Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

18.01.2016 року, згідно підсудності визначеної ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.01.2016 року, до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів та стягнення коштів. В обґрунтування заявленого позову позивач вказала, що 22 січня 2014 р. між нею та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070064005100. На виконання вказаного договору Позивачу було відкрито рахунок № [NUMBER], на який ним були внесені кошти у розмірі 4 321, 09 дол. США. Навесні 2014 року, у зв'язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим, рахунок Позивача було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. 17.12.2015 року Позивачем до Головного офісу ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» (місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) було відправлено заяву про видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків. Дана заява була отримана Відповідачем 21.12.2015 року, проте не була задоволена. З огляду на викладене, зважаючи, що на дату подання до суду позовної заяви, Позивачу депозитні кошти та нараховані відсотки повернути не були, позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 15.09.2016 року, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму вкладу з урахуванням відсотків, пені та 3% річних у загальному розмірі 9 633, 78 дол. США. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Додатково зазначив, що чинне законодавство, зокрема Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не пов'язує тимчасову окупацію АР Крим з будь-яким обмеженням прав осіб на вільне володіння, користування та розпорядження належними їм коштами - депозитними вкладами, розміщеними у відділеннях банків на тимчасово окупованій території, в тому числі на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, згідно попередньо наданих пояснень проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що ПАТ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, а зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя, оскільки ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО «ФЗВ» було передано у довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2014 р. між Позивачем та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070064005100. На виконання даного договору Позивачу було відкрито рахунок № [NUMBER] на який ним були внесені кошти у розмірі 4 321, 09 дол. США, що підтверджується квитанцією від 22.01.2014 року (час операції 13:44:45) (а.с. 119) Також встановлено, що 17.12.2015 р., Позивачем на юридичну адресу ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» (місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) було відправлено заяву про видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків. Дана заява була отримана Відповідачем 21.12.2015 р. Положеннями договору № SAMDNWFD0070064005100 від 22 січня 2014 р. встановлено, що якщо у випадку закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову у продовженні строків вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у договорі. Відповідно до п. 9 договору № SAMDNWFD0070064005100 вкладнику та банку надано право дострокового розірвання договору з повідомленням іншої сторони за два банківських дні до дати розірвання договору. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно до частини другої ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, внесених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з частиною першою ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Як встановлено судом, позивач направляв відповідачу заяву від 17.12.2015 року про повернення вкладу в повному обсязі, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с. 13). Проте, вимога позивача щодо повернення банківського вкладу виконана не була, чим відповідач порушив умови договору банківського вкладу та норми цивільного законодавства. Відповідно до частини пятої ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Посилання сторони відповідача на відсутність належних доказів укладення між договору банківського вкладу між позивачем та відповідачем спростовується, договором № SAMDNWFD0070064005100 від 22 січня 2014 р. та квитанцією про внесення 4 321, 09 дол. США., які оглянуто в судовому засіданні. Так, вищевказаний договір містить наступні реквізити ПАТ КБ «ПРТИВАТБАНК» - «ул. Набережная Победы, 50, г. Днепропетровск, ЕДРПОУ 14360570, ИНН 143605704021», договір містить факсимільну печатку ПАТ «КБ «ПРТИВАТБАНК» та факсимільний підпис Голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дубілета О. В. Що стосується посилань на те, що ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» не є належним відповідачем у справі, суд має зазначити наступне. Згідно частин першої, другої 2 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Оскільки сторонами договору є [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яке як юридична особа прийняло на себе зобов'язання за договором за законодавством України, юридичною адресою якого є м. Дніпропетровськ, а тому відповідач не може бути звільнений від юридичної відповідальності у зв'язку з припиненням діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Також з листа відповідача № 20.1.0.0.0/7-20160313/625 від 30.03.2016 р., вбачається, що у зв'язку із припиненням діяльності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АР Крим та м. Севастополь банком були внесені зміни лише в порядок обліку грошових коштів його «кримських» клієнтів, кошти стали обліковуватися в банку на рахунках балансової групи «2903». Доказів на підтвердження відсутності коштів на вказаному рахунку банку представником відповідача не надано. Враховуючи, що відповідач ПАТ «КБ «ПриватБанк» як юридична особа, яка є стороною договірних відносин, має зобов'язання перед позивачем, то необґрунтованим є посилання сторони відповідача на те, що компенсаційні виплати мають бути здійснені автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (АНО «ФЗВ»), якій було передано в довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин, враховуючи, що обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу, нараховані відсотки на сум вкладу, пеня та 3% річних за договір № SAMDNWFD0070064005100 від 22.01.2014 року, згідно розрахунку суми боргу за вказаним договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2550, 00 грн.

Outcome: approved