Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу, укладеного 26.08.2008 року Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №1216, недійсним з моменту його укладення, анулювання свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 26.08.2008 року. Позовні вимоги мотивував тим, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який 26.08.2008 року зареєстрований Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №1216. Даний шлюб був укладений не з метою створення сім'ї, а через механізм укладення шлюбу приватизувати квартиру, яку в подальшому обміняти на будинок в с.Одаї Тисменицького району Івано-Франкіської області. Даний факт підтверджується і тим, що він вже десятки років перебуває у цивільному шлюбі із [PERSON]. Просив визнати шлюб, укладений 26.08.2008 року Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №1216, недійсним з моменту його укладення, анулювати свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 26.08.2008 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.11.2017 року залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу, укладеного 26.08.2008 року Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №1216, недійсним з моменту його укладення, анулювання свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 26.08.2008 року, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача відділ РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції Позивач вимоги заявленого позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задоволити в повному обсязі, не заперечив щодо винесення заочного рішення (а.с. 109). Відповідач в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 108). Представник відділу РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду листа, відповідно до якого погоджується на розгляд справи без участі представника відділу (а.с.101). З урахуванням думки позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 29.11.2016 року №00017378388 між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 26.08.2008 року зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційцної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №1216. 21.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційцної служби Івано-Франківського міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 4, 5). Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 3, 32, 36, 55 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу. У ст.28 СК України встановлено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Згідно ст. 29 цього Кодексу орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов'язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу. Відповідно ст.38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Статтею 40 цього Кодексу встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Відповідно ст.41 шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п'ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Шлюб не може бути визнаний недійсним у разі вагітності дружини або народження дитини у осіб, зазначених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, або якщо той, хто не досяг шлюбного віку, досяг його або йому було надано право на шлюб. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Суд, вирішуючи даний спір, врахував і роз'яснення, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справах у постанові від 03 лютого 2010 року у справі за № 6-7505/св09, зокрема як щодо посилань на ч. 2 ст. 40 СК України, зазначеного раніше висновків Верховного Суду України у п. 13 Постанови Пленуму, а також щодо того, що за теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність. Аналізуючи всі надані докази по справі, оцінивши їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, підставним та підлягає до задоволення. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору, тому з відповідачки слід стягнути в дохід держави 640,00 гривень судового збору. На підставі викладеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 3,21-22, 24-26, 28, 29, 32, 36, 38-41, 55 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved