Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад. Заявлені позовні вимоги товариство обґрунтовувало тим, що 14.10.2004 року, відповідно до укладеного договору № КЗМОАК22083112 від 14.10.2004 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 66 462 (шістдесят шість тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 10 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2009 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.05.2007 року ПАТ КБ «Приват Банк» уклали з Відповідачем договір застави рухомого майна. Згідно із зазначеним договором, Відповідач надав в заставу автомобіль Chevrolet, модель: AVEO, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2013 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Chevrolet, модель: AVEO, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ «Приват Банк» з правом його продажу ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Позивач просив суд вилучити у Відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «Приват Банк» предмет застави: автомобіль Chevrolet, модель: AVEO, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (проживає: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]); комплекс ключів та свідоцтво про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу. Представник Відповідача подав до суду заперечення проти позову, відповідно до якого зазначив, що до п.1.1. кредитного договору КЗМОАК22083112 від 14.10.2004 року кінцевим терміном повернення кредитних коштів за кредитним договором у розмірі 66 462,10 грн. є дата 14.10.2009 рік, відповідно до перерахованого вище перебіг позовної давності потрібно рахувати з 14.10.2009 року. Крім того, як зазначив представник Відповідача, [PERSON] виконав зобов'язання в повному обсязі, а саме повернув кредитні кошти у розмірі 42 718,52 грн. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет іпотеки від 26.04.2013 року по справі № 202/22433/13-ц, на думку представника Відповідача, не набрало законної сили, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 14.10.2004 року, відповідно до укладеного договору № КЗМОАК22083112 від 14.10.2004 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 66 462 (шістдесят шість тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 10 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2009 року. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.05.2007 року ПАТ КБ «Приват Банк» уклали з Відповідачем договір застави рухомого майна. Згідно із зазначеним договором, Відповідач надав в заставу автомобіль Chevrolet, модель: AVEO, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. За правилами ст. ст. 19, 20 Законом України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2013 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Chevrolet, модель: AVEO, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ «Приват Банк» з правом його продажу ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 07.05.2013 року (а.с. 7). При чому, твердження Відповідача та його представника щодо не набрання законної сили вищезазначеного рішення суд сприймає критично, оскільки на момент звернення до суду ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] з позовом про передачу предмета застави в заклад, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2013 року не було переглянуте, оскаржене чи скасоване в передбаченому законом порядку. Відповідно до ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України „Про заставу" заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Обов'язки та права заставодержателя при закладі передбачені ст.ст. 45, 46 вказаного Закону. Згідно зі ст. 20 Закону України „Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду в установленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. В даному випадку Банк розпорядився своїм правом на звернення стягнення на предмет застави, у зв'язку з чим, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2013 року йому надано можливість самостійної реалізації автомобіля. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не було пред'явлено до виконання виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду від 26.04.2013 року до відповідного відділу державного виконавчої служби, державний виконавець якого зобов'язаний виконати зазначене вище рішення суду. Будь-яких даних щодо неможливості виконання Банком рішення суду, зокрема, у відповідності з нормами ч. ч. 1, 5 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження", вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання в порядку ст. 373 ЦПК України матеріали справи не містять. Слід зазначити, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2013 року в частині звернення стягнення на предмет застави шляхом опису та передачі спірного автомобіля ПАТ «Приват Банк» з право його продажу ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, передбачає в собі процедуру вилучення даного автомобіля у власника та його продаж в межах процедури виконавчого провадження. Таким чином, враховуючи зміст поняття закладу, права та обов'язки сторін при закладі, відповідно до ст.ст. 44, 45, 46 Закону України „Про заставу", заклад є одним із самостійних способів застави, і за своєю правовою природою покликаний забезпечити можливість заставодержателя виконати зобов'язання заставодателя примусово, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет застави. Примусове ж передання предмету застави в заклад Банку при існуючому рішенні суду про звернення стягнення на цей предмет застави, яким спірне майно вже передано у володіння та розпорядження заставодержателя не відповідає вимогам закону. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 44, 45, 46 Закону України „Про заставу" та

Outcome: dismissed