Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3.12.2007 року позов [PERSON] було задоволено частково і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 84 310 грн. заборгованості за договором позики, 2 272 грн. 07 коп. відсотків від простроченої суми та судові витрати. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2009 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3.12.2007 року було скасоване і винесено нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 109 700 грн. заборгованості за договором позики, 169 700 грн. 01 коп. відсотків за користування позикою, 77 060 грн. 78 коп. інфляційних нарахувань та 1 700 грн. судових витрат. 13.05.2014 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва позов [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 85 115 грн. відсотків за користування позикою, 3 620 грн. інфляційних втрат, 887 грн. 35 коп. судового збору. Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2005 року було накладено арешт на будинок та земельну ділянку площею 0,0419 га, розташовані в [ADDRESS] ділянка 19 , садове товариство „Трикотажник". Також 1.07.2005 року [PERSON] надав [PERSON] довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською Н.І. і зареєстрована у реєстрі №4217, і надавала право позивачу укладати договори купівлі-продажу земельної ділянки, що належала [PERSON] Разом з довіреністю [PERSON] передав [PERSON] оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку № [ADDRESS] . Про те, ознайомившись з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2017 року та ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2005 року позивач довідався, що [PERSON] продав [PERSON] вказану вище земельну ділянку. Вважає, що даний договір купівлі-продажу земельної ділянки слід визнати недійсним, оскільки сама процедура продажу була порушена відсутністю оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку, який знаходився у позивача, а також [PERSON] ввів [PERSON] та приватного нотаріуса в оману тим, що грошові кошти від продажу земельної ділянки повинні були направлені [PERSON] на погашення заборгованості перед позивачем за договором позики. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] дійсно видав довіреність [PERSON] на право реалізувати його земельну ділянку, однак згідно довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трубінської Н.І. від 25.08.2005 року №25 вбачається, що довіреність №4217, яка була видана [PERSON] [PERSON] , була скасована. Крім того, [PERSON] ніколи не надавав оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] , а свій оригінал він втратив, пізніше отримав дублікат державного акту, на підставі якого продав земельну ділянку [PERSON] Ніяких підстав для введення в оману [PERSON] у [PERSON] не було і оскаржуваний договір повністю відповідає вимогам діючого законодавства. Крім того, просить застосувати строк позовної давності, оскільки договір був укладений у 2005 році, а позивач звернувся до суду з даним позовом в грудні 2017 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що 19.09.2005 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія [NUMBER] набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:90:943:0020, розташовану в [ADDRESS] . 10.01.2006 року на підставі даного договору [PERSON] було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серія КВ №138927, присвоєно кадастровий номер 8000000000:90:943:0020 і внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 21.09.2005 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , заборонивши проводити дії по її відчуженню, та накладено арешт на будинок та земельну ділянку площею 0,0419 га, розташовані в [ADDRESS] 19, садове товариство „Трикотажник", заборонивши проводити дії по їх відчуженню. 22.09.2005 року державним реєстратором 11-Київської державної нотаріальної контори були прийняті рішення №2415437 та №2415452 про обтяження будинку та земельної ділянки на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2005 року. Оскільки [PERSON] не був стороною у даній цивільній справі, тому тільки в 2018 році він оскаржив вказану ухвалу суду. 14.03.2018 року Постановою Апеляційного суду м. Києва ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2005 року в частині накладення арешту на земельну ділянку № 19 була скасована і в цій частині, а також в частині заборони на її відчуження було відмовлено. Крім того, оскаржуваний договір повністю відповідав волевиявленню сторін, а його укладення ніяким чином не порушувало право позивача, при цьому останній порушив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Т.В. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином (а.с.32), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачає ч.1, ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні, 19.09.2005 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. і зареєстрованою у реєстрі №5260, придбав у [PERSON] земельну ділянку № 19 , кадастровий номер 8000000000:90:943:0020, розташовану в [ADDRESS] , с/т „Трикотажник (а.с.59). Дане відчуження відбулось згідно дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку (п.2 договору). Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів даний договір купівлі-продажу був зареєстрований того ж дня 19.09.2005 року о 16-24 годин за №841702 (а.с.60). На день укладення оскаржуваного договору будь-які заборони на відчуження земельної ділянки не існували (п.5 договору). А ухвала Оболонського районного суду м. Києва, якою був накладений арешт на вказану земельну ділянку, була винесена через два дні після реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, тобто 21.09.2005 року (а.с.13). Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Однак позивач обґрунтовує свої позовні вимоги - визнання вказаного договору недійсним на підставі відсутності при його укладанні оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку, якого [PERSON] передав йому, а також введення [PERSON] [PERSON] в оману, яка полягала в тому, що дана земельна ділянка була забезпеченням виконання умов договору поруки, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.1, ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як вбачається з тексту оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки позивач [PERSON] не був стороною даного правочину, при цьому обидві сторони договору заперечують введення в оману покупця продавцем, стверджують, що договір повністю відповідав їх обопільному волевиявленню і будь-які обставини, які б могли перешкоджати укладенню даного договору, не існували. Також з п.2 оскаржуваного договору вбачається, що він був укладений на підставі дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] та його представник стверджують, що [PERSON] отримав дублікат у зв`язку з втратою оригіналу. Вказане не спростовується будь-якими доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України, при цьому позивач не довів судові саме добровільну передачу йому [PERSON] оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку. Також при подачі даного позову до суду позивач [PERSON] порушив строк позовної давності, який не просить поновити, і що є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що описані вище обставини в їх сукупності спростовують доводи позивача про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.137 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позову позивачу з нього на користь відповідача [PERSON] підлягає стягненню 10 000 грн. вартості надання правничої допомоги, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, в задоволенні стягнення решти суми відмовити.

Outcome: approved