Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] 17.02.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину майна, що є спільною сумісною власністю. Свої вимоги обгрутовували тим, що з 02.11.2005 року по травень 2008 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] 15.10.2006 року позивачка та відповідач обвінчались в церкві та влаштували весілля. За період спільного проживання з [PERSON] було придбано майно, а саме: в листопаді 2005 року було отримано кредит в «УкрСоцБанк» для придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; у жовтні 2007 року вони придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У травні 2008 року позивачка забравши свої речі покинула [PERSON] та пішла жити до своєї сестри. В жовтні 2015 року позивачка дізналась, що [PERSON] помер [INFO] року. На підтвердження факту, що спірні квартири придбавались за гроші нажиті спільно [PERSON] та [PERSON] позивачка надала документи фінансово-господарської діяльності підприємств де вони працювали. Також всі ці факти можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON]., [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, шляхом встановлення факту проживання однією сім»єю [PERSON] з [PERSON] з 02.11.2005 року до травня 2008 року; визнання за [PERSON] права спільної сумісної власності на майно нажите під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS]; квартиру за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, матеріали справи не містять ніяких письмових доказів про сплату платежів і таке інше, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Відповідно до договорів купівлі-продажу [PERSON] самостійно здійснив оплату за квартири і відповідно є їх власником. Також іпотечних договір також підписано тільки з [PERSON] і всі обов'язки покладались на нього. Викладені позивачкою факти щодо спільного проживання носять епізодичний характер, та періодично проживала з померлим, з моменту реєстрація в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка здійснена тільки 18.07.2007 року до березня 2008 року. Також, позивачка після смерті [PERSON] не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою на прийняття спадщини. Тому відповідач вважає, що в даному випадку тимчасове проживання не призвело створення сім»ї. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона з [PERSON] та [PERSON] працювала разом на підприємстві «Золотий ключ», а потім на підприємстві «Партнер» по липень 2007 року. В серпні 2002 року [PERSON] прийшла працювати до них, і через деякий час вони з [PERSON] почали зустрічатись, а потім і жити разом. Приблизно в 2005 році вони отримали кредит. У 2006 році було вінчання у церкві, а потім вони купили квартиру. Потім, як стверджує свідок у ним погіршились відносини, у зв'язку з тим, що [PERSON] почав вживати наркотики. У квартирі де вони проживала свідок [PERSON] була багато разів. Також у них була собака. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона у 2003 році прийшла працювати на підприємство «Партнер» і на той час [PERSON] і [PERSON] вже зустрічались, разом їздили відпочивати. У 2006 році у них було весілля і на той час вони вже проживали у спільній квартирі. В 2010 році, як стверджує свідок, вона дізналась, що [PERSON] і [PERSON] розлучились. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою позивачки. [PERSON] був цивільним чоловіком її сестри. Вони з сестрою проживали разом, а потім вони з [PERSON] разом купили квартиру та проживали з нею до 2006 році. У них була собака. Як пояснював в судовому засіданні свідок [PERSON], він в 2004 році влаштувався на роботу в підприємство «Партнер». На той час [PERSON] і [PERSON] зустрічались, потім стали проживати разом. Приблизно в 2005 році вони отримали кредит і купили квартиру та робили в ній ремонт, потім переїхали на нову квартиру. В 2005 році було вінчання. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з [PERSON] знайомий з дитинства. З 2004 року працювали разом, 4 роки він був його помічником. [PERSON] з [PERSON] кохали один одного, зустрічались, потім повінчали. Перед весіллям [PERSON] купив квартиру. Свідок [PERSON] пояснила, що вона з [PERSON] знайома з осені 2004 року, а з осені 2007 року почали близько спілкуватися. [PERSON] вона ніколи не бачила, чула про неї від [PERSON]. Як їй відомо, [PERSON] і [PERSON] зустрічались, а в 2006 році [PERSON] купив квартиру за кошти які взяв у бав кредит. В 2007 році вони святкували новий рік у квартирі, а в 2008 році розійшлись. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона в 2012 році познайомилась з [PERSON], потім почали зустрічатися, а з 2013 року проживати разом. [PERSON] вона не знає. [PERSON] був допитаний в судовому засіданні в якості свідка і пояснив, що він є батьком [PERSON]. В 2003 році [PERSON] пішов на роботу там познайомився з [PERSON]. В 2005 році він взяв кредит і купив квартиру, протягом 2006 року в ній йшов ремонт, після закінчення якого вони почали там проживати. На початку 2008 року вони розійшлися. Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як стверджує позивачка, вона та [PERSON] з 02.11.2005 року по травень 2008 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В матеріалах справи відсутні письмові докази на підтвердження даного ствердження, також і судовому засіданні ці ствердження не знайшли свого підтвердження, а покази свідків судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони різнять між собою. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Частиною 2 ст. 21 СК України встановлено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., квартира [ADDRESS], придбана [PERSON], за ціною 737300,00 грн. (а.с.12). Право власності за [PERSON] на спірну квартиру підтверджується реєстраційним посвідченням Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 12.12.2005 року (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., квартира [ADDRESS], придбана [PERSON], за ціною 631250,00 грн. (а.с.16). Право власності за відповідачем на спірну квартиру підтверджується реєстраційним посвідченням №007220 Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 02.07.2008 року. Ствердження позивачки, що час спільного проживання з [PERSON], вони придбали квартири, що знаходяться за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS], вона підтверджує показами свідків та попереднім договором, що не є належними доказами та не можуть бути взяті судом в основу рішення. Також, позивачкою суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження її фінансової участі у придбанні майна та не доведено розмір її частки у власності, зареєстрованої на ім'я [PERSON] при придбанні останнім квартир, ступінь її участі працею і коштами в цьому, суду. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України: якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними; на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. [INFO] року [PERSON] помер про що складено відповідний актовий запис №13302, та підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 01.09.2015 року, серія [NUMBER], відділом реєстрації смерті у м.Києві Управління державної реєстрації ГТУЮ у м.Києві (а.с.84). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Також, позивачкою до суду не надано доказів щодо звернення нею у встановлений шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про отримання спадщини. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, те що позивачкою не доведено факт проживання однією сім'єю, а тому позовні вимоги щодо визнання права спільної сумісної власності на майно нажите під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, є похідними, тому суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed