Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

04.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши вимоги просив стягнути з ТОВ «АРТ-МАСТЕР» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 332,20 грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні станом на 02.09.2014 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10.02.2009 року Позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «АРТ-МАСТЕР» на посаду адміністратора реєстрації Харківської філії згідно з наказом № 3/10.0209-К. В подальшому Позивач був переведений на посаду керівника Харківської філії згідно з наказом № 4/12.0209-К. Позивач зазначає, що 30.05.2014 року він був звільнений з займаної посади у відповідності з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін згідно наказу № 18/30.05.14-к від 30.05.2014 року. Також Позивач стверджує, що у день його звільнення сума боргу ТОВ «АРТ-МАСТЕР» по заробітній платі та іншим виплатам перед Позивачем склала 18332,20 грн. Зазначає, що на момент звільнення з Позивачем не було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати, а тому просить стягнути з Відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 332,20 грн. Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1625,40 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.05.2014 року Позивача було звільнено з займаної посади керівника Харківської філії у відповідності з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін згідно наказу №18/30.05.14-к від 30.05.2014 року (а.с.4). Також, судом встановлено, що у Відповідача перед Позивачем утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати станом на травень 2014 року в розмірі 18 332,20 грн. (а.с.7). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В судовому засіданні було встановлено, що Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати праці, внаслідок чого у нього перед Позивачем утворилась заборгованість по сплаті щомісячної заробітної плати. Доказів того, що Відповідач виплатив Позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 332, 20 грн., не надано. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з Відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 18 332,20 грн. підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що в день звільнення виплату належних позивачу сум відповідачем не було здійснено. Ст. 116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. З матеріалів справи вбачаться, що посадовий оклад позивач в березні 2014 року становить 528,30 грн., а в квітні 2014 року становив 427,54 грн. Середньоденна заробітна плата позивача за один день роботи становить 25,83 грн., виходячи з наступного розрахунку: 528,30 грн. (заробітна плата за березень) + 427,54 грн. (заробітна плата за квітень) / 37 (кількість відпрацьованих днів за березень та квітень) = 25,83 грн. Отже, 25,83 грн. х 63 роб. днів = 1627,29 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні за період з 30.05.2014 по 02.09.2014 р.р. в розмірі 1627,29 грн. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що Позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, з Відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved