Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

02.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 15.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до договору [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 110000.00 доларів США та 342000.00 грн. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 15.07.2014 року. Умови договору позики позичальник не виконав. В грудні 2016 року позивальник помер. Позивач вважає, що [PERSON], як спадкоємець повинна повернути йому суму боргу. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 2.923634,56 грн. та 342 000 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 293907,12 грн., інфляційні витрати в розмірі 2.896617,86 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника, в якій також зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 15.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до договору [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 110000.00 доларів США та 342000.00 грн. на строк до 20.12.2014 року. Укладення договору позики підтверджується письмовою розпискою від 15.07.2014 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, позичальник - [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договором позики. Відповідач - [PERSON] є донькою боржника, що підтверджується листом приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу від 17.10.2017 року. На підставі заяви [PERSON] 19.06.2017 року відкрита спадкова справа № 60812966. Отже до відповідача перейшли права та обов'язки від фізичної особи, яка померла (спадкодавця). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов'язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно роздруківки курсів валют з офіційного сайту Національного банку України курс долара США відносно гривні, складає 2657.8496 за 100 доларів США(а.с.16) Внаслідок невиконання взятих на себе зобов'язань відповідач заборгував позивачу 110000.00 доларів США, що в національній валюті України станом на становить 3265634,56 гривень, еквівалент з розрахунку 1 долар США 2657.8496 грн. Враховуючи викладене у суду є підстава для задоволення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача (2923634,56 грн.+342000грн.) 3265634,56 гривень боргу по договору позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 3 % річних, що складає 293907,12 гривень. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача суми боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково. При цьому суд виходить з наступного. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни і України встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Як установлено судом між сторонами, а саме між [PERSON] та [PERSON] був укладений саме договір позики, що стверджено розпискою, з якої убачається, що [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 110000.00 доларів США та 342000.00 грн. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 15.07.2014 року. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму інфляційних виходячи з суми боргу яка була отримана в гривневому еквіваленті, а саме з 342000.00 грн., що складає: ( 2014 рік 342000*24.9%=85158грн., 2015 рік 342000*43.3%=148086 грн., 2016 рік 342000*12.4%=42408грн., 2017 рік 342000*8.1%=27702 грн.), а всього 303354 грн.. Отже, станом на 02.10.2017 року заборгованість перед позивачем складає 3862895,68 грн., яка складається із суми основного боргу 3265634,56 грн., процентів за користування позикою в сумі 293907,12 грн., інфляційні витрати в сумі 303354 грн.. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення позики та сплату процентів захисту.

Outcome: partial