Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

23.07.2020, від представника АТ КБ "Приватбанк" надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.06.2010 в розмірі 743 грн 60 коп. та судових витрат в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.06.2010 між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 1600 грн 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором можуть вирішуватися, як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 2.1.1.57 договору. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв 'язку з чим Позивач був вимушений звернутись до суду. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 07.07.2017 було стягнуто з [PERSON] заборгованість в розмірі 18345 грн 82 коп., нараховану станом на 28.02.2017. Станом на день подання позову до суду, рішення від 07.07.2017 відповідачем не виконане. Прострочена сума заборгованості становить 135199 грн 85 коп. Оскільки з [PERSON] рішенням суду стягнуто заборгованість за період з 15.06.2010 по 28.02.2017, відтак, за період з 01.03.2017 по 31.05.2020 заборгованість складає 743 грн 60 коп., яка складається з наступного - 405 грн 60 коп. (індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання); 338 грн 00 коп (3% річних від простроченої суми). Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Учасники справи в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи наявна заява представника позивача в якій він просив розгляд справи провести без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду повторно в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Згідно довідки Слобожанської селищної ради Зміївського району Харківської області від 04.08.2020 за № 2592/02-19, адреса зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] (а. с. 94). Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Згідно частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленої належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 15.06.2010 між позивачем та [PERSON] укладено договір № б/н. Згідно умов зазначеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 1600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області у справі № 621/659/17, що набрало законної сили, позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 18345 грн 82 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 15.06.2010 року, станом на 28.02.2017 та 1600 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору (а. с. 11 - 13) Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, [PERSON] кредитні кошти отримала в повному обсязі та взяла на себе зобов`язання відповідно до умов цього договору. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не було належним чином здійснено виконання своїх грошових зобов`язань, встановлених сторонами в укладеному кредитному договорі та своєчасно не погашено кредит, договірні правовідносини не припинені, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з 01.03.2017 по 31.05.2020 у розмірі 743 грн 60 коп., яка складається з заборгованості індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання - 405 грн 60 коп. та 3% річних від простроченої суми - 338 грн 00 коп. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial