Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визнання майна особистою приватною власністю. Свої вимоги мотивувала тим, що 06 серпня 2010 року було укладено шлюб. Фактично шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Під час шлюбу позивачем була придбана квартира [ADDRESS] Крим вартістю 130 000,00 грн. відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 17 серпня 2012 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Керченського МНО Автономної Республіки Крим Удрас С.В. Дана квартира була придбана позивачем за рахунок коштів, що були подаровані їй за усною угодою з батьками, у зв'язку із чим зазначена квартира не належить до спільного майна подружжя. Просила розірвати шлюб між позивачем та відповідачем та визнати особистою приватною власністю позивача квартиру за адресою: Автономна [ADDRESS]. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, остаточно подала заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог від 05 квітня 2017 року та з урахуванням доповнень до даної заяви - просила розірвати шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачем; визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача квартиру [ADDRESS] Крим та автомобіль марки «Audi Q3», ідентифікаційний номер транспортного засобу № [NUMBER], 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за сторонами право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] Крим та автомобіля марки «Audi Q3», реєстраційний номер [NUMBER]; провести поділ майна та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 130 000,00 грн.; визнати за відповідачем право власності та автомобіль оранжевого кольору, марки «Audi Q3», ідентифікаційний номер транспортного засобу № [NUMBER], 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 1 205 000,00 російських рублів, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 квітня 2017 року становить 580 062,90 грн.; не стягувати з відповідача компенсацію за різницю вартості отриманого у власність майна (а.с. 48-52, 76). Позивач у судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала згідно заяви про збільшення позовних вимог від 05 квітня 2017 року та з урахуванням доповнень до даної заяви. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 06 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Керчинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 494 (а.с.6). Шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. ( частина третя та четверта ст. 56 Сімейного кодексу України). У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому вимоги позивача в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також позивач просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача квартиру [ADDRESS] Крим та автомобіль марки «Audi Q3», ідентифікаційний номер транспортного засобу № [NUMBER], 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за сторонами право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] Крим та по 1/2 частині автомобіля марки «Audi Q3», реєстраційний номер [NUMBER]; провести поділ майна та визнати за позивачем право власності на квартиру № 49 в будинку 25 розташованому по вулиці Блюхера в місті Керч, Автономна Республіка Крим, вартістю 130 000,00 грн.; визнати за відповідачем право власності та автомобіль оранжевого кольору, марки «Audi Q3», ідентифікаційний номер транспортного засобу № [NUMBER], 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 1 205 000,00 російських рублів, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 квітня 2017 року становить 580 062,90 грн.; не стягувати з відповідача компенсацію за різницю вартості отриманого у власність майна (а.с. 48-52, 76). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 серпня 2012 року позивачем придбана квартира [ADDRESS] Крим вартістю 130 000,00 грн. (а.с. 18-20). Згідно витягу з Державного реєстру правочинів 17 серпня 2012 року вище зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Удрас С.В., про що внесено запис у реєстр нотаріальних дій №2575 (а.с. 21). 12 вересня 2012 року Кримським республіканським підприємством «Керчинське міське бюро регістрації і технічної інвентаризації» здійснено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: Автономна [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2012 року, про що зроблено запис № 3903 в книзі №1, відповідно витягу про державну реєстрацію прав (а.с.22-23). Згідно попереднього договору про наміри укласти договір купівлі продажу автомобіля від 11 жовтня 2014 року укладеного між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новое Автохозяйство» було узгоджено продаж відповідачу автомобіля марки «Audi Q3», 2012 року випуску, за ціною 1 205 000,00 російських рублів (а.с. 57-58). Відповідно до товарної накладної № 000002 від 13 жовтня 2014 року вартість придбаного відповідачем автомобіля «Audi Q3» становить 1 205 000,00 російських рублів (а.с. 59). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 жовтня 2014 року автомобіль марки «Audi Q3», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с. 55-56). Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Під час розгляду справи, позивачем та відповідачем визнано той факт, що всі об'єкти нерухомого майна, що є предметом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані подружжям за час перебування у шлюбі, тому, виходячи з позиції сторін спору, суд враховує, що визнанні сторонами обставини не підлягають доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що у період перебування у шлюбі сторонами придбана квартира, що розташована за адресою: Автономна [ADDRESS], правоустановчі документи оформлено на ім'я позивача та автомобіль марки «Audi Q3», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за відповідачем. Суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання спільним майном сторін квартиру та автомобіль і визнання за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири вартістю 65 000 грн. та на 1/2 частину автомобіля вартістю 290 031,45 грн. на загальну вартість 355 031,45 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визначити порядок поділу спільного майна між позивачем та відповідачем, виділивши в натурі позивачу [PERSON], [INFO], квартиру, що розташована за адресою: Автономна [ADDRESS], вартістю 130 000,00 грн., відповідачу [PERSON], [INFO], автомобіль марки «Audi Q3», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 1 205 000,00 російських рублів, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 квітня 2017 року становить 580 062,90 грн. без стягнення компенсації перевищення вартості виділеного майна. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 351 грн. 20 коп., з яких: 551,20 грн. - за подання позову про розірвання шлюбу та 4 800,00 грн. - за подання позову про поділ майна при розірванні шлюбу відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (а.с.27, 47). Судом задоволені позовні вимог про поділ майна на загальну суму 355 031,45 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмір 3550,31 грн.( 355 031,45 грн. х 1%). Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу у розмірі 551,20 грн. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позову про поділ майна при розірванні шлюбу в розмір 3550,31 грн. та за подання позову про розірвання шлюбу у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved