Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] в березні 2016 року заявила позов про стягнення з Державного підприємства «Луганськвугілля» (ДП «Луганськвугілля») заборгованості із заробітної плати за 2014, 2015 роки в сумі 25 060,07 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 12 946,78 грн. Позов мотивовано тим, що відповідач, як роботодавець, в супереч вимог трудового законодавства не виплатив позивачу всі належні їй виплати при звільненні з роботи, в тому числі і заборгованість із заробітної плати. Позивач в позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Відповідач свого представника в суд не направив, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заперечень на позов не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження, постановивши рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. З огляду на трудову книжку, [PERSON] з 2000 року працювала в ДП «Луганськвугілля» на різних посадах. Наказом директора ВВП «Шахта «Ніконор-Нова» від 28.12.2015 року №642-к машиніст компресорних установок [PERSON] була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 5). Відповідач заборговував позивачу заробітну плату за час роботи з червня 2014 року по грудень 2015 року 25060,07 грн., що знаходить своє підтвердження розрахунковим листком (табуляграма) за лютий 2015 року. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України, власник підприємства, установи, організації, або уповноважений ним орган, зобов'язані виплачувати робітнику заробітну плату не рідше двох разів на місяць. Наявність цього спору вказує на те, що заборгованість не погашена, а тому суд визнає права позивача порушеними, а позов в цій частині вимог таким, що підлягає задоволенню. Що стосується вимог позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Так, обов'язок виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП, виникає у власника (роботодавця) лише за наявності його вини в таких порушеннях. Разом з тим, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. В пункті 2 статті 14-1 Закону України від 02.12.97 р. N 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати України" зазначено: "форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Позивач, як це наведено вище, працювала у ВП «Шахта «Ніконор-Нова» ДП «Луганськвугілля», що розташована на території м. Зоринськ, Перевальського району Луганської області. Місто Зоринськ, Перевальського району Луганської області розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р, віднесено до населених пунктів, на тереторії яких здійснюється антитерористична операція, тобто знаходиться на неконтрольованій Україною території, на якій тимчасово не діють органи влади України, призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, а також призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території банками України, небанківськими установами та національного оператора поштового зв'язку (постанова Правління Національного банку України № 466 від 06 серпня 2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій»), тощо, що позбавляє власникаповноцінно здійснювати господарську діяльність, здійснювати розрахунки в тому числі і з заробітної плати працівникам шахти, та інше. Тому, суд вважає, що вини відповідача у несвоєчасному розрахунку позивача при звільненні з роботи не має, а відтак вимоги останньою про стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягають. За наведених рішень, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial