Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Приватної фірми «Капітал-Сервіс» (далі ПФ «Капітал-Сервіс») про стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що він з січня 2014 року працював у ПФ «Капітал-Сервіс» на посаді охоронця. 15.08.2015 року його було призвано на військову службу по мобілізації на особливий період. 11.04.2016 року він був прийнятий на військову службу за контрактом. Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.\~ За січень, лютий, березень 2019 року ПФ «Капітал-Сервіс» нарахувало йому заробітну плату у розмірі 12\~519,00 грн., тобто у розмірі 4\~173 грн. на місяць. З квітня 2019 року відповідач припинив нарахування та виплату йому заробітної плати. В червні 2019 року він звернувся до ПФ «Капітал-Сервіс» з заявою про виплату заробітної плати за квітень, травень, червень 2019 року відповідно до имог ст.119 КЗпПУ. Відповідач його заяву проігнорував. З огляду на викладене, приписи ст.ст. 119 КЗпП України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за квітень, травень, червень 2019 року у розмірі 12519 грн. та заробітну плату з розрахунку 4\~173,00 грн. на місяць, але не менше мінімальної заробітної плати по дату закінчення судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Ухвалою суду від 10.01.2020 року витребувано в ПФ «Капітал-Сервіс» наказ про призначення [PERSON] на посаду, наказ про увільнення і збереженням середнього заробітку, довідку про середньомісячну заробітну плату. Відповідачем вимоги суду залишені без відповіді. Відзив на позов відповідача також до суду не надходив. Згідно загальної інформації про юридичну особу Приватна Фірма «Капітал Сервіс» не перебуває в процесі провадження у справі про банкрутство, в процесі припинення, відомості про державну реєстрацію припинення юридичної особи відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 65 Конституції України визначено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами\~третьою\~та\~четвертою\~статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61\~Закону України\~"Про освіту". Відповідно до ч.ч.3,4 ст.119\~КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України\~"Про військовий обов`язок і військову службу"\~і\~"Про альтернативну (невійськову) службу",\~"Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] з січня 2014 року працював в ПФ «Капітал-сервіс» на посаді охоронця. 15.08.2015 року його було призвано на військову службу по мобілізації на особливий період. 11.04.2016 року [PERSON] уклав з Міністерством оборони України в особі КВОК «Південь» генерала-майора [PERSON] , контракт про проходження громадянином України військової служби у збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу. Контракт є строковим, а саме до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію. Згідно з довідкою [INFO] від 02.07.2019 року №5/71 [PERSON] перебуває на військовій службі в Херсонському ОВК Херсонської області. Відповідно до ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014року № 1669-VЙЙ, період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Оскільки, Указ Президента України про завершення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався, до теперішнього часу не припинилися обставини, що стали причинами введення особливого періоду, тимчасово окуповані території не звільненні, антитерористична операція не завершена, тому суд дійшов висновку, що особливий період не завершений, а закінчення заходів мобілізації не припиняє особливий період. Отже, позивач уклав контракт під час дії особливого періоду, який не скасовано, рішення про демобілізацію військовослужбовців прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду не приймалося, тому у відповідача не було законних підстав для припинення нарахування та виплати [PERSON] заробітної плати. За таких обставин, відповідач зобов`язаний дотримуватися гарантій для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, у тому числі призваних на військову службу, зокрема зберігати місце роботи, посаду і середній заробіток таких працівників (ст. 119 КЗпП України). Суд звертає увагу на те, що відповідачем на вимогу суду від 10.01.2020 року не надані відомості про прийняття на роботу позивача, його увільнення із збереженням середнього заробітку, у тому числі довідку про його середньомісячну заробітну плату, а тому судом встановлено факт працевлаштування позивача та розмір його середньомісячної заробітної плати на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 19.06.2019року за №1488/к/21-22-51-18-02-08 Згідно даного розрахунку заробітна плата нарахована позивачу ПФ «Капітал Сервіс» за січень, лютий, березень 2019 року в сумі 12\~519 грн. із розрахунку 4173,00грн., що відповідає законодавчо встановленому розміру мінімальної заробітної плати. Частиною першою статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці(ч.1 ст.95 КЗпП України) Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці(ч.4 ст.95КЗпП України). Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за період: з 01.04.2019 року по 31.12.2019 року в сумі 33 384,00грн. виходячи із мінімального розміру заробітної плати 4173 грн.; за період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року в сумі 37\~784,00 грн. із мінімального розміру заробітної плати 4723,00 грн.; за період з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року в сумі 10 000,00 грн. мінімальний розмір заробітної плати 5000,00 грн. Отже, загальний розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 81\~168,00грн. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,00грн. На підставі викладеного, ст.65 Конституції України, ст.ст.3, 94-95,115,119, 233 КЗпП України, Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,

Outcome: approved