Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 09 січня 1998 року в селі Лозне, Білокуракинського району у віці 88 років померла його рідна тітка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], яка на час розпаювання була пенсіонеркою та за життя її було внесено у списки до Державного акту на право колективної власності\~\~на землю по КСП ім. Ілліча с. Шарівка Білокуракинського району та до списків до Технічної документації під № 219, згідно розпорядження голови Білокуракинської РДА від 25.12.1996р. за №471. Втім скористатися своїм правом на земельну частку (пай) та отримати сертифікат не встигла по причині смерті та на сьогоднішній день Сертифікат на земельну частку (пай) знаходиться у відділі, як не витребуваний. Розмір паю складає 9,09 умовних кадастрових гектар сільськогосподарських угідь. Про те, що його тітка значилася у списках на землю по колишньому КСП він не знав. Встановивши у судовому порядку факт родинних відносин із померлою, позивач лише після консультативного прийому у нотаріуса та через запит фахівця права з відповіді відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі у травні поточного року йому фактично стало відомо про те, що дійсно його рідна тітка значиться у списках, але сертифікат за життя не отримала по причині смерті та на сьогоднішній день вказаний Сертифікат на земельну частку (пай) знаходиться у відділі, як не витребуваний. Позивач, вважає, що спадщину після смерті тітки фактично прийняв він і саме він, є єдиним та належним спадкоємцем за законом, оскільки на момент смерті, вони проживали разом, вели спільне господарство та саме він здійснив обряд її поховання. Будь-яких інших спадкоємців за законом чи заповітом не має. Але через викладені обставини позивач не може здійснити переоформлення спадщини, що і спонукало його звернутися за захистом прав та інтересів до суду. Просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Ілліча с. Шарівка Білокуракинського району, яке належало його рідній тітці [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача - Білокуракинської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в судове засідання не з'явився, подав заперечення на позовну заяву та просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. 09 січня 1998 року в селі Лозне, Білокуракинського району у віці 88 років померла [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], про що Шарівською сільською радою Білокуракинського району, Луганської області було зроблено відповідний актовий запис за № 2 та видано Свідоцтво серії І-ЕД № 106019 (а.с.6). Відповідно до рішення Білокуракинського районного суду Луганської області № 409/972/17 (провадження № 2-о/409/190/17) позивач [PERSON] є племінником померлої [PERSON] (а.с.13). Із відповіді відділу у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області № 29-28-99.2-348/15-17 від 06.03.2017р. (а.с.10) та № 29-28-99.1-579/15-17 від 10.05.2017р. (а.с.9) вбачається, що позивача було повідомлено про неможливість надання інформації щодо списків до державного акту колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча с. Шарівка Білокуракинського району через відсутність зазначеного державного акту, але дійсно його померлу тітку [PERSON] було внесено до списків за часів її життя та також внесено до Технічної документації по паюванню земель колишнього КСП ім. Ілліча с. Шарівка Білокуракинського району за № 219, згідно розпорядження голови Білокуракинської РДА від 25.12.1996р. за №471. Відповідно до представлення № 22 від 28.11.1967р. для призначення пенсії колгоспнику (а.с.12) та Довідки колгоспу від 27.11.1967р. про підтвердження членства в колгоспі (а.с.11) померла [PERSON] працювала в КСП ім. Ілліча й на час розпаювання земель вказаного КСП була пенсіонеркою та за життя отримала право на земельну частку (пай). Розмір паю складає 9,09 умовних кадастрових гектар сільськогосподарських угідь, вартість якого на даний час з урахуванням коефіцієнта індексації становить 218602,98 грн. (а.с.). Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру\~\~спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня. Відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі підтверджує той факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є позивач. Із дослідженої в судовому засіданні довідки Шарівської сільської ради Білокуракинського району №№ 79,80 від 14.02.2017 року (а.с.7) вбачається, що на момент смерті [PERSON], разом із нею проживав та вів спільне господарство її племінник, позивач по справі [PERSON], який здійснив її поховання й видатки, повязані з похованням взяв на себе. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року, застосовуються положення законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (1963 р.) встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно п.24\~\~Пленуму ВС України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 208 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною державною адміністрацією, документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Згідно п.5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного\~\~в\~\~Україні\~\~зразка\~\~та\~\~їх\~\~реєстрація\~\~провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України (2003 р.) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що за таких підстав позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved