Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON], що діє від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригодидо [PERSON], третя особа ПрАТ «СК «Україна». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 14.01.2016 року в м. Києві по пр. Науки, буд. № 11 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шевролет Авео» д.н.з. [NUMBER] під його керуванням та автомобіля «Део Ланос» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2016 року винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] Зазначена постанова набрала законної сили 15.03.2016 року. За даними звіту № 16/02/16 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу складеного 02.02.2016 року ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу та ВТВ склала 4 599, 40 грн. У зв'язку з викладеним вище, просив стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування майнової шкоди 4 599, 40 грн., судові витрати по оплаті послуг спеціаліста - оцінювача у розмірі 600, 00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 21 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи присутнім у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що його обов'язкова цивільно-правова відповідальність як власника колісного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» відповідно до полісу АІ/4142716, що був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, а тому відшкодовувати заподіяну шкоду має саме страхова компанія у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.. Третя особа ПрАТ «СК «Україна» у судове засідання явку свого представника не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталося. З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача та відповідача, суд ухвалив завершувати розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.01.2016 року в м. Києві по пр. Науки, буд. № 11 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шевролет Авео» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Део Ланос» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2016 року (а.с. 6). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За даними звіту № 16/02/16 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу складеного 02.02.2016 року ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу та ВТВ склала 4 599, 40 грн. (а.с. 7-18). За правилами ст. ст. 1187, 1194 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухонебезпечних і вогненебезпечних, та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За даними полісу № АІ/4142716 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 11.04.2015 року, обов'язкова цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Део Ланос» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» (а.с. 41). Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути завдану йому шкоду саме з [PERSON] Натомість, відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову зазначав, що оскільки позивач не звертався з вимогою про відшкодування школи завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні до страхової компанії, ні до МТСБУ, його вимоги є передчасними, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров"я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, і особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його або третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. За правилами ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, з вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На підставі викладеного вище, слід зазначити, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. В разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача не ґрунтуються на законі, а завдана позивачу [PERSON], майнова шкода у розмірі 4 599, 40 грн., має бути відшкодована саме [PERSON] на задоволення позовних вимог останнього. Судові витрати, понесені позивачем у частині сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved