Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт його професійного захворювання та зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області скласти акт розслідування професійного захворювання за формою П-4. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилався на те, що з 1975 року по 2006 рік він працював у ДП «Завод імені [PERSON]» на посаді машиніста тепловоза. В жовтні 2005 року позивач тяжко захворів та був госпіталізований до лікарні, в подальшому було встановлено, що він 06.10.2005 переніс інсульт. Згідно виписки з історії хвороби [PERSON] проходив стаціонарне лікування в Харківській міській клінічній лікарні № 7 з приводу ішемічного інсульту, йому була встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням. 17.02.2006 [PERSON] був звільнений з посади машиніста за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя. Позивач вказує, що інсульт та інвалідність стались внаслідок того, що він виконував роботу, яка не входила до його кола обовязків, а саме здійснював ремонт шляхів, підіймав шпали, рейки, вагони, здійснював їх розвантаження та завантаження. Одночасно, позивач працював на тепловозі, який не відповідав технічним умовам, не ремонтувався, видавав задимлення, внаслідок чого [PERSON] систематично отримував отруєння чадним газом, експлуатація тепловозу була заборонена внаслідок сильної вібрації. У відповідь на звернення [PERSON] Харківська державна інспекція охорони праці в машинобудуванні повідомила про призупинення проведення подальших випробувань двигуна 11Д80Б в режимі рядової експлуатації у складі тепловозу ТГМ 4 А № 2181. З приводу захворювання позивач був направлений в ХНДІГПтаПЗ, який не встановив наявності в нього професійного захворювання із посиланням на висновки Комінтернівської районної СЕС, зроблені на підставі висновку випробувань рівня вібрації, шуму та екологічних показників дизеля 11Д80Б, поведеної лабораторією екології та віброакустики середньооборотніх двигунів ДП «Завод ім. В.О. Малишева». Лабораторією було встановлено, що амплітуда вібрацій в контрольних точках дизель-генератора, рівень звуку, димність відпрацьованих газів не перевищувала норми. Однак позивач вважає, що висновок Комінтернівської районної СЕС не є правильним та протирічить своєму же з листу від 18.12.2006 та листу Харківської державної інспекції охорони праці в машинобудуванні від 28.11.2003; факт використання тепловозу ТГМ 4А № 2181 з двигуном 11Д80Б в період з 11.03.2003 по 20.11.2004 не заперечується керівництвом ДП «Завод ім. В.О. Малишева»; позивач у 2002-2003 роках проходив медичні огляди та визнався придатним для виконання своїх посадових обовязків машиніста тепловоза. З огляду на викладене, стан здоровя позивача різко погіршився після роботи на згаданому тепловозі, на що не звернули уваги відповідні органи, а акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 не складався, оскільки Інститутом гігієни праці та профзахворювань не було встановлено професійне [PERSON] Безпідставна відмова відповідних органів у проведенні розслідування та складання акту про професійне захворювання змушує позивача вирішувати це питання у судовому порядку. Представник відповідача\~-\~Управління виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України в\~Харківській області\~в особі\~Харківського міського\~відділення управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Харківській\~області [PERSON] подала до суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимога про встановлення в судовому порядку факту професійного захворювання є безпідставною, оскільки професійний характер захворювання визначається лікарсько-експертною комісією, остаточне рішення щодо встановлення діагнозу професійного захворювання приймається центральною лікарсько-експертною комісією. Від відповідача ДП «Завод імені [PERSON]» надійшов відзив на позов, в якому вказується, що факт, який позивач просить встановити у судовому порядку факт встановлення звязку захворювання з умовами праці та факт професійного захворювання, не відноситься до переліку фактів, визначених Цивільним процесуальним кодексом України. До того ж не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів щодо встановлення причин і ступеня втрати працездатності, а відмова відповідного органу у встановленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. Віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення звязку захворювання з умовами праці, професійний характер хронічного захворювання встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу, звязок професійного захворювання з умовами праці працівника визначається на підставі клінічних даних і санітарно-гігієнічної характеристики умов праці. Рішення про підтвердження або відміну раніше встановленого діагнозу професійного захворювання оформлюється висновком лікарсько-експертної комісії, у разі незгоди хворого або роботодавця із рішенням комісії, його оскарження здійснюється у судовому порядку. Враховуючи, що для підтвердження причинного звязку хвороби із виконуваною роботою передбачений відповідний порядок, даний факт не підлягає встановленню в судовому порядку, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Завод ім. В.О. Малишева» [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] у період з 1975 року по 17.02.2006 працював на ДП «Завод ім. В.О. Малишева», обіймав посади слюсаря, помічника машиніста, машиніста тепловозу. У період з 06.10.2005 по 21.10.2005 перебував на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній багатопрофільній лікарні №25 із діагнозом: церебральний арахноідіт з лікворною гіпертензією, крововилив у зоровий нерв, вегето-сосудиста дістонія (ішемічний інсульт в басейн лівої задньої мозкової артерії). У період з 09.12.2005 по 21.12.2005 перебував на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні № 7; згідно довідки МСЕК [PERSON] встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням з 17.01.2006 по 17.01.2007. 17.02.2006 [PERSON] звільнений з ДП «Завод ім. В.ОР. [PERSON]» за п. 2 ст. 40 КЗпП України невідповідність працівника займаній посаді внаслідок стану здоровя. У період з 28.09.2006 по 09.10.2006 [PERSON] повторно перебував на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні № 7 з діагнозом: остаточні явища ішемічного інсульту, який стався 06.10.2005. Позивач вважає, що отримане ним захворювання має професійний характер, оскільки саме виконання обовязків машиніста тепловоза ТГМ 4 А № 2181 з двигуном 11Д80Б, який не відповідав технічним характеристикам та був заборонений для експлуатації є наслідком отримання ним професійного захворювання. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за № 5 не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. За таких обставин суд вважає, що провадження у справі за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, Державного підприємства «Завод імені [PERSON]» про встановлення факту професійного захворювання підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Так, згідно п.64 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011р. N 1232 віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв'язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань. Перелік установ і закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз професійних захворювань, переглядається кожні п'ять років та затверджується МОЗ, Наказ від 25.03.2003р. № 133. Зв'язок професійного захворювання з умовами праці працівника визначається на підставі клінічних даних і санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, що складаються установою державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство. Відповідно до п. 68 цього Порядку в спірних\~випадках остаточне\~рішення щодо\~встановлення діагнозу\~професійного захворювання\~приймається центральною\~лікарсько-експертною\~комісією державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України, у роботі якої мають право брати участь фахівці відповідного закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, лікувально-профілактичного закладу, спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу, робочого органу виконавчої дирекції Фонду, спеціалісти (представники) підприємства, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), представники вищого органу профспілки. Оскарження рішення зазначеної комісії у разі незгоди хворого або роботодавця здійснюється у судовому порядку, для підтвердження причинного зв'язку хвороби з виконуваною роботою законодавством передбачений не судовий порядок установлення такого факту, а інший порядок його встановлення. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.12.2004р. № 614 затверджений Порядок складання та вимоги до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці. П.1.3 зазначено, що санітарно-гігієнічна характеристика складається в разі підозри в працівника професійного захворювання, та є одним з документів, з урахуванням якого в кожному конкретному випадку вирішується питання про зв'язок хронічного захворювання з впливом виробничих факторів і трудового процесу з метою встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання. У санітарно-гігієнічній характеристиці відображаються ті шкідливі виробничі фактори на робочому місці працівника, які могли спричинити виникнення і розвиток професійного захворювання конкретного працівника. Позивачем було надано копію санітарно-епідеміологічної характеристики умов праці від 02.03.2006 в якій вказано: на запит НДІ гігієни праці та профзахворювань санітарно- епідеміологічною службою Комінтернівського району в лютому 2003 року було проведено обстеження та складено санітарно-гігієнічну характеристику умов праці експериментального дизеля 11Д80Б. Згідно висновку випробувань рівнів вібрації, шуму та екологічних показників, які проводились дослідною лабораторією екології та віброакустики середніх двигунів ДП Завод ім. Малишева" встановлено: амплітуда вібрації в контрольних точках дізель-генератора не перевищувала норм, рівень звуку задовольняв вимогам ТУ, відпрацьовані гази, питомі викиди оксиду азоту вуглецю не перевищують норм, які встановлені ТУ. [PERSON] проходив періодичний медогляд, отримував додаткову відпустку -7 днів та доплату 12%. Висновком зазначено, що загальна вібрація, шулі, мікроклімат-провідні фактори, але атестації робочих місць не підлягають. Відповідно Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого постановою КМ України від 01.08.1992р. № 442 та Методичних рекомендацій дія проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41 - атестація робочих місць, передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці: санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці. Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1 або №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці З наданих позивачем документів, керівництвом ДП Завод ім. Малишева та СЕС Комінтернівського району вбачається, що незначна кількість робочого часу, проведеного [PERSON] на тепловозі ТГМ 4 № 2181, а також хвороби: гіпертонічна та інсульт, по котрим позивач одержав інвалідність 3 групи по загальному захворюванню, не входять у список та не дають підстав пов'язати захворювання з професійною діяльністю. Отже, всі параметри виробничих факторів для встановлення дійсного ступеня втрати професійної працездатності на робочому місці, можливо тільки за даними атестацій робочого місця. На підставі ст. 22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими обєднаннями профспілок. За таких обставин суд вважає, що провадження у справі за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, Державного підприємства «Завод імені [PERSON]» про встановлення факту професійного захворювання підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Що стосується зобов'язання скласти акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 суд вважає за необхідне вказати наступне. На виконання вимог Порядку розслідування обставин і причин виникнення професійних захворювань від 30 листопада 2011р. N1232, п.74 передбачає головний державний санітарний лікар області або міста утворює протягом трьох днів після отримання повідомлення за формою П-3 комісію з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання, до складу якої входить представник закладу державної СЕС, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством, представники лікувально-профілактичного закладу, роботодавця, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства. При цьому, суду не надано відомостей, що Харківське міське відділення Фонду не отримувало повідомлення за формою П-3, як передбачено п.70 спеціалізованими профпатологічними лікувально-профілактичними закладами стосовно кожного хворого складається повідомлення про професійне захворювання за формою П-3. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду (ст.. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про зобов'язання скласти акт розслідування професійного захворювання за формою П-4. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed