Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] 26.11.2013 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. 30 вересня 2013 року між нею та матір'ю відповідача [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким у її власність перейшла квартира [ADDRESS]. Згідно з пунктом 8 вказаного договору купівлі-продажу квартири продавець квартири зобов»язався знятися з реєстрації у вказаній квартирі особисто та разом з іншими членами своєї сім'ї, звільнити її та передати іншій стороні в строк до 05 жовтня 2013 року. У вказаний вище строк продавець свої зобов'язання за договором виконав лише частково - вона звільнила квартиру [ADDRESS] та передала їй, а також особисто знялася з реєстрації у вказаній квартирі. А от відповідач [PERSON], який є сином продавця квартири [PERSON], з реєстрації у вказаній квартирі не знявся до цього часу. Тобто, що після продажу квартири [ADDRESS] відповідач втратив право користування цією квартирою. Будь-яких угод щодо права відповідача користуватися майном позивача між ними не укладалося. Відповідач фактично не користується квартирою позивача та не сплачує квартирної плати та плату за комунальні послуги. Неодноразові вимоги з її боку щодо зняття з реєстрації у квартирі [ADDRESS] відповідач ігнорує, тобто він регулярно обіцяє їй, що він зніметься з реєстрації, однак свої обіцянки не виконує. Вже понад три роки відповідач у спірній квартирі не проживає, жодного разу в ній не з'являвся. У квартирі немає його речей. Позивачка в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві, просила позов задовольнити, в подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи та не повідомили про причини неявки. У зв'язку з чим суд вважає можливим, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до довідки ПП «Дебальцівська житлово-експлуатаційна контора №1» від 13.02.2014 року [PERSON], зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10197180 від 30.09.2013 року виданого приватним нотаріуса [PERSON] Дебальцівський міський нотаріальний округ (а.с.8), позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону N475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такий захист прав може бути здійснено способами передбаченими ст.16 ЦК України. При цьому [PERSON], відповідно до даних УІАЗ ГУ МВС України в Донецькій області до кримінальної від повільності не притягується, засудженим не значиться та у розшуку не перебуває (а.с.35), за даними відділу РАЦСу Дебальцевського міського управління юстиції актовий запис про його смерть не реєструвався (а.с.34) та за даними Дебальцевського МВ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] в період з 2011 року по теперішній час з заявами про усунення перешкод в проживанні в квартирі [ADDRESS] не звертався (а.с.23). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, а відповідач [PERSON] є колишнім сусідом. [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], в якій раніше мешкала [PERSON] з двома дітьми [PERSON] та [PERSON]. Відповідач поїхав в м. Якутію приблизно 5-7 років тому, на постійне місце мешкання, 2-3 років його в даній квартирі не було. Аналогічні пояснення надала в судовому засіданні й свідок [PERSON] Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, який втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 317, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України та

Outcome: approved