Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної та майнової шкоди. В позові посилався на те, що 23 квітня 2015 року відповідач на сорок девятій сесії шостого скликання Полтавської міської ради стверджував та поширив інформацію, що «…пан [PERSON] шахрайськими діями вкрав у людей 1000 павільйонів та зареєстрував за собою їх, тим самим вкравши у людей все майно…». Дана інформація міститься також у статтях Інтернет видання газети «Коло усі новини Полтави» від 23 квітня 2015 року, Інтернет видання «Полтавщина» та інших виданнях. Поширена інформація не відповідає дійсності, є неправдивою, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача як громадянина, людини та заслуженого працівника у сфері послуг України. Діями відповідача йому також завдано значної моральної та майнової шкоди. Тому позивач просив суд визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON], поширену [PERSON] 23 квітня 2015 року на сорок девятій сесії шостого скликання Полтавської міської ради, а саме: «…пан [PERSON] шахрайськими діями вкрав у людей 1000 павільйонів та зареєстрував за собою їх, тим самим вкравши у людей все майно…». Зобовязати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом письмового звернення до Інтернет видання газети «Коло усі новини Полтави» року, Інтернет видання «Полтавщина», у яких опублікувати текст спростування. Також просив суд стягнути з відповідача на його користь 50000 грн. на відшкодування завданої моральної та 50000 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди, зобовязати відповідача перерахувати стягнуті з нього кошти на розрахунковий рахунок Благодійного Фонду «Полтавський Батальйон Небайдужих». Судові витрати просив покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що 23 квітня 2015 року відповідач виконував посадові обовязки міського голови та вів сорок девяту сесію шостого скликання Полтавської міської ради. Тому він не є належним відповідачем у даній справі. Крім того, відповідач доповідав інформацію, викладену у зверненнях підприємців міста, а не свою думку. Тому в задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи Полтавської міської ради [PERSON], посилаючись на те, що відповідач прав позивача не порушував, під час головування на сесії міської ради своїми словами доповів зміст звернень підприємців, крім того, він є неналежним відповідачем, в задоволенні позову просив відмовити. Треті особи Інтернет видання газети «Коло усі новини Полтави» від 23 квітня 2015 року, Інтернет видання «Полтавщина» - в судове засідання своїх представників не направили, клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 квітня 2015 року відбулася сорок девята сесія шостого скликання Полтавської міської ради, на якій до порядку денного було включено питання: «Про розгляд звернення підприємців, які здійснюють свою діяльність на комунальному ринку «Речовий» по вул.Фрунзе, 34 «а». Головував на даній сесії міський голова м.Полтави [PERSON], який під час розгляду вказаного питання повідомив наступне: «Шановні депутати! Переходимо до розгляду сімдесят пятого питання порядку денного «Про розгляд звернення підприємців, які здійснюють свою діяльність на комунальному ринку «Речовий» по вул. Фрунзе, 34 «а»… Але, напевно, доповім вам я. А ви задасте питання. Шановні депутати, можливо хтось знає, можливо хтось не знає. У нас є ринок «Речовий». У минулому ринок «Полімпекс». На цьому ринку понад 1000 кіосків. Шановний пан [PERSON] шахрайським способом ці 1000 павільйонів зареєстрував за собою, які належать людям. Я хотів це не виносити у рамки сесії. Але я думаю, що можливо підприємці цього і не знатимуть. 1000 кіосків, які знаходяться на ринку «Речовий», колишньому ринку «Полімпекс», пан [PERSON] зареєстрував за собою. Уявляєте собі? Вкрав у людей все [PERSON]. Це рідний брат голови обласної державної адміністрації». За результатами розгляду даного питання депутатами Полтавської міської ради прийнято рішення «Про розгляд звернення підприємців, які здійснюють свою діяльність на комунальному ринку «Речовий» по вул. Фрунзе, 34»а» (т.1, а.с.165). Відповідно до ч.1 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Частиною 3 ст.12 наведеного Закону сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Згідно п.8 ч.2 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради. Як вбачається з наданих суду доказів, [PERSON] 23 квітня 2015 року головував на сесії Полтавської міської ради, та, відповідно, виконував обовязки, покладені на нього наведеним вище Законом України «Про місцеве самоврядування». Згідно ч.4 ст.277 ЦПК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадови чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, є юридична особа, у якій вона працює. Оскільки оспорювана інформація проголошена [PERSON] під час виконання ним обовязків з головування на сесії, належним відповідачем в даній справі є Полтавська міська рада. В той же час позивач або його представник до суду з клопотанням про залучення Полтавської міської ради в якості належного відповідача або співвідповідача не звертались. Під час обговорення даного питання в судовому засіданні предстаник позивача категорично заперечувала проти залучення Полтавської міської ради в якості відповідача, наполягаючи на тому, що позивачем його позовні вимоги предявляються до [PERSON] як фізичної особи. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому в даній справі суд розглядає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги про визнання інформації недостовірною, суд виходить з наступного. Як передбачено ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно ч.1. ст.277 ЦПК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Оскільки наведена вище інформація доведена відповідачем до відома осіб, присутніх на сесії Полтавської міської ради 23 квітня 2015 року, наявні всі підстави стверджувати про її поширення. Вказана інформація поширена під час обговорення питання порядку денного «Про розгляд звернення підприємців, які здійснюють свою діяльність на комунальному ринку «Речовий» по вул.Фрунзе, 34 «а». Суд не погоджується з доводами представника відповідача та представника третьої особи, що [PERSON] на засіданні сесії довів до відома присутніх зміст звернення підприємців міста, оскільки відповідачем така інформація подана від першої особи, ним не застосовані будь-які мовні обороти, за допомогою яких може бути передана інформація з чужих слів чи передано зміст документів, як то «у зверненні зазначено», «підприємці повідомили», тощо. Не є така інформація і оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості Згідно\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Оскільки факт неправомірного заволодіння чужим майном може бути перевірений та за його наявності може бути доведений, відсутні підстави вважати вказані вище вислови відповідача оціночним судженням. Відповідно, поширена відповідачем інформація, що є предметом дослідження в даній справі, може бути перевірена на її достовірність. Позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні посилались на те, що поширена відповідачем інформація про позивача є негативною, а тому вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежного. Вказана позиція ґрунтувалась на нормах ч.3 ст.277 ЦК України, яка втратила чинність на підставі п.3 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації» від 27 березня 2014 року №1170-VII. Відповідно до ч. 3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому на час розгляду справи як на відповідача покладено процесуальний обовязок довести факт достовірності поширеної інформації, так і на позивача покладено обовязок довести, що інформація є недостовірною. Сторонами докази, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, що підтверджують або спростовують інформацію про те, що «Шановний пан [PERSON] шахрайським способом ці 1000 павільйонів зареєстрував за собою… 1000 кіосків, які знаходяться на ринку «Речовий», колишньому ринку «Полімпекс» пан [PERSON] зареєстрував за собою. Уявляєте собі? Вкрав у людей все майно…» не надавалися. Також суд звертає увагу на наступні обставини. Однією із позовних вимог позивач просив суд зобовязати відповідача спростувати вказану вище інформацію шляхом письмового звернення до Інтернет видання газети «Коло усі новини Полтави» року, Інтернет видання «Полтавщина», у яких опублікувати текст спростування. Але відповідно до ч.7 ст.277 ЦПК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Тому, якщо інформація була поширена під час обговорення питань порядку денного на сесії міської ради, вимога про її спростування шляхом письмового звернення до Інтернет видання газети «Коло усі новини Полтави» року, Інтернет видання «Полтавщина» не відповідає ч.7 ст.277 ЦПК України. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, позивач надав до справи копію договору №8-ОП найму (оренди), укладеного 07 квітня 2015 року ПрАТ «Полімпекс» в особі генерального директора [PERSON], та ПП «Тенти Плюс Полтава» в особі директора [PERSON] (т.1, а.с.49). Згідно наведеного договору наймодавець (ПрАТ «Полімпекс») передає, а наймач (ПП «Тенти Плюс Полтава») бере в тимчасове користування на умовах операційної оренди кабінети нежитлового приміщення площею 103,7 кв.м., що розташовані за адресою: м.Полтава, вул.Овочева, 4а. Термін оренди визначений з 01 травня 2015 року по 01 травня 2016 року. Сторонами наведеного договору встановлено розмір орендної плати за весь обєкт, що орендується, у розмірі 5185 грн. на місяць (50 грн. за 1 кв.м.). 27 квітня 2015 року ПП «Тенти Плюс Полтава» звернулося до ПрАТ «Полімпекс» з листом, у кому повідомило про дострокове розірвання договору у звязку з втратою довіри (т.1, а.с.48). В цей же день ПрАТ «Полімпекс», від імені якого діяв генеральний директор [PERSON], та ПП «Тенти Плюс Полтава», від імені якого діяв директор [PERSON], уклали додаткову угоду №1 до договору №8-ОП найму (оренди) від 07 квітня 2015 року, якою узгодили вважати розірваним вказаний договір оренди (т.1, а.с.50). Як вбачається з наведених доказів, [PERSON] не був стороною вказаного вище договору оренди, відповідно, не мав права на одержання орендної плати. Тому відсутні підстави стверджувати, що розірванням даного договору йому спричинено майнової шкоди. Крім того, як вже встановлено судом, відповідачем була поширена інформація про [PERSON], а не про ПрАТ «Полімпекс». Таким чином позовна вимога про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає. Спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди будь-якими доказами не підтверджується, розмір моральної шкоди у розмірі 50000 грн. не обґрунтований. У звязку з цим, а також, оскільки позовні вимоги предявлені до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога задоволенню також не підлягає. На підставі викладеного в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed