Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Новопільської сільської ради та просила визнати за нею право власності на житловий будинок №12, розташований по пров. Черняхівському, 12 в Новопіль Черняхівського району, після смерті її батька [PERSON] , який помер 21 лютого 2003 року в м.Житомир. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи у її відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява з Новопільської сільської ради, в якій висловлене клопотання про слухання справи у відсутності представника відповідача, позов визнаний у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: В п.4 Перехідних положень ЦК України зазначається, що положення ЦК України (ред. 2004 р.) застосовуються до цивільних правовідносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер в 2003році, а тому до даних спірних правовідносин слід застосувати законодавство, яке діяло на момент їх виникнення, а саме норми ЦК України (ред. 1963 р.) та Закону України «Про власність». Із ч. 1статті 12 ЗУ «Про власність» вбачається, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. У відповідності із ст. 13 ч. 1 цього закону, вважається, що обєктами права приватної власності є жилі будинки. Згідно і з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду від 4 жовтня 1991 року N 7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (назву змінено згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 р. N 15) із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року N 13, від 25 травня 1998 року N 15, 4 , відповідно до ст. 12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. У відповідності із ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В ст. 549 ЦК України вказано, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягають державній реєстрації. В судовому засіданні встановлені наступні факти: [PERSON] у відповідності із записом в погосподарській книзі за 2001-2005р.р., особовий рахунок № 3, являвся власником будинку №12, розташованого по пров. Черняхівському в с. Новопіль Черняхівського району. За життя, 03 грудня 1991 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів позивачці спірний житловий будинок. Заповіт не змінено та не скасовано. 21 лютого 2003 року [PERSON] помер в м. Житомирі. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов і житловий будинок № 12, розташований по пров. Черняхівському в с.Новопіль Черняхівського району. Позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом. Спадкоємців за законом, а також осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині [PERSON] не мав. Згідно із довідкою нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори № 239/01-16 від 29 березня 2016 року позивачка прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] згідно із її заявою від 25 липня 2003 року №233. Згідно довідки Новопільської сільської ради Черняхівського району від 11 лютого 2016 року №103 [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління спадковим майном померлого. Вказана спадщина належить позивачці з моменту відкриття спадщини, однак в даний час вона не має можливості оформити право на спадщину після смерті [PERSON], тому що у спадкодавця відсутні належно оформлені документи на вказаний будинок, тобто відсутня державна реєстрація будинку. Вказані факти сторонами не оспорюються ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку з цим, суд у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] за свого життя правомірно набув право власності на спірний будинок, оскільки незаконність набуття права власності на вказаний будинок прямо не випливає із закону та судом не встановлена. А тому, даний будинок після його смерті ввійшов до складу спадщини. Позивачка прийняла спадщину після його смерті шляхом вступу у фактичне володіння та користування спадковим майном В звязку з цим, та оскільки право власності на будинок зареєстроване не було, з моменту відкриття спадщини пройшло шість місяців, інших спадкоємців немає, слід визнати за [PERSON] право власності на вказаний будинок, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved