Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 1.02.1986 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували між собою шлюб, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.04.2013 року. Згідно обмінного ордеру №2168, виданного 9.03.1991 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , їх донька [PERSON] отримали право користування квартирою [ADDRESS] . Як вбачається з довідки ЖБК „Будівельник-11" №53 від 23.12.1991 року пайовий внесок за квартиру в розмірі 10 783 крб. був сплачений в повному обсязі і на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №403-С від 24.04.2001 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2017 року позивачу [PERSON] було виділено в користування кімнату жилою площею 12,1 м2 в спірній квартирі, а відповідачці [PERSON] - кімнату жилою площею 18,1 м2. На даний момент в спірній квартирі є зареєстрованими позивач, відповідачі та [PERSON] - онука позивача. Відповідачі з 18.10.2017 року не допускають позивача в квартиру [ADDRESS] , змінивши замки вхідних дверей. Неодноразові виклики працівників поліції позитивного результату не дали. Тому просять вселити позивача в спірну квартиру і зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судові засідання не з'явились жодного разу, але у направленному відзиві до суду просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши, що ніяким чином відповідачі не чинили перешкод позивачу і він має право в будь-який час користуватись спірним житлом. Крім того, дана квартира належить на праві власності і іншим членам родини, які також зареєстровані в даній квартирі і користуються нею. В судове засідання відповідач [PERSON] також не з'явилась жодного разу, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином (а.с.23; 60; 69; 73; 78; 89), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши позивача та його представника, свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як регламентує ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено у судовому засіданні, 1.02.1986 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували між собою шлюб, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.04.2013 року. Згідно обмінного ордеру №2168, виданного 9.03.1991 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , їх донька [PERSON] отримали право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається з довідки ЖБК „Будівельник-11" №53 від 23.12.1991 року пайовий внесок за квартиру в розмірі 10 783 крб. був сплачений в повному обсязі 10.10.1992 року (а.с.6) і на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №403-С від 24.04.2001 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с.5). На даний момент в спірній квартирі є зареєстрованими позивач, відповідачі та [PERSON] - онука позивача, що підтверджується довідкою Ф-3 від 17.11.2016 року (а.с.11; 46) і не заперечувалось учасниками справи. Відповідно до ч.4, ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2017 року позивачу [PERSON] було виділено в користування кімнату жилою площею 12,1 м2 в спірній квартирі, а відповідачці [PERSON] - кімнату жилою площею 18,1 м2 (а.с.12-13). Крім того, в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.2020 року була дана оцінка обставинам, що власника квартири [ADDRESS] [PERSON] не допускають в дане жиле приміщення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.121-127). Вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. За приписами ч.1; 3, ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За правилами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачі з 18.10.2017 року не допускають позивача в квартиру [ADDRESS] , змінивши замки вхідних дверей. Неодноразові звернення [PERSON] до працівників поліції позитивного результату не дали, що підтверджується листами Дарницького управління поліції, їх висновками та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.7-10; 44; 52-53). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердив чинення перешкод відповідачами позивачу у користуванні спірною квартирою. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що факт незаконного чинення перешкод відповідачами позивачу знайшов своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, тому позивач як власник спірної квартири підлягає безумовному вселенню у вказане житло, а відповідачів необхідно зобовязати не чинити перешкоди позивачу у її користуванні. На підставі ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, тому з відповідачів в рівних частках необхідно стягнути на користь позивача 640 грн. судового збору.

Outcome: approved