Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що 04 березня 2014року між банком та [PERSON] укладено договір кредиту № 270ВІ10140304001, відповідно до п. 1.1. якого, банк надав останньому кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 18\~300грн, зі сплатою 29% річних та комісій , з кінцевим терміном повернення кредиту 03 березня 2019року. 04 березня 2014року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 270ВІ10140304001-П, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобовязань , що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором і позичальником. П.3.3.5 договору кредиту встановлено, що позичальник зобовязаний забезпечувати сплату процентів за використання кредиту в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 1.1.1., 2.4,2.7,2.9 цього договору та комісії в розмірах та в порядку , передбачених цим договором. Позичальником не було виконано зобовязання за кредитним договором , в результаті чого станом на 01.08.2016року заборгованість за кредитним договором складає 22\~260,92грн, в тому числі заборгованість за кредитом 14\~030грн, заборгованість за відсотками 5\~108,28грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1063,19грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1462,20грн, інфляційні витрати за кредитом 247,83грн, інфляційні витрати за відсотками 349,42грн. Просять суму заборгованості стягнути з відповідачів солідарно, також стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву про розгляд справи у відсутність представника банку. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року вбачається, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Суд встановив, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 270ВІ10140304001 від 04 березня 2014р., відповідно до якого, Банк надав [PERSON] кредит в сумі 18 300грн. зі сплатою 29% річних та комісій , в розмірі та в порядку , визначених в Додатку №1 до цього договору. Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору погашення кредиту здійснюється до 4 числа (включно) кожного місяця, починаючи з квітня 2014року, в сумі 305грн, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 03 березня 2019року (включно). Відповідно до п.п.3.3.4,3.3.6,.договору відповідач зобовязаний суворо дотримуватися положень кредитного договору, сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому п.п.1.1., 2.4, 2.7 договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку , визначеному п. 1.1.,2.4 цього Договору. Згідно п. 4.1.договору в разі прострочення позичальником строків сплати процентів, строків повернення кредиту, позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.3.2.3.договору кредитор має право вимагати достроково повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів(а.с.6-10) Суд встановив, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти, але не виконував належним чином умови договору щодо погашення кредиту і процентів за ним у звязку з чим, станом на 01 серпня 2016 року виникла заборгованість за кредитом 14\~030,00грн, заборгованість по процентам 5108,28грн. Позивачем також нарахована станом на 01 серпня 2016року відповідачу пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в загальній сумі 2525,39грн., в тому числі пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1063,19грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1462,20грн. Нараховані\~ інфляційні\~ витрати за кредитом в сумі 247,83грн, інфляційні витрати за відсотками 349,42грн. (а.с.3-4). Оскільки відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання,\~ відповідно у позивача виникло право\~ вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також повернути достроково частину позики, що підлягає сплаті. Судом встановлено, що 04 березня 2014року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 270ВІ10140304001 від 04 березня 2014року, було укладено з відповідачем [PERSON] договір поруки № 270ВІ10140304001-П (а.с.16-17). Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов"язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов"язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, в строки та в порядку , передбачених договором кредиту № 270ВІ10140304001 від 04 березня 2014року. Пунктом 3.1.4 договору поруки визначено, що у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов"язання, поручитель відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення божником зобовязання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Оскільки відповідачі не сплачують заборгованість по кредитному договору в добровільному порядку, суд вважає, що вказана сума боргу підлягає стягненню з них солідарно в примусовому порядку. Вимоги позивача про стягнення пені,\~ суд вважає\~ не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м.Дружківка . В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 11 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Дружківка . З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] , який проживає у м. Дружківка,\~ пеня нараховується за період з 31.07.2015р до 31.07.2016р, і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».\~ Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378грн. (а.с.5) по 689грн з кожного.

Outcome: partial