Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

08.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просив: встановити над [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , опіку; призначити [PERSON] , [INFO] , уродженця село Зелений Луг, Широківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] опікуном над [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що він - [PERSON] , [INFO] , є прадідом неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] , [INFO] , знаходиться на стаціонарному лікуванні Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 08.12.2017 року № 1, виданий Миколаївською обласною психіатричною лікарнею № 1 Миколаївської обласної ради). На теперішній час діти проживають у родині позивача, він опікується долею дітей, утримує їх, піклується про їх здоров`я та всебічний розвиток, намагається максимально забезпечувати всі їх потреби, займається їх вихованням, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дітей, купує одяг, взуття інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб діти отримували відповідне для їх віку та потреб харчування. Рішенням № 5 від 02.03.2018 року комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради було вирішено: рекомендувати службі у справах дітей адміністрації Корабельного району підготувати відповідь про неможливість призначення [PERSON] , опікуном дітей [PERSON] та [PERSON] 24.02.2018 року позивач отримав відповідь на своє звернення з приводу встановлення опіки над дітьми, йому було повідомлено, що пакет документів, який був наданий, не відповідає чинному законодавству. Відповідно до довідки, виданої МВС України, [PERSON] , є особою, яку 06.03.2014 року Корабельним районним судом м. Миколаєва засуджено за ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 311,ч. 1 ст. 70 КК України, у зв`язку з чим він не може бути опікуном. [PERSON] було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання по встановлення опіки над дітьми. Сторони в судове засідання не з"явилися. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з"явилася, знаходиться на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні. Третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, надала до суду заяву про слухання справи без її представника, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є прадідом неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] , [INFO] , знаходиться на стаціонарному лікуванні Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 08.12.2017 року № 1, виданий Миколаївською обласною психіатричною лікарнею № 1 Миколаївської обласної ради). На теперішній час діти проживають у родині позивача, він опікується долею дітей, утримує їх, піклується про їх здоров`я та всебічний розвиток, намагається максимально забезпечувати всі їх потреби, займається їх вихованням, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дітей, купує одяг, взуття інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб діти отримували відповідне для їх віку та потреб харчування. Рішенням № 5 від 02.03.2018 року комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради було вирішено: рекомендувати службі у справах дітей адміністрації Корабельного району підготувати відповідь про неможливість призначення [PERSON] , опікуном дітей [PERSON] та [PERSON] 24.02.2018 року позивач отримав відповідь на своє звернення з приводу встановлення опіки над дітьми, йому було повідомлено, що пакет документів, який був наданий, не відповідає чинному законодавству. Відповідно до довідки, виданої МВС України, [PERSON] , є особою, яку 06.03.2014 року Корабельним районним судом м. Миколаєва засуджено за ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 311,ч. 1 ст. 70 КК України, у зв`язку з чим він не може бути опікуном. [PERSON] було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання по встановлення опіки над дітьми. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - XII, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними, схожі положення містяться і в ст. 243 Сімейного Кодексу, в якій зазначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. З ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, насамперед виходячи з найвищих інтересів дітей, які вже знаходяться та зростають в родині позивача, який також є прадідом неповнолітніх, тобто близьким родичем. Позивач піклується про них, забезпечує усім необхідним та найголовніше, що діти відчувають себе затишно в своїй родині навіть при тих обставинах, що мати постійно знаходиться на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні та не може виконувати свій батьківський обов"язок, щодо визовання та піклування дітьми.

Outcome: approved