Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Представник фінансової установи звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що 30.07.2008 року відповідно до укладеного договору №б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 2\~500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторон про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terras/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 "Правил користування платіжною карткою". Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливій односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, тощо. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tenns/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а caме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак відповідач всупереч Умов та правил надання банківських послуг, належним чином не виконував взяті на себе зобовязання щодо погашення заборгованості за Кредитом, відсотками за його використання, а також належним чином не контролювала перевитрати за платіжним лімітом та не оплачувала комісії на умовах, передбачених цим Договором, в результаті чого станом на 05.08.2015 року має заборгованість 25 399.99 грн., яка складається з наступного: 2500 грн. - заборгованість за кредитом; 14\~289,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6\~925.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) 1\~185,71 грн. - штраф (процентна складова). Наведене свідчить про неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, а відтак дає право фінансовій установі відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору на примусове стягнення із боржника сум за кредитним договором та штрафних санкцій. Також позивач просив суд вирішити питання судових витрат у даній справі. Представник позивача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та заслухати справу без його участі. У разі неявки відповідача дає свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявилась, однак в адресованій суду заяві вказала на невизнання позовних вимог та просила суд застосувати строки позовної давності до предявлених позивачем щодо неї вимог. Розгляд справи просила здійснювати у її відсутності. Прийнявши до уваги те, що сторони використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд у даному судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає правилам ст.169, 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Анкети Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.07.2008 року, [PERSON] отримала кредит розмірі 2\~500.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tenns/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою [PERSON] складають між банком і відповідачкою договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. На виконання умов цього кредитного договору, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором зарахувавши на його платіжну карту суму грошових коштів у розмірі 2\~500 гривень, на що вказує Виписка по особовому рахунку відповідача (а.с.26-32) та розрахунок заборгованості (а.с.4-6). Однак відповідач всупереч взятих на себе зобовязань щодо обовязку: погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання; перевіряти платіжний ліміт картки, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, не надавав своєчасно Банку грошові кошти за Кредитом, у звязку з зазначеним порушенням зобовязань станом на 05.08.2015 року має заборгованість 25 399.99 грн., яка складається з наступного: 2 500 грн. - заборгованість за кредитом; 14 289.28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6\~925.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1185.71 грн. - штраф (процентна складова). Ураховуючи наявність зі сторони відповідача неналежного виконання умов кредитного договору, позивач звернувся до суду із даним позовом 28.08.2015 року. 19.10.2015 року відповідач надала суду заяву про застосування строків позовної давності щодо предявлених до неї позивачем вимог про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). У той же час матеріали справи не містять доказів граничного строку дії картки. В матеріалах справи відсутні памятка клієнта, яка є складовою укладеного договору\~про надання банківських послуг, довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалось банком. Згідно розрахунку заборгованості та Виписки по особовому рахунку клієнта [PERSON], останній платіж відповідачем [PERSON] було внесено 11.06.2009 року. Правилами ст.10, 60 ЦПК України, визначено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 було висловлено правову позицію із вирішення аналогічного спору, яка є обовязковою до застосування судами України. Крім того, невирішення питання про можливість застосування позовної давності може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частина 1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Специфічним у застосуванні положень конвенції є те, що багато її принципів не можна відразу побачити безпосередньо в тексті. Вони випливають з її «духу» і знаходять своє розкриття в практиці та позиціях ЄСПЛ. Важливими для розуміння суті ст.6 конвенції є «зауваження» Суду про те, що хоча ця стаття гарантує право на справедливий розгляд, вона не встановлює жодних правил стосовно допустимості доказів чи того, яким чином вони повинні бути оцінені, що насамперед повинно регулюватися національним законодавством і національними судами ( справа «[PERSON] проти Іспанії», №30544/96, §28). Говорячи про принцип рівності сторін, Суд указує, що кожній зі сторін мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі «Бацаніна проти Росії» від 26.05.2009 №3932/02, §22). Крім іншого, принцип справедливості порушується там, де національні суди ігнорують визначену, відповідну і важливу думку, висловлену заявником (рішення у справах «Проніна проти України» від 18.07.2006 №63566/00, §25, та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 №42310/04, §280). Відповідно до прецедентного права Суду рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обовязку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (наприклад, справа «[PERSON] проти Іспанії», §26). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому й саме питання застосування строку позовної давності тісно повязане з їх реалізацією. Показовою в питанні застосування позовної давності в контексті ст.6 конвенції є справа «Grafescolo S.R.L. проти Молдови». З урахуванням встановлених обставин та перевірених судом доказів наданих позивачем в підтвердження предявлених до відповідача вимог, правової позиції суду вищої інстанції та міжнародної практики яка є джерелом права, а також факту пред'явлення позову позивачем тільки 28.08.2015 року, суд вважає, що є достатні підстави для застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, а відтак наявність усіх підстав для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed