Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» про стягнення заборгованості за договором позики в зв» язку з невиконанням грошового зобов»язання, вказуючи, що 02 квітня 2018 року б/н між нею (позикодавцем) та ТОВ «Конвеєр» (позичальником) був укладений письмовий договір позики. У відповідності до п. 1.1 договору позики від «02» квітня 2018 р. б/н, відповідач, позичив у позивача, строком по «02» травня 2018 року, включно, грошові кошти в сумі 139 000,00 грн. Відповідно до п. 2.1 договору позики від «02» квітня 2018 р. позивачем було передано відповідачу позику - грошові кошти в сумі 139 000,00 грн. Однак, враховуючи те, що позивач передав відповідачу суму позики - грошові кошти у розмірі 139 000,0 грн. строком до «02» травня 2018 року, включно, починаючи з «02» травня 2018 року у відповідача виникає обов'язок по виконанню грошового зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики (боргу), а саме грошову коштів у розмірі 139 000,0 грн. Також, положенням п. 6.3. Договору позики від 02.04.2018 б/н визначено, що у випадку невиконання грошових зобов'язань за цим Договором, даний Договір може бути поданий до стягнення грошових сум або шляхом забезпечення заставного рухомого майна; стягнення грошових сум або шляхом забезпечення заставного рухомого майна за цим Договором може здійснюватись в судовому порядку. Зокрема, відповідно до п. 6.4 Договору позики від 02.04.2018 б/н та п. 1.1 Договору застави майбутнього врожаю від 02.04.2018 б/н з метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань по поверненню суми позики в установлений строк, Позичальником передано Позикодавцю в заставу наступне рухоме майно: майбутній врожай озимої пшениці, який буде вирощено та зібрано Позичальником у 2018 році на земельних ділянках загальною площею 1018,4773 га, що розташовані на території Великознам'янської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, а саме: кадастровий номер: [NUMBER] площею 155,3259 га, кадастровий номер [NUMBER] площею 223,4711 га, кадастровий номер [NUMBER] площею 639,6803 га з очікуваною врожайністю 8 тон з 1 гектара та очікуваною ціною 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок за 1 тону, майбутній врожай озимого ріпака, який буде вирощено та зібрано Позичальником у 2018 році на земельній ділянці [NUMBER] площею 131,7035 га з очікуваною врожайністю 6 тон з 1 гектара та очікуваною ціною 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок за 1 тону. При таких обставинах, відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання в строк та в порядку, передбаченому договором позики від «02» квітня 2018 р. б/н, не повернувши позику у вигляді грошової суми коштів у розмірі 139 000,0 грн. в строк до «02» травня 2018 року, про що свідчить відповідь відповідача від 02.05.2018 про неможливість повернення позики у встановлені строки, внаслідок чого відповідачем порушено умови договору та право Позивача на повернення коштів переданих відповідачу в позику. При таких обставинах враховуючи те, що відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання щодо повернення суми позики, останній несе відповідальність за не виконання грошового зобов'язання у вигляді обов'язку на вимогу позивача (кредитора) сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави згідно п. 6.5 Договору позики від 02.04.2018 б/н та п. 1.1 і п. 6.3 Договору застави майбутнього врожаю 2018 року від 02.04.2018 б/н, а саме на: майбутній врожай 2018 року озимої пшениці, який буде вирощено та зібрано позичальником у 2018 році на земельних ділянках загальною площею 1018,4773 га, що розташовані на території Великознам'янської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, а саме: кадастровий номер: [NUMBER] площею 155,3259 га, кадастровий номер [NUMBER] площею 223,4711 га, кадастровий номер [NUMBER] площею 639,6803 га; майбутній врожай 2018 року озимого ріпака, який буде вирощено та зібрано позичальником у 2018 році на земельній ділянці [NUMBER] площею 131,7035 га, у зв'язку з чим надати право особисто [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) на здійснення сільськогосподарських робіт по збору майбутнього врожаю 2018р. із залученням власної сільськогосподарської техніки або орендованою сільськогосподарською технікою третіх осіб, забезпечення зберігання зібраного врожаю, а також надати право на самостійне (особисте) відчуження (реалізацію) [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) зібраного врожаю, стягнути судовий збір. В судове засідання позивач не з"явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з"явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, обставини викладені в позовній заяві підтверджує. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, «02» квітня 2018 між [PERSON] (позикодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» (позичальником) було укладено договір позики, згідно умов якого, а саме п.1 позикодавець передає у власність позичальникові, а позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 139000 грн. (сто тридцять дев»ять тисяч) грн. 00 коп. із строком повернення боргу не пізніше 02.05.2018 року ( 8-10). Відповідно до п. 2.1 договору позики від «02» квітня 2018 р. позивачем було передано відповідачу позику - грошові кошти в сумі 139 000,00 грн. (сто тридцять дев'ять тисяч гривень 00 коп.), що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 63 від 02.04.2018 року (а.с.16). У відповідності до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Також, як передбачено, ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При таких обставинах, укладений договір позики грошових коштів між заявником та боржником, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст. ст. 639, 1047 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем, за попередньою домовленістю був укладений договір позики у письмовій формі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За таких умов, між позивачем та відповідачем у належній формі була досягнута згода щодо всіх істотних умов, а тому з підстав передбачених ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Враховуючи те, що Позивач передав відповідачу суму позики - грошові кошти у розмірі 139 000,0 грн. строком до «02» травня 2018 року, включно, починаючи з «02» травня 2018 року у відповідача виникає обов'язок по виконанню грошового зобов'язання щодо повернення Позивачу суми позики (боргу), а саме грошових коштів у розмірі 139 000,0 грн. Також, положенням п. 6.3. Договору позики від 02.04.2018 б/н визначено, що у випадку невиконання грошових зобов'язань за цим Договором, даний Договір може бути поданий до стягнення грошових сум або шляхом забезпечення заставного рухомого майна. Стягнення грошових сум або шляхом забезпечення заставного рухомого майна за цим Договором може здійснюватись в судовому порядку. З метою забезпечення в повному обсязі виконання своїх зобов»язань перед заставодержателем по договору позики, укладеному між сторонами «02» квітня 2018 року, а саме зобов»язань з повернення позики у сумі 139000 грн. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» 02.04.2018 року було укладено договір застави майбутнього врожаю, відповідно до п. 1.1 якого заставодавець передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає таке рухоме майно: - майбутній врожай 2018 року озимої пшениці, який буде вирощено та зібрано позичальником у 2018 році на земельних ділянках загальною площею 1018,4773 га, що розташовані на території Великознам'янської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, а саме: кадастровий номер: [NUMBER] площею 155,3259 га, кадастровий номер [NUMBER] площею 223,4711 га, кадастровий номер [NUMBER] площею 639,6803 га; з очікуваною врожайністю 8 тон з 1 гектара та очікуваною ціною 3000 грн. за 1 тону; - майбутній врожай 2018 року озимого ріпака, який буде вирощено та зібрано позичальником у 2018 році на земельній ділянці [NUMBER] площею 131,7035 га з очікуваною врожайністю 6 тон з 1 гектара та очікуваною ціною 5000 грн. за 1 тону. Відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання в строк та в порядку, передбаченому договором позики від «02» квітня 2018 р. б/н, не повернувши позику у вигляді грошової суми коштів у розмірі 139 000,0 грн. в строк до «02» травня 2018 року, про що свідчить відповідь відповідача від 02.05.2018 про неможливість повернення позики у встановлені строки, внаслідок чого відповідачем порушено умови договору та право позивача на повернення коштів переданих відповідачу в позику. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Як встановлено ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо). Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 2 ст. 582 ЦК України, оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави. Як встановлено матеріалами справи, сторони між собою дійшли згоди про оцінку предмета застави в 5000000 гривень (п. 1.2. договору застави). Таким чином, зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет застави згідно п. 6.5 Договору позики від 02.04.2018 б/н та п. 1.1 і п. 6.3 Договору застави майбутнього врожаю 2018 року від 02.04.2018 б/н, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Згідно вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України та у відповідності до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем документально підтверджено понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 1390 грн. Відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги у повному обсязі, а тому суд вважає, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору (1390 грн. : 2 = 695 грн.) Суд вважає, що інша сплачена частина судового збору в сумі 695 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved