Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

23.01.2018 [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки, завдані залиттям квартири [ADDRESS] у розмірі 30 208,00 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., понесені витрати на залучення незалежного оцінювача - «ФОП [PERSON] » у розмірі 1600 грн., судовий збір у розмірі 1409,00 грн. та понесені витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 700 грн. Позов обгрунтований тим, що позивачу згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.06.1999, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , а відповідач є власником квартири, що розташована поверхом вище, а саме: [ADDRESS] . Зазначено, що 17.08.2017 сталося залиття належної позивачу квартири. Актом про залиття, складеним 30.08.2017 комісією ЖЕД №904 у складі: майстра технічної дільниці №3 [PERSON] , майстра ремонтної комісії [PERSON] та слюсаря-сантехніка [PERSON] , причиною зазначеного вище залиття визнано пошкодження фільтру ХВП в квартирі, належній відповідачу. Згідно акту, позивачу завдано таку майнову шкоду: у житловій кімнаті площею 14,8 кв.м. паркетна підлога (замокання), на стіні замокання та відшарування шпалер площею 19,6 кв.м., в коридорі площею 5,0 кв.м. на стіні замокання та відшарування шпалер площею 5 кв.м., замокання паркетної підлоги, в приміщенні кухні площею 7,9 кв.м. відшарування шпалер на стіні площею 2,7 кв.м., деформація дверної коробки та дверного полотна, в санвузлі площею 2 кв.м. деформація дверної коробки та дверного полотна, замокання сталі (пластикова вагонка). Позивач посилалася на те, що звітом №26/17 від 18.09.2017, виконаного незалежним оцінювачем - ФОП « [PERSON] » встановлено, що на момент складання звіту розмір завданих їй збитків становить - 30 208 грн., з урахуванням зносу конструкцій і елементів житлових будинків, затрат на матеріали та відновлення пошкодженого оздоблення належної їй квартири. За виготовлення вказаного звіту позивачем було сплачено оцінювачу 1600 грн. Вказала, що нею вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, відповідач був ознайомлений з актом про залиття, про завдані збитки знав, у приватній розмові запевнив, що відшкодує шкоду, однак, після повідомлення вартості завданих збитків, відмовився відшкодовувати матеріальну шкоду. Позивачем зазначено, що з жовтня 2017 року вона розпочала за власні кошти відновлювальні роботи, оскільки, житло було непридатне для нормального життя. Крім того, посилалася на те, що 06.12.2017 направила відповідачу вимогу про відшкодування матеріальної шкоди та запропоновано відповідачу в місячний строк відшкодувати завдані збитки, однак, вимога проігнорована відповідачем. Також позивач вказала, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації. Зазначені обставини та дії відповідача змусили позивача звернутись за допомогою до невролога та пройти курс амбулаторного лікування. З огляду наведене, просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2018 позовну заяву залишено без руху. 08.02.2018 представником позивача усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.03.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 19.06.2018 у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 18.02.2019 задоволено клопотання представника позивача - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири. Витребувано від Київського міського бюро технічної інвентаризації (вул. Трьохсвятительська, 4в, м. Київ, 01001) інформацію стосовно реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] та належним чином завірену копію правовстановлюючого документу, на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивачка подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, беручи до уваги позицію представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, однак, їхня неявка не перешкоджає розглядові справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.06.1999, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, згідно з розпорядженням (наказом) від 21.06.1999 №1016, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації №062/14-6386 (И-2019) від 24.04.2019, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 03.02.1997, дублікат якого видано 15.09.2004. 17.08.2017 відбулось залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про залиття від 30.08.2017 №904-911, складеним комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва «Житлово-експлуатаційна дільниця-904». В акті зазначено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була залита з вище розташованої квартири [ADDRESS] , причною залиття є пошкодження фільтра ХВП в вище розташованій квартирі [ADDRESS] , виявлені пошкодження: у житловій кімнаті площею 14,8 кв.м. паркетна підлога (замокання), на стіні замокання та відшарування шпалер площею 19,6 кв.м., в коридорі площею 5,0 кв.м. на стіні замокання та відшарування шпалер площею 5 кв.м., замокання паркетної підлоги, в приміщенні кухні площею 7,9 кв.м. відшарування шпалер на стіні площею 2,7 кв.м., деформація дверної коробки та дверного полотна, в санвузлі площею 2 кв.м. деформація дверної коробки та дверного полотна, замокання сталі (пластикова вагонка). На підтвердження своїх доводів щодо розміру завданої майнової шкоди, позивач надала суду звіт з визначення розміру матеріальних збитків №26/17 від 18.09.2017, завданої внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складений ФО-П « [PERSON] ». З наданого суду звіту вбачається, що розмір матеріального збитку складає 30 208 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З цього випливає, що обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, а на відповідача - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що залиття квартири позивачки сталося з вини відповідача, а розмір завданих залиттям квартири збитків становить 30 208, 00 грн. які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] Підлягає задоволенню також вимога позивача про стягнення витрат на проведення експертизи у розмірі 1600 грн., оскільки позивачем понесено вказані витрати на оплату проведення експертизи ФО-П « [PERSON] », що підтверджується товарним чеком №26/17 від 18.09.2017 на суму 1600 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яку оцінює у 15 000 грн., посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації. Зазначені обставини та дії відповідача змусили позивача звернутись за допомогою до невролога та пройти курс амбулаторного лікування, на підтвердження зазначеного надала суду довідку Комунального некомерційного підприємства консультативно-діагностичного центру Дніпровського району м. Києва від 13.10.2017, про те, що позивач знаходилась на амбулаторному лікуванні у невролога з діагнозом: вегето-судинна дистонія, на що суд зазначає наступне. Норми ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Судом встановлено, що внаслідок затоплення квартири була завдана позивачу матеріальна шкода, З огляду на вищенаведене, суд також вважає, що позивачем частково обґрунтовано вимогу про стягнення моральної шкоди, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири підлягає частковому задоволенню. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 5 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Що стосується стягнення судових витрат на користь позивача, то слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні суду було сплачено судовий збір у розмірі 1409,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.947009376.1 від 23.01.2018 та №0.0.957098998.1 від 06.02.2018. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Встановлено, що адвокат Рясна Аліна Вячеславівна здійснює представництво [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 03.12.2017, ордеру серії ЗП №044104 від 23.02.2018 та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №ЗП 001426 від 02.10.2017. Проте позивачем не надано підтверджено понесення таких витрат. Таким чином, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання професійної правничої допомоги. Суд,

Outcome: partial