Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме, на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], житловою площею 36,20 кв.м., загальною площею 60,30 кв.м.. В обґрунтування вимог позивачка [PERSON] послалась на те, що 21.04.2004 року між її чоловіком [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу серії ВВС № 427666 житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 60,30 кв.м., житловою площею 36,20 кв.м.. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Гаврильєвим В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 652. 24.05.2004 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано в КП „Зміївське БТІ", що підтверджується витягом № 3659801 від 24.05.2004 року. Купівля зазначеної нерухомості відбувалась у період, коли вона та [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Їх шлюб був зареєстрований 25.10.1969 року. Від шлюбу з чоловіком [PERSON] вони мають сина - [PERSON], [INFO]. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями квартири [PERSON] є вона, як дружина, а також їх син [PERSON]. Від своєї частки спадщини вона відмовилась на користь сина [PERSON], а син - прийняв спадщину за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем. Вважала, що спадщина після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилась саме у 1/2 частині вказаної квартири, оскільки її було придбано нею та чоловіком [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Вважає, що квартира належала їй на її чоловіку на праві спільної сумісної власності. Зазначила, що оскільки вона з чоловіком [PERSON] придбали квартиру у 2004 році, тобто на момент дії Сімейного Кодексу України, а тому правовідносини щодо спірного майна виникли в період дії цього Кодексу, внаслідок чого при вирішенні справи повинні бути застосовані саме норми Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 54 СК України, усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Аналогічні положення містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Приписами ст. 68 СК України визначено, що режим права спільної сумісної власності на майно подружжя не припиняється із розірванням шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця(, до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідач [PERSON] має повну можливість оформити спадщину після смерті свого батька [PERSON], оскільки вона відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті останнього. Зауважила на те, що після оформлення нею частки квартири, буде вирішуватись питання про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що в подальшому вплине на вирішення питання про виникнення у неї права бути опікуном цих дітей - її онуків. Просить визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], житловою площею 36,20 кв.м., загальною площею 60,30 кв.м.. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, подала заяву від 21.01.2016 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх у повному обсязі.( а.с. 43) Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, подав заяву від 30.12.2015 року про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], згодний з визнанням за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Підпис [PERSON] на вказаний заяві була посвідчена 30.12.2015 року секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської Ради Зміївського району Харківської області Гунько Л.М., реєстр № 31.(а.с. 44) Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 212,213 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового засідання, тому він підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 25.10.1969 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. Їх шлюб був зареєстрований Зідьківською селищною Радою Зміївського району Харківської області 25.10.1969 року, актовий запис № 35. ( а.с. 14) Чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], житловою площею 36,20 кв.м., загальною площею 60,30 кв.м., що вбачається з договору купівлі- продажу квартири від 21.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І., реєстр № 652. ( а.с. 9) Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.05.2004 року власником цілої частки квартири за адресою: [ADDRESS], значиться чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] ( а.с. 8,13) Згідно з ст. 60 ч. 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 60 ч. 2 СК України встановлено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 ч. 1 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного вбачається, що позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] є учасниками спільної сумісної власності, оскільки спірна квартира ними була придбана у період їх шлюбу. Частиною 1 ст. 370 ЦК України закріплено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, частки позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що була придбана ними під час шлюбу, є рівними. [INFO] чоловік позивачки [PERSON]- [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, яке видане 11.03.2013 року виконавчим комітетом Лиманської сільської Ради Зміївського району Харківської області.( ( а.с.15) Згідно п. 14 Узагальнення судової практики Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року щодо застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок, ідеальна частка - це частка у праві на річ, при цьому частки кожного із співвласників є рівними, тому кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток, внаслідок чого припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Законом України « Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] (загальна площа 60,30 кв.м., житлова площа 36,20 кв.м.). Відповідач [PERSON], який є сином позивачки [PERSON] та померлого [PERSON] не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаної квартири. ( а.с. 44) Що стосується відповідача [PERSON], то для останнього відкрилась спадщина на решту ? частини спірної квартири, яку він прийняв за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, що вбачається з довідки Лиманської сільської Ради Зміївського району Харківської області № 1181 від 11.12.2015 року. ( а.с. 36) Крім того, позивачка [PERSON] від своєї частки спадщини відмовилася на користь останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved