Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики від 09.05.2018 та 18.07.2018 в розмірі 29 436, 05 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договори позики, внаслідок невиконання відповідачем вимог яких виникла зазначена заборгованість. 14.08.2020 ухвалою суду відкрито провадження по вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, та не подала до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 09.05.2018 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, згідно з якою відповідач отримав від позивача позику в сумі 462 дол. США, та зобов`язався їх повернути до 10.08.2018. 18.07.2018 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, згідно з якою відповідач отримав від позивача позику в сумі 462 дол. США, та зобов`язався їх повернути до 19.08.2018. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кошти, що підтверджується розпискою. В свою чергу, відповідачем зобов`язання за договором позики належним чином не виконуються, а саме станом на день звернення позивача до суду позика не повернута. Отже, відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк позику, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача боргу за договорами позики. Разом з тим, вбачається, що сума заборгованості за договорами сумарно складає 924 дол. США, а не 942 дол. США, як вказано в позові. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в національній валюті в еквіваленті станом на 05.08.2020. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики в розмірі в сумі 25 707, 99 грн. (еквівалент 924 дол. США) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК з дня, якого позика повинна бути повернута, до дня її повернення незалежно від сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК (плата за позику). Підставою відповідальності за ст. 625 ЦК є сам факт порушення грошового зобов`язання. Оскільки відповідач до сьогодні ігнорує зобов`язання за договором позики, та вони залишаються невиконаними, позивач скористався своїм правом та перерахував суму заборгованості з урахуванням 3 % річних. Разом з тим, проведений позивачем розрахунок 3% річних не відповідає дійсності, оскільки містить дані, які не відповідають дійсності, а саме кількість днів прострочки та тіла заборгованості. За розрахунком суду, заборгованість відповідача за 3 % річних складає: 25 707, 99 (боргу)*3%*718 (дні прострочки за період з 19.08.2018 по 05.08.2020)/365 = 1 517, 12 грн. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення боргу за договорами позики з урахуванням 3 % річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 27 225, 11 грн., з яких: 25 707, 99 грн. - борг; 1 517, 12 - 3 % річних. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати.

Outcome: partial