Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката Калініна С.К. звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №49567 від 25.09.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" заборгованість за кредитним договором в розмірі 15145 грн. та стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у в розмірі 454 грн. і витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №49567 від 25.09.2020 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості в розмірі 15145 грн. Виконавчий напис приватний нотаріус мотивував тим, що вона є боржником за кредитним договором № AG59422068 від 17.09.2018 року укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 01.07.2019 по 11.03.2020, сума заборгованості складає 14145 грн., за вчинення виконавчого напису 1 000 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис є протиправним, оскільки винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Зазначає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що на сьогоднішній день редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, що передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Зважаючи на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тому з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних правовідносин. Позивач вказує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.09.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, при цьому укладений між банком та нею кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від останнього надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача та просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, 12.07.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про відмову у витратах на правничу допомогу та зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №49567 за яким із [PERSON] звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором № AG59422068 від 17.09.2018 року укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ідентифікаційний код юридичної особи 38750239; стягнення заборгованості проводиться в період з 1 липня 2019 року по 11 березня 2020 року, сума заборгованості складає 14145 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7000,00 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 145 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями - 7000,00 грн.; за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 15145,00 грн. (а.с. 11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. від 12.01.2021 року відкрите виконавче провадження (ВП №64090945) з примусового виконання спірного виконавчого напису (а.с. 13). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлено Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у редакції станом на час вчинення спірного виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 25 вересня 2020 року убачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Однак, Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Тобто, на сьгоднішній день редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 25.09.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення. Окрім того, судом встановлено, що укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» кредитний договір № AG59422068 від 17.09.2018 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, не посвідчений нотаріально, вказаний факт також не заперечувався відповідачем. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, а саме оригіналу нотаріально посвідченого договору, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. У позовній заяві позивач вказала попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу до позову додано: Договір № б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 19.03.2021 року, укладений між адвокатом Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та позивачем; Додаток № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н 21 від 19.03.2021, пунктом 2 якого визначено, що за надання професійної правничої допомоги, передбаченої в п.п. 1.1. договору, клієнт сплачує гонорар (винагороду) в розмірі 5 000 грн.; рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди); Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.06.2021, що є Додатком № 2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 19.03.2021; меморіальний ордер про сплату позивачем коштів за договором АБ «Калінін і Партнери» - від 15.07.2021 на суму 5000 грн. За викладених обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі в розмірі 1 362 грн., що складають - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved