Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації в Закарпатській області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.06. 1998 року, який між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду від 20.03. 2013 року. Від шлюбу у сторін народилося п'ятеро дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на день звернення до суду з даним позовом знаходяться на її повному матеріальному утриманні та вихованні. Відповідач, з моменту розірвання шлюбу не проживає з дітьми, не веде з ними спільного господарства, не бере участь у вихованні та утриманні дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, відповідач [PERSON], в нотаріальній формі надав згоду на позбавлення його батьківських прав. На підставі наведеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав та одночасно заявляє вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги змінила. Позовні вимоги про стягнення аліментів просить залишити без розгляду, а на позбавленні батьківських прав відповідача [PERSON], наполягає. Відповідач [PERSON], будучи повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв. В матеріалах справи містится, письмова, нотаріально посвідчена заява відповідача, в якій останній надає згоду на позбавленні його батьківських прав. В заяві просить розглянути справу без його участі. Представник третьої особи без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації в Закарпатській області, Мельніченко Л.А., в судовому засіданні, на задоволенні, вимог, заявлених позивачкою, не заперечувала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] та [PERSON], перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 30.06. 1998 року, який між ними розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду від 20.03. 2013 року. Від шлюбу, у сторін народилося п'ятеро дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та відповідно до свідоцтв про народження дітей, відповідач [PERSON], являється їх батьком. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Судом достовірно встановлено, що відповідач не являється інвалідом, психічно хворою чи слабоумною людиною, натомість є особою молодого віку, працездатною, отже очевидна свідома умисна поведінка останнього щодо ухилення від обов'язку належного виховання дітей, тобто не піклування про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, відсутність інтересу їх вихованням, не забезпеченням необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надання дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяння засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявлення інтересу до їх внутрішнього світу, що є причиною для позбавлення його батьківських прав. Поряд з цим, відповідач [PERSON], надав суду нотаріально посвідчену заяву, від 10.10. 2013 року, зареєстровану в реєстрі за № 1113, з якої вбачається, що останній надає свою згоду на позбавленні його батьківських прав. Таким чином, беручи до уваги те, що в судовому засіданні, доводи позивачки знайшли своє підтвердження, позицію відповідача, як батька дітей, який свідомо згідний на позбавленні його батьківських прав, суд вважає, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як встановлено судом, позивачкою, у процесі звернення до суду з даним позовом понесла судові витрати в сумі 243,60 гривень, тому вказані судові витрати слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved