Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Комунальне підприємство «Макіївтепломережа» звернулося до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області з позовною заявою, в якій з урахуванням заявлених уточнень просило стягнути з [PERSON] суму боргу за відпущену теплову енергію за період з 01 квітня 1996 року по 01 березня 2014 рік у сумі 7885,50 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Макіївтепломережа» була відпущена теплова енергія до квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS], наймачем якої є [PERSON] У порушення положень ст.ст.67, 68 ЖК України ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідач належним чином оплату за надані послуги з теплопостачання не проводить у зв'язку виникла заборгованість за надані послуги за період з 01.04.1996 по 01.03.2014 рік у сумі 7885,50 гривень. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за надані послуги та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Анісімова І.В., яка діє на підставі довіреності, позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що КП «Макіївтепломережа» подається тепло до будинку [ADDRESS] у вказаному будинку, зареєстрована у ньому та відповідно є споживачем послуг з теплопостачання. Оскільки за надані послуги з теплопостачання оплата проводилася відповідачем не регулярно за період з 01 квітня 1996 рік по 01.03.2014 рік в неї виникла заборгованість у сумі 7885,50 гривень. Просила суд задовольнити позов та стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати з оплати судового збору. Відповідач позов не визнала. Вказала, що дійсно вона проживає та є наймачем квартири [ADDRESS]. Вказала, що за останні три роки (з 2010 року) вона справно сплачує послуги з теплопостачання та заборгованості в неї не має. Стосовно наявної заборгованості за інший період вказала, що позивачем пропущений строк позовної давності до цих вимог у зв'язку чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині з цих підстав. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], зареєстрована і проживає за вказаною адресою. Вказана обставина не оспорювалася сторонами та були ними визнана у судовому засіданні. Відповідно до положень статті 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст.160 ЖК України члени сім'ї наймача жилого приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із договору найму. Зазначений обов'язок споживачів також передбачений Правилами надання населенню послуг водо-, тепло- постачання і водовідведення (затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 р. № 1497) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630), згідно яких суб'єкт господарювання -КП "Макіївтепломережа" надає послуги з централізованого опалення, а споживач зобов'язаний оплачувати послуги у встановлені строки - щомісяця по нормам і тарифам відповідно розміру опалювальній площі квартири. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, і це не оспорювалося відповідачем, що КП „Макіївтепломережа" надавало відповідачу комунальні послуги з теплопостачання, яка використовувала їх для власних потреб, та частково оплачувала їх, що свідчить про існування між ними договірних відносин. За таких обставин при вирішенні справи суд виходить з обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно розвернутої сальдової відомості по лицевому рахунку №[NUMBER], відкритому у КП «Макіївтепломережа» на ім'я [PERSON], що оплата витрат за надані послуги з централізованого теплопостачання по зазначеній квартирі проводилася не своєчасно та не у повному обсязі і за період з 01 квітня 1996 року станом на 01 березня 2014 рік має заборгованість. Разом з тим, згідно ст. 71 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. У відповідності до ст. 75 того ж Кодексу, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторони. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до положень ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено з матеріалів справи 26 березня 2004 року між КП «Макіївтепломережа» та [PERSON] був укладений договір про погашення заборгованості відповідно до якого [PERSON] визнала наявну у неї заборгованість з оплати послуг з теплопостачання за період станом на 01.03.2004 рік у сумі 540 гривень та зобов'язалася погасити цю заборгованість протягом 36 місяців з кінцевим терміном погашення до 01.03.2007 року, щомісячними платежами у сумі 15,03 гривень. Суд визнає, що укладенням вказаного договору відповідач станом на 01.03.2004 рік визнала наявну у неї заборгованість, який утворився з 01.04.1996 року по 01.03.2004 рік, що відповідно до положень ст.264 ЦК України перериває перебіг позовної давності. Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що фактично вказаний договір відповідачем належним чином не виконувався, заборгованість з теплопостачання в неї росла. Як вбачається з матеріалів справи № 2н-/267/978/13 уперше КП «Макіївтепломережа» з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за відпущену теплову енергію за період з 01 квітня 1996 року, в рамках положень статті 96 Цивільного процесуального кодексу України, із заявою про видачу судового наказу звернулося до суду 25 березня 2013 року. Ухвалою Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 04 жовтня 2013 року виданий за вказаною заявою Гірницьким районним судом м. Макіївки судовий наказ від 19 квітня 2013 року було скасовано, після чого відповідно до положень ст.118 ЦПК України позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, своїм правом вимоги щодо стягнення заборгованість позивач скористався лише 25 березня 2013 року відповідно до вимог діючого законодавства, тому правила строку позовної давності може бути застосовано лише до позовних вимог за останній три роки перед зверненням до суду за вимогою про видачу судового наказу тобто за період з 25 березня 2010 року. Позивачем доказів поважності причин пропуску строку позовної давності за цей період суду не надано. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що укладенням договору про реструктуризацію боргу відповідач визнала наявну у неї заборгованість з 01 квітня 1996 року і ця обставини перериває строк позовної давності, оскільки як встановлено з умов вказаного договору кінцевий термін погашення визнаної [PERSON] заборгованості сплив 01.03.2007 року. відповідач не виконала належним чином умови договору реструктуризації у визначений строк борг не повернула, у зв'язку чим з 01.03.2007 року у позивача виникло право звернутися до суду з позов за захистом своїх прав та вимогою про стягнення наявного боргу. Відповідач цим право скористався лише 25.03.2013 року подавши до суду заяву про видачу судового наказу, тобто із порушення строку позовної давності. Згідно наданого розрахунку заборгованість [PERSON] за послуги з теплопостачання за період з 01 березня 2010 року по 01 березня 2014 рік становить 1837,21 гривень. Аналогічні відомості, з урахуванням сум компенсацій (повернень) за надання теплопостачання неналежної якості з урахуванням здійснених оплат відповідачем представлені у розгорнутій сальдової відомості за особовим рахунком відповідача, відкритим у КП «Макіївтепломережа». Згідно представленої розгорнутої сальдової відомості за особовим рахунком відповідача, відкритим у КП «Макіївтепломережа» за період з березня 2010 по 01 березня 2014 рік розрахунок заборгованості складає 649,95 гривень: 329,63 грн. + 132,17 грн.+205,01 + 103,96+339,18 (нарахування за березень - грудень 2010 рік) - 315,00 грн. - 1335,00 грн. -104 грн. (здійснені оплати за 2010 рік) = - 644,05 гривень за 2011 рік: 2116,78 (нарахування) - 1310,04 (оплата) = 806,74 гривень за 2012 рік: 1861,36 гривень (нарахування) - 468,64 гривень (оплата) = 1392,72 гривень за 2013 рік: 1805,65 гривень (нарахування) - 3515,22 гривень (оплата) = -1709,57 гривень за 2014 рік (січень, лютий березень) 804,11 гривень (нарахування) - 0 гривень (оплата) = 804,11 гривень. Разом з цим згідно представлених [PERSON] квитанцій з оплати за послуги з теплопостачання встановлено, що остання заборгованість за січень та лютий 2014 року у загальній сумі 804,11 гривень сплатила; також повністю оплатила нараховані суми за 2010-й, 2011-й ,2012-1 та 2013-й роки, при цьому наявна сума заборгованості згідно переставленого розрахунку позивачем виникла у зв'язку з неврахуванням проведених сум оплат. Як пояснила представник позивача наявні розбіжності можливі у зв'язку тим, що частину боргу відповідач погашала нещодавно та ці суми могли не відобразитися під час складання розрахунку заборгованості. Таким чином з представлених відповідачем квитанцій встановлено, що за період з 2010 по 01 березня 2014 року остання повністю оплатила нараховані їй послуги з теплопостачання, у зв'язку чим у задоволенні позову КП «Макіївтепломережа» слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed