Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 19 березня 2019 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] в якій банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2011 року № б/н у розмірі 119609 грн. 66 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 8079 грн. 02 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 30.11.2011 року по 30.05.2018 року - 111530 грн. 64 коп., а також просив покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 921 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного 30 листопада 2011 року договору № б/н із [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідач [PERSON] не погоджуючись із заявленими банком вимогами, 05 червня 2019 року на адресу суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи його наступним. Вона уклала з банком 30.11.2011 року кредитний договір і отримала банківську картку з кредитним лімітом 3000 грн. на строк 12 місяців з 30.11.2011 року по 30.11.2012 року на умовах оплати за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на суму залишку за кредитом. Однак, вважає, що банком пропущений строк позовної давності для пред`явлення позовних вимог. Згідно пунктів кредитного договору вона зобов`язалась щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця, частково сплачувати заборгованість за кредитним договором в сумі не менш ніж 7% від знятої суми, згідно договора плюс процент вказаний у пункті договору шляхом внесення коштів, сплачувати банку нараховані відсотки до 10 числа кожного місяця, а також 30.11.2012 року або по день закінчення строку дії картки, сплатити кредит повністю. За порушення строків повернення кредитних коштів або сплати відсотків вона зобов`язалась сплачувати 500 грн.+5 % від суми позову. Вона не заперечує, що зобов`язання за кредитним договором банк виконав, надавши їй кредитні кошти, однак вона покладених на неї зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, не сплатила відсотки за користування кредитом, не повернула суму отриманого кредиту. Банк звертаясь до суду виходив з того, що вона зобов`язання не виконала , у зв`язку з чим виникла заборгованість за користування кредитом. На підставі чого, просила суд відмовити у задоволенні позову застосувавши строк позовної давності, оскільки банк звернувся до суду з позовними вимогами 23.03.2019 року. 26 червня 2019 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій банк посилається на те, що відповідач дійсно отримала кредит. Щодо правомірності нарахування відсотків до повного погашення заборгованості банк зазначив, що у пунктах умов надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписуючи договір (заява) визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно з Заявою та Умовами та Тарифами. Повністю повернути кредит до дати зазначеної в заяві. Згідно Умов за користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі зазначеному у заяві. При не погашенні кредиту в строки, встановлені в Заяві та Умовах, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим враховуючи, що договір (заява) не є розірваниим або припиненим згідно правових підстав визначених ст.ст.599,651,654 ЦК України, у зв`язку з цим обставини на які відповідач посилається в своєму запереченні не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Відносно порядку погашення заборгованості та нарахування проццентів. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Пільговий період кредитування - це установлений банком період з момент)' виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0.01% річних У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими умовами Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме: -розмір щомісяного мінімального платежу складає 7 % ( від 02.04.2014 р. розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; -строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість. При розрахунку процентів цифри, починаючи з третього знака після коми, відкидаються. Сума після коми ручного розрахунку може відрізнятися від розрахунку який доданий до позову у зв`язку з автоматичним округленням. Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлено, що Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка. Тобто при нарахуванні Банком процентів, коміссій, пені і не внесення коштів Клієнтом на погашення цієї заборгованості. Банк має право здійснити списання данної заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Щодо кредитного ліміту пояснили, що згідно УіП Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає згоду Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Щодо внесення змін до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів пояснили, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право: за Договорами для ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. На підставі Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. Згідно Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови Договору. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні Щодо строку дії кредитного ліміту. Необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов та Правил "Картрахунки відкриті на невизначений строк" Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки і використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку ютаєнтка ... тош Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та срок дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення Відповідача нічим не обгрунтовані. З приводу спеціального строку позовної давності, зауважили. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлени (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повиненен такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обв`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, праов якої порушено, може вимагати примусового здійснення або шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобов"язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього катендарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 14.03.2019 року - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. На підставі зазначено, просив задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.06.2019 року здійснено перехід судового розгляду цивільної справи з спрощеного провадження на загальне позовне провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.08.2019 року закрито підготовче засідання за позовною заявою та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представника позивача - Ісаєвська О.М. не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила розглянути справу за наявними доказами та позовні вимоги задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, при цьому від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 119609 грн. 66 коп. Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до анкети-заяви від 30 листопада 2011 року [PERSON] ознайомилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна», із зазначенням кредитного ліміту у розмірі 2 500 грн., та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2019 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 119609 грн. 66 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 8079 грн. 02 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 30.11.2011 року по 30.05.2018 року - 111530 грн. 64 коп., при цьому остання операція - поповнення картки [PERSON] 13.08.2015 року. Позивачем до матеріалів справи долучено довідку, відповідно до якої [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] , строком дії до 10/15. Обставини щодо строку дії картки визнані кожною із сторін, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню. Банком до матеріалів справи долучений витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за процентами, суд виходить з наступного. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, за минулий місяць упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак, у межах строку кредитування до 31.10.2015 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у наступному місяці, за минулий місяць. Відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане позивач не мав права на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку дії кредитного договору. Верховний Суд України у п. 11 постанови Пленуму від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у справі» роз`яснив, що установивши, що строк звернення з позовом пропущено з поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 30 листопада 2011 року до 30 травня 2018 року не ґрунтуються на вимогах закону, тому задоволенню не підлягають саме з цих підстав. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування наведених норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Що стосується іншої частини вимог, то суд виходить з наступних норм матеріального права. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У справі установлено, що сторони узгодили, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року № 6-31цс15. Судом установлено, що [PERSON] у червні 2015 року виконувала умови кредитного договору, а в подальшому припинила оплату чергових платежів, а кредитор звернувся до суду з вимогами 19 березня 2019 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 31 січня 2019 року. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду позовна давність сплинула, оскільки строк дії картки відповідає строку дії договору та строк договору закінчився 31 жовтня 2015 року, банк з позовом звернувся до суду лише 19 березня 2019 року, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, внаслідок чого указані позовні вимоги задоволенню не підлягають саме з підстав спливу позовної давності. Аргументи позивача про те, що сторони узгодили між собою збільшену позовну давність до 50 років, що передбачено п. 1.1.7.31 Умов та правил, як підставу для задоволення позову та відсутність підстав для застосування приписів ст. 267 ЦК України, судом не приймаються з наступних обґрунтувань. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису відповідача. У той же час, приписами статті 81 ЦПК України передбачено, що на кожну сторону покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення цих обставин має місце лише у разі представлення суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, як це регламентовано ст. ст. 77 - 80 ЦПК України, на підставі яких відповідно до ст. 76 ЦПК України суд може встановити наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Однак банком не представлено суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та правила надання банківських послуг ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та правила надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника. У заяві позичальника від 30 листопада 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності. Отже, Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до 50 років. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Указаний висновок узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц, який відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України врахований судом. З огляду на положення вищенаведених правових норм, встановлених судом обставин, необхідно дійти висновку про недоведеність позивачем вимог в частині стягнення процентів за період з 30 листопада 2011 року по 30 травня 2018 року, а також пропуск позовної давності за іншими вимогами, про сплив якої та застосування наслідків заявлено відповідачем у справі, що дає підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині, з урахуванням того,що позивачем навіть не ставилось питання про поновлення строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Outcome: dismissed