Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 4.11.1982 року. В період зазначеного шлюбу сторони придбали за спільні кошти майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартиру [ADDRESS] , вартістю приблизно 70 тисяч доларів США. Документ про право власності на вказане нерухоме майно було оформлене на відповідача, яка відмовляється передавати частину квартири у власність позивача. Тому просить визнати придбане в період зареєстрованого шлюбу майно спільним сумісним майном подружжя, розділити його між сторонами, виділивши у власність як позивача, так і відповідача по 1/2 частині даної квартири в порядку поділу майна подружжя. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судові засідання втретє не з`явились, про розгляд справи вони були тричі повідомлені судом належним чином (а.с.48; 50-54; 62; 67-68; 73-81), відзив на позовну заяву в порядку ст.178; 280 ЦПК України ними до суду не подано. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони у справі [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований 4.11.1982 року у Московському ЗАГС м. Києва, що підтверджується штампом ЗАГС у копії паспорта позивача (а.с.8). 13.03.2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). В період зазначеного шлюбу сторони придбали за спільні кошти майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності від 17.04.2003 року, яке було зареєстроване у комунальному підприємстві „Київське міське бюро технічної інвентаризації" 23.04.2003 року (а.с.64). Вказані обставини підтверджені описаними вище доказами, які не були спростовані у будь-який спосіб учасниками справи, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначена спірна квартира є двохкімнатною, загальною площею 86,1 м2, житловою площею 40,0 м2, право власності якої оформлено на відповідача [PERSON] (а.с.63-64). Представник позивача стверджував у судовому засіданні, що дане нерухоме майно було придбане за спільні кошти подружжя, додавши до матеріалів справи ксерокопію трудової книжки [PERSON] (а.с.12-23), зі змісту якої вбачається, що з 1984 року по 31.12.2018 року останній постійно працював на різних посадах різних юридичних осіб. Згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] про розгляд справи були тричі повідомлені судом належним чином (а.с.48; 50-54; 62; 67-68; 73-81), однак не скористались своїм правом подачі відзиву на позовну заяву в порядку ст.178; 280 ЦПК України та надати докази, тому вказана обставина не спростована у судовому засіданні. За таких обставин суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , задовольнивши позов в даній частині. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки 13.03.2018 року шлюб між сторонами було розірвано і позивач бажає поділи майно подружжя, а саме вказану квартиру, звернувшись до суду з даним позовом 8.11.2019 року (а.с.1), тому при поділі майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, так як інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, який не укладався між сторонами. Тому за кожним із учасників справи, а саме: позивачем та відповідачем, необхідно визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку поділу майна подружжя, задовольнивши таким чином позов у повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8 712 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду з даним позовом, що підтверджено документально (а.с.24).

Outcome: approved