Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить йому на праві власності. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, при цьому відповідач понад 6 місяців в квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, не доглядає за квартирою. У зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду із зазначеним позовом. 11 грудня 2020 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 24 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його та позивача участі та про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов до суду не направив. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а також враховуючи те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 05 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Погребняком Г.В. Київського міського нотаріального округу, позивач є власником кв. [ADDRESS] . Така ж інформація підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 219186175. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. Сторони по справі не перебувають у родинних відносинах. У відповідності до довідки № 1 від 25 травня 2020 року, складеної ЖБК «ПРОМБУДІВЕЛЬНИК - 4», відповідач [PERSON] не проживає у кв. [ADDRESS] . У відповідності до довідки № 2 від 26 листопада 2020 року, складеної ЖБК «ПРОМБУДІВЕЛЬНИК - 4», відповідач [PERSON] не проживає у кв. [ADDRESS] . Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Згідно з відповіді від 20 січня 2021 року Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідач не звертався до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами з питань користування житлом. Згідно з відповіді Деснянського УП ГУНП в місті Києві від 22 січня 2021 року відповідач не звертався до вказаного управління поліції із заявами про чинення йому перешкод в користуванні квартирою за місцем реєстрації. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] права користування житлом за адресою - [ADDRESS] Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію. З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Outcome: approved