Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вимогою зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком за №25 по вул.Пасовисько в с.Підлипці Золочівського району Львівської області надати ключі від вхідних дверей даного будинку, не змінювати замки від вхідних дверей без її відома, зобовязати відповудача відновити електропостачання до даного будинку, позначену в плані 1-2 (площею 23 кв.м.) та вселити її в будинок за №25 по вул.\~Пасовисько в с.\~Підлипці Золочівського району Львівської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач являється власником половини спірного будинку. Власником другої половини являється відповідачка. Однак, між сторонами по справі тривають постійні конфлікти, відповідачка створила [PERSON] нестерпні умови проживання, самовільно зайняла кімнату, де позивач проживала та тримала свої речі, поставила туди своє майно, забрала ключ від вхідних дверей будинку, знищила та викинула частину меблів відповідачки, виключила кімнату від електропостачання, не впускає в будинок. Через вищезазначені перешкоди позивачка вимушена проживати у будинку іншої доньки [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, зсилаючись на зміст позовних вимог, просила їх задоволити. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні з позовом погодився, пояснив, що не зважаючи на те, що позивач є власником частини будинку в с. Підлипці вул. Пасовицька, 25 , відповідач безпідставно їй чинить перешкоди в користуванні таким, відповідач забрала в позивача ключ від вхідних дверей, відключала їй світло та газ в будинку. Позивач змушена проживати, тимчасово, в літній кухні. З приводу неправомірних дій з боку відповідача , [PERSON] зверталася зі скаргами в поліцію. Просив позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, вважає його безпідставним, зазначила, що ніхто не чинить позивачці перешкоди у користуванні належним їй житлом. Позивач дійсно тимчасово проживає в літні кухні, в якій є всі необхідні умови для проживання. ЇЇ переселення з будинку до літньої кухні пов"язане з тим, що позивач є похилого віку, в даному будинку незаконно продавала горілку, не дбала про будинок, забувала закривати двері. Просила відмовити в задоволенні позову. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89954639 від 19.06.2017 року власником ? частки житлового будинку №25 по вул.Пасовисько в с.Підлипці Золочівського району Львівської області являється [PERSON] Згідно Довідки №999, виданої виконкомом Підлипецької сільської ради Золочівського району Львівської області від 10.07.2017 року [PERSON] зареєстрована і проживає в [INFO]. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами не заперечується та відповідно не потребує доказування, що власником іншої половини спірного будинку являється [PERSON] Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Розглядаючи позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні житлом, суд враховує, що стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом частини 4 статті9та статті109 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до\~ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] не підтвердили факт створення перешкод [PERSON] її донькою [PERSON] перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком, більше того зазначили, що позивач періодично проживає у спірному будинку. Жодних інших доказів створення перешкод у користуванні квартирою позивач не надала. Відтак, позивач не підтвердила того, що відповідачка на теперішній час чинить будь-які перешкоди позивачці в користуванні належної їй на праві власності часткою житлового будинку. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України, на позивачеві лежить обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу, а саме: у разі визнання обставин, які підлягають доказуванню, протилежною стороною; визнання судом обставин, які підлягають доказуванню, загальновідомими; встановлення обставин рішенням, яке набрало законної сили, у іншій цивільній, адміністративній чи господарській справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; встановлення вироком у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, обставин щодо наявності факту вчинення особою протиправного діяння, для розгляду судом справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду.\~\~ У відповідності до ч.1\~ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач [PERSON], окрім доказів на підтвердження їхнього права власності на квартиру, яке відповідачкою не оспорюється, не надала суду жодного доказу в підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує вчинення відповідачкою дій, що порушують її права, як співвласників житла, зокрема, доказів, які б підтверджували факт заміни відповідачкою ключів від вхідних дверей будинку, факт знищення речей, відключення кімнати від електроенергії тощо, оскільки саме на ці обставини, позивач посилалась в обґрунтування своїх вимог. Крім того, в силу названої вище норми ст.15 ЦК України, не може бути задоволена й вимога позивачки про заборону змінювати замки від вхідних дверей будинку без відома позивачки в майбутньому. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачкою позовних вимог, оскільки не доведено факту порушення її права на користування житловим будинком, в тому числі й для проживання у ній, саме внаслідок дій відповідачки, а відтак, відсутній спір про право. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed