Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що з 28.01.1986р. по 10.10.2014р. працювала машиністом крана рудозбагачувальної фабрики №2 ПівнГЗК " в шкідливих умовах. Тривалий стаж роботи в умовах тяжкої фізичної праці призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.08.2014 р. причиною професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Причиною професійного захворювання стала робота на протязі 28 років 6 місяців в умовах дії на організм підвищених параметрів виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації. Умови праці машиніста крана за рівнем загальної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, еквівалентний коректований рівень в дБ: 104 при гранично допустимому 101. Висновком обласної профпатологічної МСЕК №6 від 06 жовтня 2014р. їй первинно визначена стійка втрата професійної працездатності по вібраційній хворобі у розмірі 30% з 15.09.2014р. по 01.10.2015р. та встановлена третя група інвалідності. На підставі Постанови фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі №0407/22430/22430.1/2 від 30 жовтня 2014р. призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 82 824,40 грн. Згідно Постанови фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі 0407/22430/22430.1/3 від 08 жовтня 2012р. призначено щомісячну грошову суму в разі часткової втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1 153грн. 48коп. Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Нормою ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає : трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. У зв'язку з професійним захворюванням у неї змінився спосіб та якість життя, що завдає їй моральних страждань. Вона перебуває на диспансерному обліку, змушена змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Постійно турбують болі в суглобах, любі фізичні навантаження спричиняють біль, навіть при незначному фізичному навантаженні та ходьбі. Моральну шкоду вона оцінює у 243 600,0 грн. яку просить стягнути на його користь. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність та підтримку позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» звернулася до суду с заявою про розгляд справи у її відсутність, проти позову заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час працювала у шкідливих умовах на ПАТ «ПівнГЗК» (а.с.7-10). Висновком обласної профпатологічної МСЕК №6 від 06 жовтня 2014р. позивачу первинно визначена стійка втрата професійної працездатності по вібраційній хворобі у розмірі 30% з 15.09.2014р. по 01.10.2015р. та встановлена третя група інвалідності. (а.с.19-20). Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 06.10.2014 р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 06.10.2014 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.09.2014 р. причиною професійного захворювання стало те, що в процесі виконання роботи позивач підпадала під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми. (а.с.11-14). Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 08.10.2014 року та 30.10.2014 року позивачу призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 82 824,0 грн., а також призначено щомісячну грошову суму в розмірі 1 153,48 грн. (а.с.33-34). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. 3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст.. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин і позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем - ПАТ «ПівнГЗК». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 30% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "ПівнГЗК" на користь [PERSON] 15 000,0 грн. у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial