Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцької міської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна. Аргументує свої позовні вимоги тим, що у жовтні 2017 року при реєстрації у державного реєстратора виконавчого комітету Прилуцької міської ради права власності на нерухоме майно належний йому на праві приватної власності гараж, що розташований за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, автокооператив «Нафтовик 2», гараж 697, йому стало відомо, що гараж перебуває під арештом на підставі рішення Прилуцького міського суду, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 3691580 від 06.09.2006 року), внесений запис був здійснений Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою. З приводу цього він звернувся до Прилуцької державної нотаріальної контори, де йому було надано лише копію алфавітної книги обліку заборон Прилуцької державної нотаріальної контори, в якій відсутня інформація щодо накладення арешту на належний йому гараж. В Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби також відсутні будь-які відкриті щодо позивача виконавчі провадження. В Прилуцькому міськрайонному суді йому було надано копії витягів з ухвал про закриття цивільних справ щодо розлучення та розподілу майна подружжя від 04 вересня 1995 року, інших рішень чи ухвал стосовно нього чи його майна немає. Позивач вважає, що за таких обставин підстав для перебування його майна під арештом не має, тому звернувся до суду з позовом в якому просить зняти арешт із належного йому майна. В судове засідання позивач не з»явився та його представник не з"явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного: Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2017 року, до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, внесено запис про обтяження, реєстраційний номер 3691580 від 06.09.2006, реєстратор : Прилуцька міська державна нотаріальна контора Прилуцький міський нотаріальний округ, вид обтяження : арешт нерухомого майна, а саме на належний [PERSON] на праві приватної власності гараж загальною площею 23.8 кв.м., розташований за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, автокооператив «Нафтовик 2» гараж № 697, на підставі судового рішення Прилуцького міського суду б/н(а.с.11). Відповідно до Алфавітної книги заборон Прилуцької міської державної нотаріальної контори, записи про накладення арешту на майно [PERSON] відсутні(а.с.8-9) Відповідно до витягу з ухвали Прилуцького міського суду Чернігівської області від 04 вересня 1995 року, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя закрито(а.с.16). Відповідно листа Прилуцького МВ ДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області від 16.11.2017 на ім»я [PERSON], згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Прилуцькому МВ ДВС Головного ТУЮ в Чернігівській області не перебували та не перебувають виконавчі провадження відносно [PERSON], [INFO](а.с.18). Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що на підставі судового рішення Прилуцького міського суду б/н, 06.09.2006 до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою Прилуцького міського нотаріального округу, внесено запис про обтяження, а саме: арешт належного [PERSON] на праві приватної власності гаража, розташованого за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, автокооператив «Нафтовик2» гараж № 697, але станом на 16.11.2017 року на виконанні у Прилуцькому МВ ДВС Головного ТУЮ в Чернігівській області не перебували та не перебувають виконавчі провадження відносно [PERSON], [INFO], тому відсутні підстави для утримання під арештом майна позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту з його майна.

Outcome: approved