Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], після смерті [INFO] батька [PERSON], який успадкувала вона та її матір [PERSON], однак оскільки остання померла [INFO], а первинна реєстрація житлового будинку не проводилася, порушує питання про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька та визнання за нею права власності на це нерухоме майно в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивачка просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], після смерті якого мати позивачки (померла [PERSON]) успадкувала житловий будинок [ADDRESS], який збудовано в 1949 році, шляхом фактичного проживання разом з спадкодавцем. З часу смерті чоловіка мати позивачки постійно проживала у вказаному будинку і є єдиним його володільцем (головою господарства) згідно записів по господарської книги. Зазначене підтверджується довідкою № 30 від 26 лютого 2014 року виданою Любимівською сільською раду Вишгородського району Київської області. Доказів того, що позивачка прийняла спадщину після смерті батька в порядку ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинна на момент смерті спадкодавця, суду не подано, а тому підстави для встановлення цього факту відсутні. [PERSON] є батьком позивачки та чоловіком [PERSON] Належність цього майна померлій [PERSON] стверджується даними технічного паспорту, будинкової книги та випискою з погосподарської книги наданою Любимівською сільською радою Вишгородського району Київської області від 26 лютого 2014 року, згідно з якими померла зареєстрована і постійно проживала у згаданому будинку та була його єдиним володільцем, який їй належав з 1990 року після смерті чоловіка. Однак [PERSON] [INFO] померла та не встигла за життя оформити спадщину на своє ім'я у зв'язку із втратою свідоцтва про укладання шлюбу з спадкодавцем та неможливістю відновлення актового запису, який не зберігся в архіві. [PERSON] є матір'ю позивачки, якій вона заповіла усе своє майно, що підтверджується заповітом від 08 листопада 2006 року, посвідченим секретарем виконкому Любимівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, як установлено вимогами ст. 548 ЦК України 1963 року. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що її прийняв. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Оскільки [PERSON] прийняла спадщину після свого чоловіка, але за життя не встигла її юридично оформити це право переходить до її спадкоємця - дочки [PERSON] Згідно даних спадкової справи після смерті [PERSON] №430/2013 позивачка 17 вересня 2013 року звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно постанови Вишгородської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17 жовтня 2013 року оформити свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно є неможливим у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. На час побудови у 1949 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого за станом на 14 грудня 2013 року, вказаний житловий будинок збудований в 1949 році, а господарські будівлі побудовані в період з 1970 по 1973 роки. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину позивачці, належав їй на праві власності з 1949 року і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті своєї матері. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачкою житловий будинок не провадилася, правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов'язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за позивачкою право власності на спадкове майно за заповітом після смерті матері [PERSON] і тим самим позовну заяву задовольнити частково. На підставі викладеного і

Outcome: partial