Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 58112,09 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 14.10.2015 між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 17.03.2019 має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 58112,09 грн. 25.04.2019 у справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про день і час розгляду справи. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з"явився. У позові просив розглядати справу за відсутності представника позивача у випадку його неявки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 21.05.2019, 14.06.2019 та 05.07.2019 не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованої поштової кореспонденції за місцем постійної реєстрації, поштова кореспонденція на 21.05.2019 повернулась з відміткою про те, що адресат отримав особисто. Поштова кореспонденція на 14.06.2019 та 05.07.2019 повернулась з відміткою «не вручено. Інші причини». Відповідно відзиву на позов не подав. Зазначені обставини дають суду можливість розглянути справу у відсутності відповідача. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов"язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від оставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для суху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази: копії анкети - заяви позичальника від 14.10.2015, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 17.03.2019 та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 14.10.2015 відповідач отримав у позивача (АТ КБ «ПриватБанк») кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір складається із анкети - заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Підписана відповідачем заява, разом з вказаними документами, становлять між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві з підписом [PERSON] . При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, підтвердив факт отримання загальної інформації про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав взяту суму кредиту, унаслідок чого у нього, станом на 17.03.2019, утворилась заборгованість у розмірі 58112,09 грн., яка складається з: - 26145,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 13305,41 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 14717,75 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов"язання; - 700 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн.; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 2743,43 грн. штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідача. Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту. Проте, суд вважає, що вказана сума пені не підлягає стягненню з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконаного обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до статті 61 Конституції України «ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той же час, згідно Умов та правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 15417,75 грн. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс17. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним 14.10.2015 між сторонами, то з нього на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість в розмірі 42 694,34 грн., (за виключенням суми пені), а також сплачений позивачем судовий збір (мінімальний, який передбачений законом, сплачений позивачем).

Outcome: partial