Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПП "Агрофірма "Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки. Представник позивача обгрунтовує вимоги тим, що позивач по справі являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 13,7471 гектарів, кадастровий номер 1225482500-01-001-0248, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2010 року зареєстрованого в реєстрі за № 460, що розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Зазначену земельну ділянку вона передала в оренду в Приватне підприємство «Агрофірма «Борисфен» строком на 49 років згідно з Договором оренди землі від 20.07.2010 року, термін дії 31.12.2058 року (далі Договір), зареєстрований у Державному реєстрі земель 13.12.2010 року за № 041013400908. Відповідач на підставі пункту 11 Договору зобов'язався сплачувати позивачу щорічно не пізніше 01 грудня поточного року орендну плату. Згідно пункту 9.3. Договору розмір орендної плати є договірним і складає: - виплата у грошовій формі становить: 3 145,73 грн.; - у натуральній формі становить: фуражне зерно - 3 600 кг., соняшник - 200 кг., борошно - 100 кг., цукор - 100 кг., солома з доставкою - 6 тонни; - відробіткова форма: оранка земельної ділянки особистого селянського господарства - 0,5 га. Згідно пункту 12 Договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Зазначені умови Договору викладені таким чином, що не передбачають альтернативної плати за землю, а поєднують грошову, натуральну та відробіткову форми орендної плати, що не суперечить ст. 22 Закону України «Про оренду землі» (чинного у 2010 році). Відповідачем за 2015, 2016, 2017 роки орендна плата в повному обсязі, згідно умов Договору, позивачу не виплачена. Відповідно з боку відповідача (Орендаря) має місце систематична несплата орендної плати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надано. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2010 року зареєстрованого в реєстрі за № 460 позивач у даній справі являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 13,7471 гектарів, що розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225482500-01-001-0248, копію вказаного свідоцтва та Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1204713072017 від 03.05.2017 р. додано до матеріалів справи. Зазначену земельну ділянку позивач передала в оренду в Приватне підприємство «Агрофірма «Борисфен» строком на 49 років згідно з Договором оренди землі від 20.07.2010 року, термін дії 31.12.2058 року (далі Договір), зареєстрований у Державному реєстрі земель 13.12.2010 року за № 041013400908, копію якого додано до матеріалів справи. Відповідач на підставі пункту 11 Договору зобов'язався сплачувати позивачу щорічно не пізніше 01 грудня поточного року орендну плату. Згідно пункту 9 Орендна плата сплачується орендарем (відповідачем) щорічно у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки: 3 700,86 грн. Фактично пункт 9 Договору має декларативний характер і не породжує взаємних прав та обов'язків сторін та зазначений в договорі на виконання вимог Указу Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», де визначено: «Визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово - економічного стану орендаря». Згідно пункту 9.3. Договору розмір орендної плати є договірним і складає: - виплата у грошовій формі становить: 3 145,73 грн.; - у натуральній формі становить: фуражне зерно - 3 600 кг., соняшник - 200 кг., борошно - 100 кг., цукор - 100 кг., солома з доставкою - 6 тонни; - відробіткова форма: оранка земельної ділянки особистого селянського господарства - 0,5 га. Згідно пункту 12 Договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Зазначені умови Договору викладені таким чином, що не передбачають альтернативної плати за землю, а поєднують грошову, натуральну та відробіткову форми орендної плати, що не суперечить ст. 22 Закону України «Про оренду землі» (чинного у 2010 році). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції чинній на час укладення Договору) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлені за згодою сторін у Договорі. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Тобто зазначеним пунктом Договору поєднано всі три форми орендної плати, що відповідає вимогам діючого законодавства. Як зазначає позивач, відповідачем за 2015, 2016, 2017 роки орендна плата в повному обсязі, згідно умов Договору, позивачу не виплачена. Відповідно з боку відповідача (Орендаря) має місце систематична несплата орендної плати. Згідно з положенням п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно пункту 38 Договору: «Підставою розірвання Договору є: вимога однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених Договором». Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved