Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 17 лютого 2001 року, зареєстрованого Відділом реєстрації актів громадського стану Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Вимоги позивач мотивує тим, що подальше спільне життя не складається, втратилися взаємопорозуміння та спільні інтереси, з'явилися різні погляди на сімейне життя, що призводить до сварок та суперечок. На примирення позивач не погоджується, шлюбні відносини продовжувати не бажає, а тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке носила в шлюбі «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з"явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Так, судом з'ясовано, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2001 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №4. Від спільного сімейного життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Встановлено, що проживання спільним подружнім життям та збереження сім'ї стало неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не бажає, сім'я існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітніх дітей необхідно залишити на вихованні у позивачки та за її вибором залишити їй прізвище "[PERSON]". Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved