Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

В жовтні 2015 року заступник прокурора міста Чернігова звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області до Чернігівської міської ради, [PERSON] та просив: визнати незаконним і скасувати пункт 1.44 рішення 48 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 30 березня 2010 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0162 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0046 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011083001564; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0104 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011083001563; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0012 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011083001562. В обґрунтування заявлених вимог прокурор вказує, що Чернігівською міською радою земельна ділянка [ADDRESS] у власність [PERSON] передана з порушенням вимог ч.4 ст.84, ст.118 Земельного Кодексу України та ст.14, п.2 та 5 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини». оскільки земельна ділянка розташована у межах пам»ятки археології «Передгороддя стародавнього м. Чернігова IХ-ХVIII ст.ст.», другої охоронної археологічної зони, охоронний № 1е, та може перебувати виключно у державній власності. Зазначає, що листом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 19.05.2014 року підтверджується, що земельна ділянка по [ADDRESS] розташована в межах пам'ятки археології «Передгороддя стародавнього м. Чернігова IX-XVIII ст.», охоронний номер 1е, взятої на облік розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації за № 856 від 28.12.1998 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора міста Чернігова в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при винесенні рішення судом першої інстанції не враховано істотність порушення інтересів держави та суспільства при передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, яка має перебувати виключно у державній власності, оскільки спірна земельна ділянка розташована у межах пам'ятки археології -передгороддя стародавнього м. Чернігова ІХ-ХVІІІ, охоронний номер 1е що підтверджується у повному обсязі наявними у справі доказами, яким суд не дав належної оцінки. Прокурор зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. ст. 10, 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до положень яких надання земельних ділянок здійснюється за погодженням відповідних органів охорони культурної спадщини. Було встановлено, що спірна земельна ділянка передана у власність [PERSON] з грубим порушенням чинного законодавства, технічна документація із землеустрою з органом охорони культурної спадщини не погоджувалась, висновок на ім'я [PERSON] не видавався. [PERSON] не мала оформляти право власності на спірну земельну ділянку лише на підставі технічної документації без виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності, оскільки органам прокуратури стало відомо про вказані порушення лише 16 травня 2014 року за результатами перевірки, проведеної Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області. У запереченні на апеляційну скаргу [PERSON] просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що отримала у власність спірні земельні ділянки на підставі чинного законодавства. Представник Чернігівської міської ради у запереченні на апеляційну скаргу просить скаргу відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 07 грудня 2015 року - залишити без змін, посилаючись на відсутність порушень вимог земельного законодавства при розробці документації із землеустрою. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи, пояснювальну записку до плану археологічних охоронних зон стародавнього Чернігова, паспорт пам»ятника археології та рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів № 30 від 18 січня 1982 р. «Про затвердження проекту генплану м.Чернігова та затвердження меж охоронних зон пам»ячників архітектури, археології, природного ландшафту та етнографічної зони», картографічні матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 1996 року [PERSON] отримала у спадщину після смерті матері [PERSON] 4/25 частин житлового будинку - квартиру [ADDRESS] (на час видачі свідоцтва - проспект Жовтневої революції), 55. На замовлення [PERSON] КП „Планувальник" Чернігівської обласної ради виготовлено технічну документацію із складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] (а.с.50-62). Рішенням 48 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 30 березня 2010 року, пункт 1.44, вирішено передати у власність [PERSON] безоплатно земельну ділянку площею 0,0162 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по пр-ту Перемоги, 55 (а.с.10) 18 серпня 2010 року [PERSON] отримала Державні акти серії [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] на право власності на три земельні ділянки площею 0,0046 га, 0,0104 га та 0,0012 га, цільове призначення земельних ділянок - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою - [ADDRESS] (а.с.11-13). Згідно ст.ст. 14, 19 Конституції України право власності на землю громадянами набувається виключно відповідно до закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як убачається з матеріалів справи, передаючи [PERSON] у власність спірну земельну ділянку, Чернігівською міською радою не було враховано, що згідно до ст. ст. 53, 150 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» вказана територія є об'єктом культурної та археологічної спадщини і згідно вимог ст. 84 ЗК України належить до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Як визначено ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», археологічна пам'ятка і земельні ділянки, на яких розташовані пам'ятки (об'єкти) археології повинні перебувати виключно у державній власності. Земляні та будівельні роботи в охоронній археологічній зоні повинні проводитись на підставі погодженої з органом охорони культурної спадщини проектної документації (ч.9 ст.6 та ч.3 ст.32 ЗУ «Про охорону культурної спадщини») після охоронних археологічних досліджень (ч.1 ст.37 цього Закону). Виходячи з положень ч.1 п. д ст. 19 ЗК України, спірна земельна ділянка належить до категорії земель історико-культурного призначення. Разом з тим, Чернігівською міською радою не надано доказів у суді першої інстанції і не підтверджено в апеляційному суді зміни у відповідності до ст. 20 цього кодексу цільового призначення спірної земельної ділянки на категорію згідно п. б ч. 1 ст. 19 ЗК - землі житлової та громадської забудови, що згідно до ст. 21 ЗК України також є підставою для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним п. 1.44 оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS], надана у власність [PERSON], розташована на території пам'ятки археології - передгороддя стародавнього м. Чернігова, ІХ-ХVІІІ ст., охоронний № 1е, в охоронній археологічній зоні №2, взята під державну охорону і облік, паспортизована, що підтверджується наступними документами: паспортом та обліковою карткою пам»ятника археології, охоронним зобов»язанням від 18.04.1989 р.; пояснювальною запискою до плану археологічних охоронних зон стародавнього Чернігова з яких убачається, що пам»ятник археології - передгороддя стародавнього міста Чернігова, взятий під охорону згідно постанови Ради Міністрів УРСР від 21 липня 1965 року № 711 «Про затвердження списку пам»ятників мистецтва, історії та археології Української РСР», розпорядження Чернігівської облдержадміністрації № 856 від 28.12.1998 р., датування пам»ятника - 3-5, VII - ХIХ ст.ст. нашої ери; розташований у південній і центральній частині сучасного міста Чернігова. Чернігів - одне з найстаріших міст нашої країни, згадується у писемному документі - договорі у 907 році н.е., центр князівства, один з найбільших культурних і політичних центрів Київської Русі. Передгороддя стародавнього Чернігова належить до другої охоронної археологічної зони, межі охоронних зон встановлені рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради № 30 від 18 січня 1982 р. «Про затвердження проекту генплану м.Чернігова та затвердження меж охоронних зон пам»ятників архітектури, археології, природного ландшафту та етнографічної зони». Належність спірної земельної ділянки до пам»ятника археології підтверджується також листом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА № 15-1169/8 від 19 травня 2014 року, картографічними матеріалами, викопіюванням з генерального плану м. Чернігова, рішенням Чернігівської міської ради народних депутатів від 24 травня 1995 року, Правилами забудови та використання території м. Чернігова (пояснювальна записка та картографічний матеріал) (а.с.49,145-207). Зазначені документи, оригінали яких досліджені апеляційним судом, є належними і допустимими доказами у цій справі та безспірно і безсумнівно підтверджують законність і обґрунтованість вимог позовної заяви. В апеляційному суді представник Чернігівської міської ради та [PERSON] ці документи не заперечували і не надали жодних доказів на їх спростування. Виходячи з положень ч.1 п. д ст. 19 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка належить до категорії земель історико-культурного призначення. Разом з тим, Чернігівською міською радою не надано доказів у суді першої інстанції і не підтверджено в апеляційному суді зміни у відповідності до ст. 20 цього кодексу цільового призначення спірної земельної ділянки на категорію згідно п. б ч. 1 ст. 19 ЗК - землі житлової та громадської забудови, що згідно до ст. 21 ЗК України також є підставою для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним п. 1.44 оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради. Згідно до п.10 ст.6 та ч.3 ст. 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та у відповідності до п. 3 Прикінцевих положень цього Закону надання земельних ділянок здійснюється за погодженням відповідних органів культурної спадщини. Проте, як убачається з матеріалів справи, надання спірної земельної ділянки та документація із землеустрою з органом охорони культурної спадщини не погоджувалась, відповідний висновок [PERSON] не видавався. Державна землевпорядна експертиза щодо відведення земельної ділянки усупереч вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення ради) не проводилась. В апеляційному суді на спростування цих обставин відповідачами не надано жодних належних і допустимих доказів. Таким чином, земельна ділянка [PERSON] у власність надана Чернігівською міською радою з порушенням вимог Земельного кодексу України, ст. 9 Закону «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст. 14, 17, 32, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Аналізуючи витяг із рішення 48 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 30 березня 2010 року, апеляційним судом встановлено наступне. Вказане рішення ради має титульну назву: «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва та надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою». Як вказано у рішенні, розглянувши заяви громадян та пропозиції управління земельних ресурсів міської ради про передачу земельних ділянок у власність громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва та надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, міська рада вирішила: 1. Передати у власність безоплатно земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадянам: 1.44 [PERSON] - по [ADDRESS] площею 0,0162 га. Отже, рішення ради приймалось стосовно [PERSON] й інших громадян - п. 1.44 передують ще пункти з № 1.1 до 1.43. Та, як вбачається з тексту, зазначене рішення ради не містить жодних застережень щодо особливого статусу спірної земельної ділянки чи посилань на положення Закону України «Про охорону культурної спадщини». Відповідно, у рішенні ради відсутня будь-яка інформація про те, що земельна ділянка, яка передається у власність [PERSON], знаходиться на території пам'ятки археології, взятої на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів (а.с.156-171). Відтак, на сесії Чернігівської міської ради при вирішенні питання про надання [PERSON] спірної земельної ділянки у власність, належність цієї земельної ділянки до пам'ятки археології та знаходження її на території охоронної археологічної зони - не оприлюднювалась. Матеріали інвентаризаційної справи такої інформації також не містять, документація із землеустрою з органом охорони культурної спадщини розташування земельної ділянки відносно до об'єкта культурної спадщини не погоджувалась. З урахуванням наведеного, для присутнього на сесії Чернігівської міської ради від 30 березня 2010 року прокурора рішення сесії само по собі не було джерелом інформації про те, що земельна ділянка, яка передається у власність [PERSON], знаходиться на території пам'ятки археології та в охоронній археологічній зоні. Відтак, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що інформацію про знаходження спірної земельної ділянки на території пам'ятки археології прокурор отримав від Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації у травні 2014 року. За таких обставин, апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що прокурором пропущений строк позовної давності. Та обставина, що пам'ятка археології «Передгороддя стародавнього Чернігова» не внесена в Державний реєстр нерухомих пам'яток України національного значення та в Державний реєстр нерухомих пам'яток України місцевого значення не є підставою не визнавати її історичної та культурної цінності та значимості для наступних поколінь. Віднесення території, де розташована спірна земельна ділянка, до охоронної археологічної зони, було зроблено ще розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 28 грудня 1998 року №856 під час дії Закону України „Про охорону і використання пам'яток історії та культури ", який не передбачав обов'язкової реєстрації у Державному реєстрі нерухомих пам'яток України. Відповідно до ст.1 Закону України „Про охорону культурної спадщини" спірна земельна ділянка є об'єктом культурної спадщини і належить до земель державної власності відповідно до ч.4 ст.84 Земельного кодексу України. З огляду на викладене, рішення 48 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 30 березня 2010 року прийнято з порушенням вимог ч.4 ст.84 та ст.118 ЗК України, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Чернігові розташована у межах пам'ятки археології «Передгороддя стародавнього м. Чернігова IX-XVIII ст.ст.», охоронний №1е, другої охоронної археологічної зони та може перебувати виключно у державній власності. Зазначені обставини підтверджені наявними у справі належними і допустимими документальними доказами, які в апеляційному суді відповідачами жодним чином не спростовувались і не заперечувались. Апеляційний суд відхиляє як безпідставні аргументи Чернігівської міської ради та [PERSON] про те, що аналогічний спір між сторонами був уже вирішений судом, оскільки у цивільній справі № 751/5866/14 був заявлений позов про визнання незаконним і скасування рішення 45 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 25.12.2009 р., але доказів існування такого рішення суду надано не було, в задоволенні позову прокуророві було відмовлено (а.с. 26-28). Відтак рішення у вказаній справі не стосується предмету спору у цивільній справі, що вирішується натепер у цій справі - № 751/10060/15-ц. Сукупність обставин справи та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що у цій конкретній справі втручання у здійснення права власності є виправданим і у повній мірі відповідає суспільним інтересам як таке, що спрямоване на захист від незворотного та цілком ймовірного знищення об'єкта культурної та археологічної спадщини внаслідок здійснення власником земельної ділянки будівельних та земляних робіт без проведених належних археологічних досліджень пам'ятки, яка, безумовно, належить до часів Київської Русі, що натепер є надзвичайно важливим для становлення та самовизначення незалежної держави Україна. Оскільки прокурором доведено знаходження спірної земельної ділянки у межах пам'ятки археології «Передгороддя стародавнього м. Чернігова IX-XVIII ст.ст.», охоронний №1е, другої охоронної археологічної зони та яка може перебувати виключно у державній власності, п.1.44 рішення 48 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є незаконним і підлягає скасуванню, а видані [PERSON] державні акти про право власності на землю - необхідно визнати недійсними. Зазначені обставини не були з'ясовані та не досліджені судом першої інстанції у повному обсязі, що призвело до помилкового вирішення справи. Відтак, позов прокурора про визнання незаконним та скасування пункту 1.44 рішення 48 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 30 березня 2010 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, будівництва і індивідуальних гаражів та надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою», про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0162 га по [ADDRESS] в м. Чернігові для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0046 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011083001564; про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0104 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011083001563; про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0012 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011083001562 - є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням позову та згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів - Чернігівської міської ради та [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір по 2436 грн. 00 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції та по 243,60 грн. недоплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді, а також стягнути з відповідачів на користь прокуратури Чернігівської області по 2436,00 грн. судових витрат з кожного, сплачених при подачі апеляційної скарги.

Outcome: approved