Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

14 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] про зміну договору найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що її батько [PERSON] 18 січня 2005 року отримав для проживання з сімєю трикімнатну квартиру [ADDRESS]. У вказану квартиру 25 лютого 2005 року вселилися батько позивача [PERSON], мачуха [PERSON] (на той час Павлюк) Н.О., їх неповнолітній син [PERSON] (на той час Павлюк) О.А. та позивач. Після смерті батька [PERSON] з 21.09.2010 року проживала з опікуном, але залишалася зареєстрованою у спірній квартирі. У той час відповідач уклала шлюб з [PERSON], народила сина [PERSON], якого також зареєструвала проживаючим у спірній квартирі. Посилаючись на те, що договір найму з померлим батьком не переукладався, позивач має право користування квартирою на рівних умовах разом з [PERSON] та її дітьми [PERSON] та [PERSON], а також на те, що через неприязні відносини з мачухою вимушена винаймати інше житло і в добровільному порядку спір щодо користування житлом врегулювати неможливо, позивач просила змінити договір найму квартири [ADDRESS], виділивши їй у користування кімнату площею 10,5 кв.м., надавши відповідачу з дітьми дві кімнати площею 12,6 кв.м. та 20,7 кв.м., та залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, туалет і ванну кімнату. Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, було залучено Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне господарство». В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Суду пояснила, що на момент отримання квартири жила площа для родини визначалася з урахуванням двох дітей різної статі позивача та її зведеного брата, коли батько відбував покарання у виправній колонії та після його смерті позивач проживала зі своєю бабусею-опікуном до повноліття, спірна квартира залишилася від рідного батька і це єдине місце, де вона на даний час має можливість проживати, також зазначила, що відповідач розірвала шлюб з [PERSON] під час відбування ним покарання. У відповіді на відзив позивач [PERSON] зазначила, що згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 серпня 2014 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2014 року з неї та відповідача [PERSON] у солідарному порядку стягується заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, що на думку позивача, підтверджує її право користування житлом. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач ніколи не проживала у спірній квартирі та не намагалася вселитися. Також пояснила, що її колишній чоловік отримав квартиру у порядку черги, працюючи на Южноукраїнській АЕС, при житті мав намір оформити квартиру на єдиного сина, на даний час у квартирі зареєстровані відповідач з двома дітьми та позивач, яка фактично є їм чужою людиною. Просила суд врахувати пропущений позивачем строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У запереченні на позовну заяву відповідач зазначила, що вихованням позивачки не займалася, у квартиру вселилася тільки з чоловіком та сином, фактично з 1999 року позивач проживала з бабусею. [PERSON] з метою оформлення квартири у власність сина надав відповідачу довіреність на розпорядження усім майном, але позивач чинить перешкоди у переоформленні договору найму та особового рахунку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне господарство» - в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, зауважив, що зміна договору найму та в подальшому розподіл особових рахунків сприятиме зменшенню заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав у користування квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру №939 від 18.01.2005 року та відкрив особовий рахунок №3093430348. Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №018-503 від 04.07.2018 року у вказаній квартирі були зареєстровані 25.02.2005 року [PERSON] як квартиронаймач та члени його сімї - колишня дружина [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] /а.с.9, 10/. Відповідно до частини 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Поняття «дружина (чоловік)» у житловому законодавстві використовується в юридичному значенні і під ним маються на увазі особи, що перебувають в зареєстрованому шлюбі. Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 25 вересня 2007 року №457 [PERSON] було призначено опікуном неповнолітньої [PERSON] у звязку з визнанням матері безвісно відсутньою та перебуванням батька в місцях позбавлення волі, тимчасовим місцем проживання неповнолітньої визначено [ADDRESS] /а.с.28/. 10 жовтня 2008 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.33/. А 12 вересня 2008 року [PERSON] народила сина [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про народження /а.с.32/, батьками згідно свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] Дитина була зареєстрована проживаючою у спірній квартирі за місцем проживання матері. Таким чином, враховуючи укладення шлюбу та народження дитини, [PERSON] фактично створила іншу сімю 21 жовтня 2010 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть видане 27.09.2010 року відділом РАЦС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області) /а.с.7/. Після його смерті договір найму квартири [ADDRESS] не переукладався, особовий рахунок на іншу особу не переоформлявся. Фактично у квартирі проживає відповідач [PERSON] з дітьми. \~\~\~\~Відповідно до ст.106 Житлового кодексу України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Як підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON] є донькою наймача житла [PERSON] Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, таким чином факт проживання з опікуном не впливає на права позивача як члена сімї наймача. В той же час відповідач [PERSON], фактично створивши нову сімю, у відповідності до ч.3 ст.64 Житлового кодексу України перестала бути членом сімї наймача, але продовжуючи проживати в займаному приміщенні має такі самі права та обовязки, як наймач та члени його сімї. Виходячи з викладеного, позивач та відповідач мають рівні права щодо користування житловим приміщенням, реалізації права проживання, а також щодо укладення чи зміни договору найму та оформлення особових рахунків. Відповідно до ч. 3\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Приписами ст. 104 ЖК України встановлено, що член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Запропонований позивачем порядок зміни договору найму жилого приміщення - виділення позивачу у користування кімнату площею 10,5 кв.м., а відповідачу з дітьми дві кімнати площею 12,6 кв.м. та 20,7 кв.м., у квартирі [ADDRESS], залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, туалет і ванну кімнату, відповідає вимогам ст. 63 ЖК України з урахуванням статі і віку дітей відповідача. Право на житло, закріплене у ст.47 Конституції України, є похідним від права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Конституційний суд України в мотивувальній частині свого рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував:\~ „Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (стаття2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)". Згідно ст.270 Цивільного кодексу України, особистими немайновими правами є право на недоторканість житла, на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, а відповідно до ст.268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав. Враховуючи викладене та позицію [PERSON] Верховного Суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 653/1096/16-ц, згідно якої приписи ст.256-257 Цивільного кодексу України щодо позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння,\~натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред'явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення, суд вважає клопотання відповідача про застосування позовної даності таким, що не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає задоволенню. Щодо неприязних відносин між позивачем та відповідачем, які перешкоджають їм у позасудовому порядку вирішити спір та відновити порушені права позивача, судом встановлено, що факт неприязних відносин без урахування деталей, підтверджено у судовому засіданні усними поясненнями сторін, письмовими поясненнями, що містяться у позовній заяві /а.с.2-3/ та запереченнях відповідача на позовну заяву /а.с.24-25/. Стосовно інших заперечень відповідача, то доводи, які містяться у запереченні на позовну заяву та заяві про застосування строків позовної давності, не спростовують висновку суду.\~Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року). Зважаючи на триваючий характер правопорушення відповідача, наявність його в момент подання позову та не усунення до моменту розгляду справи, суд вважає достатнім обмежитися вищевикладеним мотивуванням. Таким чином суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved