Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача всі судові витрати по розгляду даної справи. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу, який розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області 18.12.2018, у них народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON] Місце проживання дітей згідно вказаного рішення визначено з нею. З часу розірвання шлюбу відповідач коштів на утримання дітей не надає, не займається їхнім вихованням, матеріально не допомагає та ухиляється від своїх обов`язків. Вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити дітей всім необхідним, так як працює в Солуківському ДНЗ "Теремок". Однак, отриманих коштів недостатньо для забезпечення належного рівня життя її та дітям, оплати комунальних послуг, забезпечення всіх потреб для гармонійного духовного та фізичного їх розвитку. Через що змушена звернутися в суд з даною заявою. Відповідач [PERSON] фізично здоровий, працездатний і має можливість сплачувати аліменти. Де зараз працює відповідач їй не відомо. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник письмовою заявою просить справу розглядати у його відсутності, позов задовольнити, ухвалити заочне рішення у справі. Про розгляд справи у відсутності позивачки, остання безпосередньо просить і в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання поштового відправлення. Відзив на позов не подав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: ухвалою суду від 12.09.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 9 жовтня 2019 року від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в якій він також вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Від відповідача відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань до суду не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Паскал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Буряк проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року та інші). Враховуючи,\~що відповідач,\~хоча і\~був належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час та\~місце судового\~розгляду справи,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~причин неявки\~не повідомив,\~відзив на\~позов не\~подав,\~позивачка через\~свого представника\~не заперечує\~проти заочного\~розгляду справи,\~а тому\~09.10.2019 постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивачки через свого представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 18 грудня 2019 року рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі №343/1935/18 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.9). Сторони по справі є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.08.2015, актовий запис № 26, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.08.2017, актовий запис №19, виданими виконавчим комітетом Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області (а.с.7,8). Неповнолітні сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю [PERSON] та її батьками, що підтверджується актом обстеження від 26.08.2019, складеним депутатом Долинської ОТГ Горошко О.А. (а.с.10,22). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька [PERSON] в утриманні неповнолітніх дітей. Оцінка суду: дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з нею. Відповідач проживає окремо, участь в утриманні дітей не бере, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне їх утримання. Суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітків (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття, позов задовольнити повністю. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1808,30 грн, на підтвердження чого надає суду договір про надання юридичної (правової) допомоги від 09.09.2019, акт-розрахунок виконання робіт та суми гонорару за виконані роботи по наданню правової допомоги від 10.09.2019, квитанцію від 10.09.2019 на вказану суму за надання професійної правничої допомоги адвокатом Будинкевичем М.М. (свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 000991) (а.с.27-28, 24, 23). Однак, відповідно до вказаного акта-розрахунку виконання робіт та суми гонорару за виконані роботи по наданню правової допомоги від 10.09.2019, серед переліку наданих послуг адвокатом Будинкевичем М.М. міститься, зокрема, участь останнього в судових засідань вартістю 139,10 гривень. Враховуючи, що представник позивачки участі в судовому засіданні не брав, суд вважає за необхідне зменшити вартість понесених витрат на професійну правничу допомогу на вказану суму. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1669,20 грн (1808,30-139,10=1669,20). Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від оплати якого позивачка була звільнена при зверненні до суду. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України,

Outcome: approved