Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-буд.[ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є співвласником 3 / 5 часток даного будинку, відповідач, який є сином позивача і зареєстрований у будинку, з 2000 року переїхав жити до м.Прилуки, реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та зумовлює сплату комунальних послуг у більшому розмірі, перешкоди у користуванні відповідчу будинком відсутні. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги за вищевикладених обставин, пояснивши, що син у зв»язку із його сімейними обставинами у 2000 році переїхав жити до м.Прилуки, у неї із відповідачем відносини та зв»язки відсутні, реєстрація відповідача у будинку здійснена попереднім власником. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач не проживає у буд.[ADDRESS] з 2000 року, він з позивачем не спілкується, перешкоди йому у користуванні будинком відсутні, речі відповідача у будинку відсутні. Аналогічні показання в судовому засіданні надані свідком [PERSON]. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі-газеті "Деснянська правда", випуск від 21 вересня 2017 року №38, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, позивач та її представник в судовому засіданні не заперечують проти такого порядку вирішення справи. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач є власником 3 / 5 часток буд.[ADDRESS] (до перейменування 18 лютого 2016 року-[ADDRESS]) м.Ніжина Чернігівської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 червня 2008 року, реєстрація права власності проведена 23 червня 2008 року, підстава-свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2008 року (в порядку спадкування після [PERSON]). Згідно будинкової книги відповідач [PERSON], 1973 року народження, зареєстрований у даному будинку з 1998 року. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спір виник між позивачем [PERSON], як співвласником 3 / 5 частки будинку, які в натурі не виділені, та відповідачем, як сином позивача, реєстрація місця проживання відповідача у вищезазначеному будинку здійснена за згодою попереднього власника даних 3 / 5 часток будинку-[PERSON], відповідач у будинку не проживає з 2000 року, що підтверджується показаннями в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], докази щодо поважності причин непроживання у будинку відповідачем не надані, при цьому відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає; громадянин України зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Також судом враховується, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із врахуванням непроживання відповідача у будинку з 2000 року, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як його співвласником, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування будинком станом на час розгляду справи, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням,-буд.[ADDRESS].

Outcome: approved