Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, мотивуючи його тим, що позивач знайомий з [PERSON], останній розповів, що придбав у [PERSON] автомобіль за низькою ціною. Оскільки, такі умови придбання автомобіля зацікавили позивача, він висловив бажання також придбати автомобіль у [PERSON] [PERSON] організував зустріч з [PERSON], в ході якої позивач домовився про придбання автомобіля за ціною 21320 грн., які передав особисто [PERSON] В подальшому, останній зник, автомобіль не передав, що змусило позивача звернутися до правоохоронних органів. Органом досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний Реєстр досудових розслідувань від 27.07.2016 року за № 12016020010005825 встановлено, що «23.11.2015 року до 26.11.2015 року [PERSON] [INFO], перебуваючи на території Центрального колхозного ринку, що розташований на просп. Коцюбинського в м. Вінниці, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом надання послуг щодо придбання автомобіля «Volkswagen T5» 2010 року випуску, темно сірого кольору, використовуючи завчасно налагоджені довірливі відносини, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобовязання згідно домовленостей, заволодів грошовими коштами [PERSON] [INFO], в загальній сумі 21320 грн. Таким чином, [PERSON] завдав матеріального збитку потерпілому [PERSON] на загальну суму 21320 грн. Своїми умисними діями [PERSON], 27.04.1984 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,2 ст. 190, ч. 2 ст. 353 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст. 190 КК України у вигляді одного року обмеження волі; за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді двох років позбавлення волі; за ч.2 ст. 353 КК України у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Просив суд, стягнути з [PERSON] 21320 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та 2000 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Судом встановлено,\~що згідно\~вироку Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 15.12.2017\~року (справа\~№127/5052/17) [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 190, ч. 2 ст. 353 КК України та призначено йому покарання: за ч. ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді одного року обмеження волі; за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді двох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 353 КК України у вигляді одного року позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено [PERSON] покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у вигляді двох років позбавлення волі; на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання. Згідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2017 року (справа №127/5052/17), також в період часу з 23.11.2015 року до 26.11.2015 року [PERSON] [INFO], перебуваючи на території Центрального колхозного ринку, що розташований на просп. Коцюбинського в м. Вінниці, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом надання послуг щодо придбання автомобіля «Volkswagen T5» 2010 року випуску, темно сірого кольору, використовуючи завчасно налагоджені довірливі відносини, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобовязання згідно домовленостей, заволодів грошовими коштами [PERSON] [INFO], в загальній сумі 21320 грн.(а.с.5-9). Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, розмір матеріальної шкоди - 21320 грн. в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, а отже на підставі вищезазначеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави потрібно стягнути 704,80 грн. судового збору. Відповідно до вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.3. 4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Так відповідно до матеріалів справи позивачем зазначено про оплату правової допомоги в розмірі 2000,00 грн.(а.с.12). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 - 3 ст.\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3\~статті 134 ЦПК України\~визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.\~\~ Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Надана суду квитанція без № від 26.04.2018 року, про оплату [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. (а.с.38) не є фінансовим документом, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Отже виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту. Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції. Вказана вимога при видачі квитанції без № від 26.04.2018 року адвокатом [PERSON] не була додержана, а тому такий документ не прийматиметься як розрахунковий, в зв"язку з чим витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Outcome: partial