Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Волинська обласна психіатрична лікарня №2 смт. Олика звернулася до суду із заявою про продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному закладі, мотивуючи тим, що останній рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2004 року визнаний недієздатним. 01.09.2016 року поступив у ВОПЛ №2 смт. Олика за заявою опікуна [PERSON] Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.09.2016 року [PERSON], [INFO], госпіталізовано до ВОПЛ №2 смт. Олика. Посилаючись на те, що за період госпіталізації психічний стан [PERSON] залишається незмінним та останній потребує психіатричної допомоги, надання якої можливе лише в стаціонарних умовах, просять продовжити госпіталізацію [PERSON].в психіатричному закладі. В судовому засіданні представник Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 смт. Олика Кошинський Е.Л. заяву підтримав, давши пояснення за обставинами, викладеними в ній, та просив заяву задовольнити. З пояснень лікуючого лікаря [PERSON] встановлено, що [PERSON] хворіє важкою органічною деменцією внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми з судомними нападами. Через психічний стан, хворий дезорієнтований, у поведінці дисфоричний, напружений, емоційно сплющений, неадекватний. Представник недієздатного [PERSON] - [PERSON], покликаючись на погіршення психічного стану хворого, підтримала заяву. Згідно повідомлення ВОПЛ № 2 хворий [PERSON] через хворобу не може бути присутнім у судовому засіданні (а.с.8). Заслухавши пояснення сторін у справі, думку прокурора Санакоєва Д.Т., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2004 року [PERSON], 1958 року народження, визнано недієздатним. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2005 року опікуном [PERSON] призначено [PERSON] В силу ст. 39 ЦК України визнання особи недієздатною передбачає наявність в особи хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. До Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 смт. Олика, недієздатний [PERSON], [INFO], був госпіталізований за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.09.2016 року. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Частинами 1, 2 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року по справі 1-1/2016 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України ,Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтями 279 та 280 ЦПК України, які діють на даний час, передбачено, що за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", суд за місцезнаходженням психіатричного закладу розглядає заяви представника зазначеного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заяви про продовження такої госпіталізації. До заяви про примусову госпіталізацію додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплені підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Аналізуючи вказані правові норми, суд вважає, що на даний час лікар-психіатр чи представник психіатричного закладу може звернутися до суду із заявою про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку, про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заявою про продовження такої госпіталізації. Тобто, діюче законодавство передбачає розгляд судом лише справ про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Механізму здійснення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра чинним законодавством не визначено. Однак, суд враховує, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 01.06.2016 №2-рп/2016 по справі 1-1/2016 вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Виходячи з аналогії права та загальних засад суд вважає, що продовження госпіталізації до психіатричного закладу недієздатної особи можливе також лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. З висновку ЛКК № 63 від 09.03.2017 року вбачається, що недієздатний [PERSON], [INFO], знаходиться у ВОПЛ №2 з діагнозом: важка органічна деменція внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми з судомними нападами. Через психічний стан, хворий дезорієнтований, у поведінці дисфоричний, напружений, емоційно сплющений, неадекватний, та за своїм психічним станом потребує продовження психіатричної допомоги, в умовах психіатричного закладу. В судовому засіданні представник ВОПЛ №2 підтвердив, що психічний стан [PERSON] після проведеного лікування не покращився. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що [PERSON] госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням суду, суд приходить до висновку про задоволення заяви ВОПЛ №2 смт. Олика про продовження госпіталізації недієздатного [PERSON] в психіатричному закладі. На підставі викладеного,

Outcome: approved