Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1100,86 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір № 002-20008-221107, відповідно до умов якого ТОВ «Комерційний банк «Дельта» надає відповідачу кредит у сумі 1520,00 гривень на придбання майна з остаточним терміном повернення кредиту 21 вересня 2008 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік та 2,7% в місяць за ведення кредитної справи. Відповідач зобов'язався щомісячно погашати кредит та сплачувати відсотки за його користування шляхом внесення мінімально необхідного платежу у розмірі 223,00 гривні, на поточний рахунок не пізніше 22 числа кожного місяця. ТОВ «Комерційний банк «Дельта» свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредит, а відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконала, в результаті чого, станом на 14 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1100,86 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позові вказав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 22 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» та відповідачем укладено кредитний договір № 002-20008-221107. Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в новій редакції, затвердженого рішенням позачергових зборів акціонерів АТ «Дельта Банк» № 2 від 30 січня 2012 року, позивач є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта". Відповідно до умов кредитного договору № 002-20008-221107 від 22 листопада 2007 року ТОВ «Комерційний банк «Дельта» надає відповідачу кредит у сумі 1520,00 гривень на придбання майна з остаточним терміном повернення кредиту 21 вересня 2008 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік та 2,7% в місяць за ведення кредитної справи. Відповідач зобов'язалася щомісячно погашати кредит та сплачувати відсотки за його користування шляхом внесення мінімально необхідного платежу у розмірі 223,00 гривні, на поточний рахунок ТОВ «Комерційний банк «Дельта» не пізніше 22 числа кожного місяця. Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» свої зобов'язання за кредитним договором № 002-20008-221107 від 22 листопада 2007 року виконало та надало відповідачу кредит, про що свідчить меморіальний ордер № 42013674 від 22 листопада 2007 року, а відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконала, в результаті чого, станом на 14 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1100,86 гривень, яка складається з: - заборгованість за сумою кредиту в розмірі 849,86 гривень; - заборгованість за відсотками у розмірі 25,30 гривень; - заборгованість за комісіями у розмірі 225,70 гривень, про що свідчить розрахунок ціни позову за кредитним договором № 002-20008-221107 від 22 листопада 2007 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з неї у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved