Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Кам?янської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнень до позову, просить суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.01.2010 року [NUMBER] під [ADDRESS] площею 0,0610 для будівництва та обслуговування житлового будинку виданого на ім?я [PERSON]; скасувати державну реєстрацію відомостей про право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], які внесені до Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.01.2010 року [NUMBER] під [ADDRESS] площею 0,0610 для будівництва та обслуговування житлового будинку виданого на ім?я [PERSON]. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] з 2017 року. 15 липня 2017 року йому приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у посвідченні договору купівлі - продажу земельної ділянки, на якій розташований придбаний житловий будинок, так як земельна ділянка належить [PERSON], яка у 2008 році померла, а рішенням органу місцевого самоврядування в 2009 році виділено їй земельну ділянку. Але виникли труднощі в отриманні документів, тому як відсутні будь - які родинні відносини з [PERSON]. Згідно до технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки виготовлена 12.11.2009 р. вже після смерті [PERSON] 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. Представник відповідач Садовниченко А.В. в судовому засіданні надала відзив на позову, просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача у відзиві на позов посилалась на те, що ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. [PERSON] є приватним власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.10.2010 року [NUMBER] на підставі Рішення органу місцевого самоврядування Дніпродзержинської міської ради від 28.10.2009 року № 798-43/V, рішення було прийняте у відповідності до земельного законодавства із дотриманням процедури прийняття рішення. 3. Процесуальні дії по справі. 06 листопада 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 06 лютого 2018 року ухвалою суду витребувано належним завірені копії документів з Кам?янської міської ради, Кам?янського міськрайонного управління у Петриківському районі та у м. Кам?янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпровського районного у місті Кам?янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, на ім?я [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку під [ADDRESS] площею 0,0610, державний акт виданий 30.12.2009 р., документ який є підставою для виникнення права є Рішення органу місцевого самоврядування Дніпродзержинської міської ради 28.10.2009 798-43 (а.с.7-10). 24 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договору купівлі - продажу будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Кір?як К.А., реєстровий номер 924 (а.с16,7). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 22 червня 2009 року померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 819. Згідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, приватним нотаріусом Кам?янського міського нотаріального округу Кір?як К.А. було відмовлено [PERSON] у посвідченні Договору купівлі - продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначену земельну ділянку (а.с.5). 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації, за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ст. 4 Закону України від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності. Стаття 26 Закону України від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п. 34 ч. 1 ст. 26). Частина 1 статті 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує захист прав усіх суб"єктів права власності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вбачається, що відповідно до ст.41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно пункту 5 даної постанови Пленуму, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об?єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об?єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а тому, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 6. Висновки суду. Так, на підставі вищенаведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів, суд приходить до висновку, що правоздатність [PERSON] була припинена відповідно до ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті з 22 червня 2009 року, таким чином Державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.01.2010 року [NUMBER] під [ADDRESS] площею 0,0610 для будівництва та обслуговування житлового будинку виданого в частині надання безкоштовно [PERSON] в приватну власність земельну ділянку, а також реєстрація цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за померлою на час видачі документу та проведення дій є не чинними та недійсними. 7.Розподіл судових витрат. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600 грн. з відповідача, що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: approved