Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], посилаючись на наступні обставини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ З\~1999\~року по\~2003\~рік він\~перебував у\~фактичних шлюбних\~відносинах з\~ відповідачкою по справі [PERSON] 01 січня 2000 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі від 30 січня 2014 року з нього на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання сина [PERSON]. У лютому 2018 року на його адресу надійшла постанова головного державного виконавця Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] від 13 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобами. Як вбачалося з вищевказаної постанови, у нього на підставі виконавчого листа перед відповідачкою виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 110 259, 37 грн. Відповідно до розрахунку від 29 червня 2017 року, заборгованість виникла у зв'язку з несплатою аліментів, починаючи з листопада 2013 року. Однак, їх спільна дитина [PERSON] з 2010 року та по даний час мешкає разом з ним. У звязку з викладеним, вважає, що він має бути звільнений від сплати аліментів на користь відповідачки, починаючи з листопада 2013 року і по теперішній час, оскільки дитина мешкає разом з ним та бабусею, починаючи з 2010 року, знаходилася і знаходиться на його утриманні, а відповідачка, на користь якої стягнуті аліменти, мешкає окремо від їх неповнолітнього сина та матеріальної допомоги весь цей час не надавала. На підставі викладеного, просить суд припинити з 01 листопада 2013 року стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 з усіх видів доходу щомісячно, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року. Виконавчий лист, виданий 30 січня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 з усіх видів доходу, щомісячно, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року - відкликати. Зупинити виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року по справі № 182/10055/13-ц про стягнення аліментів до завершення розгляду справи. В судовому засіданні позивач викладені в позовній заяві обставини підтримав та додатково суду пояснив, що з 2010 року та по теперішній час їх з відповідачкою спільна дитина [PERSON] проживає разом з ним та його мамою, з якою він проживає разом, і перебуває на його утриманні. Про той факт, що з нього стягнуто аліменти, йому стало відомо лише в 2016 році, коли з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби на його адресу надійшов лист щодо встановлення йому тимчасового обмеження у праві керування транспортного засобу. Він намагався з"ясувати причину встановленого тимчасового обмеження і дізнався, що має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 91 235 грн. 75 коп. Він подзвонив відповідачці по справі. Вона пообіцяла приїхати у виконавчу службу і все владнати. Чекав майже 2 роки, поки урвався терпець і звернувся до суду. Тому він наполягає на задоволенні своїх позовних вимог, оскільки відповідачці нічого не винен. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та суду пояснила, що вона є багатодітною мамою. В неї 6 дітей. [PERSON] син позивача, ще двоє дітей також мають своїх батьків, а відносно трьох дітей вона мати одиначка. Коли вона займалась документами з оформлення своїх дітей в дитячий садок, працівники соціальної служби порадили їй подати до суду позов про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], бо інакше вона б не отримала пільг для дітей. Син [PERSON] з 2010 року та на даний момент, дійсно, проживав і проживає з позивачем по справі. Однак, не будучи юридично обізнаною, вважала, що це необхідно лише для документів і позивачу по справі нічим не загрожуватиме. Аліменти вона з позивача не отримувала, йому нічого не сказала. Сину вона теж допомагала і спілкувалась з ним, але постійно [PERSON] проживав і проживає з позивачем. Зазначає, що нею було подано позов до суду, при цьому, в судовому засіданні вона присутня не була, так як нею було написано заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи вищевикладені обставини, вказує, щ позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та проти задоволення позову вона не заперечує. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради було складено відповідний актовий запис № 31 (а.с.6). 30 січня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт того, що з [PERSON] було стягнуто аліменти, підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів на загальну суму 91 235 грн. 75 коп., та постанова про встановлення тимчасового обмеження позивача у праві керування транспортним засобом (а.с.3-5). При цьому, як вбачається з довідки від 20 березня 2018 року, виданої головою квартального комітету на ім"я [PERSON], яка доводиться матір"ю позивачу та бабусею [PERSON], вона разом з сином [PERSON] та онуком [PERSON] проживає за адресою: [INFO] (а.с.9). Відповідно до ч.1\~ст.179 Сімейного кодексу України,\~аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи вищевикладені обставини, докази, надані позивачем, відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України, які судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст.ст.77,\~78 ЦПК України, та не спростовані в судовому засіданні відповідачем, які свідчать про те, що підстави, які зобов'язували позивача за рішенням суду сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини відсутні. Дитина, яку він повинен утримувати, проживає з позивачем, тобто утримується позивачем добровільно, що, в свою чергу, відповідачем в судовому засіданні не заперечувалося. Тому, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved