Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], визнавши [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] з моменту її продажу зі зняттям її з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує права позивача як власника квартири, та перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні належною їй квартирою. У зв'язку з тим, що відповідач з реєстрації не знялася позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстрації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не заявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, яка повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи: «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири б/н від 14.08.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О., зареєстровано в реєстрі за № 2196 /ас. 5-6/. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 42318759 серії [NUMBER] від 14.08.2015 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] /а.с. 16/. Згідно відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 08.12.2015 року [PERSON] до цього часу зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її право, як власника майна, та просить суд усунути перешкоди, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу. Судові витрати суд залишає за позивачем за її усною заявою.

Outcome: partial