Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою (уточненим в подальшому в частині розміру матеріальної шкоди), посилаючись на те, що [INFO] року приблизно в 02-30 год. на переїзді 379 км. перегону Букіно - Ізюм Південної залізниці сталось зіткнення локомотиву швидкого потягу та автомобіля ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER], який належав [PERSON] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинули його діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. По даному факту була порушена кримінальна справа, яка була закрита Ізюмським міськрайонним судом на підставі п.8 ст.6 КПК України. Зазначений автомобіль належав [PERSON] та з вересня 2008 року знаходився у розпорядженні [PERSON], який за усною домовленістю мав відремонтувати його та в подальшому використовувати як таксі. [PERSON], в свою чергу, незаконно, з метою отримання прибутку передав його [PERSON], якого, без належного оформлення , найняв у якості водія таксі. В результаті смерті дітей йому завдана матеріальна шкода в сумі 65 534, 26 грн., яка складається з витрат на ритуальні послуги - 9 807,00 грн., витрат на поминки 11 903,65 грн., витрат на поминки : 9 днів - 1 552 грн., 40 днів - 7 767,76 грн., 1 рік 12 063,26 грн. та виготовлення, встановлення пам'ятників, впорядкування могил -22 430,00 грн. Крім того смертю дітей йому завдано моральної шкоди, яка виражається в постійних нестерпних стражданнях, нормальний спосіб життя не те що порушений, він перестав існувати, оскільки він жив заради дітей, які обидва вчились в вищих учбових закладах, мріяв, що діти влаштують своє життя, обзаведуться сім'ями, подарують онуків. Просить стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в сумі 65 534, 26 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює в 2 000 000 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримали позовні вимоги, пояснив, що [PERSON], являючись власником транспортного засобу, без укладання жодних законних домовленостей передав у користування [PERSON] автомобіль ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER] для ремонту та подальшого викупу та експлуатації в вересні 2008 року, отримавши передоплату за авто і на протязі п»яти місяців, аж до моменту ДТП ніяк не цікавився його долею. [PERSON] з метою отримання прибутку незаконно передав автомобіль [PERSON] для використання його в якості таксі, хоча і усвідомлював, що автомобіль був технічно несправний. Крім того [PERSON] фактично прийнявши [PERSON] на роботу не переконався в його досвідченості як водія, не здійснив відповідне оформлення на роботу [PERSON] В ході розслідування кримінальної справи [PERSON] був визнаний цивільним відповідачем. Таким чином використання [PERSON] автомобілю ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER] призвело до загибелі дітей позивача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила що [PERSON] станом на [INFO] року був власником автомобіля ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER]. В жовтні 2008 року він передав цей автомобіль для ремонту з наступним викупом [PERSON] і він як похідний володілець є суб'єктом відповідальності за ст. 1187 ЦК України. Таким чином володільцем джерела підвищеної небезпеки, станом на [INFO] року був [PERSON], який, згідно усного договору, щодо надання послуги з ремонту вказаного автомобіля, здійснював зберігання та утримання (ремонт) транспортного засобу на власному СТО, розташованому за адресою : [ADDRESS]. Крім того, в момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль експлуатувався [PERSON], без будь-якої правової підстави, який самоправно заволодів транспортним засобом. Органами слідства встановлено, що [PERSON] не був офіційно працевлаштований в службу таксі, яка належить [PERSON] Однак [PERSON], дозволивши [PERSON] ремонтувати автомобіль, та експлуатувати його тим самим допустив до транспортного засобу третю особу, яка і скоїла ДТП. А відповідно до ч.3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. В діях власника транспортного засобу [PERSON] не було недбалості, яка сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом [PERSON] Він, як власник, прагнув відремонтувати автомобіль та передав його в ремонт. Вважала що позивачем безпідставно заявлено позов про відшкодування матеріальної шкоди на поминки, оскільки поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Просить в задоволенні позову до [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачеві [PERSON] направлялися повістки, які поверталися до суду як не вручені поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає отримувати повістки та не цікавиться розглядом справи. Відповідачем [PERSON] до суду надано телеграму про зупинення провадження у справі на час його хвороби (а.с.69 Том №2) Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2013 року провадження у праві було зупинено на час хвороби відповідача [PERSON] Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що відповідачем [PERSON] на підтвердження своєї хвороби не було надано належним чином завірених документів, а саме, належним чином завіреної медичної довідки, яка повинна відповідати вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Неявку відповідача [PERSON] в судове засідання та небажання отримувати повістки суд розцінює як зловживання своїми правами та обов'язками з метою затягнути розгляд справи на невизначений строк. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з»явився в судове засідання. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] року приблизно в 02-30 год. на переїзді 379 км. перегону Букіно - Ізюм Південної залізниці сталось зіткнення локомотиву ЧС-2 швидкого потягу № 622 сполученням «Маріуполь-Харків» під керуванням машиніста [PERSON], який рухався в напрямку станції Харків-пасажирський та автомобіля ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER], який належав [PERSON] під керуванням [PERSON], який переїздив переїзд від с. Капітолівка в напрямку м. Ізюма на не охоронюваному переїзді при увімкненій звуковій та світловій сигналізації. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року загинули на місці, водій [PERSON] з тілесними ушкодженнями був доставлений в Ізюмську центральну районну лікарню, де в подальшому помер [INFO] року. По даному факту Харківським міжрайонним транспортним прокурором була порушена кримінальна справа № 2209012 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.(а.с.237) 19.06.2009 року кримінальна справа була порушена відносно [PERSON] за ч.3 ст.286 КК України, яка була закрита Ізюмським міськрайонним судом Харківської області на підставі п.8 ст.6 КПК України в зв'язку зі смертю обвинуваченого.(а.с. 262-269,270) Згідно свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] року, про що зроблено відповідні актові записи № 7 та № 6. (а.с.271,272) Ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] померли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди що сталась [INFO] року при зіткненні локомотиву швидкого потягу та автомобіля ГАЗ - 31105 д.н.[NUMBER], який належав [PERSON] під керуванням [PERSON] підтверджується висновками судово-медичних експертиз № 123-ИЗ/09 та №124-ИЗ/09 (а.с.247-248,249-250) Як вбачається з матеріалів справи власником автомобіля ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.251) Власник автомобілю [PERSON] в жовтні 2008 року передав автомобіль ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER] [PERSON] для його ремонту та подальшого викупу [PERSON] з врахуванням суми витраченої на ремонт. Автомобіль потребував великого обсягу ремонтних робіт і тому вони домовились про закінчення ремонту в наприкінці січня 2009 року. Згідно протоколу допиту [PERSON], в якості свідка, в ході розслідування кримінальної справи, дослідженого в судовому засіданні, останній пояснив, що отримав від [PERSON] 4000 доларів США в якості передоплати за автомобіль та разом з автомобілем передав [PERSON] технічний паспорт на автомобіль. ( Том 2 а.с. 68-69 кримінальної справи № 1-П-23/2010р. [PERSON] в ході розслідування кримінальної справи пояснював, що по телефону дав вказівку працівнику СТО [PERSON] що [PERSON] разом з ним буде займатись ремонтом автомобіля ( Том № 2 а.с.86-88 кримінальної справи № 1-П-23/2010 р.); з 10 січня 2009 року знаходився на відпочинку в м. Трускавець, в цей період часу ремонтом займався [PERSON] (Том № 2 а.с.86-88 кримінальної справи № 1-П-23/2010 р.) Вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст.1187 ЦК, слід визначити дві основ ні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. У свою чергу матеріальна, або фактична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об'єктами. У разі якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення, вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. [PERSON] є юридичним володільцем транспортного засобу ГАЗ - 31105 д.н. [NUMBER], однак фактичним його володільцем на момент дорожньо-транспортної пригоди був [PERSON], який в жовтні 2008 року прийняв його в ремонт до свого СТО, частково сплативши його вартість власнику [PERSON] та здійснював фактичне володіння (ремонт, експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечним об'єктом. Судом встановлено, що з 11 січня 2009 року та до моменту дорожньо-транспортної пригоди автомобіль експлуатувався [PERSON], що підтверджується в судовому засіданні матеріалами кримінальної справи, а саме роздруківкою вхідних та вихідних дзвінків абонента [PERSON] номер телефона [NUMBER], згідно якої встановлено, що 11.01.2009, 12.01.2009,15.01.2009, 16.01.2009, 17.01.2009, 19.01.2009, 20.01.2009, 21.01.2009, 22.01.2009, 23.01.2009 з номера [NUMBER] абонента [PERSON] а також на його номер надходили дзвінки від абонента [NUMBER] що належить диспетчеру таксі «[INFO]» (а.с. 98-203 Том №3 кримінальної справи) Відповідно до матеріалів кримінальної справи диспетчерський пункт таксі «[INFO]» за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] Вказані обставини підтверджуються в судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON], яка пояснила, що її син 12 січня 2009 року повідомив її , що неофіційно влаштувався в таксі "[INFO]" таксистом у підприємця [PERSON]; свідка [PERSON], яка користувалась послугами [PERSON], як таксиста 15 січня 2009 року, при цьому він керував автомобілем Волга, номер [NUMBER]; протоколом про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП серії АГ №251378 від 12 січня 2009 року, відповідно до якого останній 12 січня 2009 року в 11-00 годин в м. Ізюмі керував автомобілем ГАЗ 31102 Д/Н [NUMBER] зі швидкістю 64 км/год, при обмеженні швидкості руху до 40 км.; постановою серії АХ № 022635 від 12.01.2009 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, копії яких долучені до справи (а.с.113,114 Том 1 цивільної справи), наявністю в машині радіостанції та знаку таксі.( а.с. 7-9 Том 1 кримінальної справи) Органами слідства, також встановлено, що [PERSON] не був офіційно працевлаштований в службу таксі, яка належить [PERSON] Однак [PERSON], дозволивши [PERSON] ремонтувати автомобіль, та експлуатувати його тим самим допустив до транспортного засобу третю особу, яка і скоїла ДТП. Відповідно до ч.3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Постановою старшого слідчого слідчого відділу УМВС України на Південній Залізниці від 16 грудня 2009 року [PERSON] було визнано цивільним відповідачем у справі ( а.с.217-218 Том 3 кримінальної справи). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"являвся, жодних заперечень проти позову не надав. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову до відповідача [PERSON] необхідно відмовити. Зазначеними вище діями (недбалістю) [PERSON] позивачеві [PERSON] була спричинена майнова шкода у вигляді витрат на поховання дітей - [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Позивач просить стягнути на його користь витрати пов'язані з похованням дітей, а саме : витрати на ритуальні послуги - 9 807,00 грн., витрати на поминки 11 903,65 грн., витрати на поминки : 9 днів - 1 552 грн., 40 днів - 7 767,76 грн., 1 рік - 12 063,26 грн. та виготовлення, встановлення пам'ятників, впорядкування могил -22 430,00 грн. Статтею 2 Закону України « Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення витрат на поховання підлягають частковому задоволення, а саме: витрати на ритуальні послуги - 9 807,00 грн. та витрати на виготовлення, встановлення пам'ятників, впорядкування могил -22 430,00 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що стосується витрат на поминальні обіди та придбання спиртних та безалкогольних напоїв то, зазначені витрати, понесені позивачем після поховання дітей, не відносяться до витрат на поховання померлих та не підлягають стягненню. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнається найвищою соціальною цінністю. Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до правил ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров'я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер дій [PERSON], враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, який зазнав непоправної втрати обох його дітей, доньки та сина, які загинули у віці 17 та 24 років, і всіх своїх надій, пов»язаних з ними, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, порушення нормального способу життя. Його здоров»я під тягарем пережитого погіршується, втрачено сенс життя, оскільки він жив заради дітей, їх майбутнього. Обоє, з загиблих дітей, були студентами вищих учбових закладів, перед ними тільки відкривалось доросле життя, пов'язане з роботою, одруженням, народженням дітей. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 2 000 000 грн., оскільки ним втрачено найцінніше у житті - дітей. З врахуванням викладених обставин суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 гривень. Ця сума, враховуючи непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних обставин не може вважатися завищеною чи надмірною. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 липня 2011 року, зі змінами, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру. Згідно з ч.2 ст.4 вказаного закону з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за відшкодування матеріальної шкоди в сумі 322,37 грн., за відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову відносно відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2014 року, змінені ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року, а саме: заборону відчуження будь-яким способом [PERSON] - автоматичної газонакопичувальної компресорної станції АГНКС -45, розташованої за адресою : [ADDRESS] та житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою : [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: partial