Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Промислові Оливи І.Л.С.», в якому просить визнати наказ №09/11-1 від 06.03.2019 року незаконним в частині формулювання причини звільнення; зобов`язати відповідача змінити формулювання у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на статтю 36 п.1 КЗпП; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 12.11.2018 року по 05.03.2019 року працював на посаді менеджера зі збуту в ТОВ «ТД «Промислові Оливи І.Л.С.» на підставі контракту від 12.11.2018 року. Вказує, що його було звільнено 06.03.2019 року за п.3 ст.40 КЗпП України згідно з Наказом №09/11-1 від 06.03.2019 року, а саме систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Вважає, що наказ є незаконним в частині формулювання причин звільнення, винесений з порушенням норм чинного трудового законодавства, а отже повинен бути скасований. Вказує, що йому наказом від 14.02.2019 року було винесено догану за невиконання та порушення трудових обов`язків. З 14.02.2019 року по 26.02.2019 року він перебував на лікарняному, про що було повідомлено керівництво. Однак відповідач зажадав пояснення про відсутність позивача на робочому місці 14.02.2019 року, 15.02.2019 року і 18.02.2019 року. Вказує, що роботодавець звернувся за поясненнями вже після винесення догани. Також зазначає, що не був ознайомлений з планами роботи товариства та не допускав систематичного порушення трудової дисципліни. В рахунок середньоденного та середньо годинного заробітку просить стягнути за час вимушеного прогулу 10 737,98 грн. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, вважає причину звільнення такою, що відповідає дійсним обставинам, а процедуру звільнення за п.3 ст.40 КЗпП дотриманою. Зазначає, що між сторонами виникли трудові відносини на підставі строкового трудового договору від 12.11.2018 року, після закінчення строку дії трудового договору останній не був припинений, а тому [PERSON] продовжив працювати за безстроковим трудовим договором на посаді менеджера зі збуту ТОВ «ТД «Промислові Оливи І.Л.С.». Відповідно до умов контракту позивач прийнятий на роботу за географічною ознакою місця постійної роботи - м.Харків за професією (посадою) менеджер зі збуту. Все керівництво знаходиться в м.Києві, виконання працівником своїх обов`язків контролюється керівництвом за допомогою телефонного та електронного зв`язку. Одночасно з цим пропозиції надати пояснення щодо виконання своїх трудових обов`язків, ознайомлення/відмова від ознайомлення із наказами відбувалося в Києві за особистою участю працівника. Відповідно до посадової інструкції менеджера зі збуту до трудових обов`язків позивача, окрім іншого, входили обов`язки з організації зв`язків з діловими партнерами, забезпечення своєчасного виконання обов`язків перед контрагентами, добирання необхідної інформації для розширення зовнішніх зв`язків, виконання роботи з укладання договорів на постачання продукції і узгодження умов постачання, складення заявок, зведених відомостей замовлень і асортиментні (номенклатурні) плани постачання тощо. Крім того, працівник зобов`язаний забезпечити складання встановленої звітності, формує базу даних щодо внутрішньої та зовнішньої інформації зі збуту. Працівник зобов`язаний на початку робочого дня телефонувати своєму керівнику, повідомляти про план роботи на день, в електронному вигляді заповнювати план-календар своїх заходів, щотижня звітувати в бухгалтерію товариства про обсяг виконаної роботи тощо. Зазначає, що позивач систематично нехтував своїми прямими обов`язками, ігнорував законні вимоги безпосереднього керівника по Харківському регіону, не виходив на зв`язок, не планував свій робочий час та контакти з клієнтами, не звітував про здійснений обсяг роботи тощо, жодного разу не пояснив причин своєї поведінки. Невиконання та неналежне виконання фіксувалося доповідними записками керівника - начальника відділу продаж по Харківському регіону Лютікова А.А. від 08.02.2019 року, 13.02.2019 року, 14.02.2019 року. 14.02.2019 року начальником перед позивачем було поставлено конкретні задачі, про виконання яких необхідно було доповісти 14.02.2019 року, що позивачем виконано не було, за що було винесено наказ про оголошення догани. Протягом декількох днів з 14.02.2019 року позивач на зв`язок не виходив, електронні листи отримував, але на них не реагував і лише після погроз звернутись до органів поліції, позивач повідомив, що перебуває на лікарняному. Електронним зв`язком з одночасним направленням поштою до позивача були доведені плани роботи, затверджені наказами від 22.02.2019 року. 26.02.2019 року позивач став до роботи, проте роботу за вказаними планами не виконав, що було зафіксовано начальником відділу продаж [PERSON] у доповідній записці. Позивачу з цього приводу було запропоновано надати пояснення, а після його відмови винесено наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани. 04.03.2019 року позивач був відкомандирований до м.Києва, де йому особисто директором товариства було запропоновано надати усні та письмові пояснення з приводу невиконання плану роботи, затвердженого наказами від 22.02.2019 року, після відмови працівнику було винесено догану. 06.03.2019 року позивач мав надати звіт про виконання планів роботи, затверджених наказами від 22.02.2019 року, проте робота виконана не була, пояснень щодо невиконання планів робіт не надавалося. У зв`язку з неможливістю подальшої праці через систематичне свідоме нехтування своїми трудовими обов`язками, роботодавцем було прийнято рішення про звільнення позивача, про що йому було оголошено у відповідному наказі від 06.03.2019 року, від ознайомлення з яким позивач відмовився. Також зазначає, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення роботодавцем були враховані всі обставини, зокрема, свідоме неодноразове ігнорування позивачем законних вимог безпосереднього керівника, відсутність поважних причин до такого ставлення до своїх посадових обов`язків, небажання надати пояснення щодо невиконання поставлених завдань, залишення без уваги та обслуговування декількох крупних підприємств, наслідком чого є матеріальні збитки підприємства, негативний вплив на трудову дисципліну інших співробітників підприємства, ставлення трудового колективу щодо трудової поведінки позивача, порушення корпоративної етики, ризик розірвання ділових стосунків з клієнтами, ризик зниження престижу та ділової репутації підприємства. Також зазначає, що позивач не звертався до товариства ані із заявою про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП, ані із заявою про звільнення з інших підстав, а тому відсутні підстави для зміни формулювання причин звільнення. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в яких зазначив про незгоду з доводами відповідача. Вказує, що догана від 14.02.2019 року була винесена із порушенням норм чинного законодавства, тому не може бути однією із причин звільнення. Роботодавець звернувся за поясненнями вже після винесення догани, що є порушенням процедури. З 14.02.2019 року по 26.02.2019 року позивач перебував на лікарняному, про що було повідомлено керівництво через Вайбер. Догана від 26.02.2019 року також є незаконною, оскільки вона застосована двічі за одне й те саме порушення. З доганою від 04.03.2019 позивача не ознайомлювали. Вважає догани недостовірними, оскільки вони оформлені не належним чином. Також вказує на свою незгоду з обраним роботодавцем виду дисциплінарного стягнення - звільнення, не надано відповідачем належних доказів. Вказує, що не оспорює сам факт звільнення, а лише його підстави. Бажає змінити його формулювання на - за згодою сторін. Позовні вимоги просить задовольнити. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Омельченко К.О. від 12.06.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 04.11.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2021 року справу передано в провадження судді Цвірюка Д.В.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Також позивачем надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно яких просить стягнути на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70 301,8 грн. Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши доводи учасників справи, заслухавши вступне слово позивача представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Промислові Оливи І.Л.С.» з 12.11.2018 року по 05.03.2019 року та працював на посаді менеджера зі збуту на підставі строкового контракту, укладеного сторонами 12.11.2018 року, термін дії до 12.01.2019 року з можливістю продовження його дії. Зі змісту посадової інструкції менеджера зі збуту вбачається, що завданнями та обов`язками останнього, зокрема, є: організація та координація збутової діяльності відповідно до замовлень і укладених договорів, забезпечення постачання продукції, що випускається, споживачам у встановлені терміни в повному обсязі; організація проведення маркетингових досліджень з вивчення споживчого ринку і його перспектив, формування і розширення господарських зв`язків зі споживачами, проведення аналізу попиту покупців, ступеня задоволення потреб вимог і запитів споживачів на вироби, що пропонуються, рівня конкурентоспроможності продукції на ринку шляхом вивчення і оцінювання потреб споживачів, моніторингу конкурентів; участь у розробленні маркетингової політики; підготовка пропозицій і розробка рекомендацій щодо підвищення якості і поліпшення споживчих властивостей товарів та послуг; участь у підготовці проектів перспективних і річних планів реалізації продукції, складання прогнозів збуту, розроблення рекламної стратегії, програм із формування попиту і стимулювання збуту; вносить пропозиції щодо коригування цін на продукцію, що пропонується, обсягу продажу, вибору каналів збуту, способів і часу виходу на ринок; участь у ярмарках, торгах, виставках, біржах із рекламування і реалізації продукції, що випускається; організовує зв`язки з діловими партнерами, забезпечує своєчасне виконання обов"язків перед контрагентами, добирає необхідну інформацію для розширення зовнішніх зв`язків; виконує роботу з укладення договорів на постачання продукції і узгодження умов постачання; складає заявки, зведені відомості замовлень і асортиментні (номенклатурні) плани постачання; аналізує дані з обліку готової продукції на складах підприємства і проводить розподіл по покупцях відповідно до укладених договорів; контролює дотримання правил зберігання і підготовки готової продукції до відправлення споживачам; визначає потребу в різних транспортних засобах і робочій силі для своєчасного відвантаження готової продукції та оформлює договори на перевезення продукції з транспортними організаціями; організовує і контролює своєчасне відвантаження готової продукції відповідно до укладених договорів; бере участь у здаванні, прийманні продукції покупцям (перевізникам) і перевірці її якості, кількості та комплектності, підписує і візує приймально-здавальні акти, супровідні документи; вживає заходів із забезпечення своєчасного надходження коштів за реалізовану продукцію; одержує і аналізує претензії від покупців щодо невідповідності якості, кількості і комплектності продукції, яка постачається, порушення термінів постачання; готує інформацію, необхідну для висунення претензій покупцям за порушення термінів приймання продукції та оплати; вживає заходів щодо заміни продукції, яку повернув покупець, її реалізації чи перероблення; забезпечує складання встановленої звітності, формує базу даних щодо внутрішньої та зовнішньої інформації зі збуту (натуральні і вартісті обсяги, засоби просування товару на ринки, територіальне поширення та терміни його збуту, відхилення і зміни кон`юктури ринку); контролює внесення змін у довідкову та рекламну інформацію. За неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, - в межах, визначених чинним законодавством України про працю. Встановлено, що 14 лютого 2019 року наказом №14/02-1 [PERSON] винесено догану за порушення та неналежне виконання трудових обов`язків за період з 14.01.2019 року по 08.02.2019 року, які викладені у доповідній записці начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 08.02.2019 року. Відповідно до доповідної записки начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 08.02.2019 року 10.01.2019 року [PERSON] були поставлені задачі для виконання, а саме: планування свого робочого часу та планування контактів з клієнтами на 2 тижні; вивчити та орієнтуватись в стандартному наборі продуктів, які можуть бути використані на підприємствах різного профілю виробництва; сформулювати питання в письмовому вигляді (по електронній пошті тощо), щодо застосування продуктів та технологічних процесів виробництва після візитів на підприємства; планувати візити та попередньо домовлятись про зустріч з відповідальними особами на підприємствах; щонайменше здійснювати 15 візитів на підприємства за тиждень з фіксацією результатів в Звітах; щоденно надсилати на електронну пошту звіт по роботі з клієнтами та планування роботи на наступний день. За результатами роботи 4 тижнів (14.01.2019 - 08.02.2019) [PERSON] в повному обсязі не було виконане жодне з поставлених завдань, зокрема: планування роботи в Плані-календарі виконувалось на 1-2 дні; повне дезорінтування в продуктах та цінах на продукти; жодне питання щодо застосування продуктів або якісь інші питання не були сформульовані в письмовому вигляді, відповіді на питання, що надавались в усній формі, не приймались до уваги; візити на підприємства робились в хаотичному порядку поза планом, про зустрічі попередньо не було домовленості; робились по 1-2 візиту на день; жодного звіту не було прислано на електронну пошту; інформація, що передавались після візиту з клієнтом була неточною, та засновувалась на припущеннях. В усному та письмовому порядку періодично (майже щоденно) робились зауваження до роботи та вияснялись причини щодо невиконання задач. Вважає недоцільним продовження трудових відносин з [PERSON] , так як неорганізована робота, кваліфікація набута за час роботи на підприємстві та не вміння оформлення поточної звітності тягне за собою розірвання ділових стосунків з клієнтами та порушення ділової репутації підприємства. Наказом №26/02-1 від 26.02.2019 року [PERSON] винесено догану за порушення та неналежне виконання трудових обов"язків за період з 14.01.2019 року по 08.02.2019 року, які викладені у доповідній записці начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 14.02.2019 року та від 26.02.2019 року. Так, відповідно до доповідної записки начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 14.02.2019 року 13.02.2019 року ним по електронній пошті були поставлені задачі для виконання менеджером зі збуту [PERSON] , яке було отримано останнім 13.02.2019 о 17-53. В телефонній розмові [PERSON] підтвердив, що отримав листа, із завданням, і питань по листу не має. На протязі робочого дня 14.02.2019 року не отримав план роботи на 14.02.2019 року, телефонний зв`язок був не доступний, на електронні повідомлення не відповідає та 14.02.2019 року [PERSON] не виконував свої трудові обов`язки. Окрім того, відповідно до доповідної записки начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 26.02.2019 року 13.02.2019 року [PERSON] було запропоновано в строк до 17.00 14.02.2019 року надати письмові пояснення щодо причин й обставин порушення та невиконання ним трудових обов"язків, що були виявлені при аналізі його діяльності за період з 14.01.2019 року по 08.02.2019 року, а також 18.02.2019 року [PERSON] був поштою направлений лист з проханням надати пояснення. Однак при цьому судом встановлено, що в період з 14.02.2019 року по 23.02.2019 року включно [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серія АДП №603580, а тому не можна вважати невиконання позивачем своїх посадових обов`язків у цей період незаконним. Наказами №22/02-1, 22/02-2, 22/02-3 від 22.02.2019 року менеджеру зі збуту [PERSON] встановлено плани роботи на 26.02.2019 року, на 27.02.2019 року, 28.02.2019 року, 01.03.2019 року, 04.03.2019 року та 05.03.2019 року. Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що вказані накази доведені до відома позивача електронним зв`язком з одночасним направленням поштою, про що підтвердив позивач в судовому засіданні. 04 березня 2019 року наказом №04/03-2 [PERSON] винесено догану за порушення та неналежне виконання трудових обов`язків за період з 26.02.2019 року по 28.02.2019 року, які викладені у доповідній записці начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 04.03.2019 року. Відповідно до доповідної записки начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 04.03.2019 року за результатами роботи з 26.02.2019 - 28.02.2019 року [PERSON] в повному обсязі не було виконане жодне з поставлених завдань згідно планів роботи (наказ №22/02-1, 22/02-2, 22/02-3 від 22.02.2019), а саме: деякі підприємства та завдання були залишені без уваги та робота не виконувалась; не було попереднього планування зустрічей та домовленостей про візит на підприємства з відповідальними особами; по результатам зустрічей з відповідальними особами в звіті була надана загальна інформація без аналізу та висновків щодо подальшого напрямку роботи з підприємством (не були підібрані продукти, які можуть бути використані в умовах виробництва, не підготовлені комерційні пропозиції); пропозиції, листи, які потрібно було готувати після візитів, не підготовлені; візити на підприємства робились в хаотичному порядку поза планом; інформація, що передавалась після візиту з клієнтом була неточною, та засновувались на припущеннях. Зазначає, що порушення мають систематичний характер, та викликають підозру про недостатній базовий освітній рівень займаній посаді. Крім того, відповідно до доповідної записки начальника відділу забезпечення продажу [PERSON] від 06.03.2019 року за результатами роботи з 01.03.2019 - 05.03.2019 року [PERSON] в повному обсязі не було виконане жодне з поставлених завдань згідно планів роботи (наказ №22/02-4, 22/02-5, 22/02-6 від 22.02.2019), а саме: деякі підприємства та завдання були залишені без уваги та робота не виконувалась; не було попереднього планування зустрічей та домовленостей про візит на підприємства з відповідальними особами; не було надано письмового звіту за результатами роботи з 01 по 05 березня, не було надано звіту до бухгалтерії за попередній робочий тиждень; пропозиції, листи, які потрібно було готувати після візитів, не підготовлені; візити на підприємства робились в хаотичному порядку поза планом; інформація, що передавалась після візиту з клієнтом була неточною, та засновувались на припущеннях. Зазначає, що порушення мають систематичний характер, та викликають підозру про недостатній базовий освітній рівень займаній посаді. Крім того, матеріали справи містять копії доповідної записки начальника комерційного відділу ТОВ «ТД «Промислові оливи І.Л.С.» від 13.02.2019 року про недотримання позивачем трудових обов`язків та внутрішніх корпоративних правил, а також звернення трудового колективу від 06.03.2019 року з проханням про звільнення [PERSON] із займаної посади через систематичне порушення ним своїх службових обов`язків. Встановлено, що 04 березня 2019 року наказом №04/03-1 [PERSON] зобов`язано прибути 06.03.2019 року або 07.03.2019 року до офісу ТОВ «ТД «Промислові оливи І.Л.С.» за адресою: м.Київ, вул.Північно-Сирецька, 3 для надання пояснень про причини невиконання трудових обов`язків та корпоративної дисципліни. Позивачеві було запропоновано надати письмові пояснення щодо встановлених фактів невиконання ним своїх посадових обов`язків, про що свідчать листи начальника відділу продажу ТОВ «ТД «Промислові оливи І.Л.