Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2014 по справі № 343/2195/14-ц з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з 500 грн до 2500 грн щомісячно з моменту подання позову і до досягнення дочкою повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь витрати за надання правової допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 29.05.1999 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 21.10.2008 розірвано. Від цього шлюбу у них народилися дві дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які залишилися проживати разом з нею та перебувають на її вихованні та повному утриманні. Вихованням старшої дочки відповідач не займається з 2002 року, а молодша дочка його взагалі не пам`ятає. У 2002 році він вчинив злочини, передбачені ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 194, ст.ст. 304, 70, 71 КК України, за які був засуджений Долинським районним судом Івано-Франківської області до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 7 жовтня 2014 року на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо обох дітей, а також стягнуто аліменти в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину. Після виходу відповідача з місць позбавлення волі, він поїхав на заробітки в Росію. У квітні 2014 року вона бачила його в м. Долина, але до дітей він не заходив. З того часу і дотепер вони з ним жодного разу не спілкувались і не бачились. Враховуючи те, що старша дочка [PERSON] , [INFO] , вступила 01.09.2018 до Національного фармацевтичного університету на факультет медико - фармацевтичних технологій, навчання доньки в університеті вимагає також ряд додаткових витрат: на проживання в гуртожитку, купівлі продуктів харчування, одягу, канцтоварів, проїзду. Цими питаннями відповідач не цікавиться, тому їй доводиться самій її забезпечувати. Через два місяці дочка вже стане повнолітньою, тому вона не ставить питання про збільшення аліментів на її утримання. Разом з тим, через навчання старшої дочки їй стає значно складніше забезпечувати молодшу [PERSON] , [INFO] , бо суми аліментів у розмірі 500 грн, які сплачує частково відповідач (має значну заборгованість по сплаті), явно не вистачає. Будь-якої іншої допомоги відповідач не надає ще з 2002 року. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Її матеріальне становище також погіршилося у зв`язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом. Збільшився мінімальний розмір аліментів на одну дитину з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і відповідач сплачує аліменти в розмірі, меншому, ніж встановлено чинним законодавством. Враховуючи те, що відповідач вже не перший рік працює в Росії (як їй відомо), має фактично постійну роботу і стабільні доходи, що перевищують 20000 грн на місяць, є фізично здоровою людиною, інших утриманців не має, вважає, що він і зобов`язаний, і може надавати більш достойну матеріальну допомогу своїм дітям. За вище вказаних обставин, сума аліментів у розмірі по 2500 грн на молодшу дочку [PERSON] , яку вона просить стягувати з нього на дитину, відповідає його можливостям таку суму сплачувати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Кажук В.Б. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі та пояснив суду, що відповідач сплачує аліменти із запізненням. Заборгованість погасив тільки з метою виїзду за кордон. З дітьми не спілкується і не бачить їх. Зі слів довірительки відомо, що він працює за кордоном, тому, виходячи з доходів, які він там отримує, сума 2500 грн не є непосильною для нього. Інших утриманців у нього, крім батьків, немає. Позивачка офіційно не працює, також їздить за кордон, де може перебувати не більше трьох місяців. Свого майна немає. Дитина є ученицею. На момент стягнення аліментів позивачка офіційно працювала, а відповідач тільки звільнився з місця позбавлення волі. Вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення, поміщене на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с.22, 35), а також шляхом направлення матеріалів за останнім відомим місцем його проживання. Відзив на позов не подав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 15.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за участю сторін. Ухвалою суду від 19.06.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Від сторін будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Паскал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Буряк проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року та інші). Враховуючи,\~що відповідач,\~хоча і\~був належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~в судове\~засідання неодноразово\~не з`являвся,\~причин неявки\~не повідомив,\~відзиву на\~позов не\~подав,\~представникпозивачки не заперечив проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено,\~що від\~шлюбу у\~сторін народилося\~двоє дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом РАГС Долинського РУЮ Івано-Франківської області 13.06.2001, запис 104, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області 05.05.2005, актовий запис 78 (а.с.3, 4). Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2014, справа №343/2195/14-ц, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та присуджено стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно на кожну дитину, стягнення яких розпочато з 22.08.2014 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5-6). Відповідно до довідки №926/22 від 31.08.2018, виданій факультетом медико-фармацевтичних технологій Національного фармацевтичного університету, [PERSON] є студенткою денної форми навчання 1 курсу групи ТПКЗс18(5.0д)-01 факультету медико-фармацевтичних технологій спеціальність 266 «Фармація, промислова фармація» освітня програма «Технології парфумерно-косметичних засобів» Національного фармацевтичного університету. Зарахована 01.09.2018 на контракту форму навчання. Передбачений час закінчення університету 01.07.2023 (а.с.7). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі відповідача в утриманні дітей та збільшення розміру аліментів. Оцінка суду: Вислухавши аргументи представника позивачки, взявши до уваги, викладене нею в позовній заяві, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (аб.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року). Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. І як визначає ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Тобто, хоча і рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2014, справа №343/2195/14-ц, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проте він зобов`язаний брати участь в їх утриманні. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з нею. Розмір утримання, якого потребують дочки значно зріс, суми аліментів, яку сплачує відповідач на даний час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови їх життя, розвитку та харчування. Більше того, старша дочка [PERSON] є студенткою денної форми навчання факультету медико-фармацевтичних технологій Національного фармацевтичного університету, яка зарахована 01.09.2018 на контракту форму навчання, що тягне за собою додаткові витрати (на проживання в гуртожитку, купівлі продуктів харчування, одягу, канцтоварів, проїзду). На сьогоднішній день [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 р. № 2629-VIII, установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Тобто, розмір аліментів на дитину від 6 років до 18 років не може бути нижчим, ніж 1059 гривень. Отже, на сьогодні сума аліментів, яку сплачує щомісячно на своїх дітей відповідач становить практично мінімальний розмір аліментів встановлений для дитини відповідного віку. Суд приймає до уваги, що 06.06.2019 старшій дочці [PERSON] виповнилося 18 років, тобто вона досягла повноліття і припинилося стягнення аліментів згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2014, справа №343/2195/14-ц. Крім цього, і сама позивачка просить збільшити розмір аліментів лише на молодшу дочку [PERSON] , [INFO] , а саме: з 500 грн до 2500 грн щомісячно з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Однак, вона не обґрунтовує і не надає жодних доказів того, що матеріальний стан відповідача змінився, що дає йому можливість сплачувати аліменти в розмірі, в якому вона просить, як і не обгрунтовує вказаний розмір 2500 грн аліментів на дитину щомісячно. Тому, враховуючи матеріальне становище дитини, матеріальне становище сторін по справі, інші обставини справи, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми та приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень на дитину, збільшивши розмір стягуваних аліментів за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2014. Позивачка просить збільшити розмір аліментів з моменту звернення до суду з даним позовом, проте відповідно до аб.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 768,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Відносно стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат на правничу допомогу в розмірі 1400 грн, на підтвердження чого в матеріалах наявні квитанція від 19.06.2019 на вказану\~суму за\~підготовку матеріалів\~до написання\~позову,\~зняття копій,\~складання позовної\~заяви та\~представництво інтересів\~в суді\~адвокатом Кажуком\~В.Б.\~(свідоцтво\~про заняття\~адвокатською діяльністю\~серія ІФ\~№000996)та актом про попередній розрахунок судових витрат, які позивачка понесла й очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи, укладеним між нею та адвокатом Кажуком В.Б. від 17.04.2019 (а.с.11, 36), то в даному випадку, враховуючи,\~що суд\~прийшов до\~висновку про\~задоволення позову\~частково і\~збільшення розміру\~аліментів на\~користь позивачки\~з відповідача\~на дитину\~в розмірі\~1500\~грн,\~та з\~урахуванням п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~відповідно до\~якого інші\~судові витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~зокрема витрати\~на професійну\~правничу допомогу,\~покладаються у\~разі часткового\~задоволення позову\~-\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~тому слід\~стягнути на\~користь позивачки\~з відповідача\~532,64\~грн((768,40+1400)*1500/2500-768,40 =532,64 грн) понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 166, 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 264, 265, 268, 282-284, 289 ЦПК України, суд

Outcome: partial