Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2014 року, після незаконної анексії Російською Федерацією Автономної республіки Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України, він був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На праві приватної власності йому належить частина трикімнатної квартири, яка розташована у м. Алчевськ за вищевказаною адресою, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.07.1994 та договором дарування частки квартири від 25.10.2000. Негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та порушення прав людини на тимчасово окупованій території України, призвели до втрати житла і майна, неможливості проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території міста Алчевськ Луганської області, стали причиною вимушеного переселення у вересні 2014 року до підконтрольної Україні території - до [ADDRESS] . В подальшому, був вимушений переміститися до [ADDRESS] , де зараз постійно проживає. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 12.12.2018 року у цивільній справі № 631/553/18, встановлено факт, що вимушене переселення [PERSON] у вересні 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України. Позивач зазначив, що раптове залишення рідної домівки, погіршення звичних умов життя, втрата надії на повернення додому завдало йому істотної моральної шкоди. Після вимушеного виїзду з окупованої частини Луганської області, [PERSON] був змушений пристосовуватись до нових життєвих умов, шукати роботу, щоб мати засоби для існування, налагоджувати побут. На даний час позивач втратив житло, надію на повернення додому, вільне спілкування з друзями та родичами, налагоджений побут, а отже і можливість планувати своє життя. Моральну шкоду оцінює у 970 900, 00 грн. Крім того, йому спричинена матеріальна шкода, яка полягає у тому, що його позбавлено можливості користуватися майном та вилучати корисні властивості майна для задоволення власних потреб, зокрема, шляхом передачі іншим особам в оренду квартири. Матеріальну шкоду оцінює у 38 520, 00 грн. Посилаючись на ст. ст. 11, 16, 22, 23,1166, 1167, 1187 ЦК України, п. 3 ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, рішення Европейського суду з прав людини просив суд стягнути з держави Російська Федерація у відшкодування моральної шкоди 970 900, 00 гривень, що є еквівалентом 35 000, 00 евро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову, а також, у відшкодування матеріальної шкоди 38 520, 00 гривень, що є еквівалентом 1390,00 евро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з?явився, через електронну пошту суду надав заяву за вх. ЕП-1235/20-вх, відповідно до якої просив провести розгляд справи без участі позивача, також вказав, що позивач підтримує вимоги у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Російської Федерації для участі у судовому засіданні не з?явився, завчасно та належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом на подання відзиву не скористався. За положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування певних умов. Ураховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин й не подав відзив , а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. [PERSON] , [INFO] , з 09.01.1992 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що встановлено з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 10 грудня 1998 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області (а. с. 16 - 19). Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER], виданого Фондом комунального майна 21 липня 1994 року на підставі розпорядження (наказу) від 20 липня 1994 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,1 кв.м, належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 20 - 21). Відповідно до договору дарування частки квартири, посвідченого 25 жовтня 2000 року приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області, зареєстрованого у реєстрі за № 3054, [PERSON] подарував 2/5 частки трикімнатної квартири яка знаходиться у [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а. с. 22 - 23). Позивач є тимчасово переміщеною особою. З довідки Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради № 6825800375 від 09.12.2014 вбачається, що [PERSON] , постійно проживаючий за адресою: [ADDRESS] , перемістився з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] (а. с. 24). Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 6320000614 від 10.05.2016 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 25). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року по цивільній справі № 631/553/18 (провадження № 2-о/631/39/18) заяву [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Міністерство соціальної політики України, Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено, встановлено юридичний факт, що вимушене переселення [PERSON] , у вересні 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та у зв`язку з окупацією Російською Федерацією частини території Луганської області (а. с. 26 - 36). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Згідно з Указом Президента України «Про Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 7 лютого 2019 року № 32/2019 місто Алчевськ є тимчасово окупованою територією Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року №254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Тобто, встановлена форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. За приписами ч. 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Ураховуючи зазначене, суд доходить висновку, що позивач внаслідок незаконних дій Російської Федерації проти України, яка полягає в окупації міста Алчевськ, вимушений був виїхати з місця постійного проживання, що призвело до порушення його прав в частині вільного володіння та користування квартирою, яка належить позивачу на праві власності, за адресою [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Визначене кореспондується зі ст. 321 ЦК України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особ и. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Судом встановлено, що раптове залишення рідної домівки внаслідок незаконних дій Російської Федерації проти України завдало позивачеві істотної моральної шкоди. [PERSON] був змушений пристосовуватись до нових життєвих умов, шукати роботу, щоб мати засоби для існування, налагоджувати побут. Він втратив надію на повернення додому, вільне спілкування з друзями та родичами, можливість планувати своє життя. Під час вирішення спору суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ, як джерело права. Зокрема, у справі «Лоізіду проти Туреччини» від 18.12.1996 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення про необхідність компенсації Турецькою Республікою моральної і матеріальної шкоди заявниці, яка була змушена залишити місце свою проживання внаслідок окупації Туреччиною північної частини території Кіпру. Визначаючи розмір компенсації завданої пані Лоізіду матеріальної шкоди, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявниця продовжує залишатися законним власником дев`яти ділянок землі і однієї квартири, і внаслідок відмови у праві доступу до її землі починаючи з 1974 року, заявниця фактично повністю втратила контроль над своїм майном, рівно як і можливість користуватись ним, що є порушення ст. 1 Протоколу № 1Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Суд дійшов висновку, що вона мас право на компенсацію збитків, безпосередньо пов`язаних з цим порушенням її прав. Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальнихправ та обов?язків, передбачених законом. За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено, що йому спричинена матеріальна шкода, яка полягає у тому, що його позбавлено можливості користуватися майном та вилучати корисні властивості майна для задоволення власних потреб, зокрема шляхом передачі іншим особам в оренду належної йому частки квартири. Розрахунок матеріальної шкоди відповідачем не спростовано, заперечень відповідача проти розрахунку матеріальної шкоди матеріали справи не містять, іншого розрахунку, зробленого відповідачем, до суду не надходило. Отже, розмір матеріальної шкоди суд визначає у розмірі 38 520, 00 (тридцять вісім тисяч п`ятсот двадцять) гривень, що є еквівалентом 1390,00 (одна тисяча триста дев`яносто) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову. Приймаючи до уваги характер, обсяг, тривалість та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідокзалишення рідної домівки, втрати налагодженого побуту, надії на повернення додому, можливості вільного спілкування з друзями та родичами, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначає розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду970 900, 00 (дев`ятсот сімдесят тисяч дев`ятсот) гривень, що є еквівалентом 35 000, 00 (тридцять п`ять тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 15 141,30 (п"ятнадцять тисяч сто сорок одна грн 30 коп). На підставі викладеного та

Outcome: approved