Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що, позивач, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], про що 6 травня 1967 року в книзі записів актів громадянського стану про народження було зроблено запис за № 48, свідоцтво про народження [NUMBER] видане 6 травня 1967 року Гаспрійською селищною радою м. Ялти Кримської області. До 2003 року позивач, разом з матір'ю [PERSON], проживав в смт. Гаспра республіки Крим. В 2003 році мати позивача продала квартиру в якій вони мешкали в смт. Гаспра та 21 жовтня 2003 року купила однокімнатну квартиру [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-430. Одразу після покупки квартири позивач разом з матір'ю переїхали проживати в означену квартиру в м. Одесі. Позивач стверджує, що його мати, [PERSON] було хворою людиною та знаходилась на диспансерному обліку в КУ „Міський психіатричний диспансер". В зв'язку з погіршенням стану здоров'я в 2008 році була направлена в Одеську психлікарню № 2. Однак хвороба стала прогресувати, мати стала уходити з дому, позивач був вимушений постійно її шукати. [INFO] [PERSON], померла про що 18 січня 2011 року в книзі реєстрації смертей було зроблено запис за № 74, Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після смерті при перегляді особистих паперів матері, позивачем було знайдено копію договору довічного утримання та догляду, який було укладено 02 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]. Позивач вважає, що даний договір повинний бути визнаний недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, оскільки його мати [PERSON], була хворою людиною і вона не могла надавати належної оцінки своїм діям, не розуміла значення своїх дій. В судовому засіданні позивач, а також його представник підтримали позовні вимоги, а також обставини заявленого позову. Відповідач, а також його представник заперечували проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим. Третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] під час судового засідання пояснила, що вона здійснила посвідчення вищевказаного договору та у неї не виникало сумнівів щодо дієздатності сторін правочину, їх волевиявлення. Крім того, вона просила справу розглянути у її відсутності. (а.с. 113) Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], про що 6 травня 1967 року в книзі записів актів громадянського стану про народження було зроблено запис за № 48, свідоцтво про народження [NUMBER] видане 6 травня 1967 року Гаспрійською селищною радою м. Ялти Кримської області. (а.с. 11) [INFO] [PERSON], померла про що, 18 січня 2011 року в книзі реєстрації смертей було зроблено запис за № 74, Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. (а.с. 18) Померлій [PERSON] належала на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2003р., квартира [ADDRESS]. (а.с. 14) Позивач [PERSON] проживав та був зареєстрований у вищевказаній квартирі спільно з померлою [PERSON]. (а.с. 12) Судом встановлено, що 02 червня 2010р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір утримання та догляду, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON], у реєстрі № 606. (а.с. 15) Відповідно до умов вищевказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язувався довічно повністю утримувати та доглядати [PERSON], забезпечити її харчуванням, одягом, доглядом необхідною допомогою, а також залишити у безкоштовному довічному користуванні дану квартиру. Позивач вважає, що даний договір повинний бути визнаний недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, оскільки його мати [PERSON], була хворою людиною і вона не могла надавати належної оцінки своїм діям, не розуміла значення своїх дій. Частиною 1 ст. 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Ухвалою суду від 29.11.2011р. по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. (а.с. 121-112) Актом № 314 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 14 червня 2013р. встановлено, що відповісти на питання суду чи могли захворювання, на які страждала [PERSON] впливати на її інтелектуальні властивості та можливості правильно оцінювати факти дійсності, розуміти значення своїх дій та контролювати їх, не уявляється можливим у зв'язку з відсутністю медичної документації за встановлений судом період, та клінічно невідповідністю медичної документації за 2006р., записів в амбулаторної медичної картці. Необхідно визначити, що судом з метою проведення посмертної судово-психіатричної експертизи була витребувана вся медична документація померлої [PERSON], допитані свідки за клопотанням експертів. (а.с. 116,117, 121-122,126, 138,140-141,187-190,197-200,208,214-216,220). Таким чином, суд сприяв сторонам в отримання доказів по справі, по справі були отримана та передана експертам медична документація, яка збереглась. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що сам факт перебування померлої [PERSON] на диспансерному обліку в КУ „Міський психіатричний диспансер" не може бути безумовною підставою для підтвердження її недієздатності. (а.с. 47). Так в судовому засіданні був допитаний лікар-психіатр [PERSON], який пояснив, що він однократно оглядав [PERSON], оскільки був викликаний за заявою її сина [PERSON], при цьому контакт носив формальний характер. [PERSON] була агресивною, звинуватила сина у крадіжки її коштів. Він поставив її діагноз „органічний бердовий розлад", рекомендував її помістити у лікарню. В той же час, він пояснив, що остаточний діагноз повинні бути встановити у лікарні. В судовому засіданні були допитані також свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак зазначені свідки не могли з достовірністю надати відомостей щодо психічного стану [PERSON], оскільки бачили її незначний час. За вищевказаних обставин, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору утримання та догляду від 02.06.2010р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON], у реєстрі № 606, у зв'язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed