Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23 663,85 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 17 травня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н., відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 30.09.2015 року становить 23 663,85 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 703,88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 626,93 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 730,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 1 103,04 грн. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року позов було задоволено. За результатами розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2016 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року було скасоване. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та викладені у заяві обставини. Відповідач в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що кредитний договір від 17.05.2010 року на суму 300 грн. з позивачем вона не укладала, підписана нею заява позичальника від 17.05.2010 р. була лише побажанням отримати кредит строком на 24 місяці, при цьому жодної відповіді на заяву вона у подальшому не отримувала, кредитні кошти позивач їй не надавав. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 17 травня 2010 року [PERSON]. складена та підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Приватбанк" у якій зазначено що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Універсальна», та міститься інформація що [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилась і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6, 6 зв.). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на порушення [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 30.09.2015 року нарахована заборгованість в сумі 23 663,85 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 703,88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 626,93 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 730,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 1 103,04 грн. Позивач, як на доказ укладення з відповідачем кредитного договору, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», за змістом яких ПАТ КБ «Приватбанк» пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, вказані в анкеті-заяві та в пам'ятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом та таким чином Клієнт надає свою згоду, що заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг. Позивач зазначає, що при зміні кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Також позивач вказує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додані до позовної заяви. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як передбачено п. 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Як убачається з інформації яка міститься в Анкеті-Заяві відповідача, при її підписанні та погодженні [PERSON] було виявлено бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Універсальна» та встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що кредитний договір з позивачем вона не укладала, при цьому у 2010 році лише отримала платіжну картку терміном дії два роки, після чого картковим рахунком вона, взагалі, не користувалася, так як вважала, що договір закінчився, будь-якої іншої платіжної картки і кредитні кошти вона не отримувала та знімала власні кошти, якими поповнювала свій рахунок. Суд вважає, що вищевказана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підписана відповідачем із зазначенням кредитного ліміту за платіжною карткою у розмірі 0 грн. не може вважатись договором в розумінні положень ст. 626 Цивільного кодексу України, оскільки не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, відомостей про зобов'язання банку надати грошові кошти (кредит), розміри кредиту та умови кредитування, зобов'язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти. Зміст зазначеної Анкети-Заяви зводиться до того, що відповідач лише висловила бажання на отримання кредиту, що не може вважатись обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору, крім того, заявою встановлено за платіжною карткою нульовий кредитний ліміт. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed