Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) 16.10.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2), Комунального підприємства «Редакція районної громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області» в особі засновника [PERSON] районної ради (далі відповідач 3) про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації, та стягнення моральної шкоди (а.с.3-8). 10.02.2016 року позивач змінив позовні вимоги, зменшивши їх (а.с.87-88). В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 01 жовтня 2015 року на першій сторінці Громадсько-політичної газети Петропавлівського району «Степова зоря» у випуску № 40 (9651)) було розміщено статтю під назвою: «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті?». Автором даної статті є відповідач 2. Позивач стверджує, що зміст даної статті полягає в тому, що з чужих орендованих полів Петропавлівського району скошуються посіви насіння та вивозяться, тобто трапляються крадіжки посівів. Однією з осіб, яка надала інформацію з цього приводу газеті «Степова зоря», є відповідач 1 по справі. Як зазначено в абзаці шостому цієї статті: «[PERSON] із затриманих, водій [PERSON] каже, що йому запропонували підзаробити». Позивач звертає увагу суду, що як слідує у подальшому з цієї статті, відповідач 1 розповідає, що він не здогадувався, про те, що бере участь у крадіжці, та вказав на замовника, а саме зазначив, що скосити та перевезти насіння його просив [PERSON]. Тобто, робить висновок позивач, у даній статті зі слів відповідача 1 вказується на те, що позивач просив відповідача 1 скосити та перевезти насіння з чужого поля, отже, став замовником крадіжки посіву з чужого поля. Вказана інформація, яка було розміщена у Громадсько-політичної газеті Петропавлівського району «Степова зоря» у випуску № 40 (9651), як запевняє позивач, не відповідає дійсності та є недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність як громадянина, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне відношення до нього, а саме, як до злочинця, який займається крадіжками чужих посівів. Позивач стверджує, що він не пропонував підзаробити відповідачу 1 шляхом скошування та вивезення насіння з чужих полів. У добровільному порядку спростувати недостовірну інформацію відповідачі не бажають, тому позивач змушений звертатися за захистом своїх порушених прав до суду. Позивач зазначає, що внаслідок розповсюдження неправдивої інформації йому завдана моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях в зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до нього та приниженням його честі та гідності. Компенсацію за завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10000 грн., і вважає, що ця сума ледь покриє ті страждання та переживання, які він переніс. Посилаючись на ст.ст. 32, 68 Конституції України, ст.ст. 23, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 297, 299, 1267 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, ст. 9, 46 Закону України «Про інформацію», ст. 3 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (преси) в Україні", позивач просить: - визнати недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність інформацію, опубліковану в громадсько-політичній газеті Петропавлівського району «Степова зоря» у випуску № 40 (9651) в статті відповідача 2 «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті ?» про те, що позивач просив відповідача 1 скосити та перевезти насіння; - зобов'язати відповідача 2 та відповідача 3 спростувати недостовірну інформацію, поширену у випуску № 40 (9651) від 01 жовтня 2015 року громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області в статті відповідача 2 «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті ?» про те, що позивач просив відповідача 1 скосити та перевезти насіння, тим же шляхом, що вона і була розповсюджена, а саме: опублікувати у наступному номері на першій сторінці громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області статтю відповідача 2, в якій буде розміщено вибачення відповідачів по справі за розповсюдження вказаної недостовірної інформації, та зазначено, що інформація поширена у випуску № 40 (9651) від 01 жовтня 2015 року громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області в статті відповідача 2 «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті ?» про те, що позивач просив відповідача 1 скосити та перевезти насіння є недостовірною та позивач не просив відповідача 1 скосити та перевезти насіння; -стягнути солідарно з відповідачів по справі на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень; - судові витрати покласти на відповідачів по справі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач пояснив, що він займається підприємницькою діяльністю, зокрема перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, і до нього зателефонував якийсь чоловік з приводу перевезення насіння з поля, з якого саме він не уточняв, бо власний транспорт у нього був зайнятий, про що позивач повідомив того, хто йому телефонував. Чоловік спитав у нього, можливо хтось ще надає такі послуги. Позивач зателефонував [PERSON], описав ситуацію, і [PERSON] пообіцяв когось знайти. Пізніше [PERSON] зателефонував йому і спитав, куди і в який час підїхати вантажному автомобілю і хто його зустріне і проведе до поля, з якого треба вивозити врожай. Позивач передзвонив тому чоловікові, який замовляв транспорт і він надав необхідну інформацію, яку позивач передав [PERSON] З відповідачем 1 [PERSON] позивач безпосередньо не спілкувався. Військових, які косили соняшник на полі [PERSON] позивач не знає, з останнім у нього добрі стосунки. Позивач стверджує, що непричетний до спроби викрасти врожай з поля [PERSON] Звинувачення, висунуті у випуску № 40 (9651) від 01 жовтня 2015 року громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області в статті [PERSON] «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті ?» в організації (замовленні) викрадення врожаю насіння соняшника з чужих полів, позивач вважає умисним розповсюдженням недостовірної інформації, що ганьбить його честь і гідність. Повязує це з своєю участю в політичній діяльності в якості керівника районної організації партії «Солідарність», яка намагається навести лад в районі. Відповідач 1 позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.73) та пояснив в судовому засіданні, що йому зателефонував [PERSON] і запропонував заробити на перевезенні насіння з поля. Відповідач 1 погодився, бо надає такі послуги. На його питання щодо часу та місця роботи, [PERSON] додатково повідомив йому день та час і, що його зустріне на вїзді в смт. Петропавлівка або позивач, який дзвонив з приводу транспорта [PERSON], або інша людина, яка скаже, що від позивача. Безпосередньо з позивачем відповідач 1 не спілкувався, йому навіть невідомий номер телефону позивача. В повідомлений [PERSON] день і час відповідач підїхав у призначене місце, де його зустріли люди у військовій формі без нашивок, сказали, що це вони замовляли транспорт, на власній машині провели його на поле, де комбайн вже косив. Раптом приїхав [PERSON], який почав кричати, що це його поле і питати, на якій підставі косять і вивозять належне йому насіння та викликав міліцію. Військові сіли в свою машину і поїхали, а на полі залишилися комбайнер з комбайном і відповідач 1 з машиною. Відповідач 1 зателефонував [PERSON], який вислухав його і обіцяв все зясувати у позивача. Сам відповідач 1 не міг подзвонити позивачу, бо не знав його номера телефону. Відповідач 2 і представник відповідача 3 за посадою - головний редактор Комунального підприємства «Редакція районної громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області» [PERSON] позов не визнала, надала письмові заперечення на позов (а.с.29-30, 87-88), пояснила в судовому засіданні, що інформація, за якою відповідач 1 фактично виконував замовлення позивача на покіс і транспортування зерна, підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які допитані в ході судового розгляду. Крім цього, правдивість поширеної інформації, що позивач запропонував відповідачу 1 підзаробити шляхом косіння і перевезення насіння в день події 27.09.2015 року підтверджуються відеоматеріалом та записом телефонної розмови між [PERSON] та [PERSON], поля якого скосили, що надані відповідачем 2 (а.с.79). Інформація надана відповідачем 1 у формі інтервю засобу масової інформації. Відповідач 2 посилається на ту обставину, що хоч відповідач 1 безпосередньо і не спілкувався з позивачем, однак інформацію про те, що замовником послуг відповідача 1 є позивач, надав свідок [PERSON], а засіб масової інформації може спрощувати подання інформації, не називаючи всіх осіб, через яких вона надійшла. На думку відповідача 2, позивач є громадським діячем, а отже, публічною особою, до поведінки якої є підвищений суспільний інтерес, тому журналісти мають право на висвітлення його приватного життя, журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. В обґрунтування своєї позиції відповідач 2 посилається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Перна проти Італії», «Газета «Україна-Центр» проти України», «Лінгенс проти Австрії», «Бладет Тромсе і Стенсос проти Норвегії», «Коломбани та інші проти Франції» та інші. Вказана позивачем в якості відповідача [PERSON] районна рада як засновник громадсько-політичної газети «Степова Зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направила, в направлених суду листах від 15.12.2015 року № 34910/2-15 (а.с.42-53), від 15.01.2016 року № 7/012-16 (а.с.67-71), від 31.03.2016 року № 126/012-16 (а.с.102) просить розглянути справу без її участі, вважає себе неналежним відповідачем, оскільки створене нею Комунальне підприємство «Редакція районної громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області» є юридичною особою, має власні печатку, бланки, рахунки в банківських установах, на підтвердження чого надані статут цього підприємства, рішення [PERSON] районної ради Дніпропетровської області від 17.05.2011 року про його створення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що йому зателефонував знайомий і повідомив, що на орендованому свідком полі якісь люди збирають врожай соняшника. Свідок приїхав на поле і побачив людей у військовій формі із зброєю біля легкового автомобіля, комбайн на його полі та вантажний автомобіль, наповнений насінням соняшника. Військові сказали йому, що лише охороняють техніку на полі, чиє поле і хто збирає врожай не знають, а від нього вимагали правовстановлюючі документи на землю. Ці документи оформлені на його матір [PERSON] Тому він записав розмову з військовими на телефон, а потім зателефонував до міліції, до приїзду якої військові сіли у свій автомобіль та поїхали. Комбайнер та водій пояснювали, що не знали чиє це поле, що їх найняли. Водій [PERSON] сказав, що заробити на перевезенні насіння з поля йому запропонував [PERSON], якому свідок відразу зателефонував і взнав, що машину для перевезення насіння шукав позивач. Ознайомившись із статтею відповідача 2 «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті ?» у випуску № 40 (9651) від 01 жовтня 2015 року громадсько-політичної газети «Степова Зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області, свідок зробив висновок, що замовником викрадення насіння з його поля був позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що йому зателефонував позивач і сказав, що до нього звернулися люди з проханням перевезти насіння з поля, а у нього зайнятий транспорт, можливо, свідок знайде когось, хто надасть таку оплачувану послугу. Свідок позвонив відповідачу 1 і запропонував йому заробити на перевезенні насіння. Відповідач 1 погодився і став питати коли і куди підїхати, хто зустріне і проведе на поле. Свідок передзвонив позивачу, той сказав день і час, назвав місце, де відповідача 1 зустрінуть люди, які скажуть, що вони від відповідача. Цю інформацію свідок передав відповідачу 1. В день, коли відповідач 1 мав возити насіння, він телефонував свідкові. Спочатку він повідомив, що все добре, його зустріли в призначеному місці і в призначений час. Потім, через деякий час повідомив, що на поле приїхав [PERSON], який звинуватив усіх присутніх на полі в крадіжці насіння. Свідку зателефонував також [PERSON], якому свідок розповів, хто і яким чином замовив машину відповідача 1. Свідок підтвердив, що позивач не говорив, що транспорт потрібен особисто йому, для перевезення з якого поля і не обіцяв особисто розраховуватися за послуги. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши і проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволенню позову з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України вимоги громадян або організацій про спростування опублікованих засобами масової інформації відомостей, що не відповідають дійсності та ганьблять честь і гідність особи, розглядаються судами й у тому разі, коли ця особа попередньо не зверталася до органів масової інформації щодо спростування зазначених відомостей. Судом встановлено, що у випуску № 40 (9651) від 01 жовтня 2015 року громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області в статті відповідача 2 [PERSON] «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті ?», розміщеній на першій сторінці, як свідчення відповідача 1 про замовника крадіжки врожаю з орендованого [PERSON] поля, опублікована така фраза: «- Скосити та перевезти насіння просив [PERSON], а я й гадки не мав, що косимо на чужому полі». Відповідно до ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Отже, обов'язок позивача у даній цивільній справі довести лише сам факт поширення відомостей, що його ганьблять, особами, до яких пред'явлено позов. Крім того, позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Таким чином, обов'язок доведення того, що поширені відомості відповідають дійсності, покладається на відповідачів. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Факт поширення відповідачами 2 і 3 відомостей, які позивач вважає недостовірними, визнається відповідачами і підтверджується оригіналом примірника випуску № 40 (9651) від 01 жовтня 2015 року громадсько-політичної газети «Степова Зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області (а.с.34). Статтею 47 Закону України «Про інформацію» встановлено, що однією з підстав відповідальності за порушення законодавства про інформацію є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації, тобто в даному випадку відповідачі 2 та 3. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Обов'язковою умовою для визнання судом інформації недостовірною є невідповідність такої інформації дійсності. В інформації, яку просить спростувати позивач, містяться відомості, що скосити та перевезти насіння з поля, орендованого [PERSON], відповідача 1 просив саме позивач. Проте, протягом всього часу розгляду справи, відповідачами та їх представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що розповсюджена інформація відповідає дійсності, а отже є достовірною. Навпаки, надані ними докази підтверджують, що скосити та перевезти насіння з поля, орендованого [PERSON], позивач відповідача 1 не просив, бо вони між собою безпосередньо не спілкувалися, що визнав відповідач 1 та про що дали покази свідки [PERSON] та [PERSON] Ці обставини підтверджуються також дослідженими судом відеозаписом інтервю позивача телевізійному каналу «112 Україна» та аудіозаписом телефонної розмови свідків [PERSON] та [PERSON] (DVD - диск на а.с.79). З цих доказів вбачається, що позивач в режимі телефонного звязку спілкувався лише зі свідком [PERSON] з приводу допомоги останнього в наданні третім особам транспортних послуг по перевезенню насіння з поля, які звернулися до позивача, але позивач їм відмовив через зайнятість належного йому транспорту. При цьому не йшлося про особистий інтерес позивача в наданні таких послуг, про участь позивача в косінні та перевезенні врожаю насіння з поля, не називалося місце розташування поля, його належність певному власнику чи користувачу, позивач не обіцяв самостійно оплатити ці послуги. Фактично і позивач, і [PERSON] виступили посередниками в наданні транспортних послуг відповідачем 1 третім особам, які косили і намагалися вивезти насіння соняшника з поля, орендованого [PERSON] Відповідачі не довели суду належними та допустимими доказами наявність злочинної змови позивача з третіми особами на викрадення насіння соняшника з поля, орендованого [PERSON] Особи, які беруть участь у справі та свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що їм невідомо про результати кримінального провадження, відкритого за заявою [PERSON] про викрадення насіння соняшника з поля, орендованого ним. Позивач повідомив в судовому засіданні, що йому не предявлялася підозра у вчиненні такого злочину, судовий розгляд не проводився і вирок суду не ухвалювався. Відповідачі цієї обставини не заперечили. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Згідно з ч.1 ст.222 Кримінального процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Тому суд не може дослідити та дати оцінку тим доказам, які наявні в кримінальному провадженні і стосуються предмету спору, до закінчення кримінального провадження. Стаття 44 Закону України «Про інформацію» покладає на відповідачів 2 і 3 наступні обов'язки: використовувати інформацію згідно з законом або договором (угодою); забезпечувати додержання принципів інформаційних відносин, передбачених статтею 5 цього Закону. Відповідно до ст. 5 Закону України „Про інформацію " принципами інформаційних відносин, зокрема, є: об'єктивність, вірогідність, точність і повнота інформації. Відповідачі 2 і 3 цих вимог законодавства стосовно позивача не дотрималися. За визначенням, даним у абзаці 5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Таким чином, у даному конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яка розповсюджена відповідачами 2 і 3, визначаючи її характер та мету, а також з огляду на характер використання мовних засобів та враховуючи вимоги зазначених вище актів законодавства, суд вважає, що дана інформація є недостовірною. Згідно з розясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Враховуючи, що у статті відповідача 2 «Куди йдемо: у європейське майбутнє чи повертаємося в бандитські 90-ті ?» у випуску № 40 (9651) від 01 жовтня 2015 року громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області неодноразово в прямому та опосередкованому зв'язку із іменем позивача вказується на його причетність до крадіжки врожаю з орендованого [PERSON] поля, говориться про наявність кримінальної справи стосовно підозрюваного, суд вважає, що недостовірна інформація, поширена відповідачами 2 та 3 начебто зі слів відповідача 1, про те, що саме позивач просив відповідача 1 скосити та перевезти насіння з орендованого [PERSON] поля, принижує честь і гідність позивача, бо в контексті статті повязує його імя з кримінальною справою про викрадення врожаю з поля і підводить читачів громадсько-політичної газети «Степова зоря» [PERSON] районної ради Дніпропетровської області до думки, що саме позивач є тим підозрюваним, про якого йде мова у статті. Такий висновок суду підтверджується показаннями свідка [PERSON] в судовому засіданні про те, що після ознайомлення з цією статтею він зрозумів, що позивач причетний до викрадення насіння з його поля. Таким чином, недостовірна інформація, поширена відповідачами 2 та 3, що позивач просив відповідача 1 скосити та перевезти насіння, є такою, що призвела до порушення особистих немайнових прав позивача та принижує його честь і гідність, тому має бути спростована цими відповідачами. Відповідно до частини 7 ст. 277 ЦК України та частини 1 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Ст.16 ЦК України та ст. 277 ЦК України не передбачають такого способу захисту порушених цивільних прав як вибачення відповідачів у справі за розповсюдження недостовірної інформації, що принижує честь і гідність позивача, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з розясненням, наявним у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів на свою користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо наявності та розміру такої шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідачів 2 та 3 слід стягнути в рівних частинах підтверджені документально квитанціями банку від 16.10.2015 року (а.с.1,2) судові витрати позивача на сплату судового збору. На підставі викладеного, ст.ст.32, 34, 62, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 277 ЦК України, ст.ст. 5, 44 Закону України «Про інформацію»,

Outcome: partial