Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, зазначаючи що сторони зареєстрували 22.02.2013 року шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №59. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї є не можливим. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, до досягнення дочкою повноліття, аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку та залишити проживати доньку з матір"ю. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з проханням слухати справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з проханням слухати справу за його відсутність, позовні вимоги визнав. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення частково позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували 22.02.2013 року шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №59. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї є не можливим. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка стверджує, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання його неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, при визначенні розміру стягнення аліментів, враховує всі обставини встановлені у судовому засіданні, а саме те, що відповідач є працездатним, доказів про наявність інших утриманців відповідач суду не надав, тому суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Оскільки при подачі позову позивачка була звільнена від оплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial