Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку зворотньої вимоги (регресу). Мотивуючи свої вимоги тим, що 10 жовтня 2017 року о 15 годині 05 хвилин на вул. Чернігівській (АЗС «Уктатнафта») в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» відповідно до договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1056129, яка під час руху заднім ходом не впевнилася, що це буде безпечним,внаслідок чого вчинила зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Попередньо вина у ДТП була визначена за [PERSON] внаслідок порушення нею п. 10.9 ПДР України.В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, завданого власнику транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] . Так, згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту 14 вересня 2017 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , визначено у сумі 17 071 грн. 20 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним уцілому. Водночас, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124КпАП України, із закриттям провадження по справі за відсутності складу адміністративного праволпорушення у її діях за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце10 жовтня 2017 року о 15 годині 05 хвилин на вул. Чернігівській (АЗС «Уктатнафта») в м. Києві. Вважає, що оскільки судовим рішення встановлено відсутність складу правопорушення у даному ДТП в діях [PERSON] , останній наявний у діях іншого учасника ДТП - [PERSON] , відповідно, виплачена ПрАТ «Європейський страховий альянс» сума страхового відшкодування має бути стягнута з винуватця ДТП - [PERSON] , що й стало підставою звернення до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 28 січня 2020 року, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ Європейський страховий альянс» 17 071 грн. 20 коп. - витрат, пов"язаних із виплатою страхового відшкодування, й встановити вину [PERSON] у ДТП, яке мало місце 10 грудня 2017 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що 10 жовтня 2017 року о 15 годині 05 хвилин на вул. Чернігівській (АЗС «Укртатнафта») в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» відповідно до договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1056129 (а.с. 4), яка під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечним,внаслідок чого вчинила зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Попередньо вина згідно довідки управління патрульної поліції у м. Києві від 10 жовтня 2017 року у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді була визначена за [PERSON] внаслідок порушення нею п. 10.9 ПДР України (а.с.5). В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, завданого власнику транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] . Так, згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту 14 вересня 2017 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , визначено у сумі 17 071 грн. 20 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним уцілому (а.с. 21, 22). Водночас, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року, яка набула чинності, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124КпАП України, із закриттям провадження по справі за відсутності складу адміністративного правопорушення у її діях за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 жовтня 2017 року о 15 годині 05 хвилин на вул. Чернігівській (АЗС «Уктатнафта») в м. Києві (а.с. 6). За таких обставин суд вважає, що оскільки судовим рішення встановлено відсутність складу правопорушення у даному ДТП в діях [PERSON] , останній наявний у діях іншого учасника ДТП - [PERSON] , відповідно, виплачена ПрАТ «Європейський страховий альянс» сума страхового відшкодування має бути стягнута з винуватця ДТП - [PERSON] , зважаючи на такі правові підстави. На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. У зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою страхувальнику у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до заподіювача шкоди (оцінених збитків) - відповідача. Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Так, до страховика, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. При цьому, зважаючи на те, що цим рішенням про стягнення страхового відшкодування у порядку зворотньої вимоги (регресу), суд поновив порушене право позивача, додатково встановлювати вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 10 жовтня 2017 року о 15 годині 05 хвилин на вул. Чернігівській (АЗС «Уктатнафта») в м. Києві, у порядку цивільного судочинства, зважаючи на обраний позивачем спосіб порушеного права, не вбачається, а тому у цій частині позову необхідно відмовити. З цього приводу необхідно зазначити таке. Так, відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Водночас, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Зважаючи на зміст позовних вимог, його прохальну частину, визначений позивачем спосіб захисту порушеного права, у цій частині позов не може бути задоволеним, відповідно такий позов підлягає частковому задоволенню. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 524 грн. 00 коп. (1 762 грн. 00 коп. + 1 762 грн. 00 коп. = 3 524 грн. 00 коп. - за дві окремі самостійн вимоги (а.с. 29), який підлягає стягненню з відповідача відповідно до частки задоволених вимог (50%), що складає 1 762 грн. 00 коп., на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial