Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є наймачем кімнати № 46 в будинку № 14 по вул. Одеській в м. Черкаси на підставі ордеру б/н від 10.06.1998. У вкзаному помешканні разом з нею зареєстрована дочка [PERSON], яка з листопада 2014 року дочка разом з нею не проживає, особистих речей не має, зобовязання члена сімї наймача згідно з ч.1 ст. 64 Житлового Кодексу Української PCP не виконує. Донька 18.08.2016 уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Оскільки остання тривали час не проживає за місцем реєстрації, просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зобовязати відділ реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради зняти з реєстрації [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Черкаський міський центр соціальних служб для сімї та молоді про усунення перешкод шляхом вселення в житлове приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що її мати [PERSON] подала позовну заяву про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в зв"язку з непроживанням за адресою [ADDRESS], більше 6 місяців, а саме: з листопада 2014 року. Проте, позивачка за зустрічним позовом вважає, що у звязку з сімейними обставинами, які склались між нею та матірю, вона була вимушена залишити місце реєстрації. [PERSON] фактично вигнала її з дому,мотивуючи тим, що їй вже 14 років і вона має сама влаштовувати своє життя. Протязі всього цього періоду, вона мусила проживати у знайомих та навіть у ЧІТІ, намагалася звязуватися зі своєю мамою по телефону, але остання ніяк не реагувала та не відчиняла їй двері. У спірній кімнаті залишилися її особисті речі.Таким чином вважає, що позивачка за первісним позовом безпідставно позбавила її можливості проживати в кімнаті за адресою: в [ADDRESS]. У зв"язку з одруженням 18.08.2016 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], а 09.09.2016 народила доньку [PERSON], (підтверджується свідоцтвом про народження). На сьогоднішній день їй та їй малолітній доньці проживати ніде, тому вона змушена знімати житло та зверетися з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] суду пояснила, що не заперечує проти вселення у квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] з її малолітньою донькою [PERSON]. Відповідачка за первісним позовм та її представник за довіреністю адвокат [PERSON] заперечували проти визнання [PERSON] такою, що втратла право користування житловим приміщення, просили адовольнити зустрічний позов та усунути перешкоди у користуванні житлом, та особистими речами шляхом вселення у квартиру 46 за адресою: м. Черкаси вул. Одеська буд. 14 [PERSON] та малолітню [PERSON]. Представники третіх осіб за довіреністями [PERSON]Т.В., [PERSON] просила у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнивши зустрічні вимоги та усунути перешкоди шляхом вселення в житлове приміщення [PERSON] та її малолітню дочку [PERSON]. Суд, заслухавши сторонни, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановленою, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. У вказаній квартирі зареєстрована також [PERSON], що підтверджується поквартирною карточкою та відповіддю з адресного бюро. Факт непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] в м,Черкаси підтверджується актом опитування сусідів № 409 від 18.09.2016 . Згідно з ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У той же час, в ході розгляду справи об"єктивно встанвлено, що [PERSON] не з власної волі залишила спірне житлове приміщення та тривалий час ним не користувалася. Сторонами не заперечується той факт, що між позивачкою та відповдічкою виник сімейний конфлікт, внаслідок якого [PERSON] не мала змоги проживати та користуватися спірним помешканням, що також підтверджуєтьсяпідтверджується клопотанням Черкаського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 05.12.2016 № 778. \~ Стаття 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу положень ч.1 ст. 71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України, у разі відсутності наймача та членів його сімї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до розяснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності\~\~відповідача\~\~понад встановлені\~\~строки.\~\~В\~\~разі\~\~їх поважності (перебування у відрядженні,\~\~у\~\~осіб,\~\~які\~\~потребують\~\~догляду,\~\~внаслідок неправомірної\~\~поведінки\~\~інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. \~\~\~\~\~\~\~ Вище зазначене дає суду підстави вважати, що відповідачка з поважних причин не проживала у спірному помешканні понад 6 місяців, а тому позивачку [PERSON] слід зобовязати усунути перешкоди в проживанні та користуванні житловою площею та вселити [PERSON] з її малолітньою дитиною [PERSON] у кімнату 46 по вул. Одеська буд. 14 в м.Черкаси, де зареєстрована відповідачка за зустрічним позовом позивачка. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло, а саме: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла». Відповідно до ч.2 ст.11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При вирішенні питання про виселення неповнолітньої дитини також слід враховувати вимоги Конвенції про права дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Згідно із ч.ч. 2,3 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків. \~\~\~ \~Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла вісімнадцяти років визначається за згодою батьків. Оскільки неповнолітні діти не можуть проживати окремо від батьків, то відповідачка підлягає вселенню у спірне житло разом з малолітньою дитиною. Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо усунення перешкод шляхом вселення в житлове приміщення підлягають до задоволення, а у задоволенні первісного позову слід відмовити.

Outcome: approved