Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2012 році між сторонами по справі було укладено кредитний договір згідно умов якого позивач виконав свої зобов»язання в повному обсязі, натомість відповідач порушив вимоги договору щодо сплати кредитних коштів внаслідок чого у останнього перед банком утворилась заборгованість в розмірі 36033,81 грн, яка складається з: 1776,18 грн - заборгованість за кредитом; 28165,54 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 - штраф (фіксована частина); 1692,09 грн - штраф (процентна складова), яку і просить в позові стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] Рішенням Бахмацького районного суду від 13.03.2017 в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник за довіреністю ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 13.03.2017, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутність, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України. Вислухавши суддю-доповідача, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рожка С.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. По справі встановлено, що 14.07.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, за яким останній було надано кредит у розмірі 1800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30.11.2016 у відповідача перед банком утворилась заборгованість в сумі 36033,81 грн, яка складається з: 1776,18 грн - заборгованість за кредитом; 28165,54 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 - штраф (фіксована частина); 1692,09 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений в Пам»ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.2.2 Умов та Правил, картка є власністю Банку і видається в тимчасове використання. Згідно з п. 2.1.1.2.11 Умов та Правил, картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки № [NUMBER] був встановлений до березня 2016 року (а.с. 100). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, яка передбачена п. 2.1.1.12.4 та п. 2.1.1.12.5, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок Кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стають простроченням кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони відповідно до укладеного договору встановили, що Позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання зобов"язання боржником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов"язання, яке виникло на основі договору. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, з врахуванням часу сплати останнього платежу, а саме 07.06.2013. З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 19.03.2014, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Згідно правових позицій, висловлених ВСУ у справах № 6-95цс14 від 17.09.2014, № 6-127цс14 від 22.10.2014, за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а і кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Таким чином, з врахуванням висновків ВСУ, та строку дії картки до 31.03.2016, позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом, а також відсотків за його користування за період з 18.01.2014 по 30.11.2016, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, що передували зверненню до суду(позовна заява направлена поштою). Разом з тим, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся з позовом до суду 18 січня 2017 року, подавши позовну заяву через поштове відділення. В позовній заяві Банком ставиться питання про стягнення пені за період 05.11.2012 р. по 30.11.2016, проте річний строк для стягнення пені становить з 18.01.2016 по 18.01.17 року. Отже, виходячи з розрахунку суми боргу, наданого позивачем, заборгованість за пенею та комісією у межах строку позовної давності. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем на спростування розрахунку позивача не надано жодного доказу, як не надано доказів на підтвердження сплати коштів в повному обсязі по кредитному договору, за таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про часткове задоволення позову, а саме про стягнення 1776,18 грн - заборгованість за кредитом; 27653,85 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 - штраф (фіксована частина); 1471,50 грн - штраф (процентна складова), та не підлягають задоволенню вимоги заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в повернення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути 1552,00 грн та 1707,20 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Outcome: partial