Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 06.04.2002 року між нею та відповідачем [PERSON], було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Сюртянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №06. У шлюбі в них народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя між нею та відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння , внаслідок чого між ними виникали постійні сварки, а також відповідач не приділяв уваги сім'ї, не надавав матеріальної допомоги, а зароблені кошти витрачав на власні потреби, що призвело до того що із 2012 року шлюбні відносини між ними припинені та існують лише формально. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Крім того вказує на те, що відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. На даний час їх діти знаходяться повністю на її утриманні. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує, не дбає про матеріальне забезпечення дітей. З посиланням на викладене просить суд шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень на кожну дитину, щомісячно, з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила суду, що основною причиною розірвання шлюбу є сварки між ними, неповага до неї з боку відповідача та те що відповідач не допомагав в сім'ї . З червня 2012 року вони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач не надає допомогу на утримання дітей. З віком потреби дітей зростають, вони дорослішають і потребують більших витрат, оскільки діти відвідують також різноманітні гуртки. Крім того, вказала, що відповідач декілька разів надавав допомогу дітям у вигляді одежі, але не нової. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. На розірвання шлюбу не згідний, аліменти на дітей погодився сплачувати. Проте, в подальшому в судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги повністю. Пояснив суду, що дружина посварилася з його матір'ю, зібрала речі та пішла в будинок своїх батьків. До січня 2014 року вони як подружжя жили окремо однак підтримували зв'язок. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 06.04.2002 року у виконавчому комітеті Сюртянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №06, що стверджується свідоцтвом серії 1-ФМ № 109081 від 13.02.2014 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.5/ У даному шлюбі у сторін народились діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с. 7-8/. Як встановлено судом, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю [PERSON] і дані обставини сторонами не оспорювались в судовому засіданні. Майновий спір між сторонами відсутній . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є неможливість сумісного проживання , моральне насильство у сім'ї. Недав бажаних результатів і наданий судом сторонам строк для примирення. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дітей, що передбачений ст.180 СК України, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік" затверджено на 2014 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема відповідач офіційно не працює, проте є працездатним, інших осіб на утриманні не має , за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання дітей. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, виходячи з інтересів дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 копійок) на кожну дитину як обгрунтовані підлягають до задоволення. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 копійок) на кожну дитину окремо підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved