Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, в обгрунтування якого вказала, що є власником будинку по [ADDRESS], в якому зареєстрований відповідач, бувшого чоловік позивачки. З 2000 року відповідач не проживає в будинку. Оскільки відповідач не проживає в будинку понад один рік, не несе витрат по його утриманню, у зв'язку з чим підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини на відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 03.11.1993р. [PERSON] належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] Відповідно до довідки комітету самоорганзації мікрорайону Лезнево від 04.02.2015р. № 81 зазначено, що у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.02.2015р. складеного комітетом самоорганзації мікрорайону Лезнево, зазначено, що відповідач [PERSON] [INFO], в будинку [ADDRESS] не проживає з червня 2000 року, особистих речей відповідача та речей повсякденного використання в будинку не має. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки відповідач понад один рік не проживає в будинку [ADDRESS] позов про визнання його таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. За заявою позивача судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved