Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

02.08.2019 року адвокати Грек А.Б. та Новікова Н.І. в інтересах [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять зміни спосіб стягнення присуджених аліментів на утримання сина [PERSON] з 500,00 грн на аліменти в розмірі ј частин його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Позовні вимоги мотивують тим, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . В 2014 році шлюб було розірвано. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.08.2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи 05.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте аліменти позивачкою були отримані лише за вересень - листопад 2015 року, з грудня 2015 року аліменти на утримання не сплачуються взагалі. Крім того, з часу призначення аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційній процеси, значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з чим 500 грн аліментів не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін по справі в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява, в якій він зазначив, що від другого шлюбу з [PERSON] він має доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2016 року були призначені аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Просив врахувати ці обставини і зменшити суму аліментів. Представник третьої особи в судове засідання вирішення питання залишив на розсуд суду, в подальшому в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 25.08.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 22.07.2014 року було розірвано. Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.08.2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 500 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів, виданої Фастівським МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області 03.07.2019 року за № 1802-11, заборгованість [PERSON] за сплату аліментів на користь [PERSON] , станом на 01.07.2019 року становить 22841,23 грн. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3,18 Конвенції "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 рокувнесенозміни до Сімейного кодексу України. Так, частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої спільної з позивачем дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. При цьому статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 грн, з 1 липня -2118 грн, з 1 грудня -2218 грн. Отже, на час розгляду справи розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років мав становити не менше ніж 1059 грн 00 коп. (50 відсотків від прожиткового мінімуму), що перевищує розмір аліментів, визначених рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.08.2015 року. Вказане зумовлено зміною чинного законодавства з метою посилення захисту прав дітей на належне утримання та підвищення мінімального розміру аліментів на одну дитину до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в свою чергу є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної дитини. Разом з тим, у своїй заяві відповідач просить врахувати те, що з нього стягуються аліменти на утримання дочки від другого шлюбу в розмірі ј частин від його доходу, а тому просив зменшити суму аліментів. На підтвердження вказаного, відповідачем надано копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію виконавчого листа, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.08.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Із наданих відповідачем документів суд не вбачає, що з нього стягуються кошти на утримання дочки [PERSON] . Доказів того, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання та перебуває на виконанні відповідачем не надано. Даний виконавчий лист не містить дати вступу в законну силу рішення суду та без підпису особи яка видала виконавчий лист та печатки яка завіряє його дійсність. Надана постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на утримання спільної дитини з відповідачем підтверджує наявність зобов"язання відповідача перед позивачем. Як вбачається з Довідки-розрахунку заборгованість по сплаті аліментів станом на 02.09.2019 року становить 23841.23 грн. Враховуючи у сукупності досліджені докази, з урахуванням думки сторін щодо заявлених позовних вимог та виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Матеріали справи містять розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, відповідно до якого [PERSON] була надана правнича допомога на загальну суму 1500,00 грн, та копію квитанції № 518221000082081564483263 від 30.07.2019 року про сплату [PERSON] Адвокатському об`єднанню «Дарницька колегія адвокатів» 1500,00 грн. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи викладене, з урахуванням задоволення позову, судові витрати по справі в розмірі 1500,00 грн. слід покласти на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved