Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS]. За свого життя [PERSON] в порядку передбаченому ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину від [PERSON], яка померла [INFO] року. Оскільки на момент смерті матері позивач прожив з нею то має право на спадкове майно. У зв'язку з тим, що його місце реєстрації та місце мого фактичного проживання, на момент смерті матері не збігалось [PERSON] змушений був звернутись з позовом до суду. 21.06.2016 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області справа № 128/2293/16-ц було встановлено факт його проживання з матір'ю, а саме, що [PERSON], постійно проживав з матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] року. 01.11.2016 року після усного звернення до Державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори було отримано письмову відповідь, в якій пояснюється що, Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори вважає неможливим видати свідоцтво про право на спадщину, а саме спадкового будинку який знаходиться за адресою [ADDRESS], по причині неможливості встановлення частки, яка належала спадкодавцю, так як даний будинок належав колгоспному двору. Вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до законодавства, яке було чинне на момент видачі «Свідоцтва про право власності на будинковолодіння [NUMBER] 14.11.1998», колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частка яких є членами колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, тобто враховуючи що на час видачі вище вказаного свідоцтва, за адресою [ADDRESS], проживали та вели підсобне господарство [PERSON] та [PERSON], їм належали рівні частки будинку. Після смерті [PERSON], [PERSON] як спадкоємиць, отримала право власності на частку будинку [PERSON], тобто стала єдиним власником будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Таким чином, зважаючи на те, що членом колгоспного двору головою якого була [PERSON] були сама [PERSON] та її дочка [PERSON] то прав третіх осіб на будинок немає і позивач є єдиним спадкоємцем вищеназваного майна. З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити. Змін та доповнень не має. Представник відповідача Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі сільського голови - не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року померла спадкодавець [PERSON] в с. Майдан Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 04.06.2013 року, серії [NUMBER] 21.06.2016 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області справа № 128/2293/16-ц було встановлено факт його проживання з матір'ю, а саме, що [PERSON], постійно проживав з матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] року (а.с.4-6). [INFO] року померла бабуся позивача по матері [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння [NUMBER] від 14.11.1988 року, померла [PERSON] була власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та була головою колгоспного двору (а.с.10). За свого життя, 04.09.1992 року у Майданській сільській раді - [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний їй на праві власності вищезазначений житловий будинок своїй доньці, матері заявника - [PERSON]. Отже, після смерті [PERSON] єдиний спадкоємець усього майна за заповітом є [PERSON], в порядку передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем, постійно утримувала, доглядала та надавала матеріальну допомогу (а.с.9). Позивачем доведений той факт, що членом колгоспного двору головою якого була [PERSON] були сама [PERSON] та її дочка [PERSON] то прав третіх осіб на будинок немає і позивач є єдиним спадкоємцем вищеназваного майна. Однак оформити свої спадкові права [PERSON] в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, лист нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 3105/02-17 від 01.11.2016 року (а.с.4). Інших спадкоємців немає. Заповіт не вчинявся. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „ Про власність " від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору". Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті [PERSON] Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved