Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що внаслідок роботи на підприємстві відповідача він отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК йому встановлено 65 % втрати професійної працездатності та визнано з яких 50% вібраційна хвороба, 15% ХОЗЛ. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 195000 грн. Представник відповідача надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що відшкодування моральної шкоди можливе лише за наявності вини особи, яка її заподіяла. Зазначає, що відповідно до довідки МСЕК №079051 датою наступного переогляду є 01.05.2021 року, ступінь втрати працездатності встановлено з 25.05.2020 по 01.06.2021, тобто з викладеного вбачається про невідповідність наданого доказу вимогам щодо належності та допустимості. Також зазначається, що професійне захворювання позивача було спричинено роботою останнього на інших підприємствах в шкідливих умовах праці під час своєї трудової діяльності, акцентує увагу на тому, що на підприємстві відповідача позивач не підпадав під шкідливий вплив пилу, а лише під вплив загальної вібрації. Вказує, що позивачем не обґрунтовано ціну позову та спричинення йому моральних страждань, зокрема що зазначена сума моральної шкоди є значно завищеною Просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Позивач працював у відповідача в шкідливих умовах водієм автотранспортних засобів з 05.07.2004 по 16.11.2009. Позивач 16.11.2009 за власним бажанням звільнений за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Також позивач працював на ПрАТ «ІнГЗК» в шкідливих умовах водієм автотранспортних засобів та автослюсарем у період з 30.05.1991 по 21.10.2003. Також позивач працював на ТОВ "СВП"КРИВОРІЖДОРВИБУХПРОМ" в шкідливих умовах водієм автотранспортних засобів у період з 18.11.2009 по 04.09.2019. Позивач 04.09.2019 за власним бажанням звільнений за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 11.03.2020, протокол № 488 встановлено професійний характер захворювання [PERSON] вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічим синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою I стадії, 1 ступеня. СН 0 ст. Ризик 2, у поєднанні з полірадикулонейропатією ( L5,S1,C6,C7), з вираженими статико-динамічими порушеннями хребта, стійким больовим м`язово-тонічним синдромам, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу дрібних суглобів з трофічними порушеннями. Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.05.2020 проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, встановленого Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Відповідно до пункту 17 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи водієм автотранспортних засобів автомобільної колони ТОВ «СВП Криворіждлорвибухпром» виконував перевезення компонентів емульсійних вибухових речовин автомобілем марки «БелАЗ» в умовах кар`єрів ПрАТ «Інгулецький ГЗК та ПАТ «Південний ГЗК». При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпадав дію загальної технологічної вібрації на робочому місці, з тих тже причин підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. Згідно доповнення до інформаційної довідки про умови праці [PERSON] Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (№77/4.6-9вих20 від 27.01.2020): За період роботи на ПрАТ «ІнГЗК» водієм усіх марок дизельних автомашин по вивезенню гірничої маси з кар`єру, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпадав під дію загальної технологічної вібрації на робочому місці, з тих же причин підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. За період роботи водієм автотранспортних засобів на ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпадав під дію загальної технологічної вібрації на робочому місці. Відповідно до пункту 18 акту причинами виникнення професійного захворювання визначено наступні факти: на робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 2-5 дБ і складає 69 дБ вимог ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вбрації». На робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» концентрація пилу фібро генної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концентрацію у 1,35 разів і складає 2,7 мг/м3, згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигенические требования к воздуху рабочей зоны». На робочому місці (ПрАТ «ІнГЗК») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5-13 дБ і складає 120 дБ згідно вимог ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». На робочому місці (ПрАТ «ІнГЗК») концентрація пилу фібро генної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-0допустиму концентрацію в 2,2-2,6 разів і складає 5,2 мг./м3, згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигенические требования к воздуху рабочей зоны». На робочому місці (ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». При огляді МСЕК від 04 червня 2020 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65 % , з яких 15 % ХОЗЛ, 50% вібраційна хвороба, з 25 травня 2020 по 1 червня 2021 року [PERSON] , встановлено 3 групу інвалідності, дата переогляду 01.05.2021. Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у позивача стійкої втрати професійної працездатності: 65 % та 3 групи інвалідності. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу з 04 червня 2020 року 65 % ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третьої групи інвалідності, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довго тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, що складає близько 5 років 4 місяців, а також враховує факт роботи позивача у шкідливих умовах на підприємстві ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» та ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 27000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial