Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 01.02.2002 перебував у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний рішенням Київського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2015 року. За час шлюбу ними нажите спільне майно у вигляді грошового вкладу, рухомого та нерухомого майна, яке позивач просить поділити, визначивши обсяг спільного майна подружжя. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, врешті просив суд в уточненій позовній заяві від 20.04.2018 в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та право власності на автомобіль Lexus LX 570, 2008 р.в., державний № [NUMBER] , вартістю 1471000,00 гривень, припинивши право власності [PERSON] на зазначено майно; визнати за [PERSON] право власності на рухоме майно, загальною вартістю 1308881,33 гривень: комплект меблів «Прованс»; матрац «Делайт Софт»; Ламінат Kaindl; стіл РВТА, консоль 2GD3, балдахіну МРХС; ARM; меблі спальня «lilac; меблі вітальня «Artichoke»; садові меблі; стільницю; стіл, стільці; кухонні меблі; килими; побутову кухонну техніку; розсувні двері і ніші; двері «Папа Карло»; устаткування для санітарних вузлів; стягнути з [PERSON] на його користь суму компенсації частки суми депозитного вкладу по договору SAMDNWFD0070642383501 від 27 травня 2015 року у розмірі 1 156 802,075 гривень, за вирахуванням компенсації відступу від рівності часток поділеного рухомого майна в сумі 81059,33 гривень та вартості 1/4 частини квартири в сумі 921 075 гривень, що складатиме 154667,74 гривень. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в остаточно уточненій редакції від 10.04.2018 просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на комплект меблів «Прованс»; матрац «Делайт Софт»; Ламінат Kaind (126,8 кв.м.); стіл РВТА, консоль 2GD3, балдахін МРХС; кухонні меблі; устаткування для санітарних вузлів; побутову кухонну техніку; килими,- на загальну вартість 649729,33 гривень; визнати за [PERSON] право власності на рухоме майно: ARM (люстри, світильники), меблі за договорами: № 314-А від 03.07.2015, № 315-А від 03.07.2015, № 316-А від 03.07.2015; стільницю; стіл, стільці; розсувні двері і ніші; двері « Папа Карло», - на загальну вартість 659152,00 гривень; стягнути з [PERSON] на її користь різницю вартості майна, що становить 9423 гривень та компенсацію вартості автомобіля PORSCHE CAYEENE (2008 р.в.), державний № [NUMBER] у розмірі 446417,00 гривень, на загальну суму 455840 гривень; стягнути суму сплаченого судового збору. 05.11.2016 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляд вище зазначеної справи розподілено суді Лях М.Ю . Ухвалою суду від 19.11.2015 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на Ѕ частини квартири та грошові кошти, розміщені на депозитних вкладах у банківських установах відкритих на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 06.11.2015 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 10.12.2015 року прийнято до розгляду зустрічному позову позову. 22.12.2015 року за клопотанням представника позивача Витребувано з Управління превентивної діяльності ГУ НП в Харківській області відомості, які транспортні заходи зареєстровані за [PERSON] з зазначенням моделі, року випуску, на підставі яких правочинів придбавались чи відчужувались вказані транспортні засоби, витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про рахунки на ім`я [PERSON] . За клопотанням представника відповідача витребувано у [PERSON] документи для огляду в судовому засіданні щодо наступного майна: система для фільтрування води, паркан з дерева, електричний кабель, ворота розсувні, сходи гвинтові, гараж та веранди, двері від веранди, електричні прилади і обладнання, люстра, меблі і устаткування для веранди, дитяча кімната (гарнітур меблів), вітальня (гарнітур меблів), меблі "Спутник", спальня (гарнітур меблів), камін, система опалення, витребувати у [PERSON] для огляду в судовому засіданні правовстановлюючі документи на житловий будинок, площею 237 кв.м. з надвірними побудовами та земельну ділянку площею 0,25 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . 11.01.2016 року надійшли витребувані відомості від Регіонального сервісного центу МВС в Харківській області. 12.01.2016 задоволено клопотання представника відповідача, по зустрічному позову представника позивача, про витребування доказів у ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий бор» інформацію про наявність реєстрації за [PERSON] житлового будинку в с. Революційне Вовчанського району Харківської області, підставі отримання [PERSON] рахунків - фактур на оплату обслуговування, вивозу сміття, компенсації за спожиту електроенергію по освітлення вулиць, послуг охорони та інше в с. Революційне Вовчанського району Харківської області, а також наявність чи відсутність договірних правовідносин у [PERSON] з ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий бор». 16.03.2016 року задоволено клопотання представника відповідача, по зустрічному позову представника позивача, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя роз`єднано в самостійні провадження. 11.03.2016 року до суду надішли витребувані відомості від Голови ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий бор». 12.03.2016 до суду надішли витребувані відомості від ПАТ КБ «Приватбанк». 06.06.2016 року задоволено клопотання представника позивача по зустрічному позову та витребувано з КП «Міськелектротранссервіс» довідку про середній заробіток [PERSON] на посаді директора КП «Міськелектротранссервіс». 23.06.2019 року задоволено клопотання представника позивача по зустрічному позову та витребувано та витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про депозитні рахунки на ім`я [PERSON] 04.07.2016 року до суду надішли витребувані відомості КП «Міськелектротранссервіс». 19.07.2016 року до суду надішли витребувані відомості ПАТ КБ «Приватбанк». 11.10.2016 року ухвалою суду за клопотанням по зустрічному позову представника позивача та витребувано у Голови ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий бір» інформацію на житловий будинок, або земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , в ОК ЖБК «Екопарк « Сосновий бір», витребувано з ПП «Вудар» інформацію на підставі яких документів на ім`я [PERSON] видавались рахунки-фактури з боку ПП «Вудар» за послуги охорони. 09.03.2017 року ухвалою суду за клопотанням позивача накладено арешт на втомобіль Lexus LX 570, 2008 р.в., державний № [NUMBER] . 10.03.2017 ухвалою суду відмовлено представнику позивача по зустрічному позову у відводі судді Лях М.Ю. 10.03.2017 року відмовлено представнику позивача по зустрічному позову про виділення частини позовних вимог та зупинення розгляду справу . 10.03.2017 року відмовлено представнику позивача по зустрічному позову про витребування доказів з магазину «РЕМІНІ», торгівельного майданчика «Світлячок» ТРЦ «БАРАБАШОВО», відділу меблів ТРЦ «КАРАВАН» відомості щодо придбаного майна. 13.03.2017 року справу за [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] поділ майна подружжя розподілено судді Золотарьової Л.І. у зв`язку із закінченням повноважень судді Лях М.Ю. 10.04.2018 року [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог. 11.04.2018 року клопотання представника [PERSON] про розстрочку сплаті по уточненій зустрічній заяві задоволено частково-відстрочено сплату судового збору розмірі 1246 грн. до ухвалення судового рішення. 11.04.2018 року задоволено клопотання [PERSON] , витребувано у Регіонального Сервісного Центру МВС в Харківській області такі відомості: коли та кому був проданий автомобіль «PORSCHE CAYEENE» (2008 р.), білий куз.№ [NUMBER] ,д/н [NUMBER] у 2015 р.; за яким договором пройшла перереєстрація автомобіля на нового власника та на якій підставі з зазначенням суми продажу-купівлі; витребувати копію фінансовий документ належним чином оформлений, в якому відображена вартість договору купівлі продажу автомобіля з зазначенням продавця, особи, яка діяла дорученням від імені [PERSON] . 02.05.2018 та 04.06.2018 року до суду надійшли витребувані докази з Регіонального Сервісного Центру МВС в Харківській області. 16.07.2018 року до суду надійшла заява від [PERSON] про уточнення позовних вимог(остання редакція). 03.08.2018 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, розгляд провадження зупинено. 05.03.2019 року до суду надійшов висновок судової оціночно-будівельної експертизи. 25.04.2019 року до суду надійшло уточнена позовна заява [PERSON] (остання редакція). 14.06.2019 року ухвалою суду від 14.06.2019 року відновлення провадження. Ухвалою суду від 05.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу - до судового розгляду. Відзив на первісний позов не надходив. В квітні 2018 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов від представника позивача по первісному позову, в якому вона зазначила, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, непідтвердженими жодними доказами по справі та такими, що не підлягають задоволенню. Так, у період перебування у шлюбі сторонами у справі за спільні кошти придбаний автомобіль РORSСНЕ САУЕЕКЕ (2008 р.в.), державний № [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] Зазначений транспортний засіб знаходився у несправному стані через технічну непридатність двигуна. У зв`язку з колишнє подружжя за спільною згодою вирішило продати його. 23.10.2015 [PERSON] оформила на ім`я [PERSON] нотаріальну довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 3661.Згідно із довіреністю [PERSON] . уповноважила колишнього чоловіка експлуатувати та розпоряджатися (керувати, продати, застрахувати за ціну на власний розсуд ) автомобілем РORSСНЕ САУЕЕКЕ (2008 р.в.), державний № [NUMBER] . Зазначеною довіреністю Позивачу надано право відчужувати (купівля-продаж автомобіля, зняття з обліку), укладати від її імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем (купівля-продаж), одержувати належні [PERSON] кошти. Вказана довіреність дійсна до 23.10.2018. Будь-яких доказів на підтвердження того, що наведена довіреність була відкликана або визнана недійсною [PERSON] суду не надано. 23.10.2015 в день оформлення [PERSON] довіреності на ім`я Позивача зазначений автомобіль знято з обліку та відчужено за 140 000 гривень. Грошові кошти від відчуження транспортного засобу в повному обсязі передані [PERSON] та використані нею на власні потреби, у зв`язку з чим, остання впродовж майже трьох років розгляду справи про поділ майна подружжя не мала жодних майнових претензій з цього приводу. Крім того, відчуження спірного транспортного засобу відбулось за час перебування сторін у шлюбу за їх спільною згодою. Продаж спірного автомобіля під час перебування сторін у шлюбі здійснено за згодою [PERSON] , яка видала відповідну довіреність, про те, що кошти від продажу автомобіля витрачені саме [PERSON] , Відповідачем за зустрічним позовом не доведено. Водночас довіреністю від 23.10.2015 року [PERSON] надала право Відповідачу отримати кошти від укладеної угоди, отже останній діяв на підставі зазначеного правочину, а не безпідставно, крім того, даною довіреністю не визначено порядок та умови передачі коштів за реалізацію майна позивачу. Таким чином, вимога про компенсацію [PERSON] на користь [PERSON] вартості Уг частини автомобілем РORSСНЕ САУЕЕКЕ (2008 р.в.), державний № [NUMBER] є безпідставною. Вимоги щодо поділу рухомого майна за запропонованим [PERSON] варіантом Позивач вважає безпідставними, враховуючи той факт, що всі замовлення по придбанню рухомого майна (меблі, предмети інтер`єру) Відповідачка здійснювала за власним смаком. В липні 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якому вона зазначила, що автомобіль Lekxus LX570 держномером [NUMBER] не підлягає поділу як спільне майно подружжя оскільки відповідач визнав, що автомобіль є її приватною власністю, як придбаний за її особисті кошти, про що свідчить нотаріальна завірена заява від 23.10.2015 року. Вважає, що автомобіль є її особистою власністю, та повинен бути виключений з переліку спільного майна, яке підлягає поділу між колишнім подружжям. Стверджує, що по цей час [PERSON] за проданий автомобіль РORSСНЕ САУЕЕКЕ (2008 р.в.), державний № [NUMBER] гроші не повернув і не бажає цього робити, шукаючі різні надумані доводи, вона має право на отримання від нього в порядку поділу спільного майна подружжя 1/2 вартості з автомобіля, а саме 70 тис.грн. зазначила, що між ними існувала домовленість , що він не буде претендувати на її особистий автомобіль Lekxus LX570 держномер [NUMBER] , зареєстрований на її ім`я , придбаний за її особисті кошти, які в неї були раніше та про, що спільне майно поділять у добровільному порядку. Оскільки [PERSON] порушив їх домовленість , вона змушена звернутися до суду з питанням про стягнення з [PERSON] отриману ним за договором купівлі-продажу автомобіля РORSСНЕ САУЕЕКЕ (2008 р.в.), свою частку грошей від реалізації їх спільного майна . Вказує, що дуже велику суму грошей вони витратили на дачний котедж, який [PERSON] не оформив на свої ім`я, але в який владували великі гроші на ремонт, влаштування басейну, придбання меблів. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ Ѕ частки квартири, яка належить їй по праву спільної часткової власності, автомобіля Lekxus LX570 держномер [NUMBER] , зареєстрований на її ім`я, не підлягають задоволенню, так само як і його позиція щодо поділу меблів, які купувалися виключно для дачного будинку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримала та просила їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову просила відмовити, в зв*язку з тим що спірне рухоме майно придбане за замовленням [PERSON] , перебуває в її розпорядженні. Автомобіль PORSCHE CAYEENE (2008 р.в.), державний № [NUMBER] за час перебування у шлюбі через технічність несправність проданий за довіреністю, оформленою на його ім`я [PERSON] , кошти передані останній в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти первісного позову заперечували, у задоволені позову просили відмовити, зазначаючи про те, що автомобіль Lexus LX 570, 2008 р.в., є особистою власністю Відповідачки, як такий, що придбаний за її особисті кошти; 1/2 частина спірної квартири є особистою приватною власністю [PERSON] у спільній частковій власності; грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку, сплачені за погодженням із [PERSON] за борговим зобов`язанням. Щодо рухомого майна Відповідач зазначає, що майно є новим, не знаходиться в експлуатації, а тому [PERSON] , визнає поділ цього майна між сторонами, погоджуючи його вартість із виплатою на її користь компенсації у різниці вартості майна. Зустрічний позов просили задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01.02.2002 року позивач та відповідач уклали шлюб, про що у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції зроблено актовий запис № 97.(том 1, а.с. 5) 27.11.2015 року рішенням Київського районного суду м. Харкова по справ № 640/18391/15-ц шлюб між сторонами розірвано.(том 1, а.с. 217) Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 26.07.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 5171, в рівних частинах придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] .(том 1, а.с. 131-132) За договором дарування від 10.12.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 3964 (дублікат договору від 26.05.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1545), [PERSON] подарував 1/2 частину квартири своєму батькові - [PERSON] . (том 1, а.с. 133-134) Згідно із пунктом п`ятим договору дарування вбачається, та не заперечується сторонами, що згода дружини Дарувальника - [PERSON] на дарування квартири посвідчена нотаріально. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Тобто подружжя спільно розпорядилось 1/2 частиною квартири, а відтак, інша 1/2 частини квартири, є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, і підлягає поділу між ними. Вирішуючи спір, суд, дійшов висновку, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, а тому належить подружжю на праві спільної сумісної власності. [PERSON] не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Виходячи із принципу рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, закріпленому у ч. 1 ст.70 СК України, суд приходить до висновку, що Позивач за первісним позовом має право на 1/4 частку квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; а Відповідач за первісним позовом відповідно - на іншу 1/4 ідеальну частину вказаної квартири. Щодо позовних вимог в частині поділу грошових коштів між колишнім подружжям на депозитних рахунках суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається, що за час перебування у шлюбі 26.05.2015 на ім`я [PERSON] у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито поточний рахунок № [NUMBER] на суму 2 310 690,98 гривень (договір № SAMDN02000744146516 від 26.05.2015). ( 27.05.2015 Позивачем за первісним позовом через рахунок № [NUMBER] вказані кошти переведені на депозитний рахунок Відповідача за первісним позовом № [NUMBER] (договір № SAMDNWFD0070642383501).(том 2, на звороті а.с. 7) Судом досліджено довідку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0/2-20160222/2113 від 01.03.2016, відповідно до якої загальна сума грошових коштів на вказаному депозитному рахунку № [NUMBER] за договором SAMDNWFD0070642383501 на ім`я [PERSON] складала 2 598 199,03 гривень, з яких грошові кошти у розмірі 2 310 691,98 гривень - переведені [PERSON] з рахунку № [NUMBER] , а 287507,05 гривень - сума відсотків. В подальшому, 30.10.2015 Відповідачем за первісним позовом використані кошти з вказаного депозитного рахунку грошові кошти у розмірі 2 313 604, 15 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (референс договору SAMDNWFD0070642383501,карта договору № [NUMBER] ).(том 2, а.с .10) Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що вказані кошти використані [PERSON] після подання позову про розірвання шлюбу, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою про розірвання шлюбу [PERSON] до [PERSON] від 27.10.2015 з відміткою Київського районного суду міста Харкова про прийняття заяви. Відповідач за первісним позовом неодноразово змінювала свою позицію та врешті повідомила суд про те, що спірні кошти переведено за спільною згодою з [PERSON] на рахунок матері Відповідача - [PERSON] в якості повернення боргу (договір № SAMDNWFD0070881110001 від 30.10.2015, особовий рахунок № [NUMBER] . Оскільки в той час, як підтверджено сторонами, Позивач та Відповідач мешкали окремо та не вели спільне господарство, суд вважає, що вказана сума коштів витрачена [PERSON] не в інтересах сім`ї. Доводи Позивача за зустрічним позовом про переведення спірних коштів на рахунок матері у якості повернення спільного боргу подружжя не приймаються судом до уваги, оскільки не підтвердженими належними та допустимими доказами. Відповідачем за первісним позовом не наведено дані та не надано доказів про період виникнення боргу, суму боргу, факт отримання грошових коштів одним із членів сім`ї та факт витрачання грошових коштів в інтересах сім`ї. Згідно до вимог ст. ст. 60, 61, 63, 65 СК України, ст. ст. 355, 368, 369 ЦК України, права кожного з співвласників права спільної сумісної власності розповсюджується на все майно права спільної сумісної власності; власники майна, яке є у спільній сумісній власності, володіють, користуються та розпоряджаються цим майном лише за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. 30 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" грошові суми внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи те, що грошові кошти в сумі 2 313 604, 15 гривень були використані Відповідачем на власний розсуд, витрачені не в інтересах сім`ї чи на її потреби, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини від зазначеної суми грошових коштів, що складатиме 1 156 802,075 грн. на відшкодування витраченої суми депозитного вкладу, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна подружжя, суд приймає до уваги погоджену сторонами вартість рухомого майна, у розмірі 1 308 881,33 гривень та суму спільних коштів подружжя, що перебували на депозитному рахунку у розмірі 2 313 604, 15 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та не спростовано у судовому засіданні, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, ними було придбано наступне рухоме майно: комплект меблів «Прованс», за договором № 109 від 10.07.2015, вартістю 31 830 гривень; матрац «Делайт Софт», товарний чек № 109/1, вартістю 2 500 гривень; Ламінат Kaindl (126,28 кв.м), за замовленням № 127 від 11.07.2015, вартістю 53 987,33 гривень; стол РВТА, консоль 2GD3; балдахіну МРХС, товарний чек б/н від 11.07.2015, вартістю з урахуванням знижки 26 516 гривень; ARM - 101 268 гривень; спальня «lilac» за договором № 314/А від 03.07.2015 -132 000 гривень; вітальня «Artichoke», за договором № 315-А від 03.07.2015 -60 000 гривень; садові меблі, за договором № 316-А від 03.07.2015, вартістю 89 000 гривень; стільниця, за договором № М29/07-3 від 29.07.2015, вартістю 14 000 гривень; стіл, стільці, за договором № V/10-07, специфікація № 10-07 від 10.07.2015, вартістю 52 000 гривень; кухонні меблі, за договором № М04/07-1 від 04.07.2015, вартістю 222 716 гривень; килими, за договором № М21/07-1 від 21.07.2015, вартістю 26 100 гривень; побутова кухонна техніка за договором № М14/07-2т від 14.07.2015, вартістю 58 435 гривень; розсувні двері і ніші, за договором № МК-45 від 08.08.2015, вартістю 100 000 гривень; двері «Папа Карло», за замовленням ПР-1036Н від 07.08.215, вартістю 110 884 гривень; устаткування для санітарних вузлів, згідно специфікацій № 090715-1, 090715-2, 090715-3, 090715-4, 090715-5 , вартістю 227 645 гривень, всього майна на загальну суму 1 280997, 33 гривень. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що вказане рухоме майно придбано за спільні кошти в період спільного проживання, а тому є спільним майном подружжя, та підлягає поділу між ними. Стосовно позовних вимог Позивача за первісним позовом про поділ автомобіля марки Lexus модель LX 570, 2008 р.в., суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що 16.10.2014 році, за час перебування сторін у шлюбі, придбано автомобіль марки Lexus модель LX 570, державний номер [NUMBER] , що зареєстрований за Відповідачем за первісним позовом.(том 1, а.с. 136) Спільним майном подружжя, яке підлягає поділу, є автомобіль марки LEXUS, моделі LX 570, д. н. [NUMBER] (ринкова ціна згідно із звітом про оцінку від 09.02.2017 складає 1 471 000, 00 гривень) та рухоме майно (меблі, предмети інтер`єру)вартість яких оплачена на загальну суму 1 280 997 грн. 33 коп. [PERSON] в уточненому позові зазначає, що позовні вимоги щодо поділу вказаного автомобілю вже вирішені між Позивачем та Відповідачем, оскільки [PERSON] визнав, що автомобіль належить [PERSON] на праві приватної власності, як придбаний за особисті кошти останньої. Проте суд вважає дане твердження необґрунтованим, зважаючи на наведене нижче. Вказана позиція Відповідача за первісним позовом ґрунтується на нотаріально посвідченій заяві від 23.10.2015, у якій [PERSON] надає [PERSON] право на укладання та підписання договору купівлі-продажу спірного автомобіля. У заяві приватним нотаріусом ХМНО Варніковою К.В. зазначено, що нею засвідчується справжність підпису [PERSON] , його дієздатність та факт реєстрації шлюбу (зокрема, вказано, що нотаріусом перевірено та повернуто свідоцтво про одруження [NUMBER] ). Суд зазначає, що в даному випадку нотаріус діяв відповідно до пп. 6.1., 6.2, п. 6 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить закону і які не мають характеру правочинів та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто, правочин передбачає виникнення, зміну чи припинення правових наслідків внаслідок його вчинення. В даному ж випадку, засвідчення нотаріусом справжності підпису, зокрема, - [PERSON] у заяві від 23.10.2015р. є підтвердженням факту проставлення особистого підпису конкретною особою і при підписанні ним цієї заяви правові наслідки, у розумінні ч.1 ст. 202 ЦК України, не виникають, оскільки нотаріус не посвідчує факти, викладені в ній. Таким чином, заява [PERSON] від 23.10.2015 щодо визнання за [PERSON] права приватної власності на означений транспортний засіб судом не приймається до уваги у якості доказу вирішення сторонами питання щодо поділу цього майна. Також, Відповідачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю [PERSON] . Під час розгляду справи суду не представлені дані про придбання цього автомобілю в період окремого проживання сторін у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та дані на підтвердження того, що кошти, за які був придбаний цей автомобіль є особистою приватною власністю дружини [PERSON] , або дані на підтвердження іншої мети, ніж для проживання сім`єю з чоловіком, а тому спірний автомобіль суд визначає спільною власністю подружжя, який підлягає поділу. Вирішуючи питання вартості автомобіля марки LEXUS, моделі LX 570 суд приймає до уваги звіт про оцінку майна, наданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 09.02.2017, згідно з яким ринкова вартість колісного транспортного засобу марки LEXUS, моделі LX 570, станом на 09.02.2017 складає 1 471 000, 00 гривень.(том 2,а.с.209-234) Із вартістю колісного транспортного засобу марки LEXUS, моделі LX 570, визначеній у звіті про оцінку майна, наданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 09.02.2017 погодились обидві сторони. За нормами статей 69, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею. Положеннями статті 365 ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Враховуючи ті обставини, що спірний автомобіль марки LEXUS, моделі LX 570, д. н. [NUMBER] є неподільною річчю, суд приходить до висновку про необхідність визнання за Позивачем за первісним позовом права власності на автомобіль марки LEXUS, моделі LX 570, д. н. [NUMBER] вартістю 1 471 000, 00 гривень, припинивши право [PERSON] на зазначений автомобіль, визнаючи за Відповідачем за первісним позовом права власності на рухоме майна загальною вартістю 1 280 997 грн. 33 коп. гривень, враховуючи той факт, що замовлення на купівлю рухомого майна оформлено за [PERSON] . Стосовно позовних вимог Позивача за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] Ѕ вартості від продажу автомобіля марки автомобіля марки PORSCHE CAYEENE, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , суд приходить до наступних висновків. В обґрунтування вимог Позивач за зустрічним позовом зазначила, оскільки вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, вона має права на компенсацію Ѕ частини його вартості, що згідно із Інформаційною довідкою від 04.04.2018 складає 446 417 гривень та які [PERSON] відмовляється їй повертати. Заперечуючи проти позову [PERSON] зазначив, що відчуження несправного автомобіля відбувалось на прохання [PERSON] , у зв`язку з чим нею під час перебування сторін у шлюбі виписано довіреність на його ім`я, кошти від продажу автомобіля у розмірі 140 000 гривень в повному обсязі передані [PERSON] , які нею витрачені на власний розсуд. Із матеріалів справи вбачається, що 08.08.2013 року, за час перебування сторін у шлюбі, придбано автомобіль марки PORSCHE CAYEENE, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] (том 1, а.с. 232) Позивач за зустрічним позовом 23.10.2015 видала [PERSON] на ім`я [PERSON] довіреність з правом користуватись та розпоряджатись автомобілем PORSCHE CAYEENE, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Також зазначеною довіреністю [PERSON] було надано повноваження довіреній особі знімати з обліку автомобіль, укладати від її імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем (купівлі-продажу), одержувати належні їй грошові суми.(том 1 ,а.с.137-138) З матеріалів справи вбачається, що автомобіль було знято для реалізації 23.10.2015 року.(том 4,а.с.8) Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності згідно ст.ст. 60,61 СК України. Оскільки в той час, як підтверджено сторонами, Позивач та Відповідач мешкали окремо з 2014 року, згідно рішення про розірвання шлюбу, та не вели спільне господарство, суд вважає, що вказана сума коштів отримана [PERSON] від продажу автомобіля витрачена не в інтересах сім`ї. Позивач не довів, що гроші від відчуження транспортного засобу передані [PERSON] . Враховуючи те, що грошові кошти в сумі 140 000 гривень були використані позивачем за первісним позовом на власний розсуд, витрачені не в інтересах сім`ї чи на її потреби, суд приходить до висновку про стягнення з позивача [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини від зазначеної суми грошових коштів, що складатиме 70 000 грн. на відшкодування витраченої суми від продажу автомобіля, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Вартість Лексуса 1 471 000 грн., тобто вартість Ѕ частки становить 735 500 грн. Оскільки право власності на Лексус визнається за [PERSON] , то [PERSON] має бути ним компенсовано 735 500 грн. [PERSON] було продано їх спільний авто Порш за 140 000 грн., а кошти їй не повернуті, то Ѕ частки становить 70 000 грн., які він має компенсувати [PERSON] Тобто всього за два авто [PERSON] повинен компенсувати 805 500 грн. [PERSON] Вартість меблів складає 128 0997 грн. 33 коп. (1 308 881,33 - не доплачено магазину за деякі меблі 27 884 грн., тобто ці кошти подружжя не сплачували, тому з загальної вартості вирахувано 27 884 грн., тому вийшло 128099 грн. 33 коп.), вартість Ѕ частки становить 640 498,67 грн. Оскільки право власності на всі меблі визнано за [PERSON] , то компенсація Ѕ вартості меблів, яка складає 640 498,67 грн., повинна [PERSON] компенсувати [PERSON] . Таким чином, різниця між вимогами щодо коштів один одному складає 165 001 грн. 33 коп. (805 500 - 640 498,67), яку [PERSON] має сплатити [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON] повинна сплатити [PERSON] Ѕ частину суми депозиту, а саме - 1 156 802,08 грн., то враховуючи 165 001 грн. 33 коп., які [PERSON] має сплатити [PERSON] , то до стягнення зі [PERSON] користь [PERSON] підлягає різниця у 991 800 грн. 75 коп. (1 156 802,08 - 165 001,33). Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтею 80 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог Позивача за зустрічним позовом, оскільки довіреністю від 23.10.2015 року позивач надала право відповідачу отримати кошти від укладеної угоди, отже відповідач діяв на підставі зазначеного правочину, а не безпідставно, крім того, даною довіреністю не визначено порядок та умови передачі коштів від реалізацію майна позивачу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: partial