Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] у серпні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що в 2017р. між нею та відповідачем було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] за 70000грн. Для забезпечення в подальшому укладення цивільно-правової угоди, [PERSON] отримав від неї в якості авансу кошти в сумі 20000 грн., про що була складена розписка. Після передачі коштів син позивача разом зі сім`єю почав проживати у будинку. Але, на початку 2018р. [PERSON] побачила оголошення в газеті "Трибуна хлібороба" про те, що [PERSON] продає вкзаний будинок. На прохання повернути виплачені їй кошти відповідач категорично відмовився, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 20000 грн., та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задоволити, пояснила. що дізналася що [PERSON] після отримання коштів та домовленості про купівлю-продаж будинку, подав оголошення про повторну продаж будинку. Відповідач в судове засідання не з"явився, відзив на позов не надіслав, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду повідомленим належним чином. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач та її представник не заперечували проти такого порядку вирішення справи. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, допитавши свідка, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки, яка міститься в матеріалах справи відповідач [PERSON] в присутності свідка отримав кошти за продаж будинку від [PERSON] в розмірі 20000грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в її присутності [PERSON] передала відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000 грн за домовленістю про купівлю-продаж будинку, в її присутності була видана розписка, в якій вона оосбисто розписалася. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. З цього випливає, що коли сторони хочуть визнати, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне: По перше, між сторонами має бути укладений письмовий договір про завдаток / ст. 547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом. По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути указано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток а аванс. По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком а авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню. Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі. Якщо сторони підписали договір купівлі-продажу на наступних умовах: Продавець зобов`язується продати покупцеві товар, покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором покупець вносить завдаток в певній сумі. Це прямо зазначено в договорі. Крім цього, в договорі обумовлено ціну, строк оплати, інші істотні умови. Відтак, внесені кошти під час підписання договору є завдатком з усіма наслідками. Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. За вище викладених обставин суд вважає, що позов необхідно задоволити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 138 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved