Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

12 травня 2021 року до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна Страхова Компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] 01.02.2020 року приблизно о 22 год. 59 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «Audi A4», д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Верховинна в м. Києві, зі сторони вул. І.Крамського в напрямку вул. Ф.Кричевського зі швидкістю приблизно 50 км/год., наближаючись до буд. № 46 (по вул. Котельникова). В цей же час, на зустріч відповідачу, зі сторони вул. Ф.Кричевського в напрямку вул. І.Крамського в м. Києві зі швидкістю приблизно 40 км/год. рухався автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] .. Після цього, відповідач, продовжуючи керувати автомобілем «Audi A4», проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування, не впевнився в безпеці дорожнього руху, переткнув осьову лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , чим порушив п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.3 «б», 8.1, 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] були заподіяні такі тілесні ушкодження: а) різана рана на задньому краю п`яно-фалангового суглоба 5 пальця лівої кисті; б) подряпина в лобній ділянці зліва, по задньому краю лівої кисті в середній третині, основної фаланги 5 пальця її, проксимального міжфалангового суглоба, на задньо-внутрішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглоба; в) синець на тілі, з переходом на долонну поверхню 1 пальця правої кисті та на променево-зап`ястковий суглоб; г)закрита травма правого колінного суглобу - перелом верхівки наколінника без зміщення уламків, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року визнано [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Внаслідок протиправних дій відповідача автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, чим позивачам, як власникам транспортного засобу завдано матеріальної шкоди. У зв`язку з чим позивачі просили стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду, яка складається з: вартості автомобіля у сумі 238 000,00 грн., витрат на ліки та ортез у сумі 5850,00 грн. та 14 150,00 грн. на лікувально-оздоровчий санаторій необхідний для реабілітації після травми , а всього 258 000,00 грн. Крім, того позивачам було завдано моральну шкоду, яку [PERSON] визначив у розмірі 117 мінімальних заробітних плат, а [PERSON] у розмірі - 50 мінімальних заробітних плат. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 28). Ухвалою суду від 07 липня 2021 року підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 86). 12 жовтня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивачі підтримали свій позов та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що його автомобіль був застрахований, що підтверджується страховим полісом, але позивачі на момент ДТП та після завершення судової справи не зверталися до страхової компанії для виплати страхової компенсації. Також зазначив, що підтвердженою сумою шкоди здоров`ю є 4965,00 грн. - витрати на ортез для колінного суглобу, інший розмір не підтверджений належними документами. Щодо стягнення на користь позивачки матеріальної шкоди у розмірі 238 000,00 грн. зазначив, що вказана сума не відповідає реальній вартості автомобіля. У задоволенні стягнення завдано моральної шкоди просив відмовити з огляду на те, що моральна шкода також виплачується страховиком від матеріальної шкоди, завданої здоров`ю потерпілого. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 01.02.2020 року приблизно о 22 год. 59 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «Audi A4», д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Верховинна в м. Києві, зі сторони вул. І.Крамського в напрямку вул. Ф.Кричевського зі швидкістю приблизно 50 км/год., наближаючись до буд. № 46 (по вул. Котельникова). В цей же час, на зустріч відповідачу, зі сторони вул. Ф.Кричевського в напрямку вул. І.Крамського в м. Києві зі швидкістю приблизно 40 км/год. рухавсь автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача. Після цього, відповідач, продовжуючи керувати автомобілем «Audi A4», проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування, не впевнився в безпеці дорожнього руху, переткнув осьову лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , чим порушив п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.3 «б», 8.1, 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] були заподіяні такі тілесні ушкодження: а) різана рана на задньому краю п`яно-фалангового суглоба 5 пальця лівої кисті; б) подряпина в лобній ділянці зліва, по задньому краю лівої кисті в середній третині, основної фаланги 5 пальця її, проксимального міжфалангового суглоба, на задньо-внутрішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглоба; в) синець на тилі, з переходом на долонну поверхню 1 пальця правої кисті та на променево-зап`ястковий суглоб; г)закрита травма правого колінного суглобу - перелом верхівки наколінника без зміщення уламків, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Відповідно до вироку Святошинського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року визнано [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що власником транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] є позивачка, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 18). Згідно Звіту про визнання вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , становила 279 150, 58 грн. (а.с. 49), які підлягають стягнення. Враховуючи до вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а тому позов підлягає задоволення в розмірі заявлених вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивачки відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 238 000 грн. Позивачі зазначили, що станом на дату звернення до суду з позовом страховою компанією відповідача жодних відшкодувань здійснено не було. Відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми Закону Україні «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Отже, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено однією з умов виплати страхового відшкодування надання страховику заяви про страхове відшкодування, яка повинна містити встановлені ст. 35 реквізити та інші документи, перелічені у вищезазначеній статті. Тобто, право позивача на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує в даному випадку трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань набувається потерпілим виключно за умови подання страховику у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності». Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За викладених обставин суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди у сумі 5 846 грн. та вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди у сумі 238 000 грн. підлягають задоволенню. Вимоги [PERSON] щодо відшкодування 14 154,00 грн. не підлягають задоволенню, з огляду на те, що позивач не надав суду доказів того, що [PERSON] знаходився на лікуванні в оздоровчому санаторії, таке лікування пов`язано та/ або є наслідком дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача та доказів сплати на зазначеної суми. Щодо вимоги позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник. В позовній заяві позивачі в обґрунтування розміру моральної шкоди посилаються на характер скоєного злочину, глибину фізичних та душевних страждань, обмеження позивачів вільно пересуватися на своєму автомобілі тощо. Згідно довідки лікаря [PERSON] позивач проходив психологічні консультації, пов`язані з моральної шкодою внаслідок психо- травмуючої ситуації, а саме дорожньо-транспортної пригоди. А вказана ситуація спричинила пригнічений, подавлений стан, що заважала займатися робочими і побутовими справами, конкретна ситуація спричинила як моральні так і матеріальні збитки для клієнта на тривалий час. (а.с. 72) Згідно висновку за результатами експериментально психологічного дослідження [PERSON] інтелектуально мнестична збережена, має місце іпохондричність, тривожність внаслідок психо травмуючих обставин (а.с.74) З огляду на вищенаведене суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивачів щодо відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial