Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем - [PERSON], який зареєстрований Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області 10.12.1988 року, про що зроблено актовий запис за №27, та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Від шлюбу у сторін народилося п'ятеро дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми, а також донька [PERSON], [INFO], яка є неповнолітньою. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що спільне життя з відповідачем протягом останніх п'яти років стало неможливим через зловживання останнім спиртними напоями. Відповідач постійно приходить додому в стані алкогольного сп'яніння та безпідставно влаштовує сварки, в ході яких ображає її морально, наносить побої їй та дітям, нищить речі домашнього вжитку, тому вона неодноразово зверталась в поліцію з приводу насильства в сім"ї. Така поведінка відповідача призвела до того, що позивач з дітьми живуть в постійному страху за своє життя. На її неодноразові прохання змінити спосіб життя, останній не реагує. Ставлення відповідача до сім'ї призвело до розладу та фактичного припинення шлюбних відносин, у зв'язку із чим позивач вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх спільних дітей, а також унеможливлює їх примирення. В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити, а відповідач - проти задоволення позову не заперечив. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 10.12.1988 року Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 10.12.1988 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №27 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають п'ятеро дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], які на день розгляду справи є уже повнолітніми, та доньку [PERSON], [INFO], яка є неповнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області 10.05.2007 року (а.с.4). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останньою доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, за яких, в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, не заперечив проти розірвання шлюбу. Наведене у своїй сукупності приводить до висновку про неможливість збереження сім'ї, оскільки подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Таким, що не суперечить закону, суд вважає прохання позивача про залишення їй прізвища "[PERSON]". Відповідно до п. 9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України 22.03.2007 року, [PERSON] є інвалідом 2 групи, тому, в силу положень п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняється. За викладених обставин, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved