Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , діючи через представника - адвоката Боярчук Ж.В. звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів, за період з 05.04.2019 року по 17.01.2020 року, в розмірі 16845,58 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Апеляційного суду Рівненської області від 31 травня 2017 року з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 19 січня 2017 року на весь час навчання [PERSON] , але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років. На виконання вказаного рішення суду 21 червня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист № 569/813/17, який на даний час перебуває у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусовому виконанні. Так, відповідно до рішення суду у справі № 569/813/17 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, натомість, з розрахунку відділу ДВС, за період з 05.04.2019 р. по 17.01.2020 р. відповідач сплатив аліменти в розмірі 2000 грн. лише один раз в серпні 2019 року. На даний час відповідач своєчасно свого обов`язку по сплаті аліментів не виконує, заборгованість зі сплати аліментів станом на 17.01.2020 р. становить 16845,58 грн. У зв`язку з простроченням сплати аліментів вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити пеню. Відповідач, у встановлені строки надіслав до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить в позові відмовити, вказавши, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем його заборгованість по аліментах становить 16845,58 грн., який був взятий за основу при розрахунку пені. Проте, 22 травня 2019 року платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності /PAYMENT ORDER/ № 1 через філію - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» ним було перераховано на імя сина - [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 Євро, що по курсу НБУ становить 29,1441 грн за 1 Євро, загальна сума 29144 грн. 10 коп. Так, 29144,10 грн - 16845, 58 грн = 12298,52 грн. Зважаючи на викладене, вважає, що він аліменти сплачував вчасно і в повній мірі. Позивач, діючи через свого представника - адвоката Боярчук Ж.В. 09.10.2020 року подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, та просить суд стягнути з відповідача пеню за період з 19.01.2017 року по 30.06.2020 року в розмірі 26335, 78 грн., обґрунтовуючи тим, що відповідач і надалі не виконує аліментні зобов`язання, а відтак відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах розмір заборгованості за період з 19.01.2017 року по 30.06.2020 року становить 26335, 78 грн, а відтак пеня, яка не має перевищувати 100% заборгованості по аліментах становить за період 19.01.2017 року по 30.06.2020 року - 26335, 78 грн. 02 листопада 2020 року відповідач подав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно листа Рівненського міського відділу ДВС від 22.10.2020року № 163921 про отримання розрахунку заборгованості по АСВП 54989780, який підписаний головним державним виконавцем Віталієм Мельник, встановлено, що заборгованість згідно виконавчого листа № 569/813/17 від 21.06.2017 року Апеляційного суду Рівненської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 19 січня 2017 року на весь час навчання [PERSON] , але не більш, як до досягнення ним двадцяти трьох років, з 19.01.201 по 30.09.2020, з урахуванням перерахованої суми від 07.10.2020 в сумі 2012,50 грн. на 22.10.2020 становить 20049,53 грн. Проте, позивач додає до заяви про збільшення позовних вимог розрахунок заборгованості відповідно до якого заборгованість за період з 19.01.2017 року по 30.06.2020 року становить 26335, 78 грн. Одночасно звертає увагу суду на те, що позивач звернулася до суду з позовом 25 травня 2020 року, а відтак просить застосувати позовну давність. Крім того, вказав, що згідно даних Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) встановлено, що він у період часу з 26.12.2017 року по 13.08.2018 року перебував на обліку у Рівненському обласному центрі зайнятості, де отримував дохід. Згідно п.2 Постанови про завершення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 23.01.2018р. (ВП54987780) - здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача, у розмірі 50% усіх видів доходів щомісячно, з яких ј частини доходи поточні аліменти, а решта на погашення заборгованості. «Заборгованість, яка виникла з 01.07.2017 року бухгалтеру вираховувати самостійно з отриманого доходу боржника». Чому з нього не вираховували належну суму аліментів йому невідомо, а відтак вважає, що його вини в цьому не має. В судове засідання позивач та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заявах до суду просили розглянути справу у їх відсутності, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні відповідач та його представник просили в позові відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позов та у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог. Суд, заслухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, надані позивачем та відповідачем, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 31 травня 2017 року з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 19 січня 2017 року на весь час навчання [PERSON] , але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років. На виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), знаходиться виконавчий лист № 569/813/17, який видано Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 19 січня 2017 року на весь час навчання, [PERSON] , але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років, що стверджується копією виконавчого листа виданого Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/813/17 від 21.06.2017 року. Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах за період з 05.04.2019 року по 17.01.2020 року, складеного головним державним виконавцем Мельником В. від 05.03.2020 року № 626033 у відповідача по справі - [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16845,58 грн. Позивач, 09 жовтня 2020 року через свого представника адвоката Боярчук Ж. В. подала заяву про збільшення позовних вимог, однак суд не приймає її до уваги, зважаючи на таке. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Рівненського міського суду від 10 червня 2020 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 14 липня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, суд відмовляє в прийнятті позовної заяви про збільшення позовних вимог, оскільки вона подана після першого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, із заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач на свій розсуд збільшила період за який бажає стягнути аліменти, а саме з 19.01.2017 року по 30.06.2020 року, тим самим збільшивши розмір пені, яка становить 26335,78 грн, що є не припустимим в даному провадженні. Зважаючи на викладене, суд приймає первісний розрахунок заборгованості по аліментах, складений головним державним виконавцем Мельником В. від 05.03.2020 року №62033 за основу та вважає його узгодженим, оскільки на момент постановлення рішення у справі у суду відсутні відомості про його оскарження сторонами виконавчого провадження. Відповідно до вказаного розрахунку у відповідача по справі - [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16845,58 грн. за період з 05.04.2019 року по 17.01.2020 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач був обізнаний про стягнення з нього аліментів за рішенням суду, проте, не виконував належним чином, при цьому, будь-яких доказів стосовно його неспроможності сплачувати аліменти суду не надав, а тому суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язується сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у своїй Постанові від 25 квітня 2018 року по цивільній справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В той час Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц зробила наступний висновок: Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, і саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення. При цьому суд застосував частину другу статті 196 СК України та зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У пізніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши , що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів Велика Палата Верховного Суду проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин. Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилковонаведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. У відповідності до ст.150 СК України, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", та Конвенції ООН „Про права дитини", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Розрахунком заборгованості по аліментах, який суд взяв за основу за період з 05.04.2019 року по 17.01.2020 року, складеним головним державним виконавцем від 05.03.2020 року №62033 у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16845,58 грн. Суд, погоджується з способом обрахунку пені проведеним позивачем та вважає його таким, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду по справі № 572/1762/15-ц. Суд приходить до висновку, що позивач просить стягнути пеню, у розмірі 16845,58 грн., яка дорівнює сумі заборгованості за вказаний період, яка не перевищує розмір заборгованості по аліментах, що відповідає приписам статті 196 Сімейного кодексу України, а тому підлягає до задоволення. Що стосується посилань відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивача, суд зазначає, що за правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Стосовно позовної давності, яка має застосовуватись до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, варто наголосити, що в даному випадку законодавством в ст. 20 Сімейного кодексу України чітко встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: - частиною другою статті 72 (застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); - частиною другою статті 129 (спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); - частиною третьою статті 138 (право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); - частиною третьою статті 139 (спір про материнство) цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. З огляду на викладене, суд вважає відмовити відповідачу у застосуванні позовної давності у даних правовідносинах. Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають до задоволення, в межах суми заборгованості по аліментах в розмірі 16845,58 грн відповідно до розрахунку боргу по аліментах від 05.03.2020 року № 62033, що здійснений головним державним виконавцем Мельником В., що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 196 СК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved