Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь індексацію невиплаченої йому заробітної плати за період з жовтня 2012 року по серпень 2017 року в сумі 25871,96 грн., середню заробітну плату за період затримки розрахунку з 07.05.2016р. по 01.08.2017р. у розмірі 28488,24 грн. та моральну шкоду в розмірі 6400 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.07.1995р. його прийнято на посаду інженера-технолога першої категорії відділу головного технолога у ВАТ «Львівський автобусний завод». 01.04.2011р. переведений на відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду провідного інженера-технолога відділу головного технолога. 03.10.2011р. переведений на посаду начальника бюро в Управління головного технолога на відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Львівські автобусні заводи». 22.08.2013р. він був звільнений згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні відповідач не провів з ним розрахунку. Відтак позивач просить виплатити йому компенсацію у звязку із порушенням строків виплат у розмірі 25871,96грн. Крім того, оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить також стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку з 07.05.2016р. по 01.08.2017р. у розмірі 28488,24 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 6400 грн. Позивач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву за змістом якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити, а розгляд справи здійснювати у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданої позивачем заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 5\~ст. 95 КЗпП України\~заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі\~ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»,\~Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»\~та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Як роз'яснено у\~рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05.07.1995р. перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Львівські автобусні заводи», а саме 05.07.1995р. - прийнятий на посаду технолога першої категорії відділу головного технолога у ВАТ «Львівський автобусний завод»; 01.04.2011р. - відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду провідного інженера-технолога відділу головного технолога. 03.10.2011р. переведений на посаду начальника бюро в Управління головного технолога на відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Львівські автобусні заводи»; 22.08.2013р. - звільнений згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що стверджується копію Трудової книжки заведеної 29.10.1973р. заведеної на імя позивача. Також встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з ним повного розрахунку. Оскільки відповідачем, попри неодноразові звернення позивача, не видано відповідної довідки щодо невиплаченої заробітної плата, останнім проведено такий розрахунок згідно наданих управлінням Пенсійного Фонду України у Галицькому районі м.Львова індивідуальних відомостей про застраховану особу (облікова картка: [NUMBER]). Таки чином, згідно представленого позивачем розрахунку, індексація невиплаченої йому заробітної плати за період з жовтня 2012 року по серпень 2017 року становить 25871,96 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Даний розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки відповідачем жодних доказів щодо неправильного розрахунку заборгованості по заробітній платі не подано. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відтак, з огляду на те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що у відповідності до положень ч.2, 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995р. № 100, з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.05.2016р. по 01.08.2017р. в розмірі 28488,24 грн., з розрахунку 3571,92 грн. (середньоденний заробіток позивача за останні два повних робочих місяці розділені на 41 робочий день за ці два місяці) х 327 (кількість днів затримки розрахунку). Згідно\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містить п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції\~або випливає з її положень, положень\~Цивільного кодексу\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію\~Закону "Про захист прав споживачів"\~чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи те, що дії відповідача по невиплаті заробітної плати в період роботи позивача на підприємстві та не проведення з ним розрахунку при звільненні, поставили позивача в скрутне матеріальне становище, зробили неможливим забезпечення його та членів сімї нормального існування, що призвело до виникнення тяжкого психологічного стану, а також те, що невиплата відповідачем заробітної плати призвела до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих звязків, вимагало від останнього додаткових зусиль для організації свого життя та життя членів його сімї, а тому суд оцінює таку шкоду в розмірі 6400 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. Зважаючи на вищевикладені обставини, а також те, що відповідач не навів будь-яких даних щодо спростування заявлених позивачем вимог, не представив суду жодних доказів та не довів відсутності своєї вини у затримці виплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути судовий збір в розмірі 2012,88 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.ст.116-117 К3пП України, ст.ст.27, 33 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: approved