Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Золотоніська місцева прокуратура в інтересах держави в особі: Канівської районної ради Черкаської області, звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, посилаючись на те, що вироком Канівського міськрайонного суду від 26.12.2016, що набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Встановлено, що неповнолітній [PERSON] 27.06.2016, близько 00.30 год., перебуваючи по [ADDRESS], на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс численні удари кулаками правої та лівої рук по обличчю та тулубу [PERSON], в результаті чого спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи в ділянці кута справа, які згідно з висновком експерта № 02-01/1580 від 10.08.2016, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я; садна м'яких тканин нижньої щелепи, крововиливи верхньої губи, правого плечового суглобу, які згідно з висновком експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих травм потерпілий [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні в Канівській центральній районній лікарні. Всього за час лікування потерпілого лікарнею витрачено грошові кошти в сумі 816,46 грн. У зв'язку з тим, що неповнолітній [PERSON] не має самостійного доходу, тому з урахуванням викладеного та положень ст.. 1179 ЦК України, витрати на лікування потерпілого [PERSON] слід стягнути з батьків [PERSON], тобто з матері [PERSON] та батька [PERSON] Просить суд стягнути в рівних частках з відповідачів кошти в сумі 816,46 грн., та зарахувати їх на рахунок Канівської районної ради. Прокурор Канівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури Овечко І.А.., подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що внаслідок протиправних дій неповнолітнього [PERSON], вину якого доведено в законному порядку і встановлено вироком Канівського міськрайонного суду від 26.12.2016 (а.с. 7-8) [PERSON] отримав травми. Згідно інформації Канівської ЦРЛ № 616/01-03 від 10.03.2017 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Канівської ЦРЛ з 27.06.2016 по 29.06.2016. Відповідно до довідки Канівської ЦРЛ № 616/01-03 [PERSON] в Канівській ЦРЛ проведено 2 ліжко-днів. Всього за час лікування потерпілого лікарнею витрачено грошові кошти в сумі 816,46 грн. Згідно ст. 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я за лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1206 ЦК України, п. п. 1, 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума, витрачена на лікування потерпілого від злочину, підлягає стягненню на користь бюджету, з якого фінансуються лікувальні заклади, у сумі фактичних витрат з винних осіб. Лікування потерпілого [PERSON] проводилось за кошти Канівської ЦРЛ, засновником та головним розпорядником коштів якої є Канівська районна рада Черкаської області. Витрати виникли внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, що підтверджується вироком Канівського міськрайонного суду від 26.12.2016. Згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. П. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття. Відповідно до інформації ДНЗ 'Канівське вище професійне училище" № 96 від 14.03.2017 [PERSON] навчається у вище вказаному навчальному закладі з 01.09.2014 по теперішній час та отримував стипендію до грудня 2016 року. Разом з тим, наказом по училищу № 387 від 14.12.2016 [PERSON] тимчасово призупинено виплату стипендії у зв'язку з невідвідуванням навчального закладу, а також незадовільними оцінками. У зв'язку з тим, що неповнолітній [PERSON] не має самостійного доходу, тому з урахуванням викладеного та положень ст. 1179 ЦК України, витрати на лікування потерпілого [PERSON] слід стягнути з батьків [PERSON], тобто з матері [PERSON] та батька [PERSON]. Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги чинного законодавства, так як внаслідок протиправних дій неповнолітнього [PERSON], вину якого доведено в законному порядку і встановлено вироком Канівського міськрайонного суду від 26.12.2016, Канівській районній державній адміністрації завдано шкоди в розмірі 816,46 грн., які підлягають стягненню відповідачів, які є батьками [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 6 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" , тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved