Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, але рішенням Новотроїцького районного суду Херсоснької області від 02.10.2018 року шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на повному утриманні позивача. Відповідач зловживає спиртними напоями, ніде не працює та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду, до досягнення ним повноліття. В ході судового розгляду позовні вимоги збільшила та просила надати дозвіл на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію АР Крим в супроводі матері без згоди батька, так як на даний час вона проживає в м. Сімферополь АР Крим, а відповідач не надає згоду на тимчасовий виїзд з окупованої території АР Крим до України та у зворотньому напрямку. В період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року відповідач давав такий дозвіл добровільно. Дитина на даний момент ходить до дитячого садка в м. Сімферополь. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала , просила проводити розгляд без їхньої участі. Відповідач до суду не з"явився, про час і місце розгляду справи був належним чоном повідомлений. Треті особи до судового засідання не з'явились, надали письмові пояснення, де вказали, що у зв'язку з тим, що дитина проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, вони не мають можливості надати висновок та висловити думку стосовно позовних вимог [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2015 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від всіх видів заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. На даний час дитина проживає з матір'ю на тимчасово окупованій території АР Крим, що не заперечується сторонами. Оскільки відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дитини, що змусило позивача звернутися до суду із зазначеними позовними вимогами, суд, враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я як дитини так і платника аліментів, вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача, за заявою останньої, аліменти на утримання їхньої спільної дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] проживає на тимчасовій території АР Крим, де працює продавцем-консультантом в ПП «[PERSON].», згідно довідки від 26.09.018 року. Відповідно до договору оренди житлового будинку від 01.06.2017 року [PERSON] проживає в найманому будинку в [ADDRESS], тобто забезпечена житлом. Довідкою від 20.11.2018 року підтверджується, що малолітній [PERSON], [INFO], з 25.06.2018 року по теперішній час відвідує дошкільний заклад «Почемучки». Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 16.11.2018 року [PERSON] умов для проживання дитини нормальні, хлопець забезпечений всім необхідним для його віку, одягом, іграшками та окремим спальним місцем. Відповідач добровільно згоди на виїзд дитини за кордон не надає та заперечує проти цієї вимоги позивача. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст. 141,153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Щодо вимоги про надання дозволу на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію АР Крим в супроводі матері без згоди батька, суд констатує наступне. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Окрім того, у відповідності до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Внаслідок наведеного, чинним законодавством України передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретні виїзди дитини (дітей) за кордон без згоди батька , з визначенням початку і закінчення, із зазначенням конкретного місця перебування дитини (дітей) у такий часовий проміжок, а не ймовірні, не визначені у датах виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати певний часовий проміжок перебування у відповідній, конкретно визначеній державі. Положенн ст.ст. 141, 157 СК України, визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Також, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак позивачем чи її представником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів, щодо відмови відповідача надати дозвіл на виїзд за кордон дитини чи створенні перешкод у її виїзді за межі України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині надання дозволу на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію АР Крим в супроводі матері без згоди батька не підлягають задоволенню. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial