Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

16 грудня 2015 року [PERSON], звернувся до суду з зазначеним позовом. В заяві послався на таке, що 04 квітня 2010 року померла його мати [PERSON] Л,[PERSON] її смерті відкрилася спадщина на майно, яке складається з двох житлових будинків з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями. Що знаходиться по вулиці Миру №25 та 25 а в с. Вавилове, Снігурівського району Миколаївської області. Та двох земельних ділянок площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0.02 га для ведення особистого селянського господарства. За заповітом він є спадкоємцем, даного майна. В грудні 2010 року отримав [PERSON] про право на спадщину за заповітом на житловий будинок який належав спадкодавцю на підставі [PERSON] про право власності на житловий будинок виданого [PERSON] сільською радою і на земельну ділянку площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку. [PERSON] про право на спадщину за законом від 10 лютого 2011 на земельну ділянку 0.02 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вулиці Миру № 25 в с. Вавилове Снігурівського району Миколаївської області. На житловий будинок що належав спадкодавцю згідно [PERSON] про право на спадщину нотаріус Снігурівської державної нотаріальної контори відмовив, оскільки відсутній оригінал [PERSON] про право на спадщину за законом на житловий будинок № 25 а, який мати успадкувала після смерті її матері [PERSON]. Просить суд поділити земельну ділянку площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку на дві рівні частини. Оскільки бажає одну частину земельної ділянки подарувати брату. А після визнання за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок який успадкувала його мати подарувати брату. У судовому засіданні позивач та представник позивача змінили позовні вимоги та просили визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на житловий будинок №25 а по вулиці Миру в с. Вавилове Снігурівського району Миколаївської області який успадкувала його мати 08 березня 1988 року. Представник відповідача [PERSON] сільської ради проти задоволення позову не заперечував. Просить справу розглядати у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами склалися правовідносини з приводу спадкування. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом установлено, підтверджується у справі доказами, що [PERSON], 16 листопада 1988 року отримала [PERSON] про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по вулиці Миру 25 в с. Вавилове Снігурівського району Миколаївської області. Який вона успадкувала після смерті свої матері [PERSON]. Остання його згідно договору купівлі придбала в радгоспі Свобода Снігурівського району Миколаївської області за 3677 карбованців та був збудований в 1955 році. (а.с.10) Згідно по господарської книги з цього часу вона проживала та була зареєстрована за адресою [INFO], і по день смерті. (а.с.111). Домоволодіння та господарські приміщення збудовані за вказаною адресою, про що свідчить технічний паспорт (а.с.12-15). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 25.12.2015 року житловому будинку який успадкувала [PERSON] 08 березня 1988 року після смерті матері [PERSON],(спадкова справа №202\\1988 року) має номер 25 а по вулиці Миру в с.Вавилове Снігурівського району Миколаївської області. (а.с.39,72-76). Відповідно до положень ст. ст.100,101 ЦК України (1963 року), що діяв на час зведення вищевказаного житлового будинку та господарських будов і споруд, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Відповідно до п.20 зазначеної Інструкції, належність права власності фізичної особи на жилий будинок може бути доведена при наявності погосподарських книг сільської ради з відповідними записами, і ці записи були на період дії Інструкції підставою для винесення виконавчим комітетом міської ради рішення про оформлення права власності на будинок видачею власникові свідоцтва про це. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування" від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. За такого, суд дійшов висновку про належність вищевказаного житлового будинку [PERSON], та входження його спадкової маси після смерті останньої. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що спадкодавець за життя набула право власності на житловий будинок по вулиці Миру,25 а, в с. Вавилове Снігурівського району Миколаївської області, який позивач успадкував за заповітом, у встановлений строк звернувся за прийняттям спадщини, але позбавлений можливості оформити свої спадкові права за відсутності правовстановлючого документу на даний житловий будинок, то суд приходить до висновку про задоволення позову й визнання за позивачем права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Судові витрати позивач просив з відповідача не стягувати.

Outcome: approved