Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначений позовом та просила: визнати недійсним рішення Перемишлянської районної ради від 27.05.1993 року щодо заборони на списання саду, що належав ССП За вільну Україну. В обґрунтування позову покликається на те, що вона являється пайовиком майна Спілки селян-пайовиків За вільну Україну, яка діє в с. Романів Перемишлянського району та створена 25.02.1992р., як правонаступник колгоспу За вільну Україну. Зазначила, що членом колгоспу, а згодом пайовиком ССП За вільну Україну була її мати [PERSON], спадкоємицею якої за заповітом є вона. До кола обєктів колективної власності увійшов колишній сад, який складався із земельної ділянки, площею 44 га та дерев 1951 року посадки. Покликається на те, що зборами уповноважених спілки вирішила, згідно з актом комісії списати 44 га саду ССП За вільну Україну у звязку з неможливості плодоношення дерев, а відтак і економічною недоцільністю використання такого саду. Вважає, що Перемишлянська міська рада вийшовши за межі своїм повноважень, втрутившись у майнові справи Спілки, порушивши права її членів, всупереч вимогам ЗУ Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування від 07.12.1990року, 27.05.1993 року на сесії прийняла рішення не надавати згоди на списання саду ССП За вільну Україну. Окрім цього, через це втручання, непридатний до використання сад не був своєчасно списаний, а члени спілки пайовиків, зокрема її мати в подальшому і вона, як спадкоємця, не мали можливості використовувати земельну ділянку на якій знаходився сад для інших сільськогосподарських цілей та не отримали прибутків з такого вторинного використання, що є порушенням прав пайовиків. Зазначила, що перебіг строку позовної давності по даній справі розпочався у 2017 році, оскільки з цього часу їй стало відомо про порушення її інтересів. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених у ньому, просила такий задовольнити. Повідомила, що свідоцтво (майновий сертифікат) про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ПАФ Камула, що належав її матері [PERSON], з часткою від загальної вартості майна пайового фонду 0,044, був проданий. Вважає, що її мати [PERSON] є пайовиком ще іншого майна Спілки селян-пайовиків "За вільну Україну", на яке не видано свідоцтво. Вважає, що оскаржуваним рішенням порушено її права, як спадкоємця і права жителів с. Романів, оскільки депутати сільської ради через наявність оскаржуваного рішення відмовляються приймати рішення щодо розпаювання вказаної земельної ділянки. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак, надіслав до суду заяву, згідно якої просить даний позов розглядати без участі їхнього представника (а.с.61). Представник третьої особи Приватного підприємства приватна агрофірма Камула позов заперечив. Пояснив, що власником багаторічних насаджень на земельній ділянці площею 44 га являється Приватне підприємство приватна агрофірма Камула. Вважає, що дана земельна ділянка не підлягає паюванню, оскільки багаторічні насадження це майно, що не підлягає паюванню, зокрема, яке неможливо виділити у натурі в рахунок майнових паїв та поділити його без ушкодження, згідно п. 14 порядку розподілу та використання майна реорганізованих сільського господарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства політики України 14.03.2001р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2001р. за №305/5496. Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, оцінив в сукупності зібрані по справі докази, розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. [PERSON] ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України). Право на оскарження рішень органів місцевого самоврядування мають особи, щодо яких застосовано відповідне рішення, а також особи, які є субєктами правовідносин, де застосовуються прийняті органами місцевого самоврядування акти. Відповідно до Закону України Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" (чинного на час прийняття оскаржуваного рішення). Рада народних депутатів в межах своєї компетенції приймає рішення. Рішення Ради приймаються більшістю від загальної кількості обраних депутатів Ради, крім випадків, передбачених цим Законом.Рішення Ради приймаються відкритим або таємним голосуванням. Рішення Ради надсилаються відповідним підприємствам (об'єднанням), організаціям і установам, посадовим особам і доводяться до відома громадян не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття. Рішення Ради набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо не встановлено іншого строку введення цих рішень у дію. Рішення Рад, прийняті в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання їх органами, місцевими державними адміністраціями, підприємствами (об'єднаннями), організаціями і установами, а також громадянами. Рішення Ради не повинні суперечити Конституції України і чинним законам. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] комісії від 05.04.1993 року проведено огляд саду селянської спілки За вільну Україну на площі 44 га і вважали за необхідність сад на площі 44 га розкорчувати, а звільнену земельну ділянку площу використовувати під більш економічні цілі (а.с.38) Пятнадцятою сесією Перемишлянської районної Ради народних депутатів XXI скликання від 23.03.1993року вирішено створити компетентну комісію з представників спілки пайовиків, районної Ради, експертів (а.с.7-8). Рішенням Перемишлянської районної ради народних депутатів від 27.05.1993 року вирішено не надавати згоди на списання саду в ССП За вільну Україну (а.с.10). [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Бібрської державної нотаріальної контори Перемишлянського району Львівської області 15.12.2011 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON],[INFO], яка померла 07.05.2010року є її донька [PERSON], [INFO]. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку за адресою: Львівська область, Перемишлянський район,с. Романів, вул. Сонячна, буд.15 з відповідними надвірними будівлями і спорудами (а.с. 15-18). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1217 ЦК України) [PERSON] п.10.2 статуту спілки селян-пайовиків За вільну Україну Перемишлянського району Львівської області, затверджених зборами уповноважених спілки селян-пайовиків За вільну Україну Членами спілки можуть бути діти, померлих членів спілки після досягнення ними 16-ти річного віку за їх бажанням, чи волею опікунів. Право володіння наслідуваною частиною майна може бути продовжено за рішенням колективу на період навчання дітей (а.с.22). Як вбачається із виписки з протоколу зборів уповноважених ССП За вільну Україну від 25.02.1998року, вирішили спілку селян-пайовиків За вільну Україну розпустити і на основі майнових і земельних паїв створити приватну агрофірму Камула (а.с.48). Судом встановлено, що майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ПАФ Камула, що належав [PERSON], з часткою від загальної вартості майна пайового фонду 0,044 позивачем проданий, про що стверджено в судовому засіданні позивачем. [PERSON] із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Скориставшись своїм правом, [PERSON] звернулась в суд з позовом про визнання недійсним рішення Перемишялнської районної ради від 27.05.1993 року щодо заборони на списання саду, що належав ССП За вільну Україну Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд вважає, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, що її цивільне право порушене та підлягає захисту у спосіб, який нею визначений. Відтак, оскільки захисту підлягає лише порушене цивільне право, а право [PERSON] не порушене, оскільки оскаржуване рішення районної ради не порушує її права, то суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Твердження позивача про відсутність можливості прийняття рішення та відмову депутатів сільської ради приймати рішення щодо розпаювання земель на яких розташований сад не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки таке жодним чином не впливає і не перешкоджає прийняттю будь-яких рішень органом місцевого самоврядування щодо розпаювання земель. Окрім цього, судом не встановлено, а позивачем не надано жодного доказів існування будь-яких інших майнових прав [PERSON] чи позивача, як її спадкоємця. Виходячи з наведеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed