Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 79907,93 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, згідно укладеного між сторонами договору без номеру від 22 лютого 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка порушила умови договору і станом на 30.04.2017 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 79907,93 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь і яка складається з наступного: 7649,56 гривень заборгованість за кредитом; 64982,50 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3232,64 гривень заборгованість за пенею та комісією; 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 3793,24 гривень - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності його представника та винесення заочного рішення. Надали до суду письмові пояснення згідно з якими зазначають, що відповідачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 14.12.2012 року. [PERSON] за її бажанням було перевипущено кредитну карту [NUMBER] на картку № [NUMBER] , тобто надано картку з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку. Згідно виписки по рахунку [PERSON] користувалась грошима та здійснювала погашення заборгованості, вже на перевипущену карту, а тому остання знала про наявність заборгованості, що утворилась і усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. Враховуючи, що договір між сторонами було укладено 22 лютого 2008 року, а остання звірка паспортних даних здійснювалась при поданні клієнтом заявки на зміну анкетних даних від 24.10.2013 року, тому під час звернення до суду з даним позовом у позивача була відсутні достовірна інформація про адресу за якою на час початку проведення антитерористичної операції приживала [PERSON] . Відповідачка не зверталась до позивача з метою списання штрафних санкцій. Щодо строків позовної давності, зауважили, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а тому враховуючи, що строк перевипущеної картки [PERSON] становить останній день серпня 2016 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 06 червня 2017 року, тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримано строки позовної давності. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток про виклик до суду (а.с. 198, 199). Від відповідачки на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Окрім того відповідачка надала до суду письмове заперечення по позовну заяву, згідно з якими вимоги позову не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що не визнає факт укладення кредитного договору між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а враховуючи, що позивачем на вимогу суду не надано до суду оригіналу анкети-заяви [PERSON] від 22 лютого 2008 року та Умови і правила надання банківських послуг, зазначені докази не можуть прийматися до уваги при винесенні рішення. Пояснила, що позивачем в порушення вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» були наразовані пеня та штраф, не зважаючи на те, що [PERSON] мешкає к місті Вугледарі, яке належить до населених пунктів, де проводилась антитерористична операція. Відповідачкою заявлено вимогу про застосування до вимог позивача позовної давність, оскільки у даному спорі останнім був пропущений строк позовної давності. Окрім того, від [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання про витребування доказів у позивача, а саме, письмове твердження позивача щодо дати виникнення прострочення зобов`язань за кредитним договором, строк погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, дату останнього платежу, здійсненого [PERSON] за кредитним договором, відомості щодо нормативного документу, яким затверджено Умови та Правила надання банківських послуг, відповідно до яких начебто видавався кредит, виписку щодо руху коштів, яка містить дату та суму зняття/використання кредитних коштів та відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», належний доказ щодо внесення відповідачкою коштів на погашення заборгованості за кредитом, який відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Однак, заявляючи вимоги про витребування доказів у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] не визначає які заходи були вжиті нею для отримання зазначених доказів самостійно, а також не зазначила причини за яких вона не має неможливості самостійно отримати необхідні докази, у зв`язку з чим суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання [PERSON] про витребування доказів, а тому вважає необхідним в його задоволенні відмовити. Суд, враховуючи обґрунтування сторін викладені у позові, заперечення на позовну заяву та письмових поясненнях, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши надані до суду докази та документи, як в сукупності, так і кожен доказ окремо, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії заяви від 22 лютого 2008 року між сторонами був укладений договір про надання [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» кредитного ліміту зі сплатою процентів за використання грошовими коштами в передбаченому тарифами банку розмірі. У вказаній заяві зазначено про отримання бажаного кредитного ліміту у розмірі 1000,00. Окрім того, позичальнику видано кредитну картку «Універсальну» № [NUMBER] . Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з письмових заперечень [PERSON] , остання заперечує факт укладення кредитного договору між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а отже і підписання вищезазначеної заяви від 22 лютого 2008 року, у зв`язку чим, за клопотанням [PERSON] , ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 21 лютого 2018 року у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витребувано оригінал заяви [PERSON] від 22.02.2008 року та Умови і правила надання банківських послуг. Однак, ухвалу суду виконано не було, оригіналу заяви 22 лютого 2008 року не надано. Від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов лист, згідно з яким Банк не має можливості надати оригінал кредитної справи, оскільки документи перебувають у архіві в місті Донецьку, взаємодія з яким до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО неможлива. Згідно ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що витребуваний оригінал заяви від 22 лютого 2008 року суду надано не було, а [PERSON] заперечує укладення кредитного договору між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а отже підписання вищезазначеної заяви, суд, у відповідності до положень ч. 6 ст. 95 ЦПК України, не бере до уваги, як доказ в межах даної цивільної справи, заяву від 22 лютого 2008 року. Окрім того, судом, під час дослідження доказів, виявлено ряд інших неточностей та розбіжностей між доказами, які позивачем не були усунені та жодним чином не обґрунтовані, ні в позові, ні в наданих до суду письмових поясненнях. Пункт 1.1 Умов та правил надання банківських послуг визначає дійсні умови, на яких ПАТ КБ «ПриватБанк» надає клієнтам платіжні карти, а також інші банківські послуги, вказані в заяві та в пам`ятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом та, таким чином, клієнт висловлює свою згоду, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складають укладений договір про надання банківських послуг. Дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом по відкриттю та обслуговуванню карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, вказаних у заяві. За змістом пункту 2.1.1.2. Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у заяві та в пам`ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти зазначена в заяві. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11. Умов картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти, включно. Забороняється використання карти (її реквізитів) з закінченим строком дії. З наданої позивачем виписки з особового рахунку [PERSON] про рух коштів на рахунку та заяви від 22 лютого 2008 року вбачається, що на ім`я [PERSON] 2008 року було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , однак встановити строк дії зазначеної карти з наданих до суду документів та доказів неможливо. Як зазначає позивач у своїх письмових поясненнях за бажанням відповідачки Банком було перевипущено кредитну карту [NUMBER] на картку № [NUMBER] , тобто надано картку з новим строком дії, однак до суду не надано жодного належного доказу того, що відповідачка отримала зазначену перевипущену карту [NUMBER]. З наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» фото, на якому зображено відповідачку з карткою в руках, не можливо встановити ні дату здійснення зазначеного фото, ні номер картки, яку [PERSON] тримає в руках, оскільки зазначене фото надано до суду в поганій якості, про що неодноразово наголошувалось судом. Однак, позивачем не надано до суду фотознімку належної якості. Так, згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку вбачається, що на ім`я [PERSON] у 2008 році в установі банку було відкрито картковий рахунок [NUMBER] ; у 2010 році діяв також другий картковий рахунок [NUMBER] , а у 2013 році банківські операції здійснювались за третім картковим рахунком [NUMBER] . Однак, з наданих до суду доказів неможливо встановити, чи отримувала відповідачка всі три картки за зазначеними картковими рахунками та яка з них є «Універсальною» з встановленим кредитним лімітом. Початком здійснення операцій (першим записом) по рахунку [NUMBER] є 30.03.2008 року станом на яку заборгованість вже становила 981,28 гривень, з зазначеної дати клієнт банку користувався кредитними коштами на даній картці (знімав кошти). Датою останнього запису-операції за зазначеним картковим рахунком визначено 31.08.2017 року, станом на яку сума заборгованості становить 100184,46 гривень. Щодо руху коштів по картковому рахунку [NUMBER] , то початком здійснення операцій по рахунку є 01.03.2013 року станом на яку заборгованість складала 834,01 гривень, а датою останньої операції - 30.08.2014 року, станом на яку заборгованість за кредитом становила 8822,21 гривень. При цьому, як вбачається з письмових пояснень позивача, останнім було перевипущено кредитну карту [NUMBER] на картку № [NUMBER] , тобто враховуючи вищезазначену інформацію з виписки з особового рахунку, строк дії картки № [NUMBER] мав закінчитись 28.02.2013 року, оскільки 01.03.2013 року її було перевипущено на картку № [NUMBER] , а тому, у відповідності положень пункту 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг станом на 01.03.2013 року картка № [NUMBER] була не діючою і її використання заборонено. Однак, датою останнього запису-операції за зазначеним картковим рахунком [NUMBER] є 31.08.2017 року та у період з 01.03.2013 року по 31.08.2017 року на зазначеному картковому рахунку Банком, у порушення 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг здійснювались операції. Окрім того, здійсненням операцій за третім картковим рахунком [NUMBER] почалось 07.04.2010 року, а датою останньої операції за зазначеним картковим рахунком визначено 30.08.2014 року, станом на яку заборгованість відсутня. При цьому, як вбачається з вищенаведеного, періоди дії карток [NUMBER], № [NUMBER] та [NUMBER] частково збігаються. З огляду на викладене, з наданих до суду сторонами доказів неможливо встановити: чи було між сторонами укладено договір про надання [PERSON] кредитного ліміту зі сплатою процентів за використання грошовими коштами; чи отримувала та користувалась остання кредитними коштами; за яким саме картковим рахунком нарахована заборгованість, яку АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] Окрім того, суд позбавлений можливості визначити строки дії карток, зазначених у виписці з особового рахунку [PERSON] про рух коштів. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували доводи позивача щодо надання [PERSON] кредиту та кредитних карт, та/або користування останньою грошовими коштами Банку. Окрім того, судом встановлена наявність декількох карткових рахунків, які були активними в один проміжок часу, у зв`язку з чим неможливо встановити за яким саме картковим рахунком позивачем була нарахована заборгованість, яку АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] Суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підставі якого суд мав би можливість встановити кінцеві строки дій карт, зазначених у виписці з особового рахунку [PERSON] про рух коштів, яка з даних карток є «Універсальною», а також відсутня можливість встановити чи отримувала відповідачка ці картки. У зв`язку з вищевикладеним, спираючись на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін у цивільному судочинстві, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких правових підстав для задоволення позову та стягнення коштів з [PERSON] . Щодо стягнення з [PERSON] пені, комісії та штрафів, суд вважає необхідним зауважити, що як вбачається з копії паспорту відповідачки серії [NUMBER] , відповіді Відділу державної реєстрації Вугледарської міської ради №07-01-21/382 від 27 липня 2017 року, остання з 24 червня 1997 року і по теперішній час зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 25). Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України На даний час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відсутній, а з Указу Президента України №116/2018 від 30 квітня 2018 року про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» вбачається лише введення в дію зазначеного рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року, однак зазначене рішення у вільному доступі відсутнє, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити, що проведення антитерористичної операції було завершено, а тому приходить до висновку, що положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» діють і на теперішній час. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Вугледар Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Отже, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідачка з 24 червня 1997 року зареєстрована та постійно проживає у місті Вугледарі, віднесеному до населених пунктів на території яких проводилась антитерористична операція, з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що до нарахування відповідачці не підлягали: 3232,64 гривень заборгованість за пенею та комісією; 250,00 гривень штраф (фіксована частина); 3793,24 гривень штраф (процентна складова). Окрім того, відповідачкою [PERSON] у наданих до суду письмових запереченнях на позовну заявлено клопотання про застосування до вимог позову загального строку позовної давності, оскільки Банком був пропущений строк позовної давності, а тому, вирішуючи дане питання суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази, суд погоджується з позицією відповідачки щодо закінчення строків позовної давності на звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом, оскільки як вбачається з наданої до суду виписки з особового рахунку [PERSON] про рух коштів на рахунку, останнім записом-операцією, яку було здійснено саме боржником є 16 травня 2014 року, а з позовом до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся лише 06 червня 2017 року, що підтверджується штампом оператора поштового зв`язку «УКРПОШТА» на поштовому конверті в якому даний позов було направлено до Вугледарського міського суду Донецької області. Окрім того, суд вважає необхідним зауважити, що останній запис-операція від 28.04.2015 року у виписці з особового рахунку [PERSON] про зарахування грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , не може слугувати підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки вчинена Головним офісом АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Однак, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності. З огляду на викладене, враховуючи, що суд прийшов до висновку про недоцільність та неможливість задоволення вимог позову, а тому вважає недоцільним застосування строків позовної давності та відмовляє у задоволенні позову саме з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed