overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на її утримання з огляду на її навчання у Житомирському військовому інституті Державного університету телекомунікацій, посилаючись на те, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча має таку можливість. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені в заяві обставини справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлявся, узгодивши при цьому дату та час розгляду даної справи 14.05.2014 року, причин своєї неявки в судове засідання відповідач не повідомив, а тому за таких обставин суд визнав причину його неявки неповажною та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 199 СК України батьки зобов"язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними віку двадцяти трьох років за умови, що вони можуть таку допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має сама дочка, яка продовжує навчання. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у статті 182 СК України. Згідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до рішення Чуднівського райсуду від 05.01.2012 року шлюб батьків позивачки був розірваний і кожен з них окремо приймав участь у матеріальному утриманні доньки [PERSON], [INFO]. На даний час позивачка навчається на першому курсі Житомирського військового інституту ім. С.П.Корольова Державного університету телекомунікацій, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою навчальнго закладу від 20.03.2014 року № 391-27/57, а тому оптребує витрат, пов"язаних з її проживанням, харчуванням, придбанням навчальної літератури, одягу тощо. Відповідач не надав суду будь-яких даних щодо своєї неспроможності надавати доньці матеріальну допомогу у вказаному нею розмірі. Зважаючи на вказані обставини, з батька на утримання його повнолітньої доньки слід щомісячно стягувати 1/4 частину його доходів з часу подання позову 29.04.2014 року до закінчення навчання донькою у червні 2017 року, але не більш ніж до досягнення нею 23-річного віку, за виключенням періодів канікул. З огляду на задоволення позову, з відповідача слід стягнути 243,60 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 700 грн. щомісячно на її утримання на період навчання у Бердичівському педагогічному коледжі Житомирської обласної ради, посилаючись на те, що батько матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча має таку можливість. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені в заяві обставини справи, вказавши, що вона не отримує стипендію і потребує допомоги від батьків. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, вказавши, що і без даного позову він готовий надавати доньці вказану у позові матеріальну допомогу. Третя особа у судовому засіданні підтримала позицію позивачки. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно положень ст. 199 СК України, п.п. 15, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Ст. 191 СК України зазначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. [PERSON] в даний час навчається на 2-му курсі денної форми навчання у Бердичівському педагогічному коледжі Житомирської обласної ради, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою даного учбового закладу від 13.07.2015 року № 539, і наразі потебує матеріальної допомоги від своїх батьків. При визначенні розміру аліментів суд враховує позицію відповідача, який визнає позовні вимоги, маючи постійне місце роботи і можливість надавати на утримання доньки допомогу у вказаному у позовній заяві розмірі, в зв"язку з чим з батька на утримання його повнолітньої доньки слід щомісячно стягувати по 700 грн. з часу подання позову 21.07.2015 року до закінчення навчання донькою, але не більш ніж до досягнення нею 23-річного віку, за виключенням періодів канікул. З огляду на задоволення позову, з відповідача слід стягнути 243,60 грн судового збору у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на її особисте утримання з відповідача аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення донькою [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO], які народились під час укладеного сторонами 12.11.2011 року шлюбу, трьохрічного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча спроможний таку допомогу надавати. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені в заяві обставини справи, вказавши, що відповідач крім надання аліментів на утримання двох малолітніх дітей спроможний надавати кошти також і на її особисте утримання, маючи щомісячний дохід не менше 2500 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаної особи, приходить до висновку, що позов підлягає частковою задоволенню . Відповідач з 12.11.2011 року перебуває в шлюбі із [PERSON], що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про одруження, під час якого [INFO] у них народилась донька [PERSON], а [INFO] - син [PERSON], які проживають в даний час з матір"ю. Відповідно до вимог ст. 84 ч.ч. 2,4 СК України позивачка має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьохрічного віку за умови, що чоловік таку допомогу може надавати. З відповідача відповідно до рішення Чуднівського райсуду від 13.10.2014 року уже стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів на утримання доньки та сина до досягнення ними повноліття. В любому випадку розмір стягнення з відповідача повинен бути таким, що дає йому змогу забезпечувати свої мінімально необхідні життєві потреби. Враховуючи, що відповідач, згідно пояснень позивачки, має постійну роботу, працюючи у ТОВ "Груп Рітейлу України", а тому стабільний щомісячний дохід (зарплату), суд вважає справедливим та розумним присудження до щомісячного стягнення на користь позивачки на її утримання аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку чоловіка, що з врахуванням аліментів на утримання дітей становитиме разом 1/2 частину його доходів. З огляду на задоволення позову, з відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Бурковецької сільської ради про визначення їй додаткового тридцятиденного строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини згідно заповіту після смерті [INFO] спадкодавиці [PERSON], так як із-за відсутності у неї інформації про наявність заповіту покійної від 03.07.2001 року, про який їй стало відомо лише в кінці серпня 2015 року, вона не мала підстав своєчасно подати заяву про прийняття спадщини у вказану вище установу. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, подавши у шестимісячний строк заяву у нотаріальну контору. Згідно ст. 1272 ч. 3 цього Кодексу у випадку пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини суд може визначити спадкоємцю додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне останній майно, в т.ч. на земельну ділянку площею 2,3077 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Чуднівською РДА 22.03.2005 року. Відповідно до ст. 1234 ЦК України позивачка є спадкоємницею майна [PERSON] згідно заповіту останньої від 02.11.2004 року, посвідченого Бурковецькою сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 215. Не являючись родичкою померлої особи та не маючи інформації про наявність заповіту на своє ім"я, позивачка не мала підстав для звернення у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а тому суд вважає вказану причину поважною і вважає за можливе визначити позивачці для цього додатковий тридцятиденний строк. Осіб, які оспорювали б право власності покійної, немає. Інші особи з дня смерті спадкодавиці на спадкове майно прав не заявляли, що випливає із наявних в матеріалах справи довідок державного нотаріуса Чуднівської ДНК та приватних нотаріусів Чуднівського РНО. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відділу Держкомзему в Чуднівському районі та Чуднівської РДА про визнання за нею права власності на земельну ділянку загальною площею 1,8579 га, що розташована на території Дубищенської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, яка належала її батькові [PERSON], який помер [INFO], і після смерті якого відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла в установленому законом порядку, подавши заяву в нотаріальну контору, але не може оформити право власності на земельну ділянку, так як у Державному акті на право власності на земельну ділянку зроблена помилка у написанні індексно-кадастрових номерів, в зв"язку з чим вона змушена звернутись в суд із позовною заявою як єдина спадкоємиця покійного. Рішенням Чуднівського райсуду від 21.03.2012 року позов було задоволено із визнанням за [PERSON] в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 1,8579 га, що розташована на території Дубищенської сільської ради, яка належала до дня смерті [PERSON] згідно виданого йому 3.03.2004 року згідно розпорядження голови Чуднівської РДА від 24.11.2003 року № 552 Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 026238, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 428. У своїй заяві позивачка просить винести додаткове рішення суду з огляду на те, що у рішенні суду вказаний загальний розмір земельної ділянки, хоча земельна ділянка складається з двох окремих частин із самостійними номерами, що на даний час не дає можливості реєстраційній службі внести ці земельні ділянки до державного реєстру за окремими номерами. У судове засідання сторони не з"явилися. Суд, оглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про винесення додаткового рішення підлягає задоволенню, так як суд, вирішивши своїм рішенням від 21.03.2012 року питання про право власності в порядку спадкування, не зазначив окремо розмір кожної із двох земельних ділянок площею відповідно 0,4537 га та 1,4042 га, вказавши лише загальний розмір землі, а це, в свою чергу, не дає можливості виконати вказане судове рішення з огляду на особливості автоматизованої системи реєстраційної служби щодо реєстрації кожної окремої частини від загальної площі землі, в зв"язку з чим з вказаного приводу необхідно винести додаткове рішення у справі На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Дриглівської сільської ради про визначення їй додаткового тридцятиденного строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті її далекого родича [PERSON], який помер [INFO], так як із-за відсутності у неї інформації про наявність заповіту від 25.02.1997 року вона не змогла своєчасно подати заяву у вказану вище установу. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у квітні 2015 року до нього звернулася за порадою позивачка, вказавши, що їй декілька днів тому назад хтось із працівників сільської ради зателефонував, повідомивши про наявність заповіту на її ім"я щодо належної спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки, в зв"язку з чим свідок їй дав консультацію щодо порядку оформлення спадщини. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, подавши у шестимісячний строк заяву у нотаріальну контору. Згідно ст. 1272 ч. 3 цього Кодексу у випадку пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини суд може визначити спадкоємцю додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належну останньому земельну ділянку площею 0,25 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 1234 ЦК України позивачка є спадкоємницею майна спадкодавця згідно заповіту останнього, посвідченого Дриглівською сільською радою 25.02.1997 року. [PERSON], не будучи близькою родичкою [PERSON] та не маючи інформації про наявність заповіту покійного на її ім"я, не мала підстав для подачі заяви у нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, взнавши про наявність заповіту лише у квітні 2015 році, що підтверджується свідченнями [PERSON], а тому суд вважає вказану причину пропуску встановленого законодавством шестимісячного строку поважною і вважає за можливе визначити позивачці для цього додатковий тридцятиденний строк. Осіб, які оспорювали б право власності покійного, немає. Дриглівська сільська рада не заперечує проти задоволення позову. Інші особи з дня смерті спадкодавця на спадкове майно прав не заявляли, що випливає із наявної в матеріалах справи довідки Чуднівської ДНК від 24.04.2015 року № 145/01-16. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Дубищенської сільської ради про визнання за нею права власності на будинковолодіння по вул. Набережна, 13, в с. Дубище,Чуднівського району, який належав її чоловікові [PERSON], який помер 02.07.2014 року і після смерті якого відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла в установленому законом порядку, але не може оформити, так як відсутні документи первинної реєстрації будинку, в зв"язку з чим вона змушена звернутись в суд із позовною заявою як єдина спадкоємниця покійного. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно даних довідки Дубищенської сільської ради від 27.03.2015 року № 286 документи, на підставі яких був зроблений запис у погосподарській книзі щодо власника будинку по вул. Набережна, 13, в с. Дубище не збереглися. Відповідно до положень діючого до 2004 року законодавства обовязкова державна реєстрація прав власності на будинок у сільській місцевості не була передбачена. Станом на квітень 1991 року [PERSON] був єдиним членом колгоспного двору згідно даних довідки Дубищенської сільської ради від 07.07.2015 року № 574, виданої на підставі записів у погосподарській книзі № 1 за 1986-1990 роки, і згідно ст. 120 ЦК України 1963 року, що діяв на той час, набув право власності на все майно колгоспного двору, до складу якого входив і будинок по вул. Набережна, 13, в с. Дубище. Вказаний вище будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,70 га, з яких 0,25 га було виділено [PERSON] безпосередньо для обслуговування вказаного вище будинковолодіння, що підтверджується витягом із погосподарської книги Дубищенської сільської ради за 2011-2015 роки. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлого чоловіка. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, подавши заяву у нотаріальну контору, а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті чоловіка позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку (відповідно до ст. 1269 ЦК України), в т.ч. на належне померлому житло, подавши заяву про прийняття спадщини у нотаріальну контору, що випливає із змісту постанови державного нотаріуса Чуднівської ДНК від 22.01.2015 року № 156/02-31. Осіб, які оспорювали б право власності покійного, немає. Інші особи з дня смерті спадкодавця на спадкове майно прав не заявляли. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Дубищенської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок № 4 по вул. Гагаріна в с. Дідківці, Чуднівського району, так як даний будинок належав на праві власності її матері [PERSON], яка померла 01.12.2004 року і після смерті якої відкрилась спадщина, в т.ч. на дане будинковолодіння, яку позивачка прийняла в установленому законом порядку, але не може оформити право власності на житло, так як за період свого життя спадкодавиця не зареєструвала своє право власності на будинок, в звязку з чим вона змушена звернутись в суд із позовною заявою щодо визнання за нею як єдиним спадкоємцем покійної права власності на вказане вище будинковолодіння в порядку спадкування. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чуднівської ДНК 03.02.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 129, [PERSON] набула право власності на будинок № 4 по вул. Гагаріна в с. Дідківці, Чуднівського району. Відповідно до положень діючого до 2004 року законодавства обовязкова державна реєстрація прав власності на будинок у сільській місцевості не була передбачена. Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,21 га, законним користувачем якої була [PERSON], що підтверджується довідкою Дубищенської сільської ради від 20.07.2015 року № 623, виданої на підставі даних земельно-кадастрової книги. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем щодо майна померлої 01.12.2004 року своєї матері [PERSON] Згідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, подавши заяву у нотаріальну контору, а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку (відповідно до ст.ст. 1261, 1269 ЦК України), в т.ч. на належне померлій житло, подавши заяву в нотаріальну контору, в зв"язку з чим була заведена спадкова справа, що випливає із змісту постанови державного нотаріуса Чуднівської ДНК від 06.10.2015 року, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено на тій підставі, що за період свого життя спадкодавиця своє право власності на нерухоме майно не зареєструвала. Осіб, які оспорювали б право власності покійної, немає. Інші особи з дня смерті спадкодавиці на спадкове майно прав не заявляли. На підставі викладеного,

Outcome: approved