Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення права власності, в якому вказує, що за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.04.2011 року, житловий будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. За зазначеним рішенням житловий будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області розділено як спільне майно, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини будинку, за кожним. Рішення набуло законної сили. Так, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно Відповідач на праві спільної часткової власності володіє 1/2 частиною житлового будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області. Позивачу відповідно належить на праві спільної часткової власності інша 1/2 частина житлового будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області. Позивач проживає у будинку разом із своєю сім єю, дружиною та сином, що унеможливлює проживання Відповідача у будинку, оскільки сторони не є членами однієї сімї, мають неприязні стосунки. В звязку з тим, що добровільно вирішити питання про відшкодування відповідачу грошової компенсації позивачу не вдалося, він звернувся до суду про можливе відшкодування відповідачу - матеріальної компенсації за 1/2 частини спільного будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, оскільки таку частину спільного будинку неможливо виділити в ізольоване приміщення. Так, згідно з висновку судово будівельно-технічної експертизи від 08. 05. 2008 року будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, з технічної точки зору розділити з надвірними будівлями в натурі у відповідності до розміру частки кожного із співвласників по 1/2 частині - не можливо. Позивач звертався до уповноважених регіональної газової компанії «Запоріжгаз» з заявою про встановлення додаткового лічильника обліку газу за адресою будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, у відповідь надали розяснення, що згідно чинного законодавства України, неможливо встановити додатковий лічильник газу та укласти більше одного договору за однією поштовою адресою. Після розподілу будинку, Позивач у досудовому порядку пропонував Відповідачу обміняти 1/2 частини спільного будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, на квартиру у центрі міста Оріхів, яку пропонував розділити між Відповідачкою та спільною донькою, Третьою особою [PERSON] по 1/2 частині кожній. На підтвердження своїх намірів Позивач, придбав на ім я своєї матері двокімнатну квартиру, № 11 у будинку № 12 по вулиці Гоголя у м. Оріхів, Запорізька область. Яку у подальшому успадкував. Позивач подбав про капітальний ремонт у квартирі та облаштував її меблями. Донька [PERSON] якийсь період часу проживала у зазначеній квартирі, але згодом виселилися так як Відповідач відмовилася від обміну власністю, оскільки не планувала проживати у м. Оріхові. Спірне питання залишилось відкритим, оскільки сторони не дійшли згоди з цього питання. Через декілька років, Позивач знову підняв це питання, у липні 2015 року Відповідачка була не проти, щодо припинення права власності на 1/2 частину будинку за умов переходу права власності на квартиру на ім я спільної доньки, [PERSON]. У період підготовки Позивачем документів для відповідного правочину, Відповідачка знову відмовилася від пропозиції Позивача, щодо спільної часткової власності. Натомість заявила, що бажає в рахунок компенсації за частину будинку грошову винагороду, яку оцінила у 30 000, 00 грн. (тридцять тисяч Доларів США). Позивач пропонував Відповідачу самостійно звернутися до будь якого субєкта оціночної діяльності з метою встановлення вартості будинку, для виплати цієї суми Відповідачу, однак остання відмовилася з мотивів, що вартість 1/2 частина будинку, буде меншої за її вимоги. Таким чином, з метою оцінки вартості спільного будинку Позивач звернувся до суб єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON], яка за результатами проведеної оцінки встановила, станом на 12.02.2016 року, що ринкова вартість будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, складає 499 725, 00 грн. , у зв язку з цим, вартість 1/2 частини вказаного будинку складає 249 862, 50 грн. Земельна ділянка площею 0, 0781 га, що знаходиться вул. Карла Лібкнехта 65 у м. Оріхів Запорізької області, належить одноособово Позивачу на підставі договору дарування від 07. 08. 2010 року. На момент розподілу будинку, земельна ділянка належала Батьку Позивача, [PERSON], 28. 12. [INFO], який потім подарував її Позивачу. Вартість 1/2 частини будинку є меншою за вимоги Відповідача, добровільно вирішити питання, щодо спільної власності, неможливо. А також Відповідачка відмовилася продати свою частку іншим, оскільки вважає, що ніхто окрім Позивача її не придбає, оскільки виділити в натурі таку частку неможливо. Однак від Позивача, Відповідач вимагає більше ніж коштує 1/2 частина будинку, з незрозумілих для Позивача підстав. Зі слів родичів Відповідачка у Київській області будує будинок, можливо з цих намірів і завищує вартість своєї 1/2 частини будинку, оскільки потребує грошей. На протязі п 'яти років Позивач намагався врегулювати питання спільної власності у досудовому порядку, оскільки Відповідач постійно у судовому порядку відмовлялася вирішувати це питання, а також, Відповідач відмовився від трьох варіантів запропонованих Позивачем для вирішення спірного питання, останній врешті решт звертається до суду, пропозиції та можливості Позивача є вичерпними. Відповідач наразі не зареєстрована та з 2006 року не проживає у спільному будинку. Відповідач, як співвласник на утримання будинку кошти не виділяє, Позивач самостійно утримує спільне майно, а також будинок потребує капітального ремонту, з метою відновлення належного стану для проживання, у деяких кімнатах за рахунок Позивача проведений косметичний ремонт. Позивач вважає, що оскільки сумісне проживання та користування двох сімей будинком неможливо, а також неможливий виділ в натурі частки Відповідача, Позивач як альтернативний спосіб врегулювання спірного питання, щодо поділу спільного будинку вважає - виплату матеріальної компенсації Відповідачу за ту частку будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, а саме 249 862, 50 грн. Третя особа, [PERSON] створила родину та зі своїм чоловіком та дитиною проживає окремо. У досудовому порядку Відповідачу було запропоновано грошові кошти за належну їй 1/2 частини вказаної квартири, остання відмовилася від всіх пропозицій Позивача. З огляду на вказане, виділити в натурі 1/2 частку будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, Відповідачу [PERSON] - неможливо, однак це питання можливо вирішити за допомогою відшкодування Відповідачу вартості її частини права власності, а саме 1/2 частини будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області. Відповідачка користується своїм право власника на 1/2 частину будинку № 65, провокуючи Позивача, востаннє зявилася до будинку 28. 01. 2016 року вчинила сварку, вимагала грошові кошти за частину своєї власності у розмірі 25 000, 00 доларів США(двадцять пять тисяч доларів США 00 центів), Позивач звернувся до органів поліції. Прохає суд списати з Депозитного рахунку суду на користь [PERSON] (код іпн [NUMBER], [NUMBER] виданий 05.12.1996 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрована за адресою: [INFO] 08700) в рахунок компенсації за 1/2 частини будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, кошти у розмірі, що відповідають ринковій вартості 1/2 частини будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, у сумі 249 862, 50 грн. Припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину будинку № 65, та його складові частини, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини будинку № 65, та його складові частини, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, прохала їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просить у їх задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON]О позовні вимоги не визнала та просить у їх задоволенні відмовити. Інші треті особи до судового засідання не з`явилися, надали заяви в яких прохали суд розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони , вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази надані сторонами як обґрунтування позовних вимог, так і заперечення проти них , вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав: Нормами статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому\~\~цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України , статей 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням\~\~інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України право власності особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника можливий за наявності хоча б однієї із чотирьох передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав і таке припинення у всякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї і за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені з правовою позицією Верховного Суду України, викладених у постановах від 16 січня 2012 року № 6 - 81 цс 11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 13 травня 2015 року № 6-93цс15 які в силу вимог\~\~ст 360-7 ЦПК України \~ є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.04.2011 року, житловий будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]./а.с 10-12./ За зазначеним рішенням житловий будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області розділено як спільне майно, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини будинку, за кожним./а.с 10-12./ Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно Позивач та Відповідач на праві спільної часткової власності володіють 1/2 частиною житлового будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області/а.с./. Згідно з висновку судово будівельно-технічної експертизи від 08.05.2008 року будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, з технічної точки зору розділити з надвірними будівлями в натурі у відповідності до розміру частки кожного із співвласників по 1/2 частині - не можливо./а.с./ Відповідно до довідки № 106 від 17.02.2016 регіональної газової компанії «Запоріжгаз» [PERSON]звернувся з заявою про встановлення додаткового лічильника обліку газу за адресою будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, у відповідь надали розяснення, що згідно чинного законодавства України, неможливо встановити додатковий лічильник газу та укласти більше одного договору за однією поштовою адресою./а.с. 16/ Відповідно до довідки КП «Оріхівський комунальник» Оріхівської міської ради №111 від 24.03.2016 року встановлено , що особовий рахунок № 01291, який відкритий на імя позивача, розділити на двох співвласників неможливо так, як за однією поштовою адресою укладається лише один договір /а.с. 49/. Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи, станом на 08 травня 2008 року , на момент розподілу житлового будинку між колишнім подружжям [PERSON], дійсна ринкова вартість житлового будинку складала 395534 гривні. Відповідно до цього ж висновку, з технічної точки зору розділити житловий будинок з надвірними будівлями в натурі у відповідності до розміру частки кожного із співвласників по ? частині не можливо. Відповідно до цього ж висновку визначено варіанти порядку користування житловим будинком та надвірними будівлями . Однак відповідач не захотіла скористатися своїм правом користування належною їй ? частиною житлового будинку за надвірними будівлями /а.с. 23-27/. Ринкова вартість будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, відповідно до звіту про оцінку житлового будинку ( без урахування права власності на земельну ділянку) № 2/2 від 12.02.2016 року, складає 499 725, 00 грн. , у зв язку з цим, вартість 1/2 частини вказаного будинку складає 249 862, 50 грн./а.с 119-152./ У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику\~\~застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий\~\~будинок» зазначено, що розмір грошової компенсації визначається\~\~за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною\~\~вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Земельна ділянка площею 0, 0781 га, що знаходиться по вул. Карла Лібкнехта 65 ум. Оріхів Запорізької області, належить одноособово Позивачу на підставі договору дарування від 07.08.2010 року. На момент розподілу будинку, земельна ділянка належала Батьку Позивача, [PERSON], 28. 12.1936 року народження, який потім подарував її Позивачу. /а.с 17-22./ В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вказувала, що підставами для припинення права власності відповідача на належну їй частку є те, що спірний будинок є неподільним, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сім'ї. Судом встановлено, що між сторонами фактично склалися стійкі неприязні відносини, з приводу конфліктів як позивач так і відповідач неодноразово зверталися до правоохоронних органів. Позивач [PERSON] перебуває в іншому шлюбі , від якого має малолітню дитину. Відповідач [PERSON] також перебуває в іншому шлюбі, зареєстрована та постійно проживає в іншій області. Отже, проживання позивача та відповідача з новими сім'ями у даному будинку неможливо і з морально-етичних міркувань . Відповідно до вимог ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно з вимогами ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, ставши власником 1/2 частки спірного будинку відповідач не поселилася в ньому і не проживає там і на даний час, будинком не користується, так як проживає в м.Києві, не провидить оплату витрат по утриманню жилого будинку і господарських будівель та споруд. Останньою зазначене твердження не спростовано. Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок(квартиру), зобовязані забезпечувати його схороність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона не згодна з отриманням відповідної грошової компенсації у зв'язку із незначним її розміром і взагалі бажає проживати в даному будинку. Посилання відповідача на те, що при присудженні одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у спільній сумісній власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку ставиться питання не про поділ майна подружжя відповідно до ст. 71 СК України, а про припинення права власності відповідно до ст. 365 ЦК України, яка не передбачає згоди іншого співвласника. Доводи відповідача про те, що вартість спірного приміщення за висновком експертизи занижена, не можуть бути також враховані а судом, оскільки спростовуються матеріалами справи і зокрема, висновком експертизи та відсутністю жодних клопотань відповідача про призначення повторної судової експертизи на предмет перевірки дійсної вартості приміщення. Посилання відповідача на ті обставини , що позивач не дав їй змогу провести свою оцінку вартості житлового будинку, суд вважає безпідставними , так як відповідач не надала жодних доказів укладення нею угоди та не назвала жодного прізвища експерта, чи експертної установи, куди вона зверталася з заявою про проведення оцінки будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як убачається з матеріалів справи, позивач цей обов'язок виконав. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON]до подачі позову на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Запорізькій області, що підтверджується банківською квитанцією від 30 березня 2016 року (а.с. 116) було внесено вкошти в сумі 249 862, 50 грн., що становить вартість 1/2 частки житлового будинку по вул. К.Лібкнехта,65, м.Оріхів, Запорізької області. Отже процедура внесення суми відшкодування вартості майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у звязку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобовязань перед іншою. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , Перший протокол та протоколи N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини « суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 листопада 2007 року у справі "Україна-Тюмень" проти України"\~\~зазначив, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу лише за виключних обставин (п.57). Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року) у справі «[PERSON] проти України» (заява № 35041/05) установив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, а саме: незаконного позбавлення особи майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може привести до негативних економічних наслідків для цієї особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Твердження відповідачки про те, що позбавлення її права на 1/2 частку у житловому будинку завдасть їй істотної шкоди спростовано в ході судового розгляду . Так як встановлено, що позивач після розподілу майна придбав двокімнатну квартиру за адресою, зробивши в ній капітальний ремонт, перевіз меблі, але відповідачка відмовилася від даної пропозиціі, забажавши виплатити їй грошову компенсацію У розмірі 25\~000,0 доларів. Позивач запропонував їй 17\~000,00 доларів, але вона також відмовилася, та вчинила сварку 28 січня 2016 року біля двору будинку, вимагавши від позивач 25\~000,00 доларів США. [PERSON] звернувся з заявою до поліції, що підтверджується наявними доказами у справі/а.с.153-157/ Посилання [PERSON] на те, що вона не користується будинком через перешкоди, які чинить позивач не може бути прийнято до уваги. Захист порушеного права може здійснюватися судом лише при зверненні з позовом. Відповідачка не заявляла вимоги про захист права власності щодо даного будинку. Суд розглядає справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог. Доводи відповідачки про те, що в даній ситуації порушуться права доньки [PERSON], є теж неприйнятними. У спірному будинку [PERSON] не має права власності, в цьому будинку не проживає з 2006 року, а лише зареєстрована, має у власності двокімнатну квартиру ,яка знаходится за адресою :[ADDRESS] та мешкає зі своїм чоловіком та дитиною. Суду відповідачем не нанадо будь-яких доказів, що свідчать про намагання її використовувати свою частину будинку. Відповідач відповідно до ст.ст.151 ЖК України не виконує обов'язків щодо утримання та збереження домоволодіння. Зазначені обставини беззаперечно свідчать про те, що відповідач втратила інтерес до спірного будинку як до житла, а її дії (періодичне породження конфліктів з [PERSON], не участь у витратах на утримання будинку) свідчать про зловживання правами співвласника майна, що є неприпустимим з огляду на порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності ( ст. 3 ЦК України ), (така ж правова позиція, що згідно з ч. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх суддів України, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4ц14)). Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, та інших осіб, які беруть участь в справі. При цьому як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, судом встановлено, що спірний будинок є неподільним, спільне володіння і користування будинком неможливе через неприязні стосунки, які склалися між сторонами, частка відповідача не може бути виділена в натурі, припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки з позивача суд стягне внесену останньою грошову суму (вартість частки) на депозитний рахунок суду,( відповідачка відмовилася від пропозицій позивача , а саме від двокімнатної квартири чи грошової компенсації у розмірі 17\~000,0 доларів). Витрати на утримання будинку відповідач не несе та не користується спірним майном, ці обставини [PERSON] не оспорювались, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як припинення права власності відповідача на частку в спільному майні не суперечить ст. 321 ЦК України, ст. ст. 41, 92 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. З відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір , що становить 1 відсоток від вартість майна, право власності на яке визнано за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved