Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 014/0031/82/85137 від 19.12.2007 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 84 000 дол. США., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.12.2017 року та зобов'язалася виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 22.12.2014 року за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 49 597,20 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 786 333 грн. 65 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 19 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», в подальшому назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0031/82/85137 (а.с.17-27), за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит у розмірі 84 000 дол. США та зобов'язалася здійснювати погашення кредиту до 18.12.2017 року. Умовами п. 1.2.1. кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 13 % річних. Згідно п.7.1. кредитного договору відповідачка зобов'язалася повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіка погашення кредиту. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка, систематично порушувала строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/0031/82/85137 від 19 грудня 2007 року (а.с.5-8). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до п. 16.3. кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Крім цього, згідно п. 9.3. кредитного договору позивальник зобов"язалася достроково погасити кредит на вимогу кредитора. Оскільки, відповідачка припинила виконувати свої грошові зобов"язання, 20.01.2015 року кредитором було надіслано [PERSON] вимогу про дострокове виконання грошових зобов"язань за кредитним договором, однак, жодних дій зі сторони відповідачки здійснено не було. Позивачем станом на 22.12.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0031/82/85137 від 19 грудня 2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитними зобов'язаннями в розмірі 49 597,20 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 786 333 грн. 65 коп., а саме заборгованість по кредиту - 39 273,57 дол. США, заборгованість по відсотках - 3 875,33 доларів США, а також пеня - 6 448,30 доларів США. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1, 197 ч.2 ЦПК України,

Outcome: approved