Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа: Головне управління ДМС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад одного року без поважних причин, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є власником житлового будинку № 94 по вул. Л. Чайкіної у м. Синельникове, на підставі договору дарування будинку від 22 лютого 2007 року. Відповідач [PERSON] [INFO] доводився позивачці чоловіком, проживав та був зареєстрований у спірному будинку з 19 жовтня 2008 року. 27 лютого 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. З 01 січня 2014 року відповідач переїхав жити за другою адресою, яка позивачці не відома. За період з січня 2014 року та по сьогоднішній день відповідач ні разу не з'являвся у будинку № 94 по вул. Л. Чайкіної у м. Синельникове. Позивач зазначила, що на сьогоднішній день вирішити питання з відповідачем про його зняття з реєстрації зі спірного будинку у добровільному порядку неможливо. На даний момент та обставина, що крім позивачки у належному їй будинку зареєстрована стороння особа, обмежує її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, обмежує норми житлової площі на осіб, які мають право на проживання сьогодні. Ніяких домовленостей стосовно проживання у спірному будинку між позивачем та відповідачем не існувало. На підставі вищевикладеного позивач [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком № 94 по вул. Л. Чайкіної у місті Синельникове. Зобов'язати Синельниківський районний сектор ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі на підставах, які зазначені в позові і просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що 1 січня 2014 року у неї з чоловіком стався скандал, внаслідок чого чоловік пішов із дому. 14-16 січня 2014 року [PERSON] вивозив спільне майно на автомобілі «Газель»- телевізор, диван, палас. З цього приводу позивач звернулася в міліцію, та змінила замок на вхідних дверях. З того часу відповідач в будинку не проживає, ключі не вимагав. В неї склалася сімя з іншим чоловіком. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї довірительки. Пояснив суду, що відповідач з січня 2014 року без поважної причини не проживає у будинку по вул. Л. Чайкіної, 94 в м. Синельникове; особисті речі відповідача в будинку відсутні. Просив позов задовольнити і визнати відповідача таким , що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 94 по вул. Л. Чайкіної в м. Синельникове. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду повідомив суду, що , в зазначеному будинку їх родина мешкала ще з 1999 року. Цей будинок належав діду позивача. За цей час він особисто зробив багато поліпшень в будинку : ним була замінена система водо- і газопостачання, зроблена прибудова до будинку ( ще одна кімната), господарські будівлі. Він весь час опікувався цим будинком. В 2008 році право власності на цей будинок було оформлено на дружину [PERSON] на підставі договору дарування з [PERSON] Івановичем- батьком позивача. 01.01.2014 року позивачка зібрала його речі і виставила з його будинку, в неї одразу оселився інший чоловік . Через декілька днів відповідач прийшов до будинку, але на будинку вже були змінені замки. Позивач дозволила відповідачу забрати деякі свої речі. Багато речей залишилося в будинку, втому числі газонокосилка, меблі, предмети побуту. В лютому 2014 року шлюб між ним і позивачкою був розірваний. На цей час [PERSON] немає іншого житла, орендує квартиру по вул. Миру в м. Синельникове і у нього відсутня можливість зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою. Обставини щодо сумісного проживання в будинку з 1999 року , виконаних в будинку поліпшень, припинення шлюбних відносин, зміни замків, проживання іншого чоловіка у будинку №94 по вул. Л. Чайкіної в м. Синельникове позивачкою не спростовувалися. Позивачка пояснила суду, що їм багато допомагали її батьки, давали гроші на перебудову і поліпшення будинку. Представник Третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON], за адресою м. Синельникове вул. Л. Чайкіної, буд. 94, не проживає з 01.01.2014 року, його особисті речі в будинку відсутні. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON], за адресою м. Синельникове вул. Л. Чайкіної, буд. 94, не проживає з 01.01.2014 року, його особистих речей немає. Свідку це відомо, оскільки вони сусіди і вона досить часто буває вдома у позивачки. Зі слів [PERSON] [PERSON] пішов від дружини сам. Як [PERSON] вивозив свої речі, [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] повідомив суду, що родина [PERSON] проживала в будинку по вул. Л. Чайкіної ,94 з початку 2000 років. Вони дружили, спілкувалися і свідок допомагав відповідачу робити поліпшення в цьому будинку. [PERSON] витрачав власні кошти на будівництво будинку, побудував прибудову. Свідок на прохання відповідача, десь в січні 2014 року допоміг відповідачу перевезти його особисті речі. Компютер, диван, палас були придбані за власні кошти [PERSON] . Частина особистих речей відповідача ще залишилася в будинку, в тому числі, газонокосилка. Тоді ж, тобто в січні 2014 року стало відомо, що позивач змінила замки на будинку і у відповідача відсутні нові ключі. Речі які забрав [PERSON], були перевезені в будинок 43 по вул. Миру в м. Синельникове. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є рідною сестрою [PERSON] 01 січня 2014 року вона приїхала в гості до свого брата , який проживав за адресою [INFO], але його вдома не було. В будинку були чужі люди. Позивачка [PERSON] повідомила свідку, що вона вигнала відповідача . Потім, в січні 2014 року свідку стало відомо, що позивач змінила замки на будинку, і не віддавала особисті речі. З того ж часу у позивача склалася родина з іншим чоловіком. Позивач та відповідач жили в будинку з 1999 року, [PERSON] багато чого робив у будинку та купував за власні кошти. Свідок [PERSON] повідомила суду, що її батьки [PERSON] та [PERSON] посварилися, та батько пішов з дому, особистих речей батька в домі не має. Мати змінила замки на дверях. Зараз [PERSON] мешкає окремо, робить ремонт у своїй квартирі, про що їй відомо зі слів батька. Суд вислухав пояснення сторін і представника позивача, заслухав свідків, дослідив письмові докази, які були надані позивачем. Судом встановлено, що згідно договору дарування нерухомого майна будинку ВЕМ 424974 від 22.02.2007 року, [PERSON] передав безоплатно у приватну власність [PERSON] будинок № 94 по вулиці Лізи Чайкіної в місті Синельникове Дніпропетровської області, житловою площею 21,7 кв.м., загальною площею 37,4 кв.м., площа земельної ділянки склала 818 кв.м.. (а.с. 6). Будинок розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Лізи Чайкіної, № 94 належить на приватній формі власності [PERSON] на підставі договору дарування ВЕМ № 424974 від 22.02.2007 року, зазначена обставина , в тому числі, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16633052 від 13.11.2007 року (а.с. 7). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Лізи Чайкіної, № 94, на земельній ділянці розташовані А-1 жилий будинок, Б-1 сарай, в-1 сарай, Г-1 гараж, П-1 погріб, №1 вбиральня, №2 водоколонка, №3 огорожа, №4 бруківка. (а.с. 10-12). Копією домової книги для прописки громадян проживаючих у будинку за адресою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Лізи Чайкіної, № 94, в підтверджується факт реєстрації за зазначеною адресою [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 13-16). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року (а.с. 8). [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [INFO] (довідка адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 02.09.2015 року (а.с. 21). В ході судового розгляду судом встановлено, що спір між сторонами виник внаслідок невизнання позивачем [PERSON] за відповідачем [PERSON] права користування житловим приміщенням в житловому будинку №94 по вул. Лізи Чайкіної в м. Синельникове. При вирішенні цього спору суд враховує наступне: Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто, право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст.25 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Кривіцька і Кривіцькій проти України, в контексті вказаної Конвенції поняття житло не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї (в тому числі колишній член сім"ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, за ст.ст. 59, 61 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час судового розгляду судом було встановлено, що подружні стосунки припинилися між сторонами за ініціативи позивача [PERSON], яка 01.01.2014 року встановила обмеження відповідачу на користування житловим приміщення в належному їй будинку. Через короткий проміжок часу позивачка змінила замки на будинку, чим обмежила безперешкодний доступ відповідача до жилого приміщення, в якому він проживав з 1999 року . Крім того, з січня 2014 року у позивачки [PERSON] склалися фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] [PERSON] і не були спростовані позивачкою. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в спірному будинку з поважних причин, які виникли за ініціативи позивача. Позивач в січні 2014 року вчинила перешкоди відповідачу в праві користування будинком, а саме, змінила замки на дверях, що підтверджувалось показаннями свідка [PERSON], [PERSON] [PERSON] Безпідставними є доводи позивача щодо добровільності вибуття [PERSON] із будинку на інше постійне місце проживання, оскільки не надано суду жодного доказу щодо його добровільного вибуття на постійне проживання за іншою адресою, крім того, ця обставина спростовується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], так і поясненнями самої позивачки . Позивачем належним і допустимими доказами не доведений факт того, що у відповідач є інше постійне місце проживання, або йому на праві власності належить житло, в якому він може проживати і зареєструватися за місцем проживання, у встановленому законом порядку. За таких підстав вважати, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Л. Чайкіної, 94, понад строк встановлений законом, немає, а відповідно, і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування нею - не можна.

Outcome: dismissed