Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» з позовом про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису № 28907 від 05 грудня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що у 2020 році позивачу стало відомо, що з її заробітної плати почалися відрахування в межах виконавчого провадження № 61938729 по виконавчому напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. Про існування виконавчого напису позивачу стало відомо лише з Постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка Володимира Володимировича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25 травня 2020 року. Підставою для відкриття виконавчого провадження № 61938729 стало вчинення 05 грудня 2019 року виконавчого напису за зверненням ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, який був зареєстрований в реєстрі за номером № 28907. Позивач зазначає, що відповідач грубо порушив її права, в зв`язку з чим була змушена звернутись за правничою допомогою до адвоката для складання позову та надання іншої правничої допомоги, пов`язаної з визнанням виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню та нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою судових зборів та оплатою послуг адвоката. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання із розгляду даної справи. Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача звернулася до суду з заявою про забезпечення позову в даній справі, в якій просила зупинити стягнення за виконавчим написом, посилаючись на те, що відкрито виконавче провадження по виконанню оскаржуваного виконавчого напису, здійснюються виконавчі дії, зокрема проводиться відрахування коштів з заробітної плати позивача. Ухвалою суду від 15 липня 2021 року заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа задоволено. Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Романенко Н.А. не з`явилися, надали до суду заяву в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, проти розгляду справи в заочном порядку не заперечували. Крім того представник позивача адвокат Романенко Н.А. надала до суду заяву про розподіл судових витрат. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим розгляд даної справи проведено на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим розгляд даної справи проведено на підставі наявних у справі доказів. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач своїм правом на подання відзиву, зустрічного позову та доказів на підтвердження своєї правової позиції у відповідності зі статтями 43, 49 ЦПК України не скористався, у зв`язку з чим суд вирішує спір за наявними матеріалами справи у відповідності зі статтею 191 ЦПК України. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] (позичальник) та ТОВ «ОТП кредит» (кредитор) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1001165714 від 16 лютого 2012 року, згідно з яким позичальнику надається кредит у сумі 2388 гривень строком на 6 місяців та кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 16 серпня 2012 року. Сукупна вартість кредиту згідно з Графіком платежів складає 2889,55 гривень та складається з основної суми кредиту 2388 гривень,процентів за користування кредитом 0,07 гривень та комісії 501,48 гривень. З виконавчого напису № 28907 від 05 грудня 2019 року вбачається, що до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» перейшло право вимоги за договором, укладеним [PERSON] з ПАТ «ОТП Банк» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-КА від 02 жовтня 2019 року. З наявних матеріалів справи не вбачається, що до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» перейшло право вимоги за договором, укладеним [PERSON] з кредитором ТОВ «ОТП кредит». Крім того, з виконавчого напису № 28907 від 05 грудня 2019 року вбачається, що сума заборгованості складає 18504,20 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 13879,67 гривень, прострочена заборгованість за комісією 0,00 гривень та прострочена заборгованість за процентами 4624,53 гривень. Тобто суми загальної заборгованості та її окремі складові не відповідають сумам, зазначеним в договорі про надання споживчого кредиту № 1001165714 від 16 лютого 2012 року на Графіку платежів. Крім того, матеріали справи не містять доказів фактичної видачі кредитних коштів позичальнику. Такими доказами мають бути первинні бухгалтерські документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Відповідачем зазначені обставини належними доказами в силу ст. 83 ЦПК України не спростовані. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» відсутнє право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1001165714 від 16 лютого 2012 року, а сума заборгованості, зазначена в виконавчому написі № 28907 від 05 грудня 2019 року, не є безспірною. Зазначені обставини, що встановлені судом, унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису в силу приписів статей 87 та 88 Закону України «Про нотаріат». Як на підставу своїх заперечень щодо правомірності вчинення виконавчого напису нотаріусом позивач також вказує на порушення його процедури, зокрема на те, що нотаріусом не було перевірено у встановленому законом порядку, що подані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не відповідають вимогам статті 87 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включено пункт 2 «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», який містить пункт 2. «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.», відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили з моменту її проголошення, а саме 22.02.2017 року, та залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року. Таким чином п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» втратив чинність з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662, а саме з 26.11.2014 року. З викладеного вбачається, що до спірних правовідносин має застосовуватися Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, у редакції від 29.11.2001 року, яка діяластаном на час вчинення оспорюваного виконавчого напису та містила тільки пункт 1, згідно з яким для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, законом передбачено, що виконавчі написи вчиняються лише на нотаріально посвідчених договорах і не можуть вчинятися на кредитних договорах, укладених між сторонами у простій письмовій формі. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29.01.2019 року у справі № 910/13233/17. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис в порушення вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат» вчинений на договорі, який не посвідчений нотаріально, на підставі пункту 2 Переліку документів, який є нечинним. Крім того, суд зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що підтверджується наступним. З договору про надання споживчого кредиту № 1001165714 від 16 лютого 2012 року та Графіку платежіввбачається, що кредит надається строком на 6 місяців та кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 16 серпня 2012 року. Отже строк кредитування сплив 16 серпня 2012 року і саме в цей термін у кредитора виникло право вимоги повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом. Виконавчий напис вчинено 05 грудня 2019 року, тобто більше ніж через сім років з дня виникнення права вимоги, отже з пропуском встановленого законом трирічного строку. Отже з наданих письмових доказів, судом встановлено, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у наявності у відповідача права вимоги, за захистом якого відповідач звернувся до нотаріуса, не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не переконався у наданні відповідачем усіх документів у відповідності з Переліком, не переконався у дотриманні трирічного строку з дня виникнення права вимоги, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про зворотне ані представником відповідача ані приватним нотаріусом суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведені обставини, на які він посилається як на підставу свого позову, уся сукупність зібраних по справі доказів підтверджує викладені в позовній заяві обставини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Стосовно вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Судом встановлено, що 12 квітня 2021 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «РОМАНЕНКО НАТАЛІЇ» укладений договір про надання правової допомоги, згідно з яким Адвокатське бюро надає Клієнту правову допомогу, зокрема консультації з правових питань, представництво інтересів Клієнта в судах. Цього ж дня між [PERSON] та Адвокатським бюро «РОМАНЕНКО НАТАЛІЇ» укладено Додаткову угоду № 2, згідно з якою Адвокатське бюро надає Клієнту правову допомогу щодо захисту у суді першої інстанції порушених прав Клієнта в результаті вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславовною виконавчого напису № 28907 від 05.12.2019 року, а винагорода адвоката визначається у фіксованому розмірі та складає 12 000 (дванадцять тисяч) гривень незалежно від обсягу робіт та фактично витраченого часу. За приписами ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 12.04.2021 року, Додаткова угода № 2 від 12.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги від 12.04.2021 року, Акт виконаних робіт від 29.10.2020 року за Договором про надання правової допомоги та Додатковою угодою № 2. Оскільки розмір витрат на правничу допомогу визначений сторонами у фіксованому розмірі, детальний опис витрат не подається. Зазначене відповідає висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеному в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19. Оскільки згідно Додаткової угоди № 2 від 12.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги від 12.04.2021 року та Акту виконаних робіт від 29.10.2020 року строк оплати витрат на надану професійну правничу допомогу не настав, витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене відповідає висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеному в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснену адвокатом на загальну суму 12000 грн., є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім за подання до суду позовної заяви у розмірі 908 грн. та судовий збір, за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. Крім того, ухвалою суду від 15.07.2021 року за заявою позивача в якості забезпечення позову постановлено зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, в тому числі із заробітної плати за виконавчим написом №28907 від 05.12.2019 року, що вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівноюпро стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 18804,20 грн., що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка Володимира Володимировича згідно виконавчого провадження № 61938729 від 29.04.2020 року. Зважаючи на те, що справу по суті розглянуто, суд вважає заходи забезпечення позову, вжиті вищевказаною ухвалою підлягають скасуванню після набрання рішенням по даній справі законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Крім того, суд зазначає, що заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. У разі подання вмотивованого клопотання про скасування заходів забезпечення позову учасниками справи, заходи забезпечення позову можуть бути скасованими.

Outcome: approved