Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 15 липня 2016 року відповідач позичив в неї 70000 грн., які зобов"язався повернути до 31 вересня 2016 року, що підтверджується письмовою розпискою. В строк відповідач добровільно борг не повернув, а тому, позивач просить стягнути з нього вказану суму боргу, а також 25620 грн. витрат від інфляції, 3% річних в сумі 5980 грн., та судові витрати в сумі 1016 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з викладених у позові підстав просив про їх задоволення, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики. Відповідно ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається розписки від 15 липня 2016 року [PERSON] взяв у позивача в борг 70000 грн., які зобов"язався повернути до 31 вересня 2016 року. На підтвердження факту укладення договору позики та факту передачі грошової суми позичальнику представник позивача представив суду оригінал розписки, який залучено у матеріали справи. Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що у липні 2016 року у його присутності [PERSON] брав у [PERSON] . 70 000 грн. і казав, що поверне восени, про що написав розписку. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений договором позики строк - 31 вересня 2016 року заборговану суму у розмірі 70000 грн. відповідач позивачу не повернув. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про повернення суми позики, то позов в цій частині є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України, містить правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-37цс15, що у відповідності до ст.214 ЦПК України враховується судом при ухваленні судового рішення. Згідно розрахунку представленого позивачем витрати від інфляції за період з 1 жовтня 2016 року по 7 серпня 2019 року склали 25620 грн., тоді як вірно за формулою (збитки від інфляції) = (сума боргу) х (індекс інфляції)/100- (сума боргу), що становить 25018 грн. за вказаний період та 3% річних 5980 грн., що підлягають стягненню на підставі вказаних норм права. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за зменшення суми інфляційних витрат, що підлягають стягненню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial