Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 7,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Репінський» с. Гракове Чугуївського району Харківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 25 червня 1997 року №343/4, зареєстрованого 09 жовтня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) за [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 листопада 2001 року між його матір'ю, [PERSON], яка діяла в інтересах позивача, та відповідачем [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай). Після чого, [PERSON] в підтвердження досягнення домовленостіпередав матері позивача оригіналСертифікату на право на земельну частку (пай). Але вказаний договір нотаріально до цього часу так і не оформили, так як відповідач ухиляється від його посвідчення, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], діюча за довіреністю від 18.12.2015 року (а.с. 25), в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 листопада 2001 року між матір'ю Позивача, [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], та відповідачем [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 7,25 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Репінський» (а.с. 15). Після чого, [PERSON] в підтвердження досягнення домовленостіпередав матері позивача, яка діяла в інтересах позивача, оригіналСертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 7). Але вказаний договір нотаріально сторони до цього часу так і не оформили, так як відповідач ухиляється від його посвідчення. Згідно до ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 18 ЗК України, що діяв на момент укладання правочину, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. На той час [PERSON], що діяла в інтересах, [PERSON], придбала земельну частку (пай) відповідача відповідно до діючого на той час законодавства, а саме: діяв ЗУ "Про внесення доповнення до Конституції України від 21.05.1993 року №3224-ХІІ, яким Верховна Рада України ст. 114-5 Конституції України доповнила повноваження Президента України п.7-4: "Ухвалює укази з питань економічної реформи, не врегульованих законами України, які діють до прийняття відповідних законів". На виконання вищевказаної норми згаданого Закону та Конституції України Президентом був виданий Указ Президента №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», де в ст. 3 було установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави. Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2); договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку (п.2.3.). За таких обставин, коли продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, то на підставі ст. ст. 224,225 ЦК УРСР (в ред.1963 р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, відбулося повне виконання договору купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року N3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, дарування. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР: якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Право власності на землю гарантується Конституцією України, яке набувається та здійснюється відповідно до чинного законодавства. Однак позивач не може використовувати сертифікат на право на земельну частку (пай), як своє власне майно, оскільки відповідачем порушено його право на використання сертифікату на право на земельну частку (пай), так як до теперішнього часу не посвідчив правочин в нотаріальному порядку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом. У відповідності до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995р. №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. При цьому, у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) відповідні зміни, як-то дані про особу, якій передано право на земельну частку (прізвище, ім'я, по батькові громадянина або назва юридичної особи, місце проживання або місцезнаходження), підстава передачі права на земельну частку (договір купівлі-продажу, дарування, заповіт тощо) мають бути внесені до сертифіката відповідною районною державною адміністрацією, якою видано сертифікат. Отже, ухиляючись від нотаріального посвідчення договору, відповідач порушив право позивача на внесення повноважним органом змін до Сертифікату на право на земельну частку (пай) у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved