Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненнями до нього про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3422,46 грн., з яких 3234,00 грн. сума основного боргу, а 188,46 грн. - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.11.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір поставки №11/ЛВ, а 03.01.2012 року - додаткову угоду до вказаного договору. Позивач належним чином здійснював доставку товарів відповідачу за вказаним договорм на загальну суму 21002,68 грн., проте останній провів оплату вказаних товарів лише частково на суму 17768,68 грн., не сплативши вартості останньої поставки від 13.02.2012 року в розмірі 3234,00 грн. На неодноразові пропозиції здійснити повернення боргу в добровільному порядку відповідач не реагував, а Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зобов'язався оплатити заборгованість, пояснив, що не оплачував боргу за договором поставки, оскільки не мав коштів. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, 18.11.2011 року між ТОВ "Торговий дім "Ресін" та відповідачем [PERSON] було укладено договір поставки №11/ЛВ(а.с. 6-8), а 03.01.2012 року сторони уклали додаткову угоду до вказаного договору (а.с. 9). Відповідно до п. 7.2 договору він у будь-якому випадку діє до повного виконання сторонами прийнятими на себе зобов'язань. Згідно із п. 4.3.1 договору 100 % оплата за поставлену партію товару здійснюється у 7-денний строк за ціною, вказаною у накладній. З видаткових накладних (а.с. 10-17) вбачається, що позивач належним чином поставив товар відповідачу, зокрема і 13.02.2012 року на суму 234,00 грн., однак останній не здійснив оплату такого. Станом на 07.10.2013 року заборгованість відповідача становить 3422,46 грн., з яких: 3234,00 грн. - сума основного боргу, 188,46 грн. - 3 проценти річних. Таким чином в судовому засіданні встановлено факт неналежної оплати відповідачем коштів за надані послуги поставки на загальну суму 3422,46 грн., а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення такої суми. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved