Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 жовтня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказав, що шлюб із [PERSON] уклав 18 серпня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №33. За час перебування у шлюбі спільних дітей у них немає, спільно нажитого майна також. Вказав, також, що сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Відповідач не здатна піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З грудня 2012 року шлюбні відносини припинено. В даний час вони проживають окремо. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підримувати сімейні відносини не має. Збереження сім"ї з відповідачем є неможливим, а також позивач має намір створити нову сім"ю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Частиною першою статті 38 ЦПК України встановлено, що сторона у справі має право приймати участь у розгляді справи судом особисто або через свого представника. Документи, що посвідчують повноваження представників, мають відповідати положенням статті 42 ЦПК України. У зв'язку з цим, повноваження представника позивача [PERSON] - [PERSON], підтверджені витягом з угоди про надання правової допомоги № [NUMBER] та ордером адвоката серії [NUMBER], а тому є належними. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилася, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить її розписка в отриманні судових повісток, що є в справі (поштові повідомлення №00611670 від 17.12.2015 року та № 00612927 від 20.11.2015 року ). Про причини неприбуття відповідач не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без неї не надала, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у ній письмових доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши позов позивача, а також письмові докази, що є у справі, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 18 серпня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №33, що, крім пояснень представника позивача, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 18 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі пояснень представника позивача встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved