Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Радехівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В позовній заяві зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок та надвірні споруди, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Для будівництва даного житлового будинку йому рішенням виконкому Радехівської міської ради депутатів трудящих від 28 листопада 1977 року за №124 була виділена земельна ділянка площею 561 кв.м., яка була ним приватизована, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.10.2013 року. Суміжними землекористувачами окрім інших, є відповідач [PERSON], земельна ділянка якої знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно кадастрового плану земельної ділянки, земельна ділянка, яка перебуває у його приватній власності межує із земельною ділянкою відповідача від точки В до точки Г. Відповідачем на частині належної йому на праві приватної власності земельної ділянки було побудовано паркан, який відповідач, незважаючи на його неодноразові звернення, відмовляється знести. А тому такі неправомірні дії [PERSON] створюють йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою. При порівнянні кадастрового плану земельної ділянки та плану земельної ділянки зазначеного у акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки вбачається, що частина паркану (позначеного на кадастровому плані жовтим кольором) знаходиться на земельній ділянці, що належить мені на праві приватної власності. Крім того, відповідачем було здійснено самовільну прибудову (піднавіс) на межі земельної ділянки, яка завдає шкоди моїм правам та інтересам, оскільки використання прибудови призводить до підтоплення його подвір'я внаслідок стікання вод з даху прибудови. Також зазначає, що на межі земельної ділянки (межа від точки В до точки Г) відповідачем із порушенням правил забудови було самовільно споруджено господарську будівлю, яка позначена на плані літерами ЦН та знаходиться на земельній ділянці відповідача. Дана господарська будівля побудована із порушенням правил забудови, яка окрім іншого, створює мені перешкоди у користуванні належною мені на праві власності земельною ділянкою та господарською спорудою, оскільки відстань між його господарською спорудою та - відповідача становить лише 1 метр. Посилаючись на вищенаведене, просив постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0561 га, кадастровий номер 4623910100:006:0410, що належить мені [PERSON] на праві приватної власності шляхом відновлення стану земельної ділянки, що був до будівництва на ній паркану; зобов'язати [PERSON] провести демонтаж (знести) паркану, який знаходиться на земельній ділянці належній мені на праві приватної власності за рахунок відповідача; зобов'язати [PERSON] провести демонтаж прибудови (піднавісу), що знаходиться на межі земельної ділянки позначеної на плані від точки В до точки Г за рахунок відповідача; зобов'язати [PERSON] провести демонтаж (знести) самовільно побудованої господарської будівлі позначеної на кадастровому плані літерами ЦН, що знаходиться по [ADDRESS] за рахунок відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково, посилаючись на обставини, які вказані в позовній заяві, просив постановити рішення про зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0561 га, кадастровий номер 4623910100:006:0410, що належить йому на праві приватної власності шляхом відновлення стану земельної ділянки, що був до будівництва на ній паркану; зобов'язати [PERSON] провести демонтаж частини паркану, який знаходиться на земельній ділянці належній мені на праві приватної власності за рахунок відповідача; зобов'язати [PERSON] провести демонтаж прибудови (піднавісу), що знаходиться на межі земельної ділянки позначеної на плані від точки В до точки Г за рахунок відповідача. Визнав в судовому засіданні, що між ним та [PERSON] була усна домовленість про те, останній віддає йому 50 сантиметрів між по господарськими будівлями, а [PERSON] - [PERSON] віддає 50 сантиметрів при в»їзді не подвір»я. Біля сараю [PERSON] було встановлено загорожу, поміж сараями не було проходу. Після смерті чоловіка відповідач загорожу забрала і з того часу існує спір. Відповідач в судовому засіданні про позовних вимог заперечила, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки за життя її чоловіка між позивачем та ним була усна домовленість про те, що він [PERSON] віддає 50 сантиметрів між по господарськими спорудами, а [PERSON] віддає йому 50 сантиметрів при в»їзді не подвір»я. Чоловік [PERSON] помер [INFO], після цього домовленість перестала існувати, позивач вимагає повернення його земельної ділянки. Вона погоджується на повернення, при умові, що він поверне їй її земельну ділянку (при в»їзді). Що стосується прибудови (піднавісу), то така жодних перешкод позивачу не створює, оскільки нею зроблено відповідне водовідведення на свою сторону, вода на його територію із під навісу не падає. Представник третьої особи Офіцінська В.В. суду пояснила, що позивач приватизував земельну ділянку для обслуговування будинку відповідно до плату забудови 1977 року, оскільки сторони не дійшли висновки про приватизацію по існуючих межах. Якщо брати до уваги плат забудови 1977 року, тоді частина паркану між по господарськими будівлями сторін знаходиться на земельній ділянці, яку приватизував позивач. Спір між сторонами по справі триває довгий час, вона як представник міськради неодноразово виходила на місце, однак сторони конфліктують та спільного рішення прийти не можуть. Що стосується під навісу, то такий дійсно знаходиться на відстані 0,60 метра від паркану, хоч по нормах ДБН повинен бути 1 метр, чого відповідачем не дотримано. Даний позов покладає на розгляд суду. Вислухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд робить висновки про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення із наступних підстав. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов'язаних із ними майнових правовідносинах належить судам. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є сусідами, суміжними власником і користувачем земельних ділянок, які розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS]. Рішенням виконкому Радехівської міської ради депутатів трудящих від 28 листопада 1977 року за №124 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 561 кв.метрів для будівництва житлового будинку (а.с.20). Цим же рішенням [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 545 кв. метрів для будівництва житлового будинку (а.с.35). [PERSON] був власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого виконкомом Радехівської міської ради Львівської області 29 березня 2001 року, зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 29.03.2001 року в реєстрову книгу за реєстром №1329. Як видно із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [ADDRESS].08.2005 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.37). Після його смерті спадкове майно (1/2 житлового будинку) успадкувала дружина - [PERSON] та стала власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.33-34). 9 грудня 2009 року [PERSON] та [PERSON] узгодили межі їх земельних ділянок по існуючих межах, про що був складений відповідний акт та абрис земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS], в присутності землевпорядника Офіцінської В.В., секретаря міської ради Твердохліба 3., з участю землекористувачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.61,62). За змістом ст. ст.184, 185 ЗК України, складання проектів відведення земельних ділянок, встановлення в натурі ( на місцевості) меж земельних ділянок здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями. Рішенням ХХІ Сесії VІ скликання Радехівської міської ради Львівської області №13 від 30 травня 2012 року, зокрема п.1.2., п.1.4., [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (по існуючих межах) для будівництва житлових будинків та господарських споруд, площею 0,056 га. кожному, які є в їх користуванні та розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS]. Землекористувачам [PERSON], [PERSON] запропоновано через проектну організацію виготовити технічну документацію щодо складання Державного акту на право власності на землю та подати їх на розгляд сесії міської ради для затвердження (а.с.36, 55-56). 1 листопада 2012 року [PERSON] подав до міськради заяву про надання рішення на приватизацію присадибної ділянки, згідно межі встановленої в проекті забудови (а.с.66). 4 листопада 2012 року [PERSON] подала до міської ради заяву, якою повідомила останню, що вона не згідна з актом від 9.12.2009 року, підписала його помилково, від нього відмовилась (а.с.71). 3 липня 2012 року [PERSON] знову звертається до міськради не погоджувати у її відсутності акт встановлення меж земельних ділянок, раніше погоджені заміри і погодження не брати до уваги, із-за допущених помилок (а.с.70). Рішенням ХХVІ Сесії VІ скликання Радехівської міської ради Львівської області №13 від 27 листопада 2012 року внесено зміни до рішення ХХІ Сесії VІ скликання Радехівської міської ради Львівської області №13 від 30 травня 2012 року п.1.2. та 1.4. та вирішено надати дозвіл [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (відповідно до плану забудови, затвердженого районним архітектором 2.02.1978 року) для будівництва житлових будинків та господарських споруд, площею 0,056 га. кожному, які розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.65). На підставі заяви [PERSON] від 6 лютого 2013 року, рішенням Радехівської міської ради ХХХІІ Сесії VІ скликання №15 від 30 березня 2013 року, затверджено акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки, площею 0,0561 га в [ADDRESS], на яку виготовляється технічна документація із землеустрою по передачі її у власність [PERSON] для будівництва житлових будинків та господарських споруд, без підпису суміжного землекористувача [PERSON] (а.с.52). Як видно із самого акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 9 грудня 2012 року, його підписали всі суміжні землекористувачі, окрім [PERSON] (а.с.54). За змістом ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач можуть вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. За змістом ст.103 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель(обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, отримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно ст.125 ЗУ України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Суд також встановив, що чого не заперечили сторони в судовому засіданні, що за життя [PERSON] між ним та [PERSON] існувала усна домовленість, відповідно до якої [PERSON] віддав [PERSON] 50 сантиметрів між по господарськими спорудами (встановивши відповідну огорожу ), а [PERSON] віддав йому 50 сантиметрів при в»їзді не подвір»я. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], було всі добре, доки відповідач по справі не порушила усну домовленість, а саме забрала огорожу, яка існувала між по господарськими спорудами. Як вбачається із плану забудови земельної ділянки, затвердженого районним архітектором 2.02.1978 року, на підставі рішення виконкому Радехівської міської ради депутатів трудящих від 28.ІХ.1977 року №124 [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку, площею 561 кв.метрів, а [PERSON] (суміжному користувачу) було виділено земельну ділянку площею 545 кв. метрів для будівництва житлового будинку (а.с.6,35). [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 15.03.2005 року, Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.10.2013 року. Позивач приватизував земельну ділянку відповідно до плану забудови від 2.02.1978 року (а.с.5-11,64). Вказане свідчить про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині знесення частини паркану, який розташований на його земельній ділянці підлягають до задоволення. Відповідно до Закону України про планування і забудову території», яким визначено основні вимоги і правила забудови території і використання земель, здійснення будівництва на земельних ділянках, не наданих відповідно до вимог закону, без отримання дозволів на будівництво та виконання будівельних робіт є самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством. В процесі розгляду справи, комісія в складі Офіцінської В.В., [PERSON], [PERSON] в присутності сторін по справі виходила на місце та склала акт виносу в натурі (на місцевості) земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] від 6.02.2014 року, з якого вбачається, що межа між присадибними ділянка [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить по господарській будівлі [PERSON] Земельна ділянка, яка знаходиться між по господарськими спорудами входить у приватизовану земельну ділянку [PERSON] (а.с.79-80 зворот). Як вбачається із обмірів земельних ділянок, такі земельні ділянки не відповідають обмірам, які зазначеним в планах забудови 1978 року, відповідно до яких надано дозвіл на їх приватизацію (а.с.74). Згідно до ст. ст.376,391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення перешкод у здійснені права користування своїм майном, у тому числі шляхом знесення самочинно збудованих споруд при суттєвому порушенні при здійснені самочинного будівництва належних йому прав. Суд встановив, що відповідач без жодних дозволів, дотримання будівельних норм здійснено самовільне будівництво піднавісу без дотримання відповідної відстані та без відповідного дозволу компетентної служби на проведення робіт з будівництва. У разі перенесення паркану, який знаходиться на приватизованій земельній ділянці [PERSON] в сторону відповідача [PERSON] конструкція металевого піднавісу буде знаходиться на земельній ділянці [PERSON] Узагальнюючи наведене, у відповідності до ст. ст.317, 319, 376 ЦК України, ст.ст.91,152,158,212 ЗК України, вимог ДБН 360-92 п.2.8, п.2.13, п.2.15, Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджених Мін`юстом 25.12.2000 року р.№ 945/5166, суд вважає позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача знести самовільну збудований металевий під навіс підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж. Відповідно до ч.3 ст.106 ЗК України витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок в рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо покладення обов»язку витрат на встановлення суміжних меж на відповідача не підлягають до задоволення.

Outcome: partial