Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Хмільницького міськрайонного суду позов до [PERSON] про вселення у житловий будинок. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.1981 року він уклав шлюб з [PERSON] Після одруження вони проживали в місті Хмільнику, позивач процював на підприємстві і вже мав отримати квартиру згідно черги на житло. В цей час померли батьки його дружини, які проживали в [INFO]. Дружина запропонувала відмовитись від отримання квартири та переїхати проживати у будинок її батьків в с. Жданівку Хмільницького району, що знаходиться по вул. П.Морозова, 21. [PERSON] погодився та за власний рахунок зробив у вищезазначеному будинку ремонт, провів газ до будинку. Під час спільного проживання протягом останніх кількох років між ними стосунки погрішилися. В березні 2016 року [PERSON] вирішила розлучитися із позивачем та звернулася до Хмільницького міськрайонного суду. 29 березня 2016 року шлюб Хмільницьким міськрайонним судом було розірвано. Після того відповідачка змінила замки на вхідних дверях будинку та позбавила [PERSON] можливості проживати в будинку, в якому позивач був прописаний та проживав від 1986 року. На сьогодняшній день [PERSON] не має постійного місця проживання, вимушений тимчасово проживати у своєї сестри, чим спричиняє їй незручності. У зв"язку із скрутним матеріальним становищем та за станом здоров"я [PERSON] не має можливості знімати квартиру Оскільки іншого житла позивач не має, то він вимушений звернутись до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. При цьому [PERSON] пояснив, що після того, як він став інвалідом, його дружина та діти почали до нього погано ставитися. В березні 2016 року по ініціативі дружини вони розлучилися пісял чого [PERSON] не пустила його до будинку, в якому він зареєстрований і проживає з 1986 року. Вона замінила замки на вхідних дверях, а до будинку привела іншого чоловіка. Він не має постійного місця проживання, певний час проживав у сестри, взимку в інтернаті в селі Уланів, а тепер фактично живе в автомобілі, який отримав як інвалід. Він є інвалідом через трудове каліцтво, переніс інсульт, потребувє нормальних умов для проживання, а його незаконно вигнали з будинку і не пускають. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, просили у позові відмовити. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона [PERSON] з будинку не виганяла, а він сам вирішив проживати в іншому місці. Він намірів повернутись не проявляв. Він зловживає спиртними напоями і своєю поведінкою налаштував проти себе своїх рідних дітей, які з ним жити не хочуть. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] являється їхнім батьком, який проживав з мамою поки вони перебували у шлюбі, у них завжди виникали сварки та скандали, мама викликала поліцію. Батька вони не виганяли, він сам пішов з дому, оскільки батьки розірвали шлюб. До батька ставляться негативно через його поведінку та ставлення до них та мами і не бажають, щоб батько проживав у будинку матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила про те, що між [PERSON] та його дружиною [PERSON] на грунті сімейних відносин іноді виникали конфліктні ситуації. [PERSON] інвалід, потребує догляду. Його відповідач перестала пускати до будинку, після чого він проживав деякий час в літній кухні. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. З 18.10.1981 року по 29.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по вул. П.Морозова, 21, в с. Жданівка Хмільницького району Вінницької області. Вказані обставини сторонами визнаються. Відповідно до довідки Жданівської сільської ради Хмільницького району від 11.04.2016 року № 827, [PERSON] з 31.07.1986 року проживає та зареєстрований за адресою - вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району (а.с. 4). [PERSON] є інвалідом ІІ групи ( трудове каліцтво ), що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААЇ № 267937 (а.с. 6). Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина [PERSON], жителя [INFO] від 25.04.2016 року, складеного комісією у складі: сільського голови - [PERSON], секретаря сільської ради [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою - с. Жданівка Хмільницького району Вінницької області, вул. П.Морозова, 21, з 1986 року. На даний час з дружиною [PERSON] розлучений та знаходиться в неприязних відносинах. Колишня дружина в будинок його проживати не допускає, він проживає в літній кухні, в умовах непридатних для проживання. Вхід з вулиці закритий на замок, до свого помешкання гр. [PERSON] заходить з сусідської сторони. На зауваження комісії гр. [PERSON] щодо надання можливості для належних умов проживання колишнього чоловіка реагує агресивно (а.с. 5). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи ( трудове каліцтво), відповідач [PERSON] не допускає [PERSON] до будинку, який знаходиться по вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району, в якому [PERSON] проживав та зареєстрований з 31.07.1986 року. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлених судом обставин не спростовують. Також суд враховує, що вказані свідки, які є дітьми позивача та відповідача, перебувають у неприязних стосунках з батьком - позивачем у справі [PERSON], а тому їх показання в тій частині, що позивач сам залишив будинок, викликають сумнів в їх правдивості, так як вони прямо заінтересовані в результатах судового розгляду на користь відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 47 Конституції України, \~ кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше,як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно статті 9,\~частин 3, 4 статті 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, а виселення колишнього члена сімї власника провадиться у судовому порядку. Проаналізувавши зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши встановлені факти та обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих у справі доказів, та встановивши, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району, що позивач [PERSON] після розірвання шлюбу відповідно до положень ст. 156 ЖК України\~\~має право користуватися вказаним житловим будинком, так як він вселився туди як член сім"ї власника будинку, проживав там та був зареєстрований за згодою власника [PERSON], яка на той час перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі, а з часу розлучення позивач має право проживати в житловому будинку, як колишній член сімї власника будинку, позивач не визнаний судом таким, що втратив право на користування спірним житловим будинком, іншого житла для свого проживання він немає, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про вселення в житловий будинок, який розташований по вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved