Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Зміст позовних вимог. 10 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування свого позову посилався на те, що відповідно до договору № б/н від 06 серпня 2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», « Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП - 2010-256 від 06.03.2010 року та « Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Вказав, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31 березня 2018 року має заборгованість перед банком в розмірі 14383,26 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1602,51 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 9224,72 грн., заборгованості за пенею та комісією 2394,92 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 661,11 грн. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 14383,26 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Правові позиції сторін судового процесу. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно зі змістом підписаної 06.08.2010 року відповідачем "Довідки про умови кредитування ...»та Умов і правил надання банківських послуг строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11. Умов і правил надання банківських послуг, строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік).Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. З виданої Кредитної картки № [NUMBER] вбачається, що дія картки закінчилась у березні 2015 року.Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки. Разом з відзивом на позов відповідач надав суду заяву про застосування до спірних відносин строку позовної давності. У відповіді на відзив позивач зазначає, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов'язання за договором. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки ( місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже , строк випущеної картки до останнього дня 03.2015 року . Позивач же звернувся до суду з позовом 28.04.2018 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, позивач вважає, що обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені не має, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та відповідачем, що відповідно до договору № б/н від 06 серпня 2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі сплатою щомісячних платежів в строк до 25 числа наступного місяця 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком кредитний договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Згідно п.2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, та комісію в строки та порядку, встановленими Договором. У відповідності до п.2.1.1.7.6 у разі порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Позивач зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, але відповідач кредит не погашає, відсотки за користування кредитними коштами не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року становить 14383,26 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1602,51 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 9224,72 грн., заборгованості за пенею та комісією 2394,92 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 661,11 грн. Нормативне регулювання правовідносин та їх аналіз судом. Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, відповідно до умов договору. У відповідності до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За висновками Верховного Суду України про застосування строків позовної давності до кредитних правовідносин, викладеними у постановах № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем були здійснені періодичні виплати по заборгованості за весь період її нарахування. Останнє погашення заборгованості було здійснено відповідачем 20.02.2015 року, строк дії перевипущеної картки до останнього дня 03.2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся 28.04.2018 року. Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії. Таким чином, до моменту звернення позивача до суду з позовом 28.04.2018 року строк позовної давності сплив. Вказане узгоджується із висновком Великої Палати Верхового Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідач заявляв клопотання. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Звернувшись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, банк наполягав на тому, що за згодою з відповідачем, між ними була збільшена позовні давність та визначена у 50 років. Проте, визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України. Правова позиція з питання збільшення строку позовної давності до 50 років наведена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018р. по справі №751/5977/17. Стосовно проведення 28 липня 2015 року операції по картці в сумі 1,28 CR яка визначена як «автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 26**38», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки,а не закінченням строку дії договору. Даний платіж було здійснено самостійно позивачем без погодження з боржником шляхом автоматичного списання коштів з інших рахунків. Згідно п 1.7. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" затвердженої постановою №22 від 21 січня 2004 року кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Такої згоди відповідач не надавав. Отже, дії відповідача, які б свідчили про визнання ним боргу або іншого обов'язку, які б свідчили про переривання строку позовної давності в матеріалах справи відсутні. Таким чином, автоматичне списання банком частини суми кредиту з іншого рахунку в 2015 році не може свідчити про визнання боргу відповідачем та не може слугувати підставою для переривання строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у сторін є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Відповідно до правового висновку, який викладено у постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16 від 09 листопада 2016 року, при цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З розрахунку, наданого банком не вбачається, що протягом строку позовної давності відповідачем вчинялись будь-які платежі за вищевказаним договором, жодних квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження здійснення платежів особисто відповідачем та визнання нею боргу до суду не надано. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed