Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві зазначає, що шлюб з відповідачем зареєстрований 15 лютого 2005 року Барилівською сільською Радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 1. Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Відповідач зловживає алкоголем. З відповідачем жили погано. Два роки тому розійшлися. Відповідач ухиляється від виховання та утримання дітей. Позивач сама не має змоги їх утримувати, а тому змушена ставити питання про стягнення аліментів. Інших дітей у відповідача не має, стягнень по виконавчих документах не проводиться. Просить винести рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання двох дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO] з дня подачі заяви аж до повноліття дітей. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, стягувати по 500 гривень на кожну дитину. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав повністю, просив позов задовольнити. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги, необхідно задовольнити із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15 лютого 2005 року Барилівською сільською Радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 1. (а.с.3). Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується копією свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.4,5.). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Барилівської сільської ради від 24.11.2016 року №351 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] в будинку, який належить [PERSON] В будинку прописані - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітньої дитини, тобто дитина, яка не досягла 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивача проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги, тому з нього необхідно стягувати аліменти в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що діти потребують матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними та може таку надати. У зв"язку з тим, що відповідач є працездатного віку, суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно (з проведенням індексації, відповідно до закону), буде відповідати інтересам дітей обставинам справи і вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"; обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення повноліття; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами с т.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved