Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] в особі свого представника [PERSON] з посиланням на те, що наказом Департаменту освіти і науки Київської обласної державної адміністрації від 08 травня 2015 року № 46-к його призначено на посаду ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради „Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів" з 08 травня 2015 року порядком переведення на умовах контракту між Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації з однієї сторони та його (позивача) з другої сторони. 07.03.2018 року ним до відповідача подано заяву щодо продовження дії контракту або укладення його на новий термін. Відповідач не надіслав йому заперечення та за два місяці до закінчення контракту не повідомив його про те, що контракт припиняється, а також не здійснив укладення контракту з ним на наступний строк, оскільки він мав переважне право на його укладення. Тому він продовжував працювати на своїй посаді, оскільки вважав, що контракт продовжується або буде укладено на новий термін. До 08 травня 2018 року жодних дій щодо його звільнення або продовження чи переукладення контракту з боку відповідача вчинено не було. 14.05.2018 року на адресу Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академії неперервної освіти» надійшов лист Київської обласної ради від 07.05.2018 року №1044/10-07 з повідомленням, що відповідно до розпорядження в. о. голови Київської обласної ради «Про звільнення ректора Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академії неперервної освіти»» від 03 травня 2018 року №169 його звільнено із займаної посади 07 травня 2018 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Надіслано копію вказаного розпорядження з проханням з'явитися за адресою: вул. Симона Петлюри, 16/108 для отримання трудової книжки. Підставою для видачі розпорядження стала службова записка начальника управління - начальника відділу орендних відносин управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату ради. Відповідно до зазначеного розпорядження Управлінню з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради доручено довести до його відома дане розпорядження в одноденний термін та забезпечити внесення питання щодо схвалення розпорядження на чергову сесію Київської обласної ради 7 скликання. Але розпорядження в цій частині не виконано і йому в одноденний строк зміст розпорядження не доведено. 14.05.2018 року він з'явився до Київської обласної ради за адресою вказаною у листі до начальника управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради [PERSON] для отримання трудової книжки, який повідомив йому, що питання трудових відносин із ним будуть врегульовані 15.05.2018 року і відмовився видати йому трудову книжку. 15.05.2018 року відповідно до вказівки [PERSON] він знову прибув до Київської обласної ради, але останнім йому повідомлено, що питання трудових відносин з ним буде врегульоване 16.05.2018 року і знову відмовився видавати трудову книжку. 16.05.2018 року він прибув до Київської обласної ради та зустрівся з [PERSON], який відмовився видавати йому трудову книжку, та сказав, щоб він не наполягав на отриманні трудової книжки зараз і повідомив що трудові відносини з ним будуть врегульовані згодом. Отже, з 14.05.2018 року він продовжував працювати на посаді ректора та виконувати посадові обов'язки, що підтверджується роботою з внутрішніми документам та колективом очолюваного ним вищого навчального закладу, документами комунікації із відповідачем, Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації, Білоцерківським управлінням державної казначейської служби України Київської області. 19.06.2018 року до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни, а саме: назву Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академії неперервної освіти» змінено на Комунальний навчальний заклад Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» відповідно до Рішення Київської обласної ради від 27.04.2018 року №432-21-VII. 20.06.2018 року проректор КВНЗ КОР «Академії неперервної освіти» [PERSON] надала йому розпорядження Київської обласної ради VII скликання від 03.05.2018 року «Про покладання виконання обов'язків ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на неї з 20.06.2018 року до призначення керівника даного закладу, терміном на 2 місяці. Пунктом 2 вказаного вище розпорядження зазнається: «[PERSON] передати [PERSON] печатку, штамп та документацію Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» 20 червня 2018 року», що і було здійснено в той же день. 20.06.2018 року він з'явився до Київської обласної ради і одержав трудову книжку, про що зроблено запис в журналі обліку трудових книжок та одержав розпорядження про звільнення від 03.03.2018 року №169. Отже, відповідач зобов'язаний скасувати запис про його звільнення 07.05.2018 року та видати новий наказ або розпорядження про звільнення. Оскільки цього зроблено не було, то розпорядження про його звільнення з посади ректора від 03 травня 2018 року №169 підлягає скасуванню. Наказом в. о. ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» від 20.06.2018 року №74-к «Про виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку [PERSON]» бухгалтерії закладу доручено провести остаточний розрахунок з ним, враховуючи, що його останнім робочим днем є 19.06.2018 року; виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за періоди роботи: з 08.05.2016р. по 07.05.2017р. в кількості 10 календарних днів; з 08.05.2017р. по 07.05.2018р. в кількості 45 календарних днів; з 08.05.2018р. по 19.06.2018р. в кількості 3-х календарних днів». Дані обставини вказують на те, що після закінчення дії строкового трудового договору, що припадало на 07.05.2018 року між ним та відповідачем трудові відносини фактично тривали до 20.06.2018 року, жодна із сторін не вимагала їх припинення. Отже дію контракту за таких обставин продовжено на невизначений строк, що позбавляє відповідача права його звільнення із займаної посади за закінченням строку трудового договору. А оскільки у нього відсутні будь-які стягнення у зв'язку з порушенням трудової дисципліни або невиконанням посадових обов'язків, то у відповідача не має жодних підстав для його звільнення з ініціативи власника. Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження виконуючого обов'язки голови Київської обласної ради [PERSON] «Про звільнення ректора комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академія непереривної освіти» від 03 травня 2018 року № 169; поновити його на роботі на посаді ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради „Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів"; стягнути з Київської обласної ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 року по дату постановлення рішення суду; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, підтвердили обставини, на які посилаються в позовній заяві, позов просять задовольнити. Представники відповідача - Київської обласної ради Грушевська (Бешляга) У.Т. та Тисевич Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять відмовити в їх задоволенні. До суду направили відзив на позовну заяву (Т. 2 а. с. 79-89), в якому вказано, що 08 травня 2015 року між Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації та позивачем укладено контракт про призначення останнього на посаду ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на строк з 08 травня 2015 року до 08 травня 2018 року. Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником зазначеного навчального закладу є Київська обласна рада, яка уповноважена на призначення та звільнення керівників комунальних закладів. 03 травня 2018 року в. о. голови Київської обласної ради прийнято розпорядження №169 «Про звільнення ректора Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академія неперервної освіти». Згідно даного розпорядження позивача звільнено із займаної посади 07.05.2018 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. 07 травня 2018 року листом Київської обласної ради №1044/10-07 повідомлено позивача і навчальний заклад про прийняте розпорядження. Також, до даного листа додано зазначене вище розпорядження і повідомлено про необхідність отримання трудової книжки за адресою: вул. Симона Петлюри, 16/108. На сайті Укрпошти вказано, що позивач отримав особисто зазначений лист 11.05.2018 р., а навчальний заклад - 14.05.2018 р.. Однак, в позовній заяві зазначено лише про лист, який надійшов до навчального закладу 14.05.2018 р. і нічого про лист, який позивач отримав особисто ще 11.05.2018 р., що викликає сумніви в правдивості доводів останнього. Отже, позивача повідомлено про звільнення 11.05.2018 р.. В позовній заяві вказано, що 07.03.2018 р. позивачем надіслано відповідачу заяву про бажання продовжити дію контракту або укласти його на новий термін. Однак, відповідач не надав відповідь на його заяву. Листами від 02.03.2018 р. №559/10-01 та від 21.03.2018 р. №07-03/498-172 ректору вищого навчального закладу [PERSON] надано відповіді на його заяву. Отже, він знав про наміри Київської обласної ради і про строк дії контракту. А відтак не слід вважати, що контракт укладений з позивачем продовжено на невизначений термін, а трудові відносини продовжувались лише з особистої ініціативи позивача. Коли обласній раді стало відомо, що позивач продовжує обіймати посаду ректора, головою Київської обласної ради видано розпорядження від 19.06.2018р. №229 «Про покладення виконання обов'язків ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на проректора даного навчального закладу [PERSON] згідно її заяви від 19.06.2018 року, а позивачу передати останній печатку, штамп та документацію зазначеного навчального закладу. Будучи повідомленим про звільнення, позивач не з'являвся за трудовою книжкою з 07.05.2018 р. по 19.06.2018 р., що підтверджується актами про неявку для отримання трудової книжки. Проте стверджує, що з 14.05.2018 р. по 16.05.2018р. з'являвся за адресою, вказаною в листі для отримання трудової книжки, однак даний факт нічим не підтверджується, окрім самого позивача. Згідно інформації з книги обліку трудових книжок позивач з'явився для отримання трудової книжки лише 20.06.2018 р.. Позивач перебував на посаді ректора вказаного Комунального навчального закладу і відповідно дана юридична особа здійснювала йому виплату заробітної плати та є податковим агентом, який відрахував податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Отже, Комунальний навчальний заклад є належним відповідачем у справі щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і який не заявлений позивачем як співвідповідач. Позивач, перебуваючи на посаді ректора вказаного Комунального навчального закладу неналежно виконував свої посадові обов'язки, порушував положення статуту закладу. Будучи проінформованим про звільнення позивача з посади ректора навчального закладу і про те, що він продовжує самовільно виконувати посадові обов'язки ректора, Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації надіслано листи до начальника Білоцерківського міжрайонного відділу Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київській області (від 08.06.2018р. №12-01-12/2226), Білоцерківської місцевої прокуратури (від 07.06.2018р. № 12-01-12/2203) та до заступника начальника Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області (від 11.06.2018р. №12-01-12/2244) щодо перевірки даних фактів та надання правової оцінки діям [PERSON]. За результатами перевірки Білоцерківська місцева прокуратура повідомила Департамент про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвала кримінальне провадження №4201811030000193 від 11.06.2018 року за ч. 1 ст. 358 КК України. Вважають, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департаменту освіти і науки Київської обласної державної адміністрації Короленко Т.Л. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, в поясненнях поданих до суду (Т. 2 а. с. 211-216) зазначив, що 08 травня 2015 року між Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації та позивачем укладено контракт про призначення останнього на посаду ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на строк з 08 травня 2015 року до 08 травня 2018 року. Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником зазначеного навчального закладу є Київська обласна рада, яка уповноважена на призначення та звільнення керівників комунальних закладів. 03 травня 2018 року в. о. голови Київської обласної ради прийнято розпорядження №169 «Про звільнення ректора Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академія неперервної освіти». Згідно даного розпорядження позивача звільнено із займаної посади 07.05.2018 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. 07 травня 2018 року листом Київської обласної ради №1044/10-07 повідомлено позивача і навчальний заклад про прийняте розпорядження. Також, до даного листа додано зазначене вище розпорядження і повідомлено про необхідність отримання трудової книжки за адресою: вул. Симона Петлюри, 16/108. На сайті Укрпошти вказано, що позивач отримав особисто зазначений лист 11.05.2018 р., а навчальний заклад - 14.05.2018 р.. Однак, в позовній заяві зазначено лише про лист, який надійшов до навчального закладу 14.05.2018 р. і нічого про лист, який позивач отримав особисто ще 11.05.2018 р., що викликає сумніви в правдивості доводів останнього. Отже, позивача повідомлено про звільнення 11.05.2018 р.. В позовній заяві вказано, що 07.03.2018 р. позивачем надіслано відповідачу заяву про бажання продовжити дію контракту або укласти його на новий термін. Однак, відповідач не надав відповідь на його заяву. Листами від 02.03.2018 р. № 559/10-01 та від 21.03.2018 р. № 07-03/498-172 ректору вищого навчального закладу [PERSON] надано відповіді на його заяву. Отже, він знав про наміри Київської обласної ради і про строк дії контракту. А відтак не слід вважати, що контракт укладений з позивачем продовжено на невизначений термін, а трудові відносини продовжувались лише з особистої ініціативи позивача. Коли обласній раді стало відомо, що позивач продовжує обіймати посаду ректора, головою Київської обласної ради видано розпорядження від 19.06.2018р. №229 «Про покладення виконання обов'язків ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на проректора даного навчального закладу [PERSON] згідно її заяви від 19.06.2018 року, а позивачу передати останній печатку, штамп та документацію зазначеного навчального закладу. Будучи повідомленим про звільнення, позивач не з'являвся за трудовою книжкою з 07.05.2018 р. по 19.06.2018 р., що підтверджується актами про неявку для отримання трудової книжки. Проте стверджує, що з 14.05.2018 р. по 16.05.2018р. з'являвся за адресою, вказаною в листі для отримання трудової книжки, однак даний факт нічим не підтверджується, окрім самого позивача. Згідно інформації з книги обліку трудових книжок позивач з'явився для отримання трудової книжки лише 20.06.2018 р.. Позивач перебував на посаді ректора вказаного Комунального навчального закладу і відповідно дана юридична особа здійснювала йому виплату заробітної плати та є податковим агентом, який відрахував податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Отже, Комунальний навчальний заклад є належним відповідачем у справі щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і який не заявлений позивачем як співвідповідач. Позивач, перебуваючи на посаді ректора вказаного Комунальний навчального закладу неналежно виконував свої посадові обов'язки, порушував положення статуту закладу. Будучи проінформованим про звільнення позивача з посади ректора навчального закладу і про те, що він продовжує самовільно виконувати посадові обов'язки ректора, Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації надіслано листи до начальника Білоцерківського міжрайонного відділу Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київській області (від 08.06.2018р. №12-01-12/2226), Білоцерківської місцевої прокуратури (від 07.06.2018р. № 12-01-12/2203) та до заступника начальника Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області (від 11.06.2018р. №12-01-12/2244) щодо перевірки даних фактів та надання правової оцінки діям [PERSON]. За результатами перевірки Білоцерківська місцева прокуратура повідомила Департамент про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвала кримінальне провадження №4201811030000193 від 11.06.2018 року за ч. 1 ст. 358 КК України. Вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представники третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» Городок\~Я.В. та Раковець\~О.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, в поясненнях поданих до суду (Т. 3 а. с. 61-67) зазначили, що 08 травня 2015 року між Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації та позивачем укладено контракт про призначення останнього на посаду ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на строк з 08 травня 2015 року до 08 травня 2018 року. Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником зазначеного навчального закладу є Київська обласна рада, яка уповноважена на призначення та звільнення керівників комунальних закладів. 03 травня 2018 року в. о. голови Київської обласної ради прийнято розпорядження №169 «Про звільнення ректора Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академія неперервної освіти». Згідно даного розпорядження позивача звільнено із займаної посади 07.05.2018 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. 07 травня 2018 року листом Київської обласної ради №1044/10-07 повідомлено позивача і навчальний заклад про прийняте розпорядження. Також, до даного листа додано зазначене вище розпорядження і повідомлено про необхідність отримання трудової книжки за адресою: вул. Симона Петлюри, 16/108. На сайті Укрпошти вказано, що позивач отримав особисто зазначений лист 11.05.2018 р., а навчальний заклад - 14.05.2018 р.. Однак, в позовній заяві зазначено лише про лист, який надійшов до навчального закладу 14.05.2018 р. і нічого про лист, який позивач отримав особисто ще 11.05.2018 р., що викликає сумніви в правдивості доводів останнього. Отже, позивача повідомлено про звільнення 11.05.2018 р.. В позовній заяві вказано, що 07.03.2018 р. позивачем надіслано відповідачу заяву про бажання продовжити дію контракту або укласти його на новий термін. Однак, відповідач не надав відповідь на його заяву. Листами від 02.03.2018 р. № 559/10-01 та від 21.03.2018 р. №07-03/498-172 ректору вищого навчального закладу [PERSON] надано відповіді на його заяву. Отже, він знав про наміри Київської обласної ради і про строк дії контракту. А відтак не слід вважати, що контракт укладений з позивачем продовжено на невизначений термін, а трудові відносини продовжувались лише з особистої ініціативи позивача. Коли обласній раді стало відомо, що позивач продовжує обіймати посаду ректора, головою Київської обласної ради видано розпорядження від 19.06.2018р. №229 «Про покладення виконання обов'язків ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на проректора даного навчального закладу [PERSON] згідно її заяви від 19.06.2018 року, а позивачу передати останній печатку, штамп та документацію зазначеного навчального закладу. Будучи повідомленим про звільнення, позивач не з'являвся за трудовою книжкою з 07.05.2018 р. по 19.06.2018 р., що підтверджується актами про неявку для отримання трудової книжки. Проте стверджує, що з 14.05.2018 р. по 16.05.2018р. з'являвся за адресою, вказаною в листі для отримання трудової книжки, однак даний факт нічим не підтверджується, окрім самого позивача. Згідно інформації з книги обліку трудових книжок позивач з'явився для отримання трудової книжки лише 20.06.2018 р.. Позивач перебував на посаді ректора вказаного Комунального навчального закладу і відповідно дана юридична особа здійснювала йому виплату заробітної плати та є податковим агентом, який відрахував податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Комунальний навчальний заклад зобов'язання перед позивачем щодо остаточного розрахунку з останнім при його звільненні виконав повністю. Позивач, перебуваючи на посаді ректора вказаного Комунального навчального закладу неналежно виконував свої посадові обов'язки, порушував положення статуту закладу. Він ігнорував вимоги Департаменту освіти і науки Київської обласної державної адміністрації. 11.06.2018 року з листом до Київської обласної ради звернувся трудовий колектив Комунального навчального закладу з проханням посприяти в нормалізації діяльності установи, так як ректор дестабілізує роботу закладу, порушує права працівників. Будучи проінформованим про звільнення позивача з посади ректора навчального закладу і про те, що він продовжує самовільно виконувати посадові обов'язки ректора, Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації надіслано листи до начальника Білоцерківського міжрайонного відділу Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київській області (від 08.06.2018р. №12-01-12/2226), Білоцерківської місцевої прокуратури (від 07.06.2018р. №12-01-12/2203) та до заступника начальника Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області (від 11.06.2018р. №12-01-12/2244) щодо перевірки даних фактів та надання правової оцінки діям [PERSON]. За результатами перевірки Білоцерківська місцева прокуратура повідомила Департамент про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвала кримінальне провадження №4201811030000193 від 11.06.2018 року за ч. 1 ст. 358 КК України. Вважають, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] суду показав, що 08 травня 2015 року його призначено на посаду ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради „Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів" з 08 травня 2015 року порядком переведення на умовах контракту між Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації з однієї сторони та його з другої сторони строком на три роки. 07.03.2018 року він звернувся до Київської обласної ради з письмовою заявою про укладення з ним на новий термін контракту про зайняття посади ректора навчального закладу, пороте відповіді не отримав. Після закінчення строку дії контракту з зазначеної посади звільнений він не був, а продовжував працювати до 20.06.2018 року. Отримавши поштою 11.05.2018 року письмове повідомлення про звільнення з посади ректора навчального закладу з доданою до нього копією розпорядження Київської обласної ради, він 14.05.2018 року та ще після цього кілька днів поспіль звертався безпосередньо до відповідальної особи Київської обласної ради [PERSON] з усними вимогами про отримання своєї трудової книжки, на що раз за разом отримував відмови з різних причин. Тому він і надалі продовжував працювати на посаді ректора навчального закладу, виконуючи повсякденні посадові обов'язки, бо не отримав у відповідача свою трудову книжку. Після того як акти щодо його неявки після звільнення до обласної ради для отримання трудової книжки було надано відповідачем до суду, про існування яких він раніше не знав, отримав їх і він в кількості тридцяти штук та був здивований змістом цих актів, який повністю не відповідає дійсності. Більше того дані акти не відповідають вимогам складення документів, адже не містять ні печатки, ні штампу установи, в якій їх було складено, що саме по собі вражає. Докази, якими підтверджується той факт, що йому відповідальною посадовою особою Київської обласної ради на його звернення було відмовлено у видачі його трудової книжки в період з часу звільнення до 20.06.2018 року містяться у роздруківці телефонних СМС повідомлень між ним та [PERSON], які визнано судом недопустимими доказами. Свідок [PERSON] в судове засідання для надання свідчень не з'явився, посилаючись на хворобу, про що до суду направив копію лікарняного листа та письмові заяви, в яких підтверджує правдивість змісту актів щодо неявки позивача після його звільнення до обласної ради для отримання трудової книжки (Т. 3 а. с. 173-174, 191-192, 196, 211-215, 221-225, 232, 236-237). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи, покази позивача допитаного в якості свідка, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. 08 травня 2015 року між Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації та [PERSON] укладено контракт, відповідно до якого наказом Департаменту освіти і науки Київської ОДА від 08 травня 2015 року №46-к позивача призначено на посаду ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на строк з 08 травня 2015 року до 08 травня 2018 року (т. 1 а. с. 13-24). Рішенням Київської обласної ради від 13.08.2015 року №1017-51-VI вказаний навчальний заклад перейменовано у Комунальний вищий навчальний заклад Київської обласної ради «Академія неперервної освіти» та затверджено статут закладу (Т. 1 а. с. 132-158). Відповідно до Додаткової угоди №1 від 26 лютого 2018 року сторону Департамент освіти і науки Київської ОДА у зазначеному вище контракті замінено на Київську обласну раду, в зв'язку із делегуванням повноважень Київської обласної ради Київській обласній державній адміністрації (Т. 1 а. с. 207-215). Рішеннями Київської обласної ради від 24.12.2015 року №036-01-VII, 23.12.2016 року №222-11-VII внесено зміни до Порядку призначення на посаду та звільнення із займаної посади керівників підприємств (їх об'єднань), закладів, установ та організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області (Т. 2 а. с. 115-126). 07.03.2018 року позивач звернувся до Київської обласної ради з письмовою заявою про укладення з ним на новий термін контракту про зайняття посади ректора навчального закладу, на що отримав письмову відповідь (Т. 1 а. с. 85, Т. 2 а. с. 142-143). Київською обласною радою повідомлено позивача про можливість припинення з ним трудових відносин (Т. 2 а. с. 139-141). Рішенням Київської обласної ради від 27.04.2018 року №432-21-VII Комунальний вищий навчальний заклад Київської обласної ради «Академія неперервної освіти» перейменовано у Комунальний навчальний заклад Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» та затверджено статут закладу (Т. 1 а. с. 25, 27-39). Розпорядженням Київської обласної ради від 03.05.2018 року №169 ректора Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академія неперервної освіти» [PERSON] звільнено із займаної посади 07.05.2018 року, про що останнього повідомлено листом з врученням копії розпорядження про звільнення та проханням з'явитися за відповідною адресою для отримання трудової книжки (Т. 1 а. с. 82-84). Лист-повідомлення про звільнення з посади ректора та копію розпорядження про звільнення позивач отримав поштою 11.05.2018 року, а навчальний заклад 14.05.2018 року (Т. 1 а. с. 223-231). Будучи повідомленим про звільнення, позивач продовжував відвідувати робоче місце та виконувати обов'язки ректора навчального закладу (Т. 1 а. с. 40-58), не з'являвся для отримання трудової книжки, що підтверджується відповідними письмовими актами за підписами працівників відповідача (Т. 2 а. с. 249-250, Т. 3 а. с. 1-28). Департаментом освіти і науки КОДА надіслано листи до начальника Білоцерківського міжрайонного відділу Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київській області (від 08.06.2018р. №12-01-12/2226), Білоцерківської місцевої прокуратури (від 07.06.2018р. №12-01-12/2203) та до заступника начальника Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області (від 11.06.2018р. №12-01-12/2244) щодо самовільного виконання посадових обов'язків ректора навчального закладу позивачем та надання правової оцінки його діям. За результатами перевірки Білоцерківська місцева прокуратура повідомила Департамент про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвала кримінальне провадження №4201811030000193 від 11.06.2018 року за ч. 1 ст. 358 КК України (Т. 2 а. с. 229-235). Позивач отримав трудову книжку 20.06.2018 року (Т. 2 а. с. 147-148). Згідно виданої 18.06.2018 року копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником даного навчального закладу зазначено [PERSON] (Т. 1 а. с. 26). Згідно поданої письмової заяви виконання обов'язків ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» покладено на [PERSON]. 20.06.2018 року проведено остаточний розрахунок з [PERSON] (Т. 1 а. с. 59, 80-81, Т. 2 а. с. 24-30, 146, 181, 183, Т. 3 а. с. 69). 20 червня 2018 року [PERSON] передав [PERSON] документи навчального закладу згідно акту приймання-передачі документів (Т. 1 а. с. 62-76). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно із ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 4, 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45), підстави, передбачені контрактом. У відповідності із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100. Відповідно до п. 1.2 вказаного контракту (Т. 1 а. с. 18-23) цей контракт є трудовим строковим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між керівником та Департаментом освіти і науки. Згідно із п. 3.1, 3.6 контракту Департамент освіти і науки зобов'язаний, зокрема: звільняти керівника по закінченню строку контракту, достроково за його вимогою, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту. Укладати контракт на наступний строк за згодою сторін, на що працюючий керівник має переважне право. В п. 6.2, 6.2.1 контракту визначено, що контракт припиняє дію з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами цього контракту: після закінчення строку дії контракту. При цьому директор департаменту освіти і науки (власник) і керівник мають за угодою сторін, не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняється, контракт продовжується або укладається на новий термін. Додатковою угодою №1 від 26 лютого 2018 року сторону Департамент освіти і науки Київської ОДА у зазначеному вище контракті замінено на Київську обласну раду, в зв'язку із делегуванням повноважень Київської обласної ради Київській обласній державній адміністрації (Т. 1 а. с. 207-215). Встановлено, що 07.03.2018 року позивач звернувся до Київської обласної ради з письмовою заявою про укладення з ним на новий термін контракту про зайняття посади ректора навчального закладу, на що отримав письмову відповідь обласної ради (Т. 1 а. с. 85, Т. 2 а. с. 142-143). Київською обласною радою повідомлено позивача про можливість припинення з ним трудових відносин (Т. 2 а. с. 139-141). Відповідно до п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року №110 зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Розпорядженням Київської обласної ради від 03.05.2018 року №169 позивача звільнено із займаної посади ректора 07.05.2018 року, про що останнього повідомлено листом з врученням копії розпорядження про звільнення та проханням з'явитися за відповідною адресою для отримання трудової книжки (Т. 1 а. с. 82-84). Лист-повідомлення про звільнення з посади ректора та копію розпорядження про звільнення позивач отримав поштою 11.05.2018 року, а навчальний заклад 14.05.2018 року (Т. 1 а. с. 223-231). Будучи повідомленим про звільнення, позивач продовжував відвідувати робоче місце та виконувати обов'язки ректора навчального закладу (Т. 1 а. с. 40-58), не з'являвся для отримання трудової книжки, що підтверджується відповідними письмовими актами (Т. 2 а. с. 249-250, Т. 3 а. с. 1-28). Належних та допустимих доказів на підтвердження вчасної явки до обласної ради для отримання трудової книжки після отримання повідомлення з копією розпорядження про звільнення та спростування зазначених актів позивач суду не надав, а відтак суд вважає, що факт затримки видачі йому його трудової книжки з вини відповідача позивачем не доведено. Даний висновок суду підтверджується і тим, що в своїх показах наданих в судовому засіданні в якості свідка позивач не зміг спростувати даних актів щодо його неявки після звільнення до обласної ради для отримання трудової книжки. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що йому було відмовлено відповідачем у видачі трудової книжки в період з 08.05.2018 року по 19.06.2018 року включно позивач як свідок суду не навів. Також встановлено, що [PERSON], який викликався до суду за клопотанням позивача для надання свідчень в якості свідка до суду не з'явився у зв'язку із хворобою. В заявах до суду підтвердив зміст зазначених актів щодо неявки позивача після звільнення до обласної ради для отримання трудової книжки (Т. 3 а. с. 173-174, 191-192, 196, 211-215, 221-225, 232, 236-237). Позивач отримав трудову книжку 20.06.2018 року (Т. 2 а. с. 147-148). В цей же день проведено остаточний розрахунок з [PERSON] (Т. 1 а. с. 59, Т. 3 а. с. 69). Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання в установленому законом порядку щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників. Згідно з інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» є Київська обласна рада (Т. 2 а. с. 24-30). В пункті 4.1. розділу 4 Порядку призначення на посаду та звільнення із займаної посади керівників підприємств (їх об'єднань), закладів, установ та організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, затвердженого рішенням Київської обласної ради від 21.04.2011 № 092-06-VІ (з подальшими змінами) (далі - Порядок), передбачено, що звільнення з посади керівника суб'єкта господарювання спільної власності здійснюється за рішенням Київської обласної ради, зокрема у випадку закінчення строку дії контракту. Пунктом 4.3 розділу 4 Порядку встановлено, що голова Київської обласної ради на підставі подання управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради вносить питання про звільнення керівника суб'єкта господарювання спільної власності на чергову сесію Київської обласної ради (Т. 2 а. с. 115-122). У внесених змінах до вказаного Порядку від 23.12.2016 року (Т. 2 а. с. 123-126), зокрема в абзаці 5 пункту 2.6 розділу 2 зазначено, що у випадку не проведення сесії Київською обласною радою у період з дати подання заяви про продовження контракту та до дати його закінчення, на підставі висновків профільних постійних комісій голова Київської обласної ради видає розпорядження про продовження дії контракту (продовжується до чергового засідання сесії Київської обласної ради з подальшим розглядом Київською обласною радою питання щодо продовження дії контракту на новий термін) або про звільнення керівника суб'єкта господарювання з подальшим схваленням такого розпорядження на черговій сесії обласної ради. Таким чином, суд дійшов висновку, що розпорядження Київської обласної ради від 03.05.2018 року №169, яким позивача звільнено із займаної посади ректора навчального закладу, прийняте обґрунтовано. Під час розгляду справи по суті представником відповідача подано клопотання про застосування строків позовної давності (Т. 1 а. с. 217-219), з тих підстав, що позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України. Ухвалою суду від 31.08.2018 року постановленою у протокольній формі відмовлено в задоволенні даного клопотання. В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів №9 від 06.11.1992 року встановлені статтями 228, 223 КЗпП (322-08) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст. 85 ЦПК (1501-06) і ст. 228 КЗпП залишається без розгляду. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, підставами для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулась до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Встановлено, що в межах строку позовної давності позивач раніше звертався до суду за захистом свого права, проте ухвалою Ставищенського районного суду від 09.07.2018 року його позовну заяву з додатками повернуто (Т. 2 а. с. 201). З тієї підстави, що він раніше вчасно звернувся з позовом до суду, вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними, в зв'язку з чим подав до суду заяву про поновлення процесуального строку (Т. 2 а. с. 195). Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України»). Суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»). На підставі вищевикладеного, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачу слід поновити строк звернення з позовом до суду. Задовольняючи заяву позивача про поновлення строку звернення, суд, разом з тим, з'ясував всі фактичні обставини справи, надав оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності та дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити по суті у зв'язку із безпідставністю позову.

Outcome: dismissed