Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

08 лютого 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з неї: на користь позивачки [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 93 990,65 грн. та спричинені моральні збитки в розмірі 65 000 грн., а на користь позивача [PERSON] стягнути спричинену моральну шкоду в розмірі 65 000 грн. Позовна заява була вмотивована тим, що 16 лютого 2017 року відповідачка [PERSON] , керуючи автомобілем Лексус д/н [NUMBER] грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху по вул. Чернишевського, в районі буд. 45 скоїла зіткнення з належним на праві власності [PERSON] автомобілем Фольксваген Поінтер д/н [NUMBER] , під керуванням її чоловіка - позивача [PERSON] , внаслідок чого автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року [PERSON] було визнано винним у скоєні ДТП, але рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року [PERSON] визнано невинним у скоєні дтп у зв`язку з тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Внаслідок недбалого ставлення та порушення Відповідачкою правил дорожнього руху розмір матеріального збитку відповідно до звіту №ZB260217 від 26.02.2017 р. судового експерта Захорольського В.Я. вартість ремонтних робіт складає 88 298,57 грн. Витрати позивачки [PERSON] за послуги експерта Захорольського В.Я. склали 1 200 грн., а витрати позивача [PERSON] за проведення експертного дослідження від 10.03.2017 р. № 1-.1/020-Д, склала 4 492,08 грн. Внаслідок пошкодження Відповідачкою належного позивачці [PERSON] транспортного засобу, в якому перебував [PERSON] , позивачами також була спричинена моральна шкода, яка виразилась у важких психологічних стражданнях щодо неможливості протягом тривалого часу користуватися пошкодженим автомобілем. В результаті чого було порушено звичайний життєвий уклад позивачів. Розмір моральної шкоди позивачі оцінили в розмірі 130 000 грн. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09 лютого 2018 року дана справа передана судді Ходаківському М.П. 12 лютого 2018 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківського М.П., позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була залишена без руху, позивачам було надано строк на усунення недоліків. 30 березня року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківського М.П.. було відкрито провадження у цивільній справі, в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. У звязку із закінченням повноважень судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківського М.П., зазначену цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ. Справа за указаним позовом згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2018 року передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. 27 липня 2018 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщєва С.С., дана справа була прийнята до провадження та було призначено справу до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року, було витребувано у Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська справу про адміністративне правопорушення справу № 201/3316/17 для дослідження у судовому засіданні. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2019 року, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Єпрем`яна Л.В., та по справі призначено судову авто-технічну експертизу, проведення якої було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі на період проведення експертизи було зупинено. 02 вересня 2019 року до суду надійшов лист директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Коваленко О.В. про повернення без виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2019 року у зв`язку із нездійсненням оплати експертизи, та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року провадження у даній справі було поновлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року, було повторно задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Єпрем`яна Л.В., та по справі призначено судову авто-технічну експертизу, проведення якої було доручено Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі на період проведення експертизи було зупинено. 14 травня 2020 року вищевказану цивільну справу було повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з повідомленням №721/894-20 про неможливість надання висновку судової авто-технічної експертизи по цивільній справі №201/1212/18 у зв`язку із нездійсненням оплати експертизи, та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року провадження у даній справі було поновлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Єпрем`яна Л.В., та по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі на період проведення експертизи було зупинено. 12 березня 2021 року вищевказану цивільну справу було повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з висновком експерта № 4519-20 від 02.03.2021 р., у зв`язку з чим ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року провадження у даній справі було поновлено. 20 вересня 2021 року представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Єпрем`яна Л.В., надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з чим позивачі просили стягнути з відповідачки [PERSON] : на користь позивачки [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 70 220,93 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи 7 845,12 грн та спричинені моральну шкоду в розмірі 65 000 грн., а на користь позивача [PERSON] стягнути спричинену моральну шкоду в розмірі 65 000 грн. Дана заява мотивована тим, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4519-20, який був складений на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 року, вартість матеріальних збитків спричинених власнику КТЗ Фольксваген поінтер д/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталось 16.02.2017 р., за цінами, що діють на час дослідження складає 70 220,93 грн. Відповідач [PERSON] надала до суду письмові пояснення, згідно яких вона не визнає пред`явлених до неї позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Негробов О.В., підтримав позицію свого довірителя безпосередньо під час розгляду справи. За вказаних обставин, враховуючи положення ч. 4 ст. 12, ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 43, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників та за наявними у справі матеріалами. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані у судовому засіданні пояснення представників сторін, заяви по суті справи, наявні у справі докази у їх сукупності, в тому числі витребувані матеріали справи № 201/3316/17 про притягнення до адміністративної відповідальності в порядку ст. 124 КУпАП [PERSON] , які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.02.2017 р. у м. Дніпро на вул. Чернишавського, в р-ні буд. № 45 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю транспортних засобів: Лексус р.н. [NUMBER] під керуванням відповідачки [PERSON] та Фольксваген Поінтер р.н. [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить позивачці [PERSON] . За результатами даної ДТП, в порядку ст. 124 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення був складений на відносно водія [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2017 р. (справа № 201/3316/17), [PERSON] було визнано винним у вчинені даної ДТП. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.06.2017 р., адміністративне провадження відносно [PERSON] , було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивачка [PERSON] звернулась суб`єкту оціночної діяльності Захорольського В.Я . Згідно звіту №ZB260217 складеного 26 лютого 2017 року, за підписом оцінювача Захорольського В.Я. , вартість відновлювального ремонту без урахуванням зносу автомобіля Фольксваген Поінтер р.н. [NUMBER] складає 88298,57 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля Фольксваген Поінтер р.н. [NUMBER] складає 41786,68 грн. Судом також встановлено, що у учасників даної дорожньо-транспортної пригоди, станом на день настання події, були відсутні діючі договори страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями1187,1188 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до ч. ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, суд приймаючи рішення у даній справі виходив з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. Відповідно до ч.1 - 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами цивільного процесуального законодавства встановлено, що суд зобов`язаний встановити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК України - шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.6,7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Цивільно-правова відповідальність може мати місце за наявності складу правопорушення. Саме склад цивільного правопорушення є тим юридичним фактом, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим, створює певні претензії потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями. Сукупність умов, за яких може наставати відповідальність у вигляді відшкодування збитків, називають загальним складом цивільно-правової відповідальності. До таких умов належать: - наявність шкоди; - протиправність поведінки боржника; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; - вина боржника. Зі змісту пред`явленого позову, вбачається, що позивачка [PERSON] звернулась до суду із вимогою про стягнення матеріальних збитків, які були спричинені їй саме з вини [PERSON] , адже саме вона, на думку позивачів, грубо порушила Правила дорожнього руху. Проте з такими висновками позивачки [PERSON] суд не погоджується. Відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК Украни преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Позивачка дала помилкову правову оцінку та прийшла до передчасного висновку про доведеність вини відповідачки [PERSON] у вчиненні нею дорожньо-транспортної пригоди 16 лютого 2017 року у м. Дніпрі, оскільки патрульними поліцейськими протокол щодо порушення правил дорожнього руху за ст.124КУпАП відносно відповідачки [PERSON] не складався, до адміністративної відповідальності рішенням суду відповідач за фактом даного ДТП не притягувалась. Згідно ст.124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадку порушення водієм Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (Ст.251КУпАП). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем у даній справі пред`явлено позов за відсутності та недоведеності всіх обов`язкових підстав для деліктної відповідальності відповідачки [PERSON] , а саме протиправності дій заподіювача шкоди та вини такого водія (учасника ДТП) у заподіянні шкоди власнику автомобіля Фольксваген Поінтер. Частиною 3статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно доч.ч.1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, стаття 1188 ЦК України встановлює наявність підстав для притягнення заподіювача шкоди до відповідальності, де необхідною умовою є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, які враховував суд приймаючи рішення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Зі змісту постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.06.2017 р., прийнятої за результатами розгляду справи № 201/3316/17 про притягнення до адміністративної відповідальності в порядку ст 124 КУпАП [PERSON] , вбачається, що суд, закриваючи провадження у даній справі керувався тим, що експертам, які проводили автотехнічні дослідження на замовлення учасників ДТП, бракувало даних, встановлених у ході фіксування ДТП, тому не можна погодитися з висновками суду про наявність достатніх даних характеризуючих дорожні умови та обстановку дорожньої транспортної пригоди. Самі по собі протоколи про адміністративне правопорушення та схема дорожньої пригоди не є достатнім доказом для з`ясування дійсних обставин дорожньої транспортної пригоди, оскільки не містить на думку спеціалістів вихідних даних про механізм ДТП. Під час розгляду даної справи судова автотехнічна експертиза не призначалась. Окрім цього, суд також враховує те, що двічі, після призначення по справі судових автотехнічних експертиз, позивач [PERSON] попередню вартість останніх не оплатив, а в подальшому представник позивача [PERSON] повідомив суд про відсутність необхідності у їх проведенні, тому, з урахуванням положень ст. 109 ЦПК України, судом відхиляються відповідні твердження позивачів, що шкоду власнику автомобіля Фольксваген Поінтер було спричинено саме з вини відповідачки. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: - чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові об`єктів дослідження; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. На судовому засіданні яке відбулось 20 вересня 2021 року, під час розгляду даної справи було допитано судового експерта [PERSON] , яким був складений, на підставі відповідної ухавали суду, висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 4519-20 по цивільній справі № 201/1212/18. Під час надання пояснень, експерт [PERSON] пояснив, що дослідження він проводив на підставі матеріалів наданої цивільної справи, вихідні данні він брав зі звіту ZB260217 від 26.02.2017 року складеного Захорольським В.Я. , без огляду об`єкту дослідження - автомобіля Фольксваген Поінтер р.н. [NUMBER] . Також, експерт пояснив, що безпосередній огляд об`єкту дослідження - відповідного транспортного засобу, дасть можливість об`єктивно встановити його технічний стан та перелік отриманих ушкоджень. Окрім цього, під час надання експертом Телятниковим С.М. роз`яснень з приводу складеного ним висновку та поставлених на дослідження питань, експерт визнав, що під час проведення дослідження та відповіді на поставлене для вирішення питання «Яка вартість матеріальних збитків завданих власнику автомобіля (КТЗ) Фольксваген Поінтер, р/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталось 16 лютого 2017 року, за цінами що діють на час дослідження?» ним була допущена помилка, яка вплинула на результат проведеного дослідження та зроблений експертом висновок, під час надання відповіді на дане питання. Після допиту експерту та визнання ним помилки, яка вплинула на відповідний висновок, у зв`язку з тим, що суд перед цим прийняв до розгляду заяву позивачів про зменшення ціни позову, з метою узгодження правової позиції, представнику позивачів адвокату Єпрем`яну Л.В. було надано відповідний час, а у розгляді справи була оголошена перерва. Після продовження розгляду даної цивільної справи, представник позивачів повідомив суд, що позивачі не будуть, у зв`язку з вищенаведеними обставинами змінювати предмет та підстави позову, а також не будуть звертатись до суду із клопотанням про призначення повторної чи додаткової експертизи. Відповідні права були роз`яснені представнику позивачів. Враховуючи надані експертом [PERSON] пояснення, а також матеріали справи та прийняту до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, суд приходить до висновку, що стороною позивача не було належним чином доведено розмір спричинених матеріальних збитків, виходячи з наступного. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зі змісту звіту ZB260217 від 26.02.2017 року складеного Захорольським В.Я. та висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 4519-20 по цивільній справі № 201/1212/18 складеного судовим експертом Телятниковим С.М. вбачається, що під час визначення розміру спричинених матеріальних збитків, фахівці використовували однакові методики: «Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 із подальшими змінами та доповненнями та «Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», зареєстрована в Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 зокрема встановлено: п. 1.3, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин; п. 4.3, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством. Відтак Методика КТЗ чітко розрізняє суб`єкта, який складає звіт про оцінку та висновок експертного дослідження, з чого випливає, що вони мають різну юридичну силу, а до змісту та порядку оформлення цих документів законодавством передбачені різні вимоги. Згідно п. 1.1 "Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу", вона розроблена згідно із Цивільним Кодексом України, Законами України "Про судову експертизу", "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи, визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ. Відповідно до п. 1.9 цієї Методики, у разі необхідності оцінки непошкодженого, укомплектованого КТЗ, що в окремих випадках може бути складовою процесу встановленого розміру матеріального збитку, окрім експертів можуть залучатись оцінювачі відповідної спеціалізації («1.3 оцінка колісних транспортних засобів»). У той же час, аналіз пошкоджень, прийняття рішення щодо необхідності заміни чи ремонту складників КТЗ, встановлення обсягу необхідних ремонтних робіт (операцій), інші завдання, що передбачають наявність спеціальних технічних знань та є складовою частиною встановлення розміру матеріального збитку або вартості відновлювального ремонту - є виключно компетенцією судових експертів, які мають експертну спеціальність 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу». У п. 1.12 цієї Методики зазначено, що вимоги її пунктів мають аналогічне застосування для випадків, що безпосередньо не застережені у цій Методиці КТЗ. Підходи щодо визначення вартості робіт з пофарбування, правлення та рихтування, інші положення даної Методики можуть бути застосовані і для інших типів транспортних засобів, якщо це не суперечить відповідним методикам і нормативним актам, що регулюють визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику такого транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. На підставі ретельного дослідження матеріалів справи, суд прийшов до наступних висновків. Захорольський В.Я. , під час складання звіту ZB260217 від 26.02.2017 р., вийшов за межі своєї компетенції оцінювача. Адже, станом на день складання даного звіту про оцінку, Захорольський В.Я. не мав чинного свідоцтва про призначення кваліфікації судового експерта, який мав експертну спеціальність 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», а відповідно, з урахуванням вимог методик які регламентують порядок проведення автотоварознавчого дослідження та визначення розміру матеріального збитку, не мав права встановлювати перелік ступінь та характер отриманих ушкоджень та необхідних ремонтних дій, зазначені ним у протоколі ZB260217 огляду транспортного засобу. Окрім цього, експерт Телятников С.М., під час складання висновку та аналізу вихідних даних, не було належним чином прийнято до уваги вимоги п. 1.9 "Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу", що не дає можливості вважати, що проведене ним дослідження є повним та об`єктивним. Визнаючи розмір спричинених матеріальних збитків недоведеним, суд враховує, що відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивачка [PERSON] просить стягнути розмір спричинених матеріальних збитків, які були визначені висновком № 4519-20, станом на дату проведення дослідження - 02.03.2021 року. Під час розгляду справи, представник позивачки повідомив, що автомобіль вже відремонтовано, та саме з цієї підстави він просив суд призначити проведення експертизи не на підставі огляду автомобіля Фольксваген Поінтер, а на підставі матеріалів справи. У відповідності із ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. Відповідно до п. 3 вищезазначеної Постанови Пленуму - "...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб ". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Щодо вимог позивачів про стягнення на їх користь, з відповідачки [PERSON] , моральної шкоди в розмірі 130 000 грн. суд приходить до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню. Враховуючи викладені позивачами обставини справи та надані докази, які судом оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку суд вважає, що позивачами не надано належні та допустимі докази того, що відповідачкою [PERSON] було порушено Правила дорожнього руху, в результаті чого саме з її вини відбулась дорожньо-транспортна пригода, що саме через протиправну поведінку відповідачки права та інтереси позивачів були порушені, а відтак зазначені обставини свідчать про відсутність у позивачів обґрунтованих підстав на відшкодування спричиненої шкоди. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістомст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задоволити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд, оцінюючи подані позивачами докази та вищевикладені обставини приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину відповідача в заподіянні шкоди транспортному засобу та розміру спричинених матеріальних збитків та моральної шкоди. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed