Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний економічний інститут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про визнання незаконним наказу про звільнення, проведення відповідних записів у трудовій книжці, зобов»язання проведення звільнення відповідно до вимог трудового законодавства, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших виплат та стягнення компенсації у зв»язку із звільненням, посилаючись на те, що вона в період з 12 травня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, з 03 листопада 2008 року по 30 вересня 2009 року (за сумісництвом), з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 лютого 2010 року по 07 липня 2016 року працювала на різних посадах, в тому числі й керівного складу, в Науково-Дослідному Економічному Інституті при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України. [INFO] року у неї народився син [PERSON]. У зв»язку з цим вона, працюючи в.о. головного наукового співробітника сектору проблем розвитку зовнішньої торгівлі Відділу з дослідження фінансово-бюджетної політики, зовнішньої торгівлі та спеціальних програм Науково-Дослідного Економічного Інституту змушена була піти у відпустку по догляду за дитиною на 2 роки 9 місяців і 14 днів. 23 листопада 2015 року Міністром економічного розвитку і торгівлі України А. Абромавичусом був прийнятий наказ № 1489 про реорганізацію НДЕІ шляхом його перетворення у Державне підприємство «Науково-дослідний економічний інститут», відповідно до якого утворено Комісію з реорганізації НДЕІ, головою комісії призначено заступника Міністра-керівника апарату [PERSON], якій доручено, зокрема, попередити працівників НДЕІ про можливе наступне вивільнення та запропонувати їм роботу в установленому законодавством порядку (п.п. 4.3. Наказу), завершити заходи з реорганізації НДЕІ до 30 червня 2016 року (п.п. 4.9. Наказу). З вересня 2013 року до половини березня 2016 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6 років у зв»язку з хронічним захворюванням сина. У лютому 2016 року на її адресу надійшов лист НДЕІ, надісланий їй 15 січня 2016 року з вкладеним попередженням про можливе наступне вивільнення її з посади в.о. старшого наукового співробітника Відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності НДЕІ Мінекономрозвитку України, в якому вказувалось, що у зв»язку з реорганізацією НДЕІ відповідно до наказу Мінекономрозвитку України від 23 листопада 2015 року № 1489 попереджено її про можливе наступне вивільнення з займаної посади не раніше, ніж через два місяці з дня попередження, за п. 1 ст. 40 КЗпП України. За таких обставин вона у березні 2016 року через свого законного представника [PERSON] передала одному із членів Комісії з реорганізації НДІ [PERSON] свою заяву про звільнення її із займаної посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Проте, ані керівництво НДЕІ, ані члени Комісії з реорганізації НДЕІ, ані апарат Мінекономрозвитку України ніяким чином не відреагували на подану нею заяву. Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 07 червня 2016 року за № 948 було утворене Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут» та визначено його правонаступником Науково-Дослідного Економічного Інституту. 09 липня 2016 року на її адресу надійшов лист НДЕІ від 07 липня 2016 року за вих. № 1/154, підписаний головою Комісії з реорганізації НДЕІ, заступником Міністра-керівником апарату Мінекономрозвитку України [PERSON], заступником Міністра-керівником апарату Мінекономрозвитку України [PERSON], і відправлений з адреси Міністерства економічного розвитку та торгівлі України. У цьому листі вказувалось, що наказом НДЕІ від 07 липня 2016 року за № 32-к її звільнено з посади в.о. провідного наукового співробітника Відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності 07 липня 2016 року у зв»язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу, ст. 7 КЗпП України. До цього листа була додана копія вказаного наказу, де підставами його прийняття вказувались-пункт 2 роз»яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 29 грудня 1965 року № 30/39 та ст. 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». В усіх випадках звільнення за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених нормами глави ІІІ-А КЗпП України. Також відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України в день звільнення власник або уповноважений ним орган зобов»язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Проте, керівництвом НДЕІ під час її звільнення не були дотримані приписи ст. ст. 47, 116 КЗпП України. З вищенаведених обставин, вважаючи, що керівництвом колишнього НДЕІ-теперішнього ДП НДЕІЦ при Міністерстві економічного розвитку та Комісією з реорганізації НДЕІ, очолюваною заступником міністра Мінекономрозвитку України [PERSON] були грубо порушено приписи норм трудового законодавства ( ч. 3 ст. 36, п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 47, 49-2є. ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності») та соціальні гарантії для матерів, визначені чинним законодавством при її звільненні (вивільненні) з НДЕІ (ст. ст. 179, 184, 186-1 КЗпП України), нею до Києво-Святошинського районного суду Київської області було подано позов з відповідними вимогами. 05 грудня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за результатами судового розгляду її позову до ДП НДЕІ було прийняте рішення по справі № 369/7310/16-ц, яким частково задоволено її позовні вимоги до ДП НДЕІ, визнано незаконним наказ Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України від 07 липня 2016 року за № 32-к «Про звільнення [PERSON].», яке набрало законної сили і підлягало негайному виконанню. 26 грудня 2016 року у приміщенні Міністерства економічного розвитку та торгівлі України її законному представнику [PERSON] працівниками кадрової та юридичної служб даного міністерства були видані наказ Науково-Дослідного Економічного Інституту від 26 грудня 2016 року за № 55-к «Про звільнення [PERSON].», підписаний новим Головою комісії з реорганізації НДЕІ [PERSON], згідно якого її звільнено 21 грудня 2016 року з посади в.о. провідного наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності у зв»язку з скороченням чисельності та штату працівників, що сталися внаслідок реорганізації Науково-Дослідного Економічного Інституту, за п. 1 ст. 40 КЗпП України; вирішено виплатити їй допомогу в розмірі середнього місячного заробітку (як потім з»ясувалось, у розмірі лише 2400 грн.), скасовано наказ Науково-Дослідного Економічного Інституту від 07 липня 2016 року за № 32-к «Про звільнення [PERSON].», який був предметом оскарження у цивільній справі № 369/7310/16-ц). При цьому, підставами прийняття даного наказу визначені: п. 1 ст. 40 та 44 КЗпП України, заява [PERSON] від 15 березня 2016 року (тобто без посилання на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року по цивільній справі № 369/7310/16-ц, та з порушенням приписів ст. 47 та ст. 116 КЗпП України), та її трудову книжку з записом № 40 наступного змісту: запис за № 39 є недійсним. Звільнити у зв»язку з скороченням чисельності та штату працівників, дата-21 грудня 2016 року, підстава-наказ № 55-к від 26 грудня 2016 року, який за своїм змістом не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України № 58 від 29 липня 1993 року. Таким чином, при другій спробі звільнити її відповідачем були порушені положення норм ІІІ-А КЗпП України щодо обов»язку надання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) гарантій, пільг та компенсацій працівнику при звільненні останнього за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, проігноровані приписи ст. 49-3 КЗпП України, порушені приписи ст. 235 КЗпП України щодо обов»язку роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у разі поновлення останнього на роботі за рішенням суду), порушені положення ст. ст. 47, 116 КЗпП України щодо обов»язку роботодавця в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним усі розрахунки, проігноровані приписи Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України № 58 від 29 липня 1993 року, якою визначено порядок, зокрема, проведення записів у трудовій книжці працівника при поновленні його на посаді, в тому числі й за рішенням суду. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 104 ЦК України, п. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 47, ч. 2 ст. 49-2, ст. ст. 49-3, 116, 179, 184, 186-1, 221, 232, 233, 235, 240-1 КЗпП України, просила визнати незаконним наказ Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України від 26 грудня 2016 року за № 55-к «Про звільнення [PERSON].», таким, що був прийнятий головою Комісії з реорганізації НДЕІ [PERSON] з порушенням норм чинного трудового законодавства; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України видати окремий наказ про поновлення її на посаді, з якої було звільнено за наказом Науково-Дослідного Економічного Інституту від 07 липня 2016 року за № 32-к, визнаним за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року по справі № 369/7310/16-ц незаконним; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України, нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за час вимушено прогулу за період з 07 липня 2016 року по 05 грудня 2016 року у відповідності до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та норм Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України привести записи в її трудовій книжці до відповідності приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України № 58 від 29 липня 1993 року, починаючи з запису під № 40, з урахуванням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року по справі № 369/7310/16-ц; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві Економічного розвитку та торгівлі України звільнити її за правилами п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням їй усіх гарантій, пільг та компенсацій, передбачених нормами глави ІІІ-А КЗпП України, ст.49-3 КЗПП України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник Науково-дослідного економічного інституту відповідача і третьої особи Міністерства економічного розвитку і торгівлі України позов не визнав і заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 23-к від 01 лютого 2010 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду виконувача обов»язків повідного наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної політики сектору зовнішньоекономічних відносин «Науково-дослідного економічного інституту» Міністерства економіки України. Розпорядженням директора Науково-дослідного економічного інституту № 150 про надання відпустки від 01 грудня 2010 року [PERSON] було надано відпустку по догляду за дитиною до трьох років, тобто на 2 роки 9 місяців і 14 днів, до 15 вересня 2013 року. Наказом № 77-к від 02 вересня 2013 року переведено [PERSON], в.о. провідного наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності та співпраці з ЄС на посаду в.о. провідного наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності з 02 вересня 2013 року. Розпорядженням № 119 від 17 вересня 2013 року [PERSON] було надано відпустку, як такій, що дитина потребує домашнього догляду з 16 вересня 2013 року до 15 вересня 2014 року. Розпорядженням № 156 від 11 вересня 2014 року позивачу було надано відпустку, як такій, що дитина потребує домашнього догляду з 16 вересня 2014 року до 15 березня 2015 року. Розпорядженням № 13 від 12 березня 2015 року позивачу було надано відпустку, як такій, що дитина потребує домашнього догляду з 16 березня 2015 року до 15 вересня 2015 року. Розпорядженням № 156 директора НДЕІ від 11 вересня 2014 року позивачу [PERSON] було надано відпустку, як такій, що потребує домашнього догляду з 16 вересня 2014 року до 15 березня 2015 року. Наказом № 93-к від 22 вересня 2015 року [PERSON] подовжено відпустку по догляду за дитиною з 14 вересня 2015 року по 15 березня 2016 року. На підставі розпорядження КМУ від 28 жовтня 2015 року № 1118-р розпочато процес реорганізації Науково-дослідного економічного інституту. 23 листопада 2015 року Міністром економічного розвитку і торгівлі України був прийнятий наказ № 1489 про реорганізацію НДЕІ шляхом його перетворення у Державне підприємство «Науково-дослідний економічний інститут». [PERSON] було попереджено про можливе наступне вивільнення з займаної посади не раніше, ніж через два місяці з дня попередження у зв»язку з реорганізацією Науково-Дослідного економічного Інституту. Наказом голови комісії з реорганізації НДЕІ Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 07 липня 2016 року № 32-к позивача [PERSON] звільнено з в.о. провідного наукового співробітника Відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності з 07 липня 2016 року у зв»язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу, ст. 7 КЗпП України. Підставою даного наказу є пункт 2 роз»яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 29 грудня 1965 року за № 30/39, ст. 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Вказані обставини також були встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року. Вказаним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, яке набрало чинності, в справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Науково-дослідного економічного інституту» при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі, третя особа Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, про визнання незаконного наказу про звільнення та зобов»язання вчинити дії, позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України від 07 липня 2016 року за № 32-к «Про звільнення [PERSON].». В решті вимог відмовлено. У заявлених позовних вимогах до відповідача Державного підприємства «Науково-Дослідний Економічний Інститут», що є предметом розгляду у вказаній цивільній справі № 369/824/17, позивач [PERSON] просила визнати незаконним наказ Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України від 26 грудня 2016 року за № 55-к «Про звільнення [PERSON].», таким, що був прийнятий головою Комісії з реорганізації НДЕІ [PERSON] з порушенням норм чинного трудового законодавства; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України видати окремий наказ про поновлення її на посаді, з якої було звільнено за наказом Науково-Дослідного Економічного Інституту від 07 липня 2016 року за № 32-к, визнаним за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року по справі № 369/7310/16-ц незаконним; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України, нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за час вимушено прогулу за період з 07 липня 2016 року по 05 грудня 2016 року у відповідності до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та норм Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України привести записи в її трудовій книжці до відповідності приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України № 58 від 29 липня 1993 року, починаючи з запису під № 40, з урахуванням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року по справі № 369/7310/16-ц; Зобов»язати Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як правонаступника Науково-Дослідного Економічного Інституту при Міністерстві Економічного розвитку та торгівлі України, звільнити її за правилами п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням їй усіх гарантій, пільг та компенсацій, передбачених нормами глави ІІІ-А КЗпП України, ст.49-3 КЗПП України. Слід зазначити, що з доданих позивачем [PERSON] до позовної заяви доказів, вбачається, що згідно Наказу Міністра економічного розвитку і торгівлі України від 23 листопада 2015 року № 1489 «Про реорганізацію Науково-Дослідного Економічного Інституту шляхом його перетворення» наказано: 1. Реорганізувати Науково-Дослідний Економічний Інститут (далі НДЕІ) (бульв. Дружби народів, 28, м. Київ, 01103, ідентифікаційний код 02736403) шляхом перетворення його у Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут» (далі-ДП «НДЕІ»); 2. Утворити комісію з реорганізації НДЕІ у складі згідно з додатком; 3. Призначити головою комісії з реорганізації заступника Міністра-керівника апарату [PERSON]; 5. Установити, що ДП «НДЕІ» є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов»язків НДЕІ; 6. Департаменту фінансової роботи та господарського забезпечення забезпечити фінансування заходів з реорганізації НДЕІ в межах асигнувань, передбачених НДЕІ за бюджетною програмою КПКВК 1201070 «Дослідження, прикладні наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням, підготовка наукових кадрів та фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури у сфері економічного розвитку», відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України і Міністерства фінансів України від 26 лютого 2015 року № 170/264 «Про затвердження паспорта бюджетної програми на 2015 рік» (Наказ № 170/64). Наказом Першого віце-прем»єр-міністра України-Міністра економічного розвитку і торгівлі України Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07 червня 2016 року № 948 «Про утворення Державного підприємства «Науково-Дослідний Економічний Інститут» наказано: 1. Утворити Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут» та затвердити Статут Державного Підприємства «Науково-Дослідний Економічний Інститут»; 2. Установити, що Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут» є правонаступником майнових прав та обов»язків Науково-Дослідного Економічного Інституту; 3. Виконувачу обов»язків директора Державного підприємства «Науково-Дослідний Економічний Інститут [PERSON]: у встановленому порядку подати Статут на державну реєстрацію; у десятиденний строк після державної реєстрації Статуту поінформувати Мінекономрозвитку про її проведення; 4. Визнати таким, що втратив чинність, наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15 березня 2013 року № 252 «Про затвердження нової редакції Статуту Науково-дослідного економічного інституту»; 5. Цей наказ набирає чинності з дня його прийняття, крім пункту 4, який набирає чинності з дня державної реєстрації Статуту, зазначеного в пункті 1 цього наказу. В судовому засіданні представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України пояснив суду, що наразі йде процес реорганізації і Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут», як окрема юридична особа, не діє і не зареєстрована у встановленому законом порядку. Як вказав представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, на даний час створена і діє Комісія з реорганізації Науково-дослідного економічного інституту. З огляду на викладене, слід зазначити, що звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] вказала відповідачем Державне підприємство «Науково-Дослідний Економічний Інститут». Відповідно до вимог ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно вимог ст. 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об»єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Згідно вимг ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Відповідно до вимог ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов»язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні обоси, а також держава. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача Державного підприємства «Науково-дослідний економічний інститут». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку Державне підприємство «Науково-дослідний економічний інститут» не є юридичною особою, а тому не може виступати стороною у цивільній справі. В даному випадку позивачем не надано належних і допустимих доказів, що його права були порушені з боку вказаного ним у позові відповідача. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Суд, вислухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог позивача [PERSON]. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed