Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем прожили у спільному шлюбі 6 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, останні роки вони не можуть, як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні скарги та скандали неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей. Оскільки, вона вважає, що діти є ще маленькими і багато речей не розуміють, але в подальшому це може суттєво вплинути на їхню психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сім'ї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. В результаті вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхніх дітей. Крім того вказує, що на даний час проблем зі здоров"ям у неї немає, створені всі умови для проживання дітей з нею, а тому просить визнаитчи їх місце проживання з нею. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач-позивач в судовому засіданні подав суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, обґрунтовуючи тим, що позивач-відповідач [PERSON] мати їх спільних дітей, в даний час не може займатися їх доглядом та вихованням, оскільки як інвалід 1 групи сама потребує сторонньої допомоги. Просить визначити місце проживання дітей з ним. Відповідач-позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач-відповідач [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, додатково вказавши, що вона з дітьми проживає окремо від відповідача-позивача вже майже рік. Представник третьої особи органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та не заперечила щодо задоволення позову. Вказав, що підтримує висновок органу опіку та піклування щодо доцільності залишити на проживання і виховання [PERSON] її дітей. В зустрічному позові просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 13 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 940, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії[NUMBER] від 13.07.2007 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування ВК РМР від 20 лютого 2014 року № 08-361, малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з матір'ю по [ADDRESS]. В квартирі створені належні умови для повноцінного розвитку малолітніх дітей. Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 21.08.2013 року [PERSON] є інвалідом 1-ої групи «Б» по загальному захворюванню. Прибуток в сім'ї складається з пенсії по інвалідності (949 грн.) та допомоги при народженні дитини (1000 грн.). Батько дітей [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS]. В квартирі створені умови для проживання дітей. Батько з 18.11.2004 року працює столяром в приватному вищому навчальному закладі «МЕГУ імені академіка Степана Дем’янчука». За час роботи зарекомендував себе кваліфікованим та дисциплінованим працівником. Відповідно до довідки про доходи №25 від 29.01.2014 року, виданої вищим навчальним закладом «МЕГУ імені академіка Степана Дем’янчука», середньомісячна зарплата [PERSON] становить 1800 грн. Відповідно до довідки ДНЗ №52 м. Рівне, який відвідують малолітні [PERSON] та [PERSON], стосунки дітей з татом і мамою хороші. Всі витрати за надані дошкільним закладом послуги несе батько. Тому, орган опіки та піклування ВК РМР вважає за доцільне залишити на проживання і виховання [PERSON] її дітей, [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Незважаючи на те, що відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу, а суд надавав сторонам час примиритись , то судом не встановлено обставин, як свідчили б про те, що з дня пред'явлення позову до суду 22 листопада 2013 року, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не суперечить інтересам позивача та дітей та моральним засадам суспільства, тому шлюб необхідно розірвати. Допитані у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], пояснила, що [PERSON] хвора і не може доглядати за дітьми, а в відповідача-позивача є всі умови для проживання дітей. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони знають [PERSON] і [PERSON]. Знають, що [PERSON] дуже любить сою дружину і дітей, в них була зразкова сім'я. Під час лікування [PERSON] він завжди був поруч і допомагав їй. Після хвороби їх відносини погіршилися, [PERSON] не хоче з ним жити і не дає йому дітей. Вважають, що дітям буде краще жити з [PERSON], оскільки [PERSON] хвора і їй важко буде доглядати за дітьми. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Згідно з п. 18 Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В судовому засіданні відповідач-позивач та його представник не подали доказів, які свідчили про те, що позивач-відповідач неналежно виконує батьківські обов'язки та що існують інші обставини, що мають істотне значення, які унеможливлюють проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а малолітніх [PERSON] та [PERSON] - залишити проживати з матір'ю, оскільки це буде в найкращих інтересах дітей. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved