Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства «Світоч» м. Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусєйна Азіза Огли, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» Укрфінресурс» в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер: 46502783 від 16 квітня 2019 року про реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» права приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , прийнятого державним реєстратором Алієвим Гусейном Азізом огли КП «Світоч»; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» права приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1812335780000. Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 14 травня 2008 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 101/ЖР/62/2008-840 на суму 184 384,95 доларів США на строк до 10 травня 2028 року. В забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено також іпотечний договір б/н від 14 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В., за умовами якого у забезпечення виконання зобов`язань по договору № 101/ЖР/62/2008-840 від 14 травня 2008 року позивачем передано банку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 87,60 кв.м., жилою площею 53,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги № 101/ЖР/62/2008-840 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Укрфінресурс», за яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до позичальника за кредитним договором № 101/ЖР/62/2008-840 від 14 травня 2008 року та за договорами застави, поруки, іпотеки тощо. 12 квітня 2019 року державним ресторатором Алієвим Гусейном Азізом огли було здійснено перереєстрацію права власності на ТОВ «ФК «Укрфінресурс». Позивач вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим з підстав того, що між іпотекодавцем та іпотекодержателем не було підписано договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Також, позивач зазначає, що було порушено вимоги ЗУ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, набутого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, державна реєстрація права власності на спірне майно була проведена 12 квітня 2019 року, тоді як рішення було прийнято 16 квітня 2019 року, що свідчить про незаконність дій державного реєстратора. Відповідач ухвалу про відкриття провадження від 18 червня 2020 року отримав, однак відзив на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України подано не було. 30 липня 2019 року представник третьої особи ТОВ «ФК «Укрфінресурс» подав пояснення щодо позову в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснив наступне. ТОВ «ФК «Укрфінресурс» є новим кредитором за кредитним договором № 101/ЖР/62/2008-840 від 14 травня 2008 року. Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення, заборгованість позичальника перед ТОВ «ФК «Укрфінресурс» не була погашена та становила 149 484,61 доларів США. Позивачу була направлена письмова вимога про погашення заборгованості, однак залишилася без належного реагування у зв`язку з чим було перереєстровано право власності. Щодо тверджень позивача про те, що останній не був повідомлений про факт відступлення права вимоги не відвідає дійсності, оскільки третьою особою було направлено 17 грудня 2018 року відповідне повідомлення про відступлення права вимоги. Також, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, посилання позивача на ЗУ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, набутого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосування, оскільки позивач висловив свою згоду в договорі іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. З письмових пояснень щодо позову вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову, яка подана в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року витребувано з Комунального підприємства «Світоч» м. Києва матеріали реєстраційної справи, на підставі якої державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46502783 від 16.04.2019 року, а саме прав власності за ТОВ «ФК «Укрфінресурс» на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року витребувано з департаменту державної реєстрації та нотаріату матеріали реєстраційної справи, на підставі якої державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46502783 від 16.04.2019 року. А в разі відсутності реєстраційної справи, надати електронні копії (сканкопії) документів, поданих для державної реєстрації прав, а саме прав власності за ТОВ «ФК «Укрфінресурс» на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Світоч» м. Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусєйна Азіза Огли, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» Укрфінресурс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності нерухоме майно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року заяву представника позивача [PERSON] про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року витребувано з Департаменту з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) матеріали реєстраційної справи, на підставі якої державний реєстратор Алієв Гусєйн Азіз Огли виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46502783 від 16 квітня 2019 року. 22 липня 2020 року на адресу суду від Департаменту з питань реєстрації КМДА надійшла копія реєстраційної справи № 1812335780000. Суд, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 14 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101/ЖР/62/2008-840. В забезпечення виконання за кредитним договором, 14 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки. За умовами Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержавтелю наступне нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,60 м2, що належить Іпотекодавцю на праві власності на підстав договору купівлі-продажу від 14 травня 2008 року. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить Товариству з обмеженої відповідальності «ФК «Укрфінресурс», підстави виникнення право власності: Договір купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, серія та номер № 101/ЖР/62/2008-840, виданий 12 грудня 2018 року, видавник: ПАТ «КБ «НАДРА»; доказ вручення вимоги, серія та номер: б/н, виданий 27 лютого 2019, видавник: ПАТ «Укрпошта»; вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, серія та номер: 20-02/19, виданий 20.02.2019, видавник: ТОВ «ФК «Укфінресурс»; Договір поруки, серія та номер: б/н, виданий 14.05.2008, видавник: ВАТ КБ «НАДРА» ; Договір іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 14.05.2008 , видавник ВАТ КБ «Надра». Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання забезпеченого іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2 Договору іпотеки). В силу положень розділу 5 Договору іпотеки, сторони визначили порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки і погодили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку») За змістом положень частини 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку») Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволенню судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України. Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі Договору іпотеки, а не на підставі вищезгаданого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на момент проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, у приватного нотаріуса був відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, що в свою чергу є порушення розділу 5 Договору іпотеки. В той же час, відповідачем не було надано до суду доказів або будь яких пояснень на спростування даної обставини. Преамбулою Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з частиною тринадцятою статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації). Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 28 Порядку реєстрації"). Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону. Тобто, наявність в Реєстрі запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону. Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. за №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2)повноважень заявника; 3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Також, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Згідно до ст.5 Закон України «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Відповідно до п.71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. за №868, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки за інформацією Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлення іпотекодержателя про зняття заборони відчуження майна не надавалось, а отже, заборона відчуження майна не знімалась. Крім того, на момент реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Укрфінресурс» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З урахуванням того, що предмет іпотеки був переданий Банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, площа житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, становить 87,6,7 м2, та наявності доказів, що це майно використовується позивачем як місце постійного проживання Іпотекодавця, тому суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач - Державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусєйн Азіз огли , в силу вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не міг вчиняти дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Враховуючи наведене судом встановлено, що ТОВ «ФК «Укрфінресурс» звернулося до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусєйна Азіза огли із заявою про державну реєстрацію за ним речового права на нерухоме майно (права власності на квартиру [ADDRESS] ) на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На підтвердження своїх прав ТОВ «ФК «Укрфінресурс», серед іншого, надав державному реєстратору договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки, а також вимогу про намір зареєструвати право власності на предмет іпотеки, якщо у встановлений строк боржник не виконає свого зобов`язання за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За встановлених судом обставин є доведеним той факт, що державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусєйн Азіз огли не мав повноважень на прийняття рішення про державну реєстрацію від 16 квітня 2019 року, індексний номер: 46502783, яке прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стосовно позовних вимог щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису права власності на квартиру [ADDRESS] , що здійснено державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієвим Гусєйном Азізом огли суд вважає правомірним задовольнити позовні вимоги в цій частині виходячи з наступного. В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено Іпотекодавцем в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. За правилами, встановленими підпунктом 1 пункту 1 Закону України від 03.06.2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. Судом встановлено, що спірна квартира є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону №898-IV, виступає як забезпечення зобов`язань [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою-резидентом України ВАТ КБ «Надра» в іноземній валюті. При цьому вказана квартира використовується позивачем як місце постійного проживання, у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа квартири не перевищує 140 м2. Викладене свідчить про недотримання при вчиненні дій з відчуження квартири приписів Закону №1304-VII. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Комунального підприємства «Світоч» м. Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусєйна Азіза Огли, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» Укрфінресурс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності нерухоме майно підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача - Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусєйна Азіза Огли на користь [PERSON] по 1536 грн. 80 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved