Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач 11 жовтня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кортеж Плюс» про стягнення в солідарному прядку з відповідачів заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 39 395 грн. 14 коп. та моральну шкоду в розмірі 14 500 грн., мотивуючи тим, що 10.05.2012 року трапилась ДТП в якій автомобіль [PERSON] було пошкоджено. Винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнано відповідача [PERSON] . Розмір вартості матеріального збитку завданого позивачу становить 39 395 грн. 14 коп. 26 липня 2013 року Івано-Франківським міським судом задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ЗАТ АСК «Інтер Транс Поліс» на його користь 37 260 грн. 43 коп. матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП. 10 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження, але кошти не було стягнуто. На даний час виконавче провадження зупинено у зв`язку із банкрутством боржника. [PERSON] вчинив ДТП на автомобілі, який належить ТОВ «Кортеж Плюс», на момент вчинення ДПТ був працівником ТОВ «Кортеж Пюс» та виконував трудові обов`язки, тому шкоду повинен відшкодувати роботодавець заподіяну його працівником. Враховуючи той факт, що шкода [PERSON] не була відшкодована, потерпілий має право одержати відшкодування заподіяних збитків. Також позивачу заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює в 14 500 грн. 20 березня 2017 року представник відповідача ТОВ «Кортеж Плюс» подала заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки на користь позивача вже стягнуто судом відшкодування матеріального збитку, оскільки компанію-страховика визнано банкрутом, то позивач вправі звернутись до МТСБУ із вимогою про виплату стягнутої суми. Справа перебувала в судді Домбровської Г.В. 10 травня 2017 року справу передано судді Островському Л.Є. 10 жовтня 2018 року справу передано судді Бабій О.М. 16 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. та призначено підготовче судове засідання на 19 листопада 2018 року. Підготовче засідання відкладалось у зв`язку з неявкою сторін, за клопотанням представника позивача та у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. 02 квітня 2019 року представника позивача [PERSON] подав клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України, але жодних вимог до вказаної особи не заявив. В підготовчому судовому засіданні 04 квітня 2019 року представник позивача клопотання про залучення співвідповідача від 02.04.2019 року не підтримав, не заперечував щодо закриття підготовчого провадження. 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17 квітня 2019 року. Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених ним у позовній заяві та надав письмові пояснення в яких вказав, що [PERSON] працював директором ТОВ «Кортеж Плюс» на момент чинення ДТП, а тому використовував автомобіль та виконував в цей час свої трудові обов`язки. Страхова компанія ПРАТА СК «Інтер Транс Поліс» припинена 15.03.2016 року, а 03.07.2012 року компанію було позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. Відповідач [PERSON] жодного разу в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повертались за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Представник відповідача ТОВ «Кортеж Плюс» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у запереченнях від 20.03.2017 року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [INFO] року на 346 км+400м автодороги Н-09 [PERSON] , керуючи автомобілем «Міцубісі Паджеро», д.н.з [NUMBER] , здійснюючи обгін на перехресті, допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з [NUMBER] власником якого є [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі були пошкоджені. Постановою Івано-Франківського міського суду від 11.06.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП (а.с.4). На підтвердження розміру матеріального збитку заподіяного [PERSON] позивач надав копію звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 32/12 від 04.05.2016 року, згідно якого вартість збитку становить 39 395 грн. 14 коп. (а.с.15-27). Позивач просить стягнути вказану матеріальну шкоду солідарно з відповідачів, оскільки на момент заподіяння шкоди відповідач [PERSON] працював директором ТОВ «Кортеж Плюс». Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Обов`язок доказування та подання доказів покладено на сторін відповідно до ст. 81 ЦПК України. Стаття 83 ЦПК України регламентує порядок подання доказів. Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] працював директором ТОВ «Кортеж Плюс» на момент вчинення ДТП позивачем та його представником, в порядку передбаченому ст. 83 ЦПК України, не надано суду. Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач просить уд стягнути завдану шкоду солідарно з відповідачів, але доказів того, що відповідачі завдали шкоди позивачу спільними діями суду не надано, тому немає підстав для солідарного відшкодування шкоди. Але, шкоди позивачу було завдано і це підтверджєуться копією рішення Івано-Франківськго міського суду від 26 липня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , зат "Акціонерна страхова компанія "Інтер Транс Поліс" про відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок ДТП (а.с.5-6). Під час розгляду вказаної вище справи судом встановлено, що власником автомобіля «Міцубісі Паджеро», д.н.з [NUMBER] є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кортеж плюс». Відповідач [PERSON] керував вказаним автомобілем 10.05.2012 року при виконанні свої трудових обов`язків на ТзОВ «Кортеж плюс». Як вбачається із копії Полісу №АА0129997 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власник автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», д.н.з [NUMBER] ТзОВ «Кортеж плюс» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну життю і здоров`ю на суму 100 000 грн. та за шкоду заподіяну майну на суму 50 000 грн. з 26.05.2011 року по 25.05.2012 року в ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтер Транс Поліс». Крім того, 19.05.2011 року між ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтер Транс Поліс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кортеж плюс» було укладено Генеральний договір №ОСАГО.Р.553/Г.С.0049 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 липня 2013 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтер Транс Поліс» на користь [PERSON] матеріальний збиток заподіяний в результаті ДТП в розмірі 37 260 грн. 43 коп. та 450 грн. за проведення незалежної оцінки вартості відновного ремонту. Отже, рішенням суду встановлено розмір шкоди яка завдана позивачу. Тому, звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 04.05.2016 року суд не може взяти до уваги як доказ розміру завдано шкоди, оскільки розмір шкоди вже встановлено раніше рішенням суду, яке набрало законної сили. Крім того, звіт складено аж в 2016 році, після трьох років з моменту ДТП. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 1195 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. До такого висновку прийшла Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Колегія суддів відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування має право самостійно обирати до кого звертатися з суброгаційним позовом (до страховика цивільно-правової відповідальності чи до винуватця). Так, колегія зазначила, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного правового висновку Верховного Суду, вимоги щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі, позивачем можуть пред`являтись саме до страховика. Позивачем така вимога була пред`явлена в 2013 році та рішенням суду стягнуто страхове відшкодування. Позивач звернув рішення суду до виконання та державним виконавцем відділу ДВС Полільського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження 10.07.2014 року № 43943845, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.9). 18.07.2014 року виконавче провадження було зупинено у зв`язку з порушення справи про банкрутство (а.с.11-12). Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Отже, на даний час є рішення суду від 26 липня 2013 року, яким захищено порушене право позивача, тому підстав для повторного стягнення шкоди завданої позивачу судом не встановлено. Посилання представника позивача на те, що ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтер Транс Поліс» ліквідована не є підставою для повторно стягнення відшкодування матеріального збитку з інших осіб. Відтак, заявлені позивачем вимоги до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої пошкодженням автомобіля є необґрунтованими. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 762, 1166, 1172, 1187, 1190, 1191, 1192, 1195 ЦК України,

Outcome: dismissed