Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить встановити юридичний факт на підтвердження того, що свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 14.04.1993 року Комітетом по управлінню комунальною власністю виконкому міської ради народних депутатів, зареєстроване14.04.1993 року в Красноармійському бюро технічної інвентаризації видане на ім`я « [PERSON] » (мовою оригіналу) належить [PERSON] , померлому [INFO] . Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Заявником вжито заходи для вступу в права на спадщину, відкриту після смерті чоловіка. В видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, з причини наявності певних розбіжностей в документах на спадкове майно, а саме в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] , видане 14.04.1993 року Комітетом по управлінню комунальною власністю виконкому міської ради народних депутатів зазначено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної власності належить, в тому числі, « [PERSON] », при цьому в свідоцтві про смерть дані спадкодавця зазначено як « [PERSON] ». З огляду таких обставин, заявник [PERSON] звернувся до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано, просить ухвалити рішення по справі на підставі поданих доказів. Заінтересованою особою Покровською міською радою Донецької області, в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Красноармійськ Донецької області, громадянка України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта а.с. 4 - 5). [PERSON] є дружиною [PERSON] (подружні відносини підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу - а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер (підтверджено свідоцтвом про смерть - а.с. 6). Після смерті [PERSON] , в силу ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить нерухоме майно - 1/4 частина квартири [ADDRESS] . З дотриманням ст. ст. 1221, 1268 ЦК України заявником [PERSON] вжито заходи для прийняття спадщини, відкритої після смерті чоловіка, однак в реалізації юридичних прав спадкоємця виникли певні перешкоди. Постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області Богатової І.М. від 10.09.2019 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Зі змісту постанови нотаріуса вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 41/2019; спадкове майно складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS] ; з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася дружина померлого - [PERSON] ; спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів щодо належності вказаного майна на ім"я [PERSON] (у відповідності до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року; свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 14.04.1993 року комітетом по управлінню комунальною власністю виконкому міської ради народних депутатів м. Красноармійська в 1/4 частині на квартиру за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), а у свідоцтві про смерть ім`я спадкодавця записане як [PERSON] (а.с. 16). Таким чином, в правовстановлюючих документах на нерухоме (спадкове) майно та свідоцтві про смерть наявні розбіжності в зазначені прізвища померлого (спадкодавця). З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення юридичного факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до Листа Верхового суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки громадяни мають право звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З матеріалів справи вбачається, що 14.04.1993 року Комітетом по управлінню комунальною власністю виконкому міської ради народних депутатів дане свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, згідно якого квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної власності належить - [PERSON] (заявник по справі), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (син); свідоцтво зареєстровано 14.04.1993 року в Красноармійському бюро технічної інвентаризації за р/номером 34 (а.с. 9). Вказаний документ є правовстановлюючим відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (діяла з 1966 по 19.01.1996 року). Згідно довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 570/01-02 від 02.05.2019 року - за відомостями станом до 01.01.2013 року квартира [ADDRESS] належала - [PERSON] , [PERSON] (мовою оригіналу - російською), [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, видане комітетом по управлінню комунальною власністю міської ради народних депутатів від 14.04.1993 року (а.с. 15). Встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією права заявника на отримання спадщини. Можливість встановлення юридичного факту в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту правовстановлюючих документів, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобов`язального характеру видачі заявнику [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: approved