Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 005-2900\\840-0403 від 29.10.2007 р. та стягнення різниці між вартістю предмета іпотеки та розміром заборгованості за кредитним договором. З врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором № 005-2900\\840-0403 від 29.10.2007 р. в сумі 280735,10 доларів США, що еквівалентно сумі 7820858,78 гривень (за курсом НБУ станом на 23.02.2015 р.) звернути стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.10.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим № 142к і, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 29.10.2007 р. за реєстраційним № 2451139, складається з двох жилих кімнат, загальною пощею 58,4 кв.м., жилою площею 33,8 кв.м. шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на квартиру [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною 1119000 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача залишок заборгованості за кредитним договором в сумі 6701858,78 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 жовтня 2007 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON]. був укладений кредитний договір № 005-2900/840-0403, відповідно до умов якого Банк надав останній на придбання нерухомого майна (двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 58.4 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.) кредит в розмірі 203 877 доларів США зі сплатою 12, 45% річних та строком користування до 10.10.2037 р. 27 січня 2009 р., 15 червня 2009 р., 14 липня 2009 р., 15 липня 2010 р., 12 серпня 2010 р., 15 квітня 2011 р., 22 квітня 2011 р., 15 квітня 2012 р. та 10 травня 2012 р. між Банком та [PERSON] укладалися додаткові угоди до Кредитного договору, якими узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом: з 15.07.2008 р. по 26.01.2009 р. - 12,45% річних, з 27.01.2009 р. по 14.06.2009 р. - 9,42% річних, з 15.06.2009 р. по 14.06.2010 р. - 4,15% річних, з 15.06.2010 р. по 14.07.2010 р. - 15,51% річних, з 15.07.2010 р. по 14.04.2011 р. - 5,34% річних, з 15.04.2011 р. по 14.04.2012 р. - 3,39% річних, з 15.04.2012 р. по 14.04.2013 р. - 7,00%, а починаючи з 15.04.2013 р. - 18,35% річних. Відповідно до умов укладених між Банком та Позичальником договорів, [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування кредитом в строки та на умовах, визначених Кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 29 жовтня 2007 р. між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстраційним №6561, відповідно умов якого Позичальник передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаіального округу Русанюком З.З. за реєстровим №142к і зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним №2451139. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, видавши відповідачу кредитні кошти шляхом банківського переказу на рахунок №26200000005413, що підтверджується випискою по рахунку та заявою про видачу готівки №005В501073020002 від 29.10.2007 р. Відповідач [PERSON] своїх зобов»язань належним чином не виконала, в зв'язку з чим, як зазначає позивач, у Банку на підставі положень п.5.2.5 Кредитного договору виникло право на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі. Відповідачу надсилалась досудова вимога про погашення суми заборгованості. Оскільки відповідач не вчинила жодних дій для погашення суми боргу позивач просить стягнути дану заборгованість в судовому порядку з врахуванням положень Закону України «Про іпотеку» і положень Іпотечного договору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позові, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов»язання за Кредитним договором, внаслідок чого у Банку виникло право на дострокове стягнення заборгованості звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права влансоті на нього і стягнення різниці між вартістю предмета іпотеки і сумою заборгованості, оскільки таки спосіб захисту передбачений Договором іпотеки. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що сума заборгованості не є обґрунтованою і доведеною, при визначенні розміру заборгованості Банком не враховані всі внесені платежі, а крім того, на думку представника, позивач порушив строки позовної давності при зверненні до суду з даними вимогами, і подав заяву про застосування судом наслідків пропуску строків позовної давності. Також представник відповідача в своїх запереченнях посилався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і порушення права відповідача та її дітей на житло у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник третьої особи в судове засідання з»явився, надавши письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON]. був укладений кредитний договір № 005-2900/840-0403, відповідно до умов якого Банк надав останній на придбання нерухомого майна (двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 58.4 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.) кредит в розмірі 203 877 доларів США зі сплатою 12, 45% річних та строком користування до 10.10.2037 р. 27 січня 2009 р., 15 червня 2009 р., 14 липня 2009 р., 15 липня 2010 р., 12 серпня 2010 р., 15 квітня 2011 р., 22 квітня 2011 р., 15 квітня 2012 р. та 10 травня 2012 р. між Банком та [PERSON] укладалися додаткові угоди до Кредитного договору, якими узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом: з 15.07.2008 р. по 26.01.2009 р. - 12,45% річних, з 27.01.2009 р. по 14.06.2009 р. - 9,42% річних, з 15.06.2009 р. по 14.06.2010 р. - 4,15% річних, з 15.06.2010 р. по 14.07.2010 р. - 15,51% річних, з 15.07.2010 р. по 14.04.2011 р. - 5,34% річних, з 15.04.2011 р. по 14.04.2012 р. - 3,39% річних, з 15.04.2012 р. по 14.04.2013 р. - 7,00%, а починаючи з 15.04.2013 р. - 18,35% річних. Відповідно до умов укладених між Банком та Позичальником договорів, [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування кредитом в строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Сторонами був погоджений графік внесення платежів. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 29 жовтня 2007 р. між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстраційним №6561, відповідно умов якого Позичальник передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаіального округу Русанюком З.З. за реєстровим №142к і зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним №2451139. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, видавши відповідачу кредитні кошти шляхом банківського переказу на рахунок №26200000005413, що підтверджується випискою по рахунку та заявою про видачу готівки №005В501073020002 від 29.10.2007 р. Зазначені обставини не заперечувались сторонами. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи Позичальник належним чином не виконала умови Кредитного договору, внаслідок чого станом на 23.02.2015 р. наявна заборгованість в розмірі 280735,10 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 201416,90 доларів США, заборгованість за відсотками - 79110,49 доларів США, підвищені відсотки - 207,71 доларів США. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на необґрунтованість суми заборгованості і неврахування внесених Позичальником платежів при визначенні суми боргу, оскільки з боку відповідача, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження зазначених обставин і на спростування розрахунку, наданого Банком. Відповідно до п.5.2.5 Кредитного договору Кредитор має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення Позичальником порушень протягом 30 календарних днів з дати відправлення Кредитором повідомлення на адресу Позичальника з вимогою усунути порушення. 08.06.2013 р. на адресу відповідача Банком була надіслана досудова вимога про погашення суми заборгованості, що підтверджується відповідним реєстром відправлення. Відповідно до п.4.1 Іпотечного договору, укладеного між сторонами, Іпотекодержателю надано право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого основного зобов»язання, що забезпечено іпотекою. Звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем про задоволення вимог Іпотекодержателя. (п.4.2 Іпотечного договору). Звернення стягнення по застережнню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснється відповідно до розділу 5 Іпотечного договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку». Відповідно до положень розділу 5 Іпотечного договору сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в даному Договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із способів звернення стягнення на Предмет Іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання, в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки. У разі настання обставин, які є підставами для звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель повинен надіслати рекомендованим листом Іпотекодауцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні зазначається, який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При зверненні до суду з позовом позивач не надав суду доказу, що його право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на квартиру, що є предметом іпотеки, є порушеним, невизнаним або оспорюється відповідачем чи третіми особами. Законом України «Про іпотеку» та Іпотечним договором чітко визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки, що є одним із способів звернення стягнення, визначених законом. Матеріали справи не містять доказів, що Іпотекодержатель надсилав на адресу Іпотекодавця рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, в якому було б зазначено, який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог Наявність в Іпотечному договорі застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за Іпотекодержателем є підставою для реєстрації права власності. В матеріалах справи відсутні відомості, що позивач звертався до Реєстраційної служби з заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки на підставі письмового застереження і йому було відмовлено. Дійсно, позивач, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав, однак у разі їх порушень або невизнання. Недотримання позивачем досудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, на думку суду, суперечить положенням Іпотечного договору, укладеного між сторонами, положенням ст..37 Закону України «Про іпотеку» та ст.3 ЦПК України. Крім того, на час ухвалення даного рішення чинним є Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предмет іпотеки, згідно із ст.5 Законом України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, якщо таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. У разі задоволення позову і визнання судом права власності за ПАТ «Універсал Банк» на [ADDRESS] на час дії мораторію відбудеться зміна власника нерухомого житлового приміщення в примусовому порядку без згоди його власника, яким є [PERSON], і зазначене право в подальшому буде зареєстровано за Іпотекодержателем, що суперечить положенням ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Квартира, яка є предметом іпотеки і належить [PERSON] є місцем її проживання та місцем не проживання неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою форми 3. Будь-яких доказів про те, що відповідач має інше нерухоме майно придатне для проживання, суду не надано. Також матеріали справи не містять доказів, що на відповідача не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі у спосіб, визначений позивачем. На підставі ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню з відповідача в зв»язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed