Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Департамента інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним та скасування наказу і свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, в якому просить визнати недійсним і скасувати наказ УЖКГ від 01 серпня 2017 року №389 про передачу житла у приватну власність [PERSON] в частині, що стосується приватизації квартири [ADDRESS] , видане УЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради 01.08.2017 року, визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.12.2017 року, серія та номер2366, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Табінським О.І. та припинити право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.12.2017 року та зареєстрованого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] в 1989 році згідно черги від основного місця роботи чоловіка на Рівненському заводі Залізобетонних виробів та конструкцій отримали квартиру [ADDRESS] . В указаній квартирі були зареєстровані та проживали фактично однією сім`єю з моменту її отримання в 1989 році в складі з трьох чоловік: [PERSON] , [PERSON] , та сина [PERSON] , з 1995 року з народженням сина [PERSON] , сім`єю з чотирьох чоловік. Вказує, що у 2013 році змушена була виїхати на заробітки за кордон, після повернення в Україну у 2017 році довідалась, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 09 серпня 2016 року її та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] за позовом її сина [PERSON] 21 лютого 2018 року ухвалою Рівненського міського суду зазначене заочне рішення скасовано, рішенням Рівненського міського суду від 20 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Дане рішення було оскаржено [PERSON] в апеляційному порядку. За наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Таким чином позивач вважає, що за нею збережене право користування житловою квартирою [ADDRESS] , як наймача, відповідно дане право користування наділяє її і правом на приватизацію даної квартири. Однак таким правом вона скористатись не може, оскільки дана квартира вже приватизована одноособово її сином [PERSON] , а в подальшому і відчужена за договором купівлі-продажу 15 грудня 2017 року [PERSON] . Позивач вважає, що така приватизація квартири, що здійснена одноособово її сином [PERSON] , та відповідно подальше її відчуження є незаконними, оскільки в такий спосіб вона позбавилася конституційного права на житло, право на яке нею набуте згідно закону і існує на даний час. Ухвалою суду від 20 березня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 11 квітня 2019 року. 25 квітня 2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов [PERSON] в якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки приватизація і відчуження квартири відбулись в законний спосіб, будь-чиїх прав не порушили. 07 травня 2019 року до Рівненського міського суду представником відповідача УЖКГ ВК Рівненської міської ради подано відзив на позовну заяву [PERSON] в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки на момент здійснення приватизації підстав для відмови у приватизації квартири не було, а тому УЖКГ, даючи згоду на приватизацію, діяло в межах чинного законодавства. Ухвалою суду від 29 травня 2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Воронюк Катерини Юріївни про зупинення провадження у справі №569/5052/19 задоволено. Провадження у справі за позовом [PERSON] до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним та скасування наказу і свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу зупинено до набрання законної сили рішенням по цивільній справі №569/5435/16-ц за\~ позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року поновлено провадження\~у справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~ Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, [PERSON] , [PERSON] \~про визнання недійсним та скасування наказу і свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу. Підготовче судове засідання призначено на 14 год. 30 хв. 29 серпня 2019 року в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області з повідомленням (викликом) сторін. 28.08.2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року вказаний зустрічний позов прийнято до розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду\~від 05\~листопада 2019\~року підготовче\~провадження\~у справі\~за\~позовом [PERSON] \~до Управління\~житлово-комунального\~господарства виконавчого\~комітету Рівненської\~міської ради,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про визнання\~недійсним та\~скасування наказу\~і свідоцтва\~про право\~власності,\~визнання недійсним\~договору купівлі-продажу\~та зустрічним\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третя особа\~на стороні\~позивача [PERSON] \~про визнання\~особи такою\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням - закрито. Призначити справу до судового розгляду по суті на 15 січня 2020 року в приміщенні Рівненського міського суду (м.Рівне, вул.Шкільна,1) з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року залучено до участі у даній справі відповідача Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, як правонаступника Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради. Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року провадження по справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням закрито у зв"язку відсутніістю предмета спору. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради в судовому засіданні підтримала доводи викладені у відзиві на позов, просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши виступи сторін та їх представників, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року, цивільна справа №569/5435/16-ц, [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Підставою для ухвалення даного рішення стала тривала відсутність відповідачів без поважних причин за місцем їх реєстрації, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з травня 2013 року у квартирі не проживали, участі в утриманні житла не приймали, не оплачували комунальні послуги, особистих речей в квартирі не мали. Ухвалою Рівненського міського суду від 21 лютого 2018 року за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням скасовано і призначено справу до розгляду за правилами позовного провадження. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2018 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення позов [PERSON] задоволено частково. Визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Підставою для ухвалення даного рішення стало те, що відповідач [PERSON] була відсутня по місцю реєстрації, за адресою: [ADDRESS] понад шість місяців з поважних причин - виїзду на роботу за межі України та не втратила інтерес до спірного житла, яке було її місцем проживання з 1988 року. Постановою Рівненського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану його представником [PERSON] задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати. [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування квартирою відмовлено. Підставою для прийняття зазначеної постанови стало те, що до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення не було залучено в якості третьої особи [PERSON] , яка станом на лютий 2018 року була власником квартири [ADDRESS] ., тобто апеляційний суд вважав, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням по справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову в зв`язку з незалученням до участі у справу всіх осіб, а оцінка доводів апеляційної скарги є передчасною, оскільки вони можуть бути предметом розгляду при новому розгляді справи у суді. Постановою Верховного Суду України від 27 січня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи постанову апеляційного суду від 16 липня 2019 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховним Судом звернуто увагу на те, що сама лише неможливість залучення [PERSON] до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стадії апеляційного розгляду справи (у редакції\~ЦПК України, на дату розгляду апеляційної скарги), з огляду на той факт, що предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга подана особою, питання про права якої вирішені оскаржуваним рішенням, не свідчить, що апеляційний суд був позбавлений можливості вирішити справу по суті спору з урахуванням доводів апеляційної скарги особи, яка не була залучена до участі у справі, та додатково наданих нею доказів. Постановою Волинського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2018 року в частині відмови у задоволені позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Постанова суду набрала законної сили 05 квітня 2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом із постанови Волинського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року квартира [ADDRESS] була надана у користування на підставі ордера на право зайняття жилого приміщення. Згідно з відомостями з будинкової книги для прописки громадян та довідками, виданими підрозділом ГУДМС УМВС України в Рівненській області від 16 травня 2016 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - з 22 листопада 1988 року, [PERSON] - з 21 березня 1997 року, [PERSON] з 29 вересня 2011 року. Відповідно до акта від 20 квітня 2016 року про непроживання [PERSON] та [PERSON] , затвердженого ЖКП «Західне», [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають з травня 2013 року, на момент проведення перевірки також відсутні. На підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] були зняті з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Згідно з наказом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 01 серпня 2017 року № 389 та свідоцтва про право власності на квартиру від 01 серпня 2017 року, [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] , у порядку приватизації. На підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О. І., зареєстрованого у реєстрі за № 2366, [PERSON] відчужив спірну квартиру [PERSON] . А отже, як на момент приватизації спірної квартири так і на момент розгляду даної справи позивач [PERSON] є особою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] станом на момент відчуження квартири [PERSON] 15 грудня 2017 року був одноособовим власником квартири. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За загальними правилами статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зважаючи на викладене, враховуючи те, що при проведенні приватизації спірної квартири не було допущено будь яких порушень, [PERSON] на день відчуження квартири [ADDRESS] був одноособовим її власником, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним та скасування наказу і свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed