Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, свої вимоги вмотивувала тим, що вона є бабусею [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON], яка є її донькою та [PERSON] є батьками її онука. Відповідачі не виконують свої батьківські обов'язки, вихованням дитини зовсім не займаються, дитина для них байдужа. Відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними засобами, лікуватися не хоче, ніде не працює. На всі її зауваження та прохання щодо відношення свого сина, відповідачка відноситься агресивно. Її не цікавить чи їла дитина, в чому він одягнутий, чи не хворіє вона живе своїм власним життям і думає тільки про себе. Деякий час дочка проживала з чоловіком, який теж зловживає наркотичними засобами і який обікрав її квартиру, стосовно чого відкрито кримінальну справу. Останні два місяці відповідачка [PERSON] взагалі не проживає вдома. За весь цей період вона жодного разу не подзвонила не поцікавилася дитиною, не відвідала сина, та і онук не згадує про матір. Вона намагалася з нею зв'язатися, але вона змінила номер телефону, на зв'язок не виходить і їй невідомо її місце перебування. Відповідач [PERSON] теж не приймає участі у вихованні сина. Він ніде не працює, вживає спиртні напої, теж живе своїм власним життям, сином не цікавиться, і крім того, на даний час відносно нього відкрита кримінальна справа. Хоча відповідачі перебувають у шлюбі, але вже рік вони разом не живуть, кожен з них живе своїм життям і дитина для них байдужа. Майже з самого народження дитини ним займається вона. На даний час онук проживає з нею, повністю перебуває на її утриманні і вихованням дитини займаємося тільки вони з чоловіком. Батьки дитиною зовсім не цікавляться, матеріально його не забезпечують, не приходять до дитячого садочка, щоб хоч побачити його, не відвідують з ним лікаря. В судовому засіданні, позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. з підстав викладених у позовній заяві, а також просила призначити її опікуном її малолітнього онука [PERSON], [INFO]. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з"явились. На виконання вимог ст. 76 ЦПК України відповідачка повідомлялась належним чином через житлово-комунальні органи по місцю свого проживання та реєстрації, однак 13 вересня 2016 року за вх. № 45273 на адресу суду надійшов акт від працівників ЖЕД № 210 про неможливість вручення, в зв'язку із тим, що відповідачка не проживає за вказаною адресою протягом п'яти місяців. Відповідно до ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов'язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився , про те, через загальну канцелярію за вх. № 44924 від 12.09. 2016 року надіслав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечує проти позовних вимог ( а.с. 42). Представник третьої особи, Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Піренко Т.І., яка діє на підставі довіреності № 101-417/01 від 18.01.2016 року підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Принагідно також зауважити, що розділом 5 листа Апеляційного суду міста Києва від 01.09.2013 року «Узагальнення практики судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства при розгляді цивільних справ у порядку заочного розгляду» звернуто увагу судів, що у випадку наявності клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності відсутні підстави для ухвалення заочного рішення. У такому випадку відповідач вважається присутнім і причини його неявки не з'ясовуються. З огляду на зазначені положення законодавства, суд прийшов до висновку про проведення розгляду справи в звичайному порядку, передбаченому ЦПК України, без ухвалення заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідка [PERSON], яка підтвердила у судовому засіданні той факт, що відповідачі не виконують свої батьківські обов'язки, вихованням дитини не займаються та те, що дитина для них байдужа, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В пункті № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], про що зроблено актовий запис № 3714 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м Києві, батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 9 ) Відповідно до Висновку від 15 липня 2016 року за № 101-6522/03 Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ( протокол засідання Комісії № 13 від 14 липня 2016 року ) встановлено наступне: « [PERSON], [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не намагаються забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбуються про стан його здоров'я." Отже, своїми діями, відповідачі свідомо порушують свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав » від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч. 1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Разом із цим, позивач в своїх позовних вимогах ставила питання щодо призначення [PERSON], [INFO] опікуном над малолітнім онуком [PERSON], [INFO]. Як слідує з матеріалів справи, позивач жодних належних доказів в вигляді висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність призначення її опікуном над [PERSON], [INFO] не надає і в цій частині вимоги не підлягають задоволенню. А відтак, суд в праві роз'яснити позивачу про те, що вона в змозі звернутись із вищевказаними вимогами до суду в загальному порядку. А тому позов підлягає частковому задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: partial