Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся [PERSON] із позовом, у якому просить на підставі ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України розірвати шлюб між ним та [PERSON] . В обгрунтування позову зазначає, що 06.11.2007 уклав шлюб з відповідачем, від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що через постійні конфлікти та суперечки життя стало неможливим, тривалий час проживають окремо як чоловік та дружина, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що за наведених обставин їх шлюб існує формально, подальше його збереження та примирення з відповідачем неможливі, а тому просить позов задовольнити. Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, прізвище просить залишити без змін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 06.11.2007 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (до укладення шлюбу прізвище „[PERSON]"), який був зареєстрований Попелівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 10 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 768 грн 40 к. судового збору. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 384 грн 20 к., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (768,40 х 0,5 = 384,20). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 384 грн 20 к. відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved