Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідачів в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 29 147 (двадцять дев'ять тисяч сто сорок сім) грн. 31 коп., яка складається з: 28 737,21 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування за вирахуванням франшизи та 410,10 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 6 133,14 грн., яка складається з: 1 000 грн. розмір франшизи згідно полісу, 3 184,34 грн. втрата товарного вигляду пошкодженого автомобіля та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1 948,80 грн. Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товарисгва «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.11.2013 року стався страховий випадок, внаслідок чого у відповідача [PERSON] виникає цивільно-правова відповідальність перед третьою особою - [PERSON], а обов'язок відшкодування збитків, що завданні внаслідок настання страхового випадку з пошкодженим майном третіх осіб покладається на АТ «УОСК» та винуватця в ДТП [PERSON] 12.11.2013 року [PERSON] письмово повідомив ПАТ «УОСК» про настання страхового випадку та надав для розгляду та оцінки документи, які підтверджують настання випадку та його право як власника пошкодженого майна на отримання страхового відшкодування. 04.12.2013 року, на виконання положень ст.35 ЗУ «Про ОСЦПВ» [PERSON] направив на адресу ПАТ «УОСК» заяву про страхове відшкодування, де зазначив свої банківські реквізити. Однак, ПАТ «УОСК» лише 03.04.2014 року, після розгляду обґрунтованої скарги [PERSON], визнало подію страховим випадком та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування. Таким чином, позивач вважає, що ПАТ «УОСК» порушило строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування майже на один місяць. В своєму листі за вих. № 2804 від 03.04.2014 року, ПАТ «УОСК» повідомив, що згідно звіту № 341/13 від 23.12.2013 року про оцінку вартості майнової шкоди, завданої [PERSON], матеріальний збиток становить 11 572,61 грн. Однак, виплату страхового відшкодування було здійснено лише в сумі 8 643,85 грн., за вирахуванням франшизи (1 000 грн.) та ПДВ. Із оціненою ПАТ «УОСК» вартістю заподіяної шкоди та сумою страхового відшкодування позивач не згоден повністю. Так, згідно висновку № 41 від 20.11.2013 року, зробленому судовим експертом автотехніком-товарознавцем Маляром М.І., на прохання позивача, вартість шкоди, спричиненої [PERSON] складає 31 519,79 грн. Однак, у зв'язку з тим, що ПАТ «УОСК» у встановлений строк та не здійснила виплату страхового відшкодування, тому ремонт пошкодженого автомобіля позивача не був зроблений. На теперішній час, у зв'язку із складною політичною та економічною ситуацією в країні, ціни на запасні частини суттєво подорожчали, тому в березні поточного року на вимогу позивача було проведено уточнююче дослідження майнової шкоди, та вартість шкоди, спричиненої [PERSON] стала складати суму - 38 381,06 грн. Крім цього, втрата товарного вигляду пошкодженого автомобіля позивача, згідно висновку № 41/1 від 28.03.2014 року, дорівнює 3 184,34 грн. Позивач вважає, що висновки судового експерта Маляра М.І. є вірними, оскільки ціну на запасні частини останній брав у офіційного дилера торгової марки «Fiat» в Україні - ТОВ «ІТАЛАВТО ЦЕНТР». Лише вони (без урахуванням робіт по ремонту і фарбуванню та матеріалів) складають більше тридцяти тисяч гривень, що є значно більше ніж вартість ремонту, розрахованого на замовлення ПАТ «УОСК». Таким чином, прийнявши страховиком рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 8643,85 грн. є лише частиною суми, необхідної для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Крім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «УОСК» пеню в розмірі 410,10 грн. за порушення строків виплати страхового відшкодування з вини Страховика. Моральна шкода, завдана позивачу полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із значним пошкодженням належного йому майна, а саме у необхідності замість нормальної експлуатації належного позивачу транспортного засобу, користуватись послугами громадського транспорту чи таксі, що спричиняє великі незручності. Крім цього, позивач вимушений був багато часу витратити на поїздки до представника Страховика, який територіально знаходиться на іншому боку міста та потребують витрачання значного проміжку часу, який позивач міг б витрачати на потреби своєї родини чи на роботу. Сума моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з Відповідачів вважає адекватною, так як основний тягар, пов'язаний з відновленням пошкодженого автомобіля та зусилля, які позивач доклав до цього, повністю лягли на нього. У судовому засіданні представник позивача, який діє за дорученням, копія якого є в матеріалах справи, просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснював суду, що він був застрахований у ПАТ «УОСК», тому саме страхова компанія повинна відшкодовувати шкоду потерпілій стороні. Крім того, [PERSON] доводив суду, що згідно полісу страхування розмір франшизи складає 1000 гривень, яку він сплатив добровільно позивачу без будь яких порушень з його боку. Просив суд постановити законне та обґрунтоване рішення. Представник ПАТ «УОСК» у судовому засіданні не був присутній, але при отриманні судової повістки наполягаючи на особистій участі у судовому засіданні просив суд провести судовий розгляд в режимі відео конференції. Проте за технічною не можливістю провести такий розгляд, представник відповідача - ПАТ «УОСК» надав суду свої письмові заперечення та просив суд відмовити позивачу у позові у повному обсязі з урахуванням усіх обставин, які були викладені у запереченнях. На особистій явки представника не наполягав. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник ПАТ «УОСК» доводив суду, що вимоги позивача щодо розміру страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, не відповідають нормам Закону, оскільки повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду від 09.11.2013 року надійшло до АТ «УОСК» 18.11.2013. Враховуючи дату отримання повідомлення позивача, представник ПАТ «УОСК» в порядку та строки визначені Законом, в присутності позивача провів огляд пошкодженого автомобіля «Fiat Bгауо» р.н. [NUMBER]. Під час огляду зазначеного автомобіля представником ПАТ «УОСК» виявлено менший перелік пошкоджень, ніж зазначено в наданої позивачем акті огляду, який проведено позивачем одноособово. При цьому, за наслідком огляду від 28.11.2013 зауважень з боку позивача щодо переліку виявлених пошкоджень не надходило. Після отриманого ПАТ «УОСК» звіту №341/13 про оцінку вартості майнової шкоди, складеного за наслідком огляду від 28.11.2013, її вартість складає 11 572.61грн., а з урахуванням ПДВ в сумі 1928,76 грн. В зв'язку з чим, приймаючи до уваги положення законодавства та фактичні обставини справи, ПАТ «УОСК» належним чином розрахувало (11 572,61 - 1928,76 1000 = 8643,85 грн.) та сплатило в повному обсязі позивачу страхове відшкодування, а також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, яка становить 86,20 грн. Також, представник ПАТ «УОСК» вважає безпідставність позовних вимог щодо стягнення з них моральної шкоди, оскільки у відповідності до ст. 26 Закону, страховиком відшкодовується моральна школа лише потерпілому, який зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП. у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Позивач не отримав ушкодження здоров'я під час заявленої ним ДТП. а відповідно не має права на отримання відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю та, як наслідок. відшкодування моральної шкоди на підставі Закону. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи відповідача, а також надані суду докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного: Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивач та його представник у судовому засіданні намагався довести суду, що саме діями відповідачів були порушенні його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Доведено, що 9 листопада 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗDaewoo», державний реєстраційний номер [NUMBER]. під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Fiat Вгауо», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок цієї ДТП було пошкоджено обидва транспортні засоби. Постраждалих не має. На момент ДТП цивільна відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Приватному Акціонерному Товаристві «УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», згідно полісу № АС/3085206. 19.11.2013 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] було визнано винним у зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно положень ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦПВ»), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. В п.1.4 ст.1 ЗУ «Про ОСЦПВ» зазначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. В ст.22 ЗУ «Про ОСЦПВ» вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, 09.11.2013 року стався страховий випадок, внаслідок чого у [PERSON] виникає цивільно-правова відповідальність перед третьою особою - [PERSON], а обов'язок відшкодування збитків, що завданні внаслідок настання страхового випадку з пошкодженим майном третіх осіб покладається на АТ «УОСК» та винуватця в ДТП [PERSON] 12.11.2013 року [PERSON] письмово повідомив ПАТ «УОСК» про настання страхового випадку та надав для розгляду та оцінки документи, які підтверджують настання випадку та його право як власника пошкодженого майна на отримання страхового відшкодування. 04.12.2013 року, на виконання положень ст.35 ЗУ «Про ОСЦПВ» [PERSON] направив на адресу ПАТ «УОСК» Заяву про страхове відшкодування, де зазначив свої банківські реквізити. В ст.36 ЗУ «Про ОСЦПВ» зазначено: «Стаття 36. Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати. 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)». 18.11.2013 року, враховуючи дату отримання повідомлення позивача, представник ПАТ «УОСК» в порядку та строки визначені Законом, в присутності позивача провів огляд пошкодженого автомобіля «Fiat Bгауо» р.н. [NUMBER]. Під час огляду зазначеного автомобіля представником ПАТ «УОСК» та було визначено майнової шкоди, яка складає суму 11 572.61грн., а з урахуванням ПДВ в сумі 1928,76 грн. ПАТ «УОСК» належним чином розрахувало (11 572,61 - 1928,76 1000 = 8643,85 грн.) та сплатило в повному обсязі позивачу страхове відшкодування, а також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, яка становить 86,20 грн. Після отриманого ПАТ «УОСК» звіту №341/13 про оцінку вартості майнової шкоди, складеного за наслідком огляду від 28.11.2013, її вартість складає 11 572.61грн., а з урахуванням ПДВ в сумі 1928,76 грн. В зв'язку з чим, приймаючи до уваги положення законодавства та фактичні обставини справи, ПАТ «УОСК» належним чином розрахувало (11 572,61 - 1928,76 1000 = 8643,85 грн.) та сплатило в повному обсязі позивачу страхове відшкодування, а також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, яка становить 86,20 грн. Позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про факт проведення відновлюваного ремонту на СТО - платнику ПДВ. що свідчить про безпідставність вимоги стягнення суми збитку, яка складає розмір ПДВ +20°/ включеного до суми збитку, що визначений Звітом №41 від 20.11.2013 проведеним судовим експертом автотехніком-товарознавцем Маляром М.І. Про включення ПДВ до суми збитку зазначеного у Звіті №41 від 20.11.201 вказано у його висновку. Проте, у наданому позивачем Звіті, особа яка його склала не визначила суми ПДВ, що входить до розрахованого нею збитку, в зв'язку з чим даний Звіт не може бути підставою для визначення розміру страхового відшкодування, з огляду на йог невідповідність вимогам ст. 36 Закону. Тому, суд вважає, що вимоги позивача до ПАТ «УОСК» щодо стягнення матеріальної шкоди є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача ПАТ «УОСК» моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 26 Закону України «Про ОСЦПВ», страховиком відшкодовується моральна школа лише потерпілому, який зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП. у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Позивач не отримав ушкодження здоров'я під час заявленої ним ДТП. а відповідно не має права на отримання відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю та, як наслідок. відшкодування моральної шкоди на підставі Закону. Також, суд вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] 3 184,34 грн. - втрат товарного вигляду пошкодженого автомобіля позивача, згідно висновку № 41/1 від 28.03.2014 року. Так, величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Суд вважає, що ремонт пошкодженого автомобіля не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля, а сама по собі необхідність проведення ремонтних робіт не може безумовно свідчити про втрату товарної вартості транспортним засобом і бути підставою для її нарахування. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] суд виходив з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. У судовому засіданні було доведено, що відповідач [PERSON] був визнаний винним у зазначеній ДТП, тому відшкодування моральної шкоди слід покласти на [PERSON], але у сумі 2000 гривень, оскільки розмір моральної шкоди визначений позивачем в сумі 10000 гривень, суд вважає занадто завищеною. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральнихчи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних ,психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Приймаючи до уваги положення наведених вище розяснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що моральна шкода не обґрунтована, доказів спричинення відповідачем моральної шкоди позивачам не надано, тобто відсутні документи, квитанції, чеки, або інша документація, підтверджуюча звернення позивача до лікарні за медичною допомогою, щодо стану здоров"я відносно саме даних фактів. Згідно із п.п. 6.1., 6.4. Листа Міністерства юстиції України від 13.05.04. № 35-13/797 «Методичні рекомендації відшкодування моральної шкоди»: - відповідно до чинного законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; - моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати умовний вираз. Крім того, обґрунтованою є вимога позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 1948,80 грн., оскільки згідно зі ст..12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатом або іншим фахівцем в галузі права в порядку, встановленому законом. Як вбачається з наявних в матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 09.04.2014 року, акту виконаних робіт від 14.04.2014 року, укладених між [PERSON] та адвокатом [PERSON], останній взяв на себе зобов'язання надавати позивачці .юридичні послуги, у тому числі щодо представництва її інтересів в суді при розгляді цієї цивільної справи та визначено оплату за надані послуги в розмірі 1948,80 грн. Разом з тим. позивачем був наданий документ на підтвердження проведення платежу на суму 1948,80 грн. у рахунок оплати витрат па правову допомогу, що містяться в матеріалах справи. До того ж, у відповідності до ст..88 ЦПК України, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial