Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У січні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказував, що 08 серпня 2009 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку : [PERSON], [INFO]. Шлюб видався невдалим. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові та поваги один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені з жовтня 2012 року. На його думку позивача відновлення сім'ї є неможливим. Після зміни позовних вимог просить розірвати шлюб, місце проживання малолітньої дитини визначити з відповідачем [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Проти визначення місця проживання дитини з матір"ю не заперечує. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримує, проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує. Зазначає, що примирення неможливе. Просить визначити місце проживання малолітньої доньки з нею. Просить змінити її прізвище на дівоче. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не заперечує проти задоволення позову, наполягала на задоволенні зустрічного позову. Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 576. Від сумісного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 25 січня 2010 року. У судовому засіданні сторони пояснили, що шлюб видався невдалим. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові та поваги один до одного. Фактично шлюбні відносини остаточно припинені з жовтня 2012 року. На думку сторін відновлення сім'ї є неможливим. Спору щодо поділу спільного майна на час розгляду справи сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У ч. 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідач [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання та можливості матеріально та морально забезпечити дитину. На підставі наведеного, враховуючи визнання позивачем зустрічного позову, враховуючи згоду батька на визначення місця проживання доньки [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], тим самим зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, а частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини, слід відмовити у зв'язку з задоволенням зустрічного позову. Прізвище відповідача [PERSON] після розірвання шлюбу необхідно змінити на [PERSON]. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial