Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Луганській області, [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Луганській області про солідарне стягнення з Державного бюджету України грошової суми у розмірі 98000грн. та судового збору у розмірі 989,80грн., мотивуючи дані вимоги тим , що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.09.2011р. було вирішено стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] майнову та моральну шкоду, а також зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] пошкоджений автомобіль марки «Mazda 6 Luxury», 2008р.в., № кузова JMZGH12L601198610, внаслідок чого відділом державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції у Луганській області були відкриті виконавчі провадження. 08.05.2013р. належний позивачу [PERSON] автомобіль [NUMBER], зеленого кольору, було затримано співробітниками Управління Державтоінспекції МВС України ГУМВС у Луганській області та доставлений для зберігання на майданчик тимчасового затримання, що розташований за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Визволителів, 22. Лише 08.04.2014р. державним виконавцем було винесено постанову щодо опису затриманого автомобіля, внаслідок чого 16.04.2014р. було проведено його опис. 23.10.2014р. позивачу [PERSON] стало відомо, що 12.06.2014р. вищевказаним автомобілем заволоділи невідомі озброєні особи та зникли у невідомому напрямку. Даний факт зареєстровано в ЖЕУ Рубіжанського МВ ГУМВС. 19.10.2015р. Лисичанський міський суд Луганської області ухвалою підтвердив повне і належне виконання [PERSON] зобовязань перед [PERSON], виконавче провадження було закрито. Таким чином, на думку позивача [PERSON] жодних правових підстав у ВДВС [PERSON] МУЮ для подальшого утримання належного йому автомобіля не має, як і не має можливості повернути позивачу [PERSON] його автомобіль. Отже, позивач [PERSON] вважає, що діями ВДВС [PERSON] МУЮ була спричинена майнова шкода, яка полягає у незбереженні належного йому майна, а саме автомобіля [NUMBER], зеленого кольору. Тому, позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду і просить суд стягнути солідарно з Державного бюджету України через [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Луганській області та [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] державної виконавчої служби на його користь грошову суму у розмірі 98000грн. та судовий збір у розмірі 989,80грн.. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що на підставі рішення суду про стягнення з позивача [PERSON] майнової шкоди було відкрито виконавче провадження. У подальшому державними виконавцями ДВС було проведено ряд дій на встановлення та вилучення майна боржника [PERSON], внаслідок чого було вилучено працівниками поліції належний [PERSON] автомобіль [NUMBER], зеленого кольору та направлено його на зберігання до тимчасового сховища. Лише через рік даний автомобіль було описано. 23.10.2014р. [PERSON] стало відомо, що належним йому автомобілем заволоділи невідомі особи, про що було відкрито кримінальне провадження. 30.09.2015р. ДВС закрило виконавче провадження внаслідок того, що [PERSON] здійснив у повній мірі свої зобовязання за виконавчим провадженням. Таким чином з 2015р. жодних правових підстав утримувати автомобіль [NUMBER], зеленого кольору, не має. Відповідач [PERSON] міський відділ державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Луганській області позбавлений можливості повернути належний [PERSON] автомобіль в натурі. Позивач [PERSON] оцінює вартість свого автомобіля у розмірі 98000грн., а тому вважає, що йому наразі спричинена майнова шкода. Йому відомо, що зберігачем майна у акті опису зазначено саме ДП «Інформ-Ресурси». Тому, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Луганській області [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що на виконанні у ВДВС [PERSON] МУЮ дійсно перебував виконавчий лист про стягнення з [PERSON] спричиненої майнової шкоди. 04.01.2013р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника. В подальшому державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника [PERSON]. 08.05.2013р. належний [PERSON] автомобіль [NUMBER], зеленого кольору, було виявлено, затримано та направлено на майданчик тимчасового затримання. 16.04.2014р. було здійснено опис затриманого автомобіля та зазначено його технічний стан. Їй невідомо чому саме через рік було здійснено опис автомобіля. Описаний автомобіль [NUMBER], зеленого кольору, було передано на відповідальне зберігання до ДП «Інформ-Ресурси» м. Рубіжне, яке повідомило ДВС, що вищевказаним автомобілем заволоділи невідомі особи. З кінця 2013р. у державного виконавця була відсутня можливість реалізувати майно боржника. У 2015р. боржник [PERSON] виконав свої зобовязання та виконавче провадження було закрито. Оцінювання автомобіля не призначалось. Оскільки державна виконавча служба не несе відповідальності за збереження майна, а у відповідності до вимог чинного законодавства даний обовязок покладено на зберігача у даному випадку ДП «Інформ-Ресурси», то вона просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Луганській області [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказала прохання про розгляд справи за її відсутності. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ст.22 ЦК України, Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до якого ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. №9, Суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п.5 ч.3 ст.11, ч.1 ст.57, ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин здійснення арешту, опису та зберігання автомобіля [NUMBER], зеленого кольору), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його в установленому законом порядку. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення виконання рішення. Майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі- зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обовязок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування. Відповідно до абз. 2 п. 2, 12, 14, 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. №1102 Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України Про виконавче провадження. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення. Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги. На спеціальному майданчику і стоянці ведеться в установленому МВС порядку облік прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів. Спори, пов'язані із шкодою, що заподіяна тимчасово затриманому транспортному засобу і майну, яке перебуває в ньому, під час транспортування або зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці, розв'язуються в установленому законодавством порядку. У п.28 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014р. №6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст.56 Конституції України, ст.11 Закону України „Про державну виконавчу службу", ч.2 ст.87 Закону України „Про виконавче провадження", а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19.09.2011р. по справі №2-12/2011р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних ушкодженням майна, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, первісний позов задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 158754грн. майнової шкоди, 2000грн. моральної шкоди, 91грн. витрат, повязаних з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи в суді та зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] пошкоджений автомобіль «Mazda 6 Luxury», 2008р.в., № кузова JMZGH12L601198610; у задоволенні зустрічного позову відмовлено за необґрунтованістю. Відповідно до копії постанови ВП №35881858 від 04.01.2013р., головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції у Луганській області [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-12/2011, виданого 27.12.2012р. Лисичанським міським судом Луганської області та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Відповідно до копії постанови ВП №35881858 від 03.2013р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] оголошено розшук майна автомобіля легкового ВАЗ 2107, н.д.р. ВВ7535АН та Mazda 6, н.д.р. ВВ1660АТ, що належить [PERSON]. Відповідно до копії постанови ВП №35881858 від 08.04.2014р., старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] встановлено, що автомобіль [NUMBER], 2005р.в., зеленого кольору, кузов №ХТА21070052201253, двигун №21038172818, що належить [PERSON] було затримано та направлено до майданчику тимчасового затримання, що розташований за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 22 та постановлено здійснити опис вищевказаного майна боржника. Відповідно до копії супровідного листа вих. №4073 від 08.04.2014р., [PERSON] державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції надіслало постанову державного виконавця від 08.04.2014р. до ВДВС Рубіжанського МУЮ для виконання та відома. Відповідно до копії [PERSON] опису й арешту майна від 16.04.2014р., державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції [PERSON] у присутності понятих за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 22, описано і накладено арешт на автомобіль [NUMBER], зеленого кольору кузов №ХТА21070052201253, двигун №21038172818 (деформація лівої передньої та задньої двері, деформація передньої правої двері. Сліди під краски заднього правового крила, багаторазові пошкодження лакокрасочного покриття, акумулятор відсутній. Корозія переднього та заднього бамперу. Ключі та техпаспорт на майданчику). Описане майно прийняв на відповідальне зберігання штраф-майданчик ДАІ за адресою: вул. Визволителів, 22. Відповідно до копії супровідного листа вих. №4223 від 22.04.2014р., [PERSON] державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції надіслало на адресу ВДВС [PERSON] МУЮ процесуальні документи з приводу виконання доручення від 08.04.2014р. щодо проведення виконавчих дій. Відповідно до копії повідомлення [PERSON] державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції №1622 від 23.03.2015р., повідомлено [PERSON] про те, що 23.10.2014р., відповідаючи на вимогу державного виконавця за вих. №7602 від 10.10.2014р., ДП «Інформ-Ресурси», якому належить майданчик тимчасового утримання транспорту, повідомило, що 12.06.2014р. затриманим автомобілем заволоділи невідомі озброєні особи, та зникли у невідомому напрямку. Даний факт зареєстровано в ЖЕУ Рубіжанського МВ ГУМВС за №2856 від 12.06.2014р.. Відповідно до копії постанови ВП №46792199 від 30.09.2015р., старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/415/976/14, виданого 25.11.2014р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових сум, припинити чинність арешту майна та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Відповідно до копії ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 19.10.2015р. по справі №415/6533/15-ц, ухвалено скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.03.2010р.; знято арешт та заборону відчуження з ВАЗ 2107, д.н. [NUMBER], Mazda 6, д.н. [NUMBER], що належать на праві власності [PERSON], 09.05.1979р.н., і.к. [NUMBER]. Таким чином , судом було встановлено , що в рамках виконавчого провадження ВП №5881858, відкритого 04.01.2013р. головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції у Луганській області [PERSON] був арештований автомобіль легкового ВАЗ 2107, н.д.р. ВВ7535АН, що належить позивачу [PERSON], який переданий на відповідальне зберігання штраф-майданчик ДАІ за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 22, який належить ДП «Інформ-Ресурси». Зазначені обставини знайшли своє відображення в матеріалах справи, поясненнях сторін та ними не оспорювались. Крім того, з матеріалів справи слідує, що 12.06.2014р. вищевказаним автомобілем заволоділи невідомі озброєні особи, та зникли у невідомому напрямку. Даний факт зареєстровано в ЖЕУ Рубіжанського МВ ГУМВС за №2856 від 12.06.2014р.. Отже, у відповідності до положень чинного законодавства України відповідальність за зберігання описаного та вилученого майна - належного позивачу [PERSON] автомобіля [NUMBER] з моменту складання [PERSON] опису й арешту майна від 16.04.2014р. лежить саме на ДП «Інформ-Ресурси», якому належить штраф-майданчик ДАІ за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 22. Посилання позивача [PERSON] щодо того, що протягом одного року з моменту затримання автомобіля не було здійснено реалізації арештованого майна, а значить внаслідок бездіяльності державної виконавчої служби йому було спричинено матеріальну шкоду не можуть бути взяті судом до уваги оскільки згідно із наказом Мінюсту України «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» №656/5 від 16.04.2014р. торги у Луганській області не проводилися. Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено розділом Х Закону України «Про виконавче провадження», розділом VІІ ЦПК України. Підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167, 1173 ЦК України. Однак, суд зазначає, що з приводу визнання неправомірними рішення, дій чи бездіяльності відповідача позивач [PERSON] не звертався та рішення з цього приводу немає, а отже вина відповідача [PERSON] державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції, яке було реорганізовано у [PERSON] міський відділ державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Луганській області, яка полягає у бездіяльності стосовно проведення виконавчих дій щодо арештованого майна автомобілю [NUMBER], недоведена. Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст. 167, 170, 174 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. Згідно з абзацом другим п.1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011р. №460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Вказане відшкодування здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду, що не перевищує суми реальних збитків, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку (ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України). Разом з тим для правильного застосування до правовідносин сторін зазначених норм матеріального права необхідно з'ясувати обставини щодо притягнення як відповідача відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, без установлення яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо. Матеріалами справи встановлено, що оскільки вина відповідача - [PERSON] державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції, яке було реорганізовано у [PERSON] міський відділ державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Луганській області , яка полягає у бездіяльності стосовно проведення виконавчих дій щодо арештованого майна автомобілю [NUMBER], недоведена, а відповідач [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Луганській області у відповідності до положень чинного законодавства України виконує реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, жодним чином не порушило майнових прав позивача [PERSON] та не спричинило йому будь-якої шкоди, а отже між сторонами відсутній спір. Таким чином, вирішуючи вказану справу, суд встановив та обговорив межі відповідальності відповідачів, як [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Луганській області, [PERSON] державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції, яке було реорганізовано у [PERSON] міський відділ державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Луганській області, які зі свого боку здійснили усі можливі заходи щодо дотримання вимог чинного законодавства України, так і ДП «Інформ-Ресурси», якому належить штраф-майданчик ДАІ за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 22. За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а отже позов [PERSON] до [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Луганській області, [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Луганській області про солідарне стягнення з Державного бюджету України грошової суми у розмірі 98000грн. та судового збору у розмірі 989,80грн., не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed