про забруднення вулиці і води вчителькою [PERSON]. В ході засідання, після того, як йому було надано слово, відповідач [PERSON] в присутності громади села пригрозив йому, що якщо він ще раз буде кудись звертатись із скаргами, він зробить все для того, щоб притягнути його до відповідальності, дана погроза була сприйнята ним всерйоз. Після того, коли відповідач його попередив в присутності інших осіб про можливе притягнення до відповідальності в нього з»явилось постійне занепокоєння, нервування через приниження його честі, гідності як добропорядного громадянина, сім»янина. Внаслідок пережитого нервового стресу в нього посилилися головні болі, він постійно знаходиться в пригніченому стані, що стало причиною перенесення в зв»язку з цим психологічних потрясінь, важких нервових реакцій, знизилася продуктивність його праці. Сам факт приниження його честі та гідності в присутності його близьких, знайомих (односельців) безумовно завдало йому душевних переживань, тому розмір грошового відшкодування визначає в сумі 24360 грн., що є обгрунтованим та співрозмірним тим стражданням і наслідкам перенесеного ним стресу, роздратування, які він зазнав. Оскільки 25.06.2013 року на засіданні виконавчого комітету Михайловецької сільської ради депутатом районної ради, директором Михайлівецької ЗОШ, [PERSON] було принижено його честь і гідність та внаслідок цього йому було завдано моральну шкоду, просить стягнути з [PERSON] на його користь 24360 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному об»ємі, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що ніяким чином не ображав честі та гідності позивача. На засідання виконкому його запросили в зв»язку із тим, що розглядалась скарга [PERSON] на жительку с. Мотрунки [PERSON], яка забруднює вулицю села стоками від її гноярки та виливанням помиїв, і яка працює вчителькою Михайловецької ЗОШ. В поданій скарзі [PERSON] вимагав звільнити [PERSON] з роботи. Він лише пояснив на засіданні виконкому, що у нього як директора школи, не має підстав для звільнення [PERSON] з роботи, оскільки вона досвідчений педагог, свою роботу знає та добросовісно виконує, також він пропонував закінчити спір , який виник між [PERSON] та [PERSON] мирно, ніяких погроз та принижень для [PERSON] він не висловлював, всі його скарги та звернення у різні інстанції в тому числі до суду є надуманими. Просить в позові [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд находить позов не підлягаючим задоволенню. Судом об"єктивно встановлено, що 25.06.2013р. відбулось засідання виконкому Михайловецької сільської ради на якому окрім інших питань розглядалась скарга [PERSON] на жительку с. Мотрунки [PERSON], яка забруднює вулицю села стоками від її гноярки та виливанням помиїв. На засіданні виконкому була заслухана [PERSON], жителі с. Мотрунки [PERSON] та [PERSON]. На засідання виконкому був запрошений також директор Михаловецької ЗОШ [PERSON], оскільки [PERSON] працювала вчителькою Михайловецької ЗОШ, який дав пояснення щодо професійних здібностей [PERSON] та пропонував вирішити спір мирним шляхом. Згідно рішення виконкому [PERSON] було вказано на недопустимість випадків витоків з хліва і гноярки на вулицю та зобов»язано продовжити бетону відмостку і загорожу щоб утримувати в належному санітарному стані територію прилеглу до вулиці. Допитані в судовому засіданні як свідки члени виконкому Михайловецької сільської ради [PERSON],[PERSON], [PERSON] суду пояснили, що при виступі [PERSON] ніяких погроз, образ в сторону [PERSON] він не висловлював, а лише заступився за [PERSON], яку ображав [PERSON], пояснив, що вона гарний працівник і у нього не має підстав для її звільнення, а також пропонував вирішити спір між ними мирним шляхом. Пояснення вказаних свідків підтвердили в суді свідки [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Одночасно, Основний Закон України проголошує, що саме право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь або ділову репутацію. Право на недоторканність гідності та честі полягає у забороні здійснювати будь-які дії, якими можуть бути порушені ці особисті немайнові права. Здебільшого честь та гідність можуть порушуватися шляхом поширення недостовірної інформації. При цьому неважливо, яким способом здійснюється поширення інформації (усним, письмовим, за допомогою творів мистецтва, міміки, жестів та інших усталених дій, за допомогою ЗМІ, електронних комунікацій тощо). Основним є те, щоб ця інформація стосувалася певної особи, була викладена недостовірно та порушувала її особисті немайнові права. Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред'явлено особою, про яку поширено такі відомості, а так само близькими родичами цієї особи, коли відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку також у разі поширення таких відомостей щодо члена її родини або іншого родича, який помер. Ст.302 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка поширює інформацію зобов»язана переконатися у її достовірності. Відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлено позов. Позивач також має право подати докази невідповідності таких відомостей дійсності. Громадянин або організація, щодо яких поширено відомості, які не відповідають дійсності й завдають шкоди їхнім інтересам, честі, гідності або діловій репутації, мають право вимагати відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої поширенням таких відомостей. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року №7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організації "зазначено, що важливою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина, закріплених Конституцією України, є судовий захист від протиправних посягань на його честь і гідність. Під поширенням відомостей, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, з використанням засобів масової інформації, викладенням в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних випусках, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. За пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливе чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то вона повинна поширюватись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] 25 червня 2013 року ніяким чином не поширював про позивача [PERSON] недостовірних відомостей, не погрожував йому та не принижував його, а тому відповідно заявлені позовні вимоги позивача судом визнаються безпідставними і не підлягаючими задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed