Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, між сторонами не залишилося спільних почуттів та інтересів, сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач є інвалідом ІІ групи, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Відповідач працює, має також неофіційний дохід, однак, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, а також стягувати аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в сумі 300 грн. щомісячно, та на період непрацездатності, до 28 лютого 2015 року, в сумі 300 грн. щомісячно. Дитину просить залишити на виховання та проживання з нею. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 21), про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, тому, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи та встановив, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебувають в шлюбі з 18 червня 2011 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис 817 (а.с. 5). В даний час сім"я фактично розпалася і збережена бути не може, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд приходить до висновку про обгрунтованість цієї позовної вимоги Згідно з копією свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд залишає [PERSON] на проживання та виховання при позивачці. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча, за твердженнями позивачки, інших неповнолітніх дітей не має, аліменти нікому не сплачує, має постійне місце роботи та дохід (а.с. 18). Своїми діями відповідач порушує права неповнолітнього сина. Згідно з вимогами ст. ст. 180-181 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч.ч. 2,3 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Оскільки [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІ групи (а.с. 22) та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, суд приходить до висновку, що вона має право на утримання від чоловіка, однак, враховуючи матеріальне становище відповідача, задовольняє вказані позовні вимоги частково, а саме: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, а також - 100 грн. на період непрацездатності [PERSON], до 28.02.2015 року .

Outcome: partial