Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), в якому просило стягнути заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі у розмірі - 15 889 грн. 29 коп., 3% річних - 473 грн. 62 коп. та інфляційні нарахування в сумі - 2 739 грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі - 1600 грн. 00 коп. У подальшому, протокольною ухвалою суду від 22.05.2018 року, було проведено заміну позивача з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - позивач). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі що мешкають за адресою: [ADDRESS], є споживачами електричної енергії. Позивач здійснює постачання електричної енергії та надсилає платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а відповідачі мають здійснювати оплату виставлених рахунків. За результатами аналізу оплат з'ясовано, що відповідачі не сплачують в повному обсязі за фактичне щомісячне споживання електричної енергії. Свої зобов'язання відповідачі виконують неналежно внаслідок чого станом на 01.03.2017 заборгованість становить 14 843,37 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних складає 18 056,95 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2017 року Осаулова А.А. було відкрито провадження у справі. 12.12.2017 року судом було винесено ухвалу про витребування доказів, а саме, з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-в) належним чином завірену реєстраційну довідку про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] (станом з квітня 2014 року по квітень 2017 року) або за наявністю інших більш пізніх даних про зареєстроване право власності на вказаний об'єкт нерухомості. На виконання ухвали суду 13.01.2018 року до суду надійшла інформація про зареєстроване право власності на вказану квартиру. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Протокольною ухвалою суду від 22.05.2018 року справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи та протокольною ухвалою суду від 22.05.2018 року було проведено заміну позивача з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач-1 [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього коштів, пояснив, що в квартирі він не проживає, а з 2015 року проживає за адресою: [ADDRESS], де доглядає за матір'ю [PERSON] Пояснив, що в його частині квартири ніхто не проживає, а в частині квартири, що належить [PERSON] (відповідач-2), проживають її орендарі - [PERSON], який є дільничним поліції, разом з сім'єю. Відтак, зважаючи на фактичне не проживання його в квартирі та не отримання послуг електричної енергії особисто ним пред»явлені позовні вимоги до нього задоволенню не підлягають. Відповідач-2 в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача-1, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.12.2004 року між [PERSON] та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» було укладено договір №03002705913 про користування електричною енергією, відповідно до якого енергопостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати споживачу енергію в необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок споживача з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості, а споживач зобов'язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Крім того, на [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок [NUMBER], за яким ПАТ «Київенерго» здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання. Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. У відповідності до п. 28, 29 Договору №03002705913 про користування електричною енергією, договір укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Договір може бути розірваний достроково у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією. Відповідачем-1 не було повідомлено суд та не надано відповідні докази, що ним ініціювалися наміри про зміни чи доповнення до договору або розподілу особових рахунків. Крім того, відповідач-1 не звертався до позивача про розірвання договору у зв'язку зі зміною місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією. Натомість в даному договорі вказано, що споживач зобов'язується оплачувати спожиту електроенергію відповідно до умов договору. Окрім того, у п. 31 даного договору вказано, споживач з Правилами користування електричною енергією для населення ознайомлений, про що свідчить його відпис у даному пункті договору. Згідно ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України. Відповідно до п.п. 19, 21 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Як встановлено п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розмірі оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідачів за спожиту електричну енергію становить 14 843,37 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно відповіді КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] 43/100 частини квартири на праві власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору доручення, посвідченого 22.05.1995 року; 57/100 частин квартири на праві власності зареєстровано за [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.08.1995 року. Відповідно до довідки від 07.03.2018 року, виданої виконавчим комітетом Вишенської сільської ради [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], де доглядає за матір'ю [PERSON] У відповідності до листа Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві від 14.05.2018 року, [PERSON] та члени його родини з травня 2014 року проживають у окремій кімнаті двокімнатної комунальної за адресою: [ADDRESS]. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов'язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим, суд не знаходить підстав для стягнення коштів заборгованості з відповідачів як власників нерухомого майна, оскільки між позивачем та відповідачем 1 було оформлено договірні відносини. Зокрема, за умовами ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Тому, відносини, що виникли між позивачем та відповідачем-1 регулюються нормами ЦК України, що передбачають зобов'язання, що виникли з договору про надання послуг. При цьому, як було зазначено раніше, відповідачем-1 не звертався до позивача про розірвання договору у зв'язку зі зміною місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією. Згідно до п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Позивачем протягом всього розгляду справи не надано в розумінні ст. 81 ЦПК України доказів того відповідач-2 має нести солідарну відповідальність разом з відповідачем-1, враховуючи ту обставину, що дані відносини регулюються нормами ЦК України, що передбачають зобов'язання, що виникли з договору про надання послуг, а між позивачем та відповідачем-2 не укладався такий договір. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як договірних зобов'язань на них поширюється дія ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. За умовами частини другою якої визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відтак, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго», заборгованість за користування електричною енергію за період з 01.04.2014 року по 01.05.2017 року у розмірі - 14 843 грн. 37 коп.; за цей же період 3% річних - 473 грн. 62 коп. та інфляційні нарахування в сумі - 2 739 грн. 96 коп. Правильність розрахованих сум перевірена судом. При цьому, суд не приймає до уваги наведені відповідачем 1 обставини, оскільки його не проживання у вказаній квартирі [ADDRESS] не обумовлює підстав для звільнення його від відповідальності за не виконання зобов»язань за договором про постачання електричної енергії від 09.12.2004 року та можливість стягнення сплачених ним коштів за спожиту енергію з фактично проживаючих у квартирі осіб, власників приміщень. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600, 00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial