Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

07.12.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], місце проживання неповнолітнього сина визначити з матір"ю, судові витрати покласти на нього. Свої вимоги мотивував тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність порозуміння під час вирішення сімейних проблем призвело до поступового погіршення стосунків. Між ними фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вказав, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе. А тому змушений звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, які просив задовольнити. Відповідач 09.02.2018 року подала письмовий відзив на позов /а.с.17/. В судовому засідання позовні вимоги про розірвання шлюбу відповідач визнала, просила при винесенні рішення врахувати, поданий відзив на позов, зокрема те, що неповнолітня дитина тяжко хворіє та потребує постійного догляду як зі сторони матері так і зі сторони батька. Доповівши позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 02 вересня 2000 року зареєстрували шлюб у Піщівській сільській раді Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №06, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.3/. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON]. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітній син, [PERSON], [INFO]/а.с.4/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, та пояснень сторін, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, поступово втратили зв'язки між собою, а, отже, сім'я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Прізвище відповідачці після розірвання шлюбу суд залишає без змін. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], визначається ним самим.

Outcome: approved