Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] просить суд: визнати наказ №132 від 19.10.2017 року про звільнення [PERSON] із займаної посади водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України - незаконним. Поновити [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів І категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» з 19.10.2017 року. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103285,60 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] заборговану заробітну плату у розмірі 2111,75 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 5164,28 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] невиплачену надбавку за класність в розмірі 83077,64 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] невиплачену доплату за роботу у святкові і неробочі дні в розмірі 49069,68 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] невиплачену доплату за роботу у нічну зміну в розмірі 22418,06 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 103285,60 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] незаконні утримання з заробітної плати: за видану продукцію 11443,84 грн., за понесені витрати 2526,00 грн., за перевищення ліміту мобі\-льного зв'язку 586,16 грн., а всього 14556,00 грн. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь [PERSON] понесені ним витрати, пов'язані із сплатою судового збору в сумі 960 грн. та оплатою за надану правничу допомогу в сумі 34803,00 грн. Допустити негайне виконання судового рішення в межах виплати [PERSON] заробітної плати за один місяць. [PERSON] мотивує свої позивні вимоги тим, що згідно із ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Власником даний термін було пропущено. Також при звільнені не було враховано, що під час перевезенням ним комбікорму він не був матеріально відповідальною особою, на нього не було покладено обов'язків щодо здавання вантажу, а також обов'язків експедитора. Ним не було допущено викрадання або втрати під час транспортування комбікорму. За виконану роботу [PERSON] вважає, що внаслідок помилок та неправильних обрахунків утвори\-лась недоплата із заробітної плати, а саме не враховувалось робота у святкові в не робочі дні, не виплачувалась надбавка за класність, за роботу у нічну зміну яка складає загальною сумою 156667.13 грн., проводились незаконні утримання з заробітної плати: за видану продукцію 11443,84 грн., за понесені витрати 2526,00 грн., за перевищення ліміту мобільного зв'язку 586,16 грн. [PERSON] також вважає, що незаконним звільненням йому була нанесена моральна шкода яка полягає в тому, що в наслідок порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду він оцінює в 5000 грн. [PERSON] також просить суд стягнути з відповідача на його користь з середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 5164,28 грн., а також понесені ним судові витрати за надану правничу допомогу в сумі 34803,00 грн.. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] позов не визнає мотивую тим, що під час роботи [PERSON] за виконану роботу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата відповідно до Закону України «Про оплату праці». Підставою звільнення слугувало те, що під час проведеної перевірки було виявлено, що протягом 2017 року [PERSON] при здійснені перевезень комбікорму, постійно здійснювалось здавання комбікорму з недостачами в середньому 40-60 кг. кожен рейс. [PERSON] також вважає, що своїми діями ТОВ «Катеринопільський елеватор» не завдала [PERSON] моральної шкоди. При видачі трудової книжки виникла затримка із-за вини [PERSON] який умисно не отримував трудову книжку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] які працюють механіками по випуску транспортних засобів, автомобільного гаража ТОВ «Катеринопільський елеватор», а [PERSON] медичною сестрою, суду пояснили, що вони при виїзді з автомобільного гаражу автомобіля під керуванням [PERSON] виписувалась та вручалась [PERSON] подорожній лист в якому зазначалось час, дата та маршрут руху, а [PERSON] робили відмітку про допуск водія на роботу по стану здоров»я. Свідок [PERSON] який працює головним бухгалтером ТОВ «Катеринопільський елеватор» суду пояснив, що [PERSON] нараховувалась та виплачувалась заробітна плата за виконану роботу на підставі подорожних листів. Заборгованості по заробітній платі ТОВ «Катеринопільський елеватор» перед [PERSON] не має. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що на засіданні трудового колективу ТОВ «Катеринопільський елеватор» дали згоду адміністрації на звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом з [PERSON] працювала водієм в авто гаражі ТОВ «Катеринопільський елеватор», при виїзді на лінію водієві видавався подорожній лист з відмітками механіка по випуску та медичної сестри. Як проводилась нарахування заробітної плати і які складові входили їй невідомо. Договір про матеріальну відповідальність з водіями адміністрацією ТОВ «Катеринопільський елеватор» не укладався. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, допитаних свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згіднодо ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Так, судом достовірно встановлено, що 20.09.2012 року [PERSON] наказом №131 був прийняти на роботу з 27.09.2012 року в гараж автомобільний ТОВ «Катеринопільський елеватор» на посаду водія автотранспортних засобів 1-ї категорії. Наказом №132 від 19.10.2017 року [PERSON] був звільнений з роботи з посади водія автотранспортних засобів 1-ї категорії в зв'язку із втратою довір'я на підставі п.2ст.41 КЗпП України. Так, згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч.3 ст.41 КЗпП України, розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, a y випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. В Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. В пункті 28 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачається: при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Як правило, такі дії мають корисливий характер. Це крадіжки цінностей, використання їх у своїх особистих цілях, порушення правил торгівлі, відпуск товарів у борг, порушення правил зберігання матеріальних цінностей, допущення недостачі або надлишків товарів, халатне відношення до роботи тощо. Для втрати довіри не обов'язково, щоб шкода була нанесена. Досить, щоб працівник своїми діями створив можливість для заподіяння шкоди. Факт добровільного відшкодування заподіяного збитку не перешкоджає звільненню за мотивом втрати довіри. Вчинення винних дій працівника, що призвели до втрати довіри до нього з боку власника чи уповноваженого ним органу, може бути як умисним так і з необережності. Для правових наслідків звільнення з цих підстав не має значення, чи працівник свідомо і умисно вчиняв винні дії чи легковажно ставився до своїх обов'язків, або з необережності допустив дії, що дають ґрунтовні підстави для втрати довіри до нього. Висновок власника або уповноваженого ним органу про втрату довіри до працівника має бути обґрунтований та підтверджений доказами. Краще, коли ці докази оформлені документально. Наприклад, є підтвердження інвентаризаційним актом, актами ревізії чи іншими документами. Таким чином роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника. Так, згідно висновку службової перевірки від 28.09.2017 року було встановлено, що водієм [PERSON] при перевезенні комбікорму з ТОВ « Катеринопільський елеватор» на «Оріль-Лідер» за кожен рейс з недостачею комбікорму в середньому 48 кг.. В судовому засіданні досліджені 47 товарно транспортні накладні водія [PERSON] за 2017 рік при перевезенні вантажу (комбікорму) з ТОВ «Катеринопільський елеватор» до місця розвантаження ТОВ «Миронівська птахофабрика», ПАТ «ОРІЛ-ЛІДЕР» нестача комбікорму складала від 20 до 60 кг. (т.1а.с.124-169). В судовому засіданні [PERSON] не заперечував нестачу комбікорму, але даний факт пов'язував з технічними несправними вагами як при погрузці так і на місці розвантаження комбікорму. Версія [PERSON] про технічні несправні ваги, спростовується свідоцтвами про перевірку автоматизованого ваговимірювального комплексу на ТОВ «Катеринопільський елеватор», ТОВ «Миронівська птахофабрика», ПАТ «ОРІЛ-ЛІДЕР», які є технічно справними (похибка «0») (т.2 а.с. 148-160). Таким чином, враховуючи, що робота [PERSON] як водія автотранспортного засобу, була безпосередньо пов'язана з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, що полягала в їх прийнятті та транспортуванні за відповідними товаро-супровідними документами, своїми діями [PERSON] (нестача комбікорму), давала підставу адміністрації ТОВ «Катеринопільський елеватор» для втрати довіри до [PERSON], суд приходить до висновку, що наступне звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було проведено за наявності відповідних підстав для такого звільнення та є законним. В зв'язку з цим, позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним звільнення та поновлення його на роботі задоволенню не підлягають, як безпідставні. Посилання позивача в своєму позові та його представника позивача під час дачі пояснень в судовому засіданні на відсутність між ним та ТОВ « Катеринопільський елеватор» договору про матеріальну відповідальність та посадової інструкції суд не приймає до уваги, так як договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між адміністрацією ТОВ «Катеринопільський елеватор» та [PERSON] було підписано 04.01.2014 року (т.1 а.с.17), крім цього суд вважає не укладення договору про повну матеріальну відповідальність як доказ незаконності звільнення, оскільки наявність останніх не є обов'язковою умовою для звільнення з підстав, передбачених п.2 ст.41 КЗпП України, така правова позиція відповідає позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 13 липня 2016 року у справі №203/2181/15-ц. Оскільки судом не встановлено порушень трудового законодавства при звільненні позивача, не підлягають задоволенню і позовні вимоги останнього про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які є похідними від вимог про незаконність звільнення та поновлення на роботі. Позивні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборговану заробітну плату, невиплачену надбавку за класність, невиплачену доплату за роботу у святкові і не\-робочі дні, невиплачену доплату за роботу у нічну зміну, компенсацію за затримку розрахунку при звіль\-ненні, незаконні утримання з заробітної плати за ви\-дану продукцію за перевищення лі\-міту мобільного зв'язку не підлягають задоволенню оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» видами заробітної плати є: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно норм праці (норма часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці; А) загальна сума заробітної плати з роз шифровкою за видами оплат; Б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; В) сума заробітної плати, що належить до виплати. Судом встановлено, що заробітна плата нараховувалась відповідно до Закону України «Про оплату праці», що підтверджується досліджені в судовому засіданні розрахункові листи за період роботи [PERSON] (т.1 а.с.175-205). Позивні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки видачі тру\-дової книжки у розмірі 5164,28 грн. підлягає до задоволення оскільки; відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України день звільнення [PERSON] 19.10.2017року повинна була видана належним чином оформлена трудова книжка. [PERSON] отримав трудову книжку 02.11.2917 року. Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або упо\-вноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час за\-тримки видачі трудової книжки. Затримка у видачі трудової книжки становить 11 днів, суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає до стягнення 5164,28 грн. середнього заробіт\-ку за затримку видачі трудової книжки. 469,48 грн. х 11 робочих днів = 5164,28 грн.. Судові витрати понесені [PERSON] стягненню з ТОВ "Катеринопільський елеватор» не підлягають. На підставі ст.38 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Ст.ст.41,235 КЗпП України.

Outcome: approved