Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

у травні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05 липня 2013 року між сторонами у справі був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., за умовами якого [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі, еквівалентному 35 400 доларів США, строком повернення до 05 січня 2014 року. Не зважаючи на те, що строк повернення позики давно настав та попри неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу повернення коштів, [PERSON] гроші не повертає та усіляко уникає спілкування з позивачем. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2014 року задоволено позов [PERSON] Постановлено стягнути з [PERSON] 425 968,20 грн. заборгованості за договором позики та 5 041,41,60 грн. 3% річних, розрахованих станом на 29 травня 2014 року. Вказане рішення суду було звернуто позивачем до примусового виконання, однак не виконане. Борг не повернуто. Оскільки з часу постановлення судового рішення гривня значно девальвувала, позивач зазнав значних збитків. Позивач зазначає, що згідно офіційних даних НБУ станом на 28 травня 2015 року середньозважений курс долара США на готівковому ринку становить 21,041285 гривні за 1 долар США. Отже сума боргу відповідача перед позивачем становить 744 861,49 грн. З урахуванням суми, стягнутої за рішенням суду від 04.09.2014 р., з відповідача додатково підлягає стягненню 318 893,29 грн. Крім того, оскільки відповідач продовжує користуватися належними позивачу грошовими коштами ще протягом 365 днів, то з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3% річних за період з 29.05..2014 р. по 28.05.2015 р., що становить 22 345,84 грн. (744 861,49 х 3% / 365 = 22 345,84 грн.) Крім того, п. 3 договору позики передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 05 січня 2014 року, позичальник сплачує штраф у сумі 5% від суми позики за кожний день прострочки. З урахуванням строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки позивачем нараховано пеню за рік, що передує даті звернення з позовом, тобто за період з 29 травня 2014 року до 28 травня 2015 року, що становить 13 593 722,17 грн. Таким чином, загальна сума боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 13 934 961,3 грн. В судове засідання представник позивача надала клопотання про слухання справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2013 року між сторонами у справі був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., за реєстровим № 6144. Згідно п. 1 договору [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 2887 625 грн., що еквівалентно 35 400 доларів США за курсом валют комерційних банків України на дату укладення цього договору. При цьому, згідно п. 2 договору, сторони домовилися, що: - договір позики є безпроцентним, - остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 05 січня 2014 року, у сумі, що буде еквівалентна 287 625,00 грн., що еквівалентно 35 400 доларів США за курсом валют комерційних банків України на дату укладання цього договору, - виконання зобов'язання за договором має бути здійснено готівкою. Повернення суми позики має бути еквівалентно курсу гривні до долару США на день кожної передачі грошей в рахунок повернення позики. У випадку, коли курс долару США на день розрахунку буде вище/ нижче ніж 25% від діючого на момент укладення договору, сторони домовилися курсові різниці ділити порівну. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року у справі № 752/8210/14-ц задоволено позов [PERSON] Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 425 968,20 грн. заборгованості за договором позики від 05 липня 2013 року та 5 041 грн. 35 річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, судовим рішенням з відповідача [PERSON] була стягнута заборгованість за договором позики та збитки заподіяні її неповерненням. При цьому суд зазначив, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошові кошти з урахуванням середньозваженого курсу долара відносно до гривні на готівковому ринку станом на 29 травня 2014 року (12.033 грн.), стягнувши на користь позивача грошові кошти у розмірі 425 968,20 грн. заборгованості та 5 041,60 грн. 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов'язань за 144 дні. Зазначене рішення суду не оскаржувалось. Позивач зазначає, що зазначене рішення суду було звернуто ним до примусового виконання. 24.12.2014 року позивачем було отримано виконавчі листи на підставі вищезазначеного рішення суду. Даних про те, що вказані виконавчі листи були пред"явлені для примусового виконання до органів державної виконавчої служби позивачем не надано. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що за час який минув з дати - 04.09.2014 року збільшився курс долара США по відношенню до української гривні, відповідач [PERSON] добровільно борг їй не повернув, що дає їй підстави звернутись до суду з вказаним позовом. Разом з тим, як вбачається з заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2014 р. , саме суд визначив еквівалент суми боргу та заподіяних збитків за середньозваженим курсом станом на 29.05.2014 року, а тому відсутні підстави для відшкодування [PERSON] майнової шкоди, заподіяної зростанням курсу долара до української гривні. Що стосується стягнення з [PERSON] інфляційних нарахувань та 3 відсотків річних за порушення виконання грошового зобов'язання, то суд приходить до висновку про відсутність підстав ля задоволення позову в цій частині. Так, згідно вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Голосіївський районний суд м. Києва, ухвалюючи заочне рішення 04.09.2014 року та стягуючи з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 425 968,20 грн., виходив з того, що зазначена сума є еквівалентом 35 400 доларів США (за середньозваженим курсом станом на 29.05.2014 року). За таких обставин відсутні передбачені ст. 625 ЦК України підстави для стягнення інфляційних втрат та застосування індексу інфляції. Застосувати ст. 625 ЦК України у зв'язку з невиконанням рішення суду [PERSON] позивач не просив. Крім того, Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив 04.09.2014 року заочне рішення за відсутності [PERSON] В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] був ознайомлений з даним рішенням суду. Отримавши 24.12.2014 р. виконавчі листи, позивач не пред'явив їх до виконання, що свідчить про те, що в примусовому порядку дане рішення суду не виконувалось. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Посилаючись на п. 3 договору позики, яким передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 05 січня 2014 року, позичальник сплачує штраф у сумі 5% від суми позики за кожний день прострочки, позивач просить стягнути з [PERSON] 13 593 722,17 грн. пені за період з 29 травня 2014 року по 28 травня 2015 року прострочення повернення суми позики. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики та не повернув позику у строк до 05 січня 2014 року. Позивачем нарахована пеня в розмірі 13 593 722,17 грн. за період з 29 равня 2014 року по 28 травня 2015 року. Нарахована сума пені перевищує розмір основного зобов'язання за договором позики - 425 968,20 гривень. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки (пені) до суми основного зобов'язання з 13 593 722,17 гривень до 425 968,20 гривень. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 4 259,68 гривень.

Outcome: partial