Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[INFO] в м. Брянка Луганської області (нині тимчасово окупована територія) помер батько заявника [PERSON], що відображено у лікарському свідоцтві про смерть №218 від 13.10.2016 року, виданим поліклінікою №1 ГУ «БЦГМБ» ЛНР. На підставі вказаного лікарського свідоцтва «Відділом записів актів громадянського стану Брянківського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки» 13.10.2016 року видане свідоцтво про смерть [NUMBER], актовий запис №609. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий цими органами або особами є недійсним і не створює правових наслідків. А тому, видане свідоцтво про смерть не створює правових наслідків. Разом з тим, смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Так, смерть батька створює для [PERSON] право на отримання спадщини, однак реалізувати дане право без легітимних документів, які підтверджують факт смерті спадкодавця, він не має можливості. З урахуванням викладеного, заявник [PERSON] звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO] в м. Брянка, Луганської області, Україна. Заявник [PERSON] у поданій заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Враховуючи те, що заявник скористався своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у поданих суду доказах, а саме у лікарському свідоцтві про смерть №218 від 13.10.2016 року, виданому поліклінікою №1 ГУ "БЦГМД" ЛНР та у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 13.10.2016 року виданому «Відділом записів актів громадянського стану Брянківського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки» , вбачається, що [PERSON] 1937 року народження помер [INFO] в м. Брянка Луганської області. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 11.02.1998 року Брянківським МВ УМВС України в Луганській області вбачається, що померлий [PERSON] був громадянином України та місцем його проживання зареєстровано мікрорайон [ADDRESS] з 25.02.1970 року та відомості про зміну місця проживання відсутні. Будучи сином померлого, що вбачається з копії свідоцтва про народження, [PERSON], позбавлений можливості реалізувати свої права, як спадкоємця, оскільки не може отримати свідоцтво про смерть батька на території України. Так, відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014, уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким доведено до відома громадян України, державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, їх посадових і службових осіб, що будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені за результатами так званих виборів 2 листопада 2014 року, які проводилися в окремих районах Донецької та Луганської областей, є такими, що утворені, обрані, сформовані, призначені і діють усупереч Конституції та законам України, а також зобов'язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно п. п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, видані органами на території м. Брянка Луганської області, лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадянина [PERSON] що створює перешкоди та робить неможливим оформлення свідоцтва про його смерть. Відповідно до п.8 ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до практики ЄСПЛ, Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Це стосується реєстрації смертей, народжень, шлюбів. Отже, у даному випадку підлягають застосуванню загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації права заявника на спадкування. При цьому, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму Інформаційному листі від 11.04.2017 року вказав судам на необхідність у своїх рішеннях використовувати коректні назви та місця розташування населених пунктів, наприклад "місто Амвросіївка, Амвросіївського району Донецької області, Україна" і навпаки рекомендував судам не використовувати в рішеннях формулювання "Донецька народна республіка (територія, непідконтрольна державної влади України)", "Донецька народна республіка", яка є тимчасово окупованою територією" і "самопроголошена "Донецька народна республіка" і так далі. З урахуванням викладеного, суд вважає заяву [PERSON] законною та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Ураховуючи викладене вище,

Outcome: approved