С.» від 18.02.2019 року, а також від 06.03.2019 року, надати які [PERSON] відмовився, про що складено відповідні акти від 06.03.2019 року (акт №1, акт №3). Крім того, представниками відповідача 06.03.2019 року складено акт №2 про фіксацію відмови від підписання Наказу №14/02-1 від 14.02.2019 року, наказу №26/02-1 від 26.02.2019 року, наказу №04/03-2 від 04.03.2019 року про невиконання трудових обов`язків та оголошення догани, а також складено акт №4 про невиконання трудових та посадових обов`язків позивачем по справі у період з 14.01.2019 року по 05.03.2019 року. Наказом №06/03-1 від 06.03.2019 року [PERSON] звільнено з посади менеджера із збуту 06 березня 2019 року у зв`язку з систематичним невиконання трудових обов`язків без поважних причин на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Частиною першою статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до статті 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно з п.3 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22, 23 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 статті 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Таким чином, при звільненні працівника з підстав, передбачених нормою п.3 статті 40 КЗпП України, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Крім того, необхідно з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню. Отже, для звільнення працівника на підставі п.3 статті 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень. При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним. За змістом закону, звільнення працівника за п.3 статті 40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини. Порушення трудової дисципліни - це невиконання або виконання на неналежному рівні працівником покладених на нього трудових обов`язків. Крім того, порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Отже, законодавством передбачено, що підставою застосування дисциплінарного стягнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено судом, систематичність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків підтверджується: наказом №14/02-1 від 14.02.2019 року про невиконання трудових обов`язків та оголошення догани, наказом №04/03-2 від 04.03.2019 року про невиконання трудових обов`язків та оголошення догани. Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що відповідач ТОВ «ТД «Промислові оливи І.Л.С.» займається підприємницькою діяльністю. Вказує, що позивач був ознайомлений з посадовими обов`язками в усній формі. При цьому позивач працював у м.Харкові, а свідок - у м.Києві, звітність [PERSON] була в електронному вигляді шляхом надсилання відповідних документів. Також зазначив, що позивач не мав бажання справлятись з роботою, ним не виконувалась робота належним чином та врешті він почав саботувати роботу. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про систематичність невиконання позивачем без поважних причин посадових обов`язків, передбачених трудовим договором. При цьому визначений законодавством порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності відповідачем дотриманий, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому суд приходить до переконання про те, що оскаржуваний наказ виданий у відповідності із чинним законодавством про працю та не порушує прав позивача. Посилання позивача з приводу відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення із займаної посади не з тієї підстави не підтверджені доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Зокрема, позивач зазначає, що звільнення відбулось за згодою сторін, в підтвердження чого надав до суду чек та опис вкладення про надіслання відповідачу заяви на звільнення за згодою сторін. Разом із цим згідно вказаного чека заява позивачем була надіслана лише 05.06.2019 року, вже після звернення до суду із даним позовом. Доказів зворотного позивачем не надано та не містять їх і матеріали справи. Факт звільнення [PERSON] за згодою сторін або за власним бажанням також заперечувався представником відповідача в судовому засіданні. Встановивши відсутність підстав для визнання незаконним звільнення та відсутність протиправних дій відповідача щодо цього, суд не вбачає підстав для зміни формулювання у наказі підстав звільнення позивача, а також для застосування положень ст.235 КЗпП України щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому в цій частині в задоволенні позову також слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання незаконними оскаржуваного наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги позову. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пункт 1 частини 3 цієї ж статті передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд зазначає, що представником відповідача. в судовому засіданні до закінчення судових дебатів заявлено, що зазначені вище докази буде подано до суду у встановлені законом строки та порядку. Питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed