Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

08 грудня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) подало до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовувало наступним. 04 грудня 2018 року між Банком та [PERSON] (далі - відповідач) укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в анкеті-заяві [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 18 жовтня 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 34508 грн. 70 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 28483,31 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 6025,39 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 13.04.2021 року, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином 10.04.2021 року та 14.04.2021 року відповідно. 02.02.2021 року представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Крім того, 02.02.2021 року представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідач [PERSON] підписала лише анкету-заяву клієнта Банку від 04.12.2018 року, в якій процентна ставка не зазначена, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача прострочених відсотків, з урахуванням позиції ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 задоволенню не підлягають. Що стосується заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 28483,31 грн., то відповідач її також не визнає, оскільки як вбачається з розрахунку позивача ним у тіло кредиту включалися відсотки, погашені за рахунок кредиту. Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що відповідачем погашена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 52117,79 грн., що перевищує суму наданого кредитного ліміту в розмірі 15000 грн. Представник позивача Меркулова В.В. надала до суду відповідь на відзив, в якій зокрема, зазначила, що з відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг 04.12.2018 року. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах, які розташовані на офіційному сайті Банку, і складають Договір про надання банківських послуг. Стосовно наданих банком доказів на укладення кредитного договору зазначає, що позивачем надана копія кредитного договору, виписка по рахунку відповідача, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір. Оскільки відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, то просить суд задовольнити позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04 грудня 2018 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між Банком та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Станом на 21.08.2019 року кредитний ліміт становив 15000 грн. З моменту отримання картки відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, останнє погашення коштів було здійснено 30.05.2020 року в розмірі 97,01 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 18 жовтня 2020 року становить 34508 грн. 70 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 28483,31 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 6025,39 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У підписаній сторонами анкеті-заяві від 04 грудня 2018 року не зазначена процентна ставка, а також умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів). У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що в подібних правовідносинах неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 грудня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Анкета - заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04 грудня 2018 року не містить будь-яких відомостей про розмір кредиту (кредитної лінії), процентної ставки, а також не зазначено про види відповідальності (штрафи, пеня) за порушення умов кредитування. Отже, ціна кредитного договору в письмовій формі сторонами не узгоджувалась. На підтвердження умов кредитування позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови). Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. Власноручного підпису позичальника ці витяги не містять. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов надавались відповідачу для ознайомлення та узгодження, а також що саме така редакція цих актів, що постійно змінювалась, діяла на час укладення кредитної угоди. Роздруківка із сайту позивача, як доказ узгоджених сторонами умов кредитування, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Факт вручення відповідачу або його ознайомлення з Тарифами та Умовами відповідачем заперечується. Отже, такий доказ не може вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами. Крім того, будь-яких інших документів, крім анкети-заяви, стосовно умов кредитування, довідок про умови кредитування, паспортів кредиту з підписом відповідача позивачем суду не надано.. Позивачем також не надано до суду будь-яких документів, де б містилися умови кредитування з підписом відповідача. Тому, з врахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять власноручного підпису позичальника, а отже не погоджувалися, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 грудня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Відповідно до ч.2 ст.13, ч.7 ст.81 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З досліджених судом доказів, доданих позивачем до позовної заяви, вбачається, що відповідачкою підписано лише анкету-заяву позичальника від 4 грудня 2018 року, в якій відсутні умови кредитування, в тому числі в ній не зазначена відсоткова ставка. Інші документи стосовно умов кредитування відповідач не підписувала, також довідку про умови кредитування чи паспорт кредиту, будь-які інші документи позивачем не надано суду, клопотань від позивача до суду не надходило про приєднання додаткових доказів. Тому, вказані обставини свідчать про безпідставність позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6025,39 грн. через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 04 грудня 2018 року та відсутність обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Також безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 04 грудня 2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, і дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту могли б бути задоволені в розмірі 15 000 грн. як фактично отримані кредитні кошти. Решта коштів за тілом кредиту (простроченим тілом) - це нарахування коштів, яких відповідач фактично не отримувала і які виконані банком відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а тому не є частиною кредитного договору. Крім того, з наданої виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що банком кошти, які вносились позичальником на погашення кредиту, зараховувались на погашення відсотків за використання кредитного ліміту, що не передбачено умовами цього договору і відповідно впливає на визначення основної заборгованості. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах №293/599/19 від 01.09.2020 року та №689/1769/18 від 17.03.2021 року, №345/2633/20 від 28.04.2021 року. Відповідно до виписки з особового рахунку та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки позичальнику 21.08.2019 року було встановлено кредитний ліміт -15 000,00 грн. Відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що витрати відповідача по розрахунку (колонка № 3 "витрати клієнтом кредитних коштів") склали - 77 756,38 грн., повернула відповідачка Банку кошти в розмірі 52 233,00 грн. Проте позивач збільшував тіло кредиту за рахунок зарахування до нього заборгованості за процентами, банком додатково було нараховано невизначені за умовами договору проценти на суму 27 053,68 грн (9180,05 грн. - колонки розрахунку №16 "загальне сальдо за нарахованими відсотками", " + 2862,92 - колонка №4 "відсотки, погашені за рахунок кредита" + 6025,39 (колонка №18 "сальдо за нарахованими відсотками на прострочці, які не включені в заборгованість накопичувальним підсумком"+8 985,32 (списаних по Виписці за договором). Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти повернуті АТ КБ "ПриватБанк" в добровільному порядку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідачки на користь банку, як заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, немає. З огляду на це, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що в позові відмовлено повністю, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 2102 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed