Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача -Кривоозерської селищної ради, треті особи на стороні відповідача [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними рішень сесії Кривоозерської селищної ради Миколаївської області та державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на ім'я [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS]. За вказаним житловим будинком була закріплена земельна ділянка загальною площею 0.34 га, за яку вона завжди сплачувала податок. В жовтні місяці 2010 року [PERSON] купив домоволодіння [ADDRESS] та по-сусідству з нею. В грудні місяці 2010 року рішенням сесії селищної ради [PERSON] був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельних ділянок площею - 0.15 га для обслуговування житлового будинку, та площею 0.35 га - для ведення особистого селянського господарства. За домоволодінням [ADDRESS] (попередній власник - сім'я [PERSON]) згідно даних погосподарських книг Кривоозерської селищної ради значилось 0.45 га землі, а в 2010 році сесією селищної ради прийнято рішення про виділення [PERSON] - 0.50 га. Позивач вказує, що сесією селищної ради та [PERSON] порушено її право володіння земельною ділянкою, оскільки [PERSON] надано 0.05 га - із земель, належних їй. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, оскільки у неї незаконно відібрано частину земельної ділянки. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що [PERSON] при виготовленні технічної документації з [PERSON] як суміжним землекористувачем були погоджені межі земельних ділянок, та складено відповідні акти. [PERSON] отримав державні акти на земельні ділянки відповідно до вимог закону. Права позивача ніким не порушено, [PERSON] користується землею відповідно до даних фактичного користування попередніх власників [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не з'явилась. [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, вказуючи, що землевласник володіє і користується земельними ділянками, належними йому на праві власності відповідно до меж, зазначених в державних актах на праві власності. Крім того вказували, що [PERSON] при встановленні огорожі між своїм будинком та будинком [PERSON] відступив останній близько 1-го метру. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положення ч.2 ст.14 Конституції України регламентують, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення ч.1 ст.15 ЦК України закріплюють право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання(ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом(ч.1 ст.55). За положеннями ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу Положення ч.1 ст.116 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки шляхом безоплатної приватизації відбувається за правилами та в порядку, визначеному статтею 118 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. За положеннями ст.21 ЦК України передбачено, що тільки суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно положень ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Положеннями ст.60 ЦПК України визначають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS](а.с.146). [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Зазначене домоволодіння останній купив 22 грудня 2010 року (а.с.72). [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER](а.с.12), виданого відділом Держкомзему в Кривоозерському районі 06 грудня 2011 року, є власником земельної ділянки площею 0.15 га, згідно цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Також відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER](а.с.11), виданого відділом Держкомзему 06 грудня 2011 року, є власником земельної ділянки площею 0.35 га, згідно цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства. При вивченні примірників технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], наданих відділом Держземагенства у Кривоозерському районі (182-226), встановлено наступне: За даними державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] встановлено, що він був виданий на підставі рішення V сесії 6 скликання Кривоозерської селищної ради №17 від 30 червня 2011 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], державний акт пройшов державну реєстрацію 06 грудня 2011 року і земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер [NUMBER], технічна документація із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена ПП «Мередіан». Твердження позивача [PERSON] про те, що межа між її земельною ділянкою і [PERSON] була встановлена землевпорядною організацією з помилкою, а саме не по лінії існуючої огорожі, суд не може прийняти до уваги, оскільки при дослідженні вказаної технічної документації встановлено, що вона була виготовлена відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року №43, яка була чинна на час здійснення приватизації земельної ділянки. У вказаних матеріалах технічної документації є наявним Протокол від 28 лютого 2011 року погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки площею 0.15 га (для обслуговування житлового будинку [PERSON]). (а.с.211), який підписаний суміжними землекористувачами, в тому числі [PERSON] Згідно даних державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] встановлено, що він був виданий на підставі рішення V сесії 6 скликання Кривоозерської селищної ради №17 від 30 червня 2011 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,35 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS], державний акт пройшов державну реєстрацію 06 грудня 2011 року і земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер [NUMBER], технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена ПП «Мередіан». При цьому в матеріалах технічної документації в Протоколі погодження встановлення) та закріплення меж земельної ділянки площею 0.35 га (для ведення особистого селянського господарства) (а.с.92, а.с.192), суміжні землекористувачі не зазначені. [PERSON] як суміжним землекористувачем він не підписаний. У відповідності до підпункту 9 пункту 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який долучається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, який підписується суміжними землекористувачами (землеволодільцями), та є підтвердженням відсутності спору щодо встановлення меж земельної ділянки, а також того, що власники чи землекористувачі сусідніх земельних ділянок сприяють встановленню спільних твердих меж між земельними ділянками. Таким чином, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є обов'язковою складовою технічної документації на конкретну земельну ділянку і без такого погодження технічна документація не може бути затверджена, зокрема, органом місцевого самоврядування. У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу слід вважати, що погодження меж не відбулося. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови, якщо вони озвучені. В судовому засіданні свідок [PERSON], підтвердив, що є директором приватного підприємства «Мередіан», яке має відповідну ліцензію на проведення робіт із землеустрою, в 2011 році зазначене підприємство виконувало роботи при виготовленні технічної документації [PERSON]. Фактично [PERSON] та [PERSON] як суміжні землекористувачі в лютому місяці 2011 року погодили між собою межу відносно земель, які надані для обслуговування для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вподальшому встановити межі між землями, які надаються для ведення особистого селянського господарства було неможливо, оскільки між [PERSON] та [PERSON] існує спір. Судом встановлено, що згідно погосподарських книг (а.с.13) за домоволодінням, що розташоване за адресою [ADDRESS] ([PERSON]) числилась земельна ділянка: - за 1986-1988 роки - 0.45 га; - за 1990-1995 роки - 0.45 га; - за 2009-2010 роки - 0.50 га. Згідно погосподарських книг (а.с.43) за домоволодінням, що розташоване за адресою [ADDRESS] ( [PERSON]) числилась земельна ділянка: - за 1986-1988 роки - 0.06 га; - за 1990-1995 роки - 0.34 га; Суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0.35 га для ведення особистого селянського господарства Кривоозерська селищна рада належним чином не перевірила технічну документацію, не з"ясовала причин та не наведела обґрунтування, на підставі яких даних селищна рада вважала за можливе затвердити технічну документацію [PERSON] без погодження меж з [PERSON], що слугувало причиною ухвалення протиправного рішення та порушення права [PERSON]. Доводи представника селищної ради про те, що межа між земельними ділянками, розташованими за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] визначена ще в 80-х - 90-х роках суд не приймає до уваги, оскільки мають місце розбіжності в розмірах суміжних земельних ділянок, що вбачається, при співставленні даних селищної ради. А саме, рішенням сесії Кривоозерської селищної ради від 07 жовтня 2010 року [PERSON] був даний дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у власність земельної ділянки площею 0.15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0.19 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої по [ADDRESS]. При проведенні розробки технічної документації на вказані земельні ділянки ПП "Мередіан" встановлено, що у [PERSON] наявна земельна ділянка площею - 0.15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель (а.с.139) та - 0.1134 га для ведення особистого селянського господарства. Тобто фактично за домоволодінням, розташованим по [ADDRESS] з 2011 року рахується земельна ділянка загальною площею 0.2634 га, при цьому з 1986 р. [PERSON] мала у користуванні земельну ділянку загальною площею - 0.34 га. Неспростованим є факт того, що за домоволодінням по [ADDRESS] рахувалась земельна ділянка - 0.45 га, з 2010 року - 0.50 га. Не дотримання вимог законодавства, а також недосконалість технічної документації знаходяться в причинному зв'язку з прийняттям сесією Кривоозерської селищної ради 30 червня 2011 року незаконного рішення, а саме п.3, 3.1, яким порушені права позивача. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами у справі за вимогами щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки Кривоозерською селищною радою та [PERSON] порушено права позивача. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial