Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за теплову енергію в сумі 26265 грн 02 коп. Відповідач позов визнав частково та заявив зустрічний позов, у якому просив: -визнати з 30.07.2007 року недійсною частину договору №5044 від 30.07.2007 року на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару в частині таблиці №2 в графі №5, де невірно зазначено загальну площу об'єкту 80.04 кв.м. замість 66, 9 кв.м. -визнати з 30.07.2007 року недійсною частину договору №5044 від 30.07.2007 року на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару - п.3.3, де невірно зазначено, що користувач являється суб'єктом другого сектору господарської економіки, замість того, що він, як член Національної спілки художників України, який використовує об'єкт для подання відповідачем теплової енергії як художню майстерню, відноситься до платників, як для населення. В судовому засіданні позивач первинний позов підтримав, проти зустрічного заперечував, та пояснив, що між позивачем та відповідачем 30.07.2007 року укладено договір №5044на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару. Договором встановлено площу опалюваного приміщення - художньої майстерні - у 80.04 кв.м. Позивач свої обов'язки за договором виконував, теплову енергію постачав. Відповідач свої обов'язки виконував неналежно, у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальній сумі 26265 грн 02 коп. Просить її стягнути з відповідача. Проти зустрічного позову заперечує, оскільки відсутні будь-які дані щодо визначення площі приміщення художньої майстерні на даний час. Також вважає, що позивач не відноситься до категорії споживачів, яким надаються послуги за тарифами, як для населення. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково та показали, що вони визнають позовні вимоги в частині, яка стосується опалення приміщення майстерні площею 66, 9 кв.м., оскільки дійсна площа художньої майстерні саме така, а у договорі її вказано невірно. Крім того, вважають, що позивачем невірно застосовано категорію нарахування оплати йому, як споживачу, оскільки йому нараховується оплата за тепло, як «суб'єкту другого сектору господарської економіки», категорія «інші споживачі», замість того, щоб нараховувати, як члену Національної спілки художників України, за тарифами для населення згідно постанови Кабінету міністрів України № 1199 від 17.10.2011 року. Просили первинну позовну заяву задовольнити у вказаній, визнаній ними, частині, а також-повністю задовольнити зустрічну позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши документи та матеріали, що маються у справі, доходить до наступного висновку: Так, судом по справі встановлено, що Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення. Послуги по теплопостачанню були надані за місцем здійснення діяльності відповідача (розташування художньої майстерні) - в будинок [ADDRESS] (а.с.25-30). Однак відповідачоплату за спожиту теплову енергію не проводив. У результаті чого утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію перед КПТМ„Криворіжтепломережа" у сумі 26265 грн 02 коп. Відповідно до п. 20 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення" затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Відповідно до ст. 19 ч. 6 Закону України „Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно довідки про заборгованість по платі за послуги теплопостачання, яка видана КПТМ «Криворіжтепломережа», заборгованість відповідачаскладає 26265грн 02 коп. (а.с.4, 23). Підставою виникнення зобов'язань між учасниками процесу є договір №5044 від 30.07.2007 року (з таблицями) на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару (а.с.5-7). Вказаним договором (з таблицями), зокрема, встановлено, що площа опалювального приміщення складає 80,04 кв.м.; застосовано тарифи споживача 3-ї категорії (а.с.6). Договір підписаний обома сторонами. В судовому засіданні не встановлено будь-яких ознак того, що при підписанні договору споживач (відповідач за первинним позовом) був введений в оману, примушений до підписання договору внаслідок будь-якого впливу, не розумів значення свої дій, тощо. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач (за первинним позовом), діючи добровільно, належним чином уклав з позивачем договір, у якому зазначено площу приміщення саме у 80,04 кв.м. та відповідну категорію споживача. Отже, відповідно до вимог ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання, які виникли у нього внаслідок укладення вказаного договору саме на таких умовах, підлягають виконанню відповідно до умов договору та саме у такому розмірі, який у ньому зазначений. Крім того, суд доходить до висновку, що вимоги відповідача, викладені у зустрічній позовній заяві, щодо зміни площі опалювального приміщення належним чином не доведені. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом до початку розгляду справи по суті сторонам було докладно роз'яснено обов'язок доказування, строки та порядок подання доказів та строки та порядок подання до суду заяв про забезпечення доказів (зокрема - щодо витребування доказів та виклику свідків). Вказане зафіксовано звукозаписом судового засідання. При цьому, позивач (за зустрічним позовом) вказаними правами не скористався та належних доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог не надав. Так, у зустрічному позові позивач вказує на зміну площі орендованого приміщення художньої майстерні з 80,04 кв.м. до 66, 9 кв.м. При цьому, жодного документі на підтвердження зміни площі приміщення майстерні стороною позивача (за зустрічним позовом) не надано. Єдиним документом, у якому йдеться мова про площу орендованого приміщення художньої майстерні є рішення Дзержинського суду від 13.06.2013 року (а.с.48-50), проте і у вказаному рішенні не встановлено остаточний розмір приміщення, а лише визнано недійсним договір оренди (а не укладений між сторонами договір на тепло- водопостачання) в частині визначення площі орендованого приміщення у 80,04 кв.м. та зобов'язано сторони вирішити питання щодо визначення площі оренди. До даного часу площу не визначено, що не оспорюється позивачем (за зустрічним позовом). Крім того, у вказаному рішенні суду йдеться мова про площу орендованого приміщення художньої майстерні згідно договору його оренди (а.с.8), а не про площу опалення приміщення згідно договору на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару. Крім того, позивач (за зустрічним позовом) просить визнати недійсним п.3.3 вказаного договору, де невірно (на його думку) зазначено, що користувач являється суб'єктом другого сектору господарської економіки, замість того, що він, як член Національної спілки художників України, який використовує об'єкт для подання відповідачем теплової енергії як художню майстерню, відноситься до платників, як для населення. При цьому, суд не погоджується з вказаними вимогами, оскільки пунктом 3.3 Договору (а.с.5, зворот) взагалі не встановлюється належність позивача (за зустрічним позовом) до будь-якої категорії. Вказаний підпункт структурно належить до розділу «3» договору «Порядок оплаты тепловой энергии», і, відповідно, встановлює тільки порядок внесення плати за спожиту теплову енергію різними категоріями споживачів. Будь-якого зазначення ані у п.3.3, ані у тексті договору про належність позивача (за зустрічним позовом) до будь-якої «категорії» споживачів не міститься. Згідно таблиці 1 до вказаного договору (а.с.6) встановлено віднесення споживача до «3 групи» споживачів з визначенням тарифу та сум до сплати. Інші дані щодо тарифу містяться у п.1.3 договору, проте позивач (за зустрічним позовом) ані таблицю 1, ані п.1.3 договору не оскаржує. Крім того, суд не погоджується з позицією позивача (за зустрічним позовом) про необхідність застосування до нього тарифів, як для населення, з посиланням на постанову Кабінету міністрів України № 1199 від 17.10.2011 року, оскільки доходить до висновку, що стороною застосовано норму права, яка не регулює спірні правовідносини. Так, згідно п.1 постанови Кабінету міністрів України № 1199 від 17.10.2011 року «Про тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для потреб релігійних організацій та національних творчих спілок і їх регіональних осередків та ціни на природний газ, що використовується для виробництва та надання релігійним організаціям та національним творчим спілкам і їх регіональним осередкам послуг з опалення і постачання гарячої води», теплова енергія та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для потреб релігійних організацій та національних творчих спілок і їх регіональних осередків (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) оплачуються ними за тарифами, встановленими для населення. Таким чином, вказаним пунктом встановлено, що за тарифами для населення теплова енергія (зокрема) подається виключнодля «національних творчих спілок», а не їх окремих членів. При цьому, суд не бачить жодних передбачених законом підстав ототожнювати діяльність громадської організації у формі «творчої спілки» з діяльністю окремого її члена. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позивачем (за зустрічним позовом) у даному випадку застосовано норму права, яка не підлягає застосуванню до даного виду правовідносин. З наведеного суд робить висновок, що обов'язок доказування, покладений на позивача (за зустрічним позовом) відповідно до вимог ЦПК України ним не виконаний, позовні вимоги позивачем відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України належним чином не доведені. На підставі викладеного, та

Outcome: approved