Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був її батько - [PERSON] , членом його дружина, а мати позивача - [PERSON] . [INFO] помер батько позивача, спадщину якого прийнялт його дружина [PERSON] та син [PERSON] (відповідач), який оформив свої спадкові права на земельну ділянку та на інше майно, але належна батькові 1/2 частина зазначеного будинку залишилася непереоформленою. [INFO] померла мати позивача [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить житловий будинок. [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Позивач частково оформила право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок, який належить до колгоспного двору, оскільки поділ спадкового майна між всіма спадкоємцями у нотаріальному порядку неможливий. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с. 40). Відповідач надіслав заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 41). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. \~ \~ \~ \~Із копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок № [ADDRESS] від 27 вересня 1989 року вбачається, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. \~ \~ \~ \~Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 11 лютого 2019 року № 126 у вказаному домоволодінні у період з 1983 року по 2018 рік були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Таким чином, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла станом на 15 квітня 1991 року і регулювала власність колгоспного двору), зазначені особи мали в рівних частинах право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18 квітня 2006 року серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з довідкою Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 36 від 16 січня 2019 року [PERSON] постійно проживав та був зареєстровний за адресою: [ADDRESS] . В господарстві проживав з дружиною [PERSON] (а.с. 18). Після його смерті відкрилася спадщина. Спадщину [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та його син [PERSON] (відповідач), який подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 30 на звороті) та отримав свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та майновий пай. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21 травня 2018 року серії [NUMBER] (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 3 травня 1954 року серії [NUMBER] (а.с. 9). При житті [PERSON] , а саме 6 червня 2012 року склала заповіт, посвідчений секретарем Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Гвоздь Л.О. 6 червня 2012 року та зареєстрований у реєстрі за № 30, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй по закону, заповіла позивачу (а.с. 8). Згідно з довідкою Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 35 від 16 січня 2019 року [PERSON] постійно проживала та була зареєстровна за адресою: [ADDRESS] . В господарстві проживала одна (а.с. 19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 березня 2019 року (вих. № 285/01-16) (а.с. 29), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 25), позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 30) та їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 12). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 1 лютого 2019 року (вих. № 4/02-16) позивачу повідомлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на одного спадкоємця, та роз"яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 14). Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки видати свідоцтво про право на спадщину лише одному спадкоємцю неможливо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та частково оформила свої спадкові права, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами лише на себе. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, беручи до уваги наявність заповіту, враховуючи визнання позову відповідачем, який на спадщину не претендує, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що належав її померлим батькам, як членам колгоспного двору, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved