Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

26 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики в сумі 73 928 895 грн., та витрат по оплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала від нього грошову суму у розмірі 73 928 895 грн. на умовах повернення до 26 квітня 2018 року під 7 % місячних за користування коштами. Усі умови позики були погоджені сторонами та викладені в розписці, власноручно написаній відповідачем. Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором позики та не повертає в добровільному порядку суму боргу, просив стягнути з неї вищевказану суму позики та судові витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомила. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст.ст.1046, 1047\~ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання". Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Окрім того, згідно положень ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 73 928 895 грн. на умовах повернення до 26 квітня 2018 року під 7 % місячних за користування коштами(а.с.20), по закінченню терміну, зобов`язалась повернути їх в повній сумі, але в зв`язку з погіршення матеріального стану, вона не має можливості повернути борг. Розписка знаходилась у позивача, її оригінал був наданий в судовому засіданні, та підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу за користування, які боржник зобов`язалась сплачувати кредитору за користування його грошовими коштами. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 73 928 895 грн. боргу за договором позики. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати по оплаті судового збору на користь позивача.

Outcome: approved