Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Моторно-транспортне страхове бюро України звернулось з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.12.2010р. о 13.00 [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота-Камрі», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Семінарській зі сторони проспекту Шевченка в напрямку Французького бульвару в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не переконався в безпеці маневру, не забезпечив безпечний інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Тойота-Авенсис», державний номерний знак [NUMBER], який було припарковано. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час ДТП [PERSON] не мав полісу обов'язкової цивільної відповідальності власників транспортних засобів. В той же час, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота- Авенсис», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] була застрахована ПрАТ «Альфа-Страхування», згідно полісу обов'язкового страхування №ВЕ№83167771, строк дії з 24.11.2010р. по 23.11.2011р.. [PERSON] звернулась до Моторно-транспортного страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ, розглянувши надані документи, вирішило здійснити виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 6291 гривня 43 копійки, які були перераховані згідно платіжного доручення № 2037 від 10.05.2011р..Крім того, послуги аварійного комісару, якого було залучено до вивчення страхового випадку склали суму у розмірі 200 гривень. Позивач також посилається на те, що витрати за надання юридичної допомоги склали суму у розмірі 750 гривень. Вищевказані суми коштів позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представники позивача не з'явились, згідно поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він не вважає, що його вина у вчиненні ДТП є доведеною, проте погоджуються частково відшкодувати матеріальну шкоду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 08.12.2010р. о 13.00 [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота-Камрі», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Семінарській зі сторони проспекту Шевченка в напрямку Французького бульвару в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не переконався в безпеці маневру, не забезпечив безпечний інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Тойота- Авенсис», державний номерний знак [NUMBER], який було припарковано. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 13) Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі викладеного, суд вважає, що вина відповідача у вчиненні ДТП, наслідком якого були спричинення пошкоджень транспортних засобів є доведеною. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ст. 1191 ЦК України та пп. 38.2.1. п. 38 ст. 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961 від 01.07.2004р., (в редакції від 01.01.2011р., тобто чинний на час виникнення спірних правовідносин») особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 993 ЦК України, та ст. 27 Закону України „Про страхування" від 07.03.2006р. встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до звіту вартості матеріальної шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля «Тойота- Авенсис», державний номерний знак [NUMBER], матеріальна шкода становила суму у розмірі 7549 гривень 71 копійка. (а.с. 17-27) [PERSON] звернулась до Моторно-транспортного страхового бюро України із заявою про виплати страхового відшкодування. МТСБУ, відповідно до ст.ст. 22, 41, Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961 від 01.07.2004р., розглянувши надані документи, вирішило здійснити виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 6291 гривня 43 копійки, які були перераховані згідно платіжного доручення № 2037 від 10.05.2011р.. (а.с. 32-33) Крім того, послуги аварійного комісару, якого було залучено до вивчення страхового випадку склали суму у розмірі 200 гривень. (а.с. 29) На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 6291 гривна 43 копійки, витрати за послуги аварійного комісару у розмірі 200 гривень, судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення витрат за юридичну допомогу у розмірі 750 гривень. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При цьому, ч. 2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI в ст.1 встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи є лише копія платіжного доручення № 178 від 20.01.2014р. про перерахування коштів позивачем на користь СПД [PERSON] суму у розмірі 750 гривень. Однак копії договору на надання правової допомоги, а також розрахунку кількості годин, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI, позивачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги про стягнення витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки не доведені належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial