Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається на те, що з травня 2014 року вона разом з дитиною проживає окремо від [PERSON] в м.Свалява Закарпатської області. Вона виховує дитину сама, відповідач зовсім не цікавиться життям дочки, не бере участі в її вихованні. З літа 2016 року відповідач жодних коштів на утримання дитини не надає, з дитиною не бачиться та не підтримує з нею відносини, не бажає ні спілкуватися з нею , ні бачитися. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою дитину, в добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання. Зазначає, що відповідач [PERSON] аліменти нікому не сплачує, на утриманні нікого не має, не отримує офіційний дохід, а тому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% від усіх видів заробітків та доходів починаючи з 23 березня 2017 року і до досягнення повноліття. 23 березня 2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями справу було передано на розгляд судді Вінер Е.А. 28 березня 2018 року ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі (а.с.26). 10 квітня 2018 року ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області направлено судове доручення по місцю проживання відповідача, провадження в справі зупинено (а.с.28) 01 листопада 2019 року ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області відновлено провадження в справі та призначено до судового розгляду (а.с.44). Позивач та її адвокат в судове засідання не зявилася. Адвокат позивача надала суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять задоволити (а.с. 48). Відповідач в судове засідання не з"явився. У зв"язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] від 09 жовтня 2012 року, яке видане Міністерством охорони здоровя КНР (здійснено переклад з китайської на українську мову, свідоцтво відповідає оригіналу) батьком зазначений [PERSON] (а.с.14-17). Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою ВРУ №789-Х11 від 27.02.1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У відповідності до ст.8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Питання про належне утримання дитини, між сторонами в добровільному порядку не вирішено. Крім того, згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи те, що відповідач не допомагає матеріально утримувати дитину, не бере участь у додаткових витратах, домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, але разом з тим батьки мають рівні права та обовязки щодо виховання та утримання дитини, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% усіх видів заробітків та доходів. Разом з тим, аліменти необхідно стягнути з 23 березня 2018 року, тобто з дня подачі позову до суду, а не з 23 березня 2017 року, як це зазначила позивач у позові. Згідно ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. За правилами ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial