Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житло. В позовній заяві позивач вказала, що є власником та проживає в житловому будинку по вул. О.Кобилянської,12 в м. Чорткові Тернопільської області. В житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі члени сім"ї, а саме [PERSON] чоловік та [PERSON] рідний брат, що вбачається з будинкової книги. Однак, [PERSON] на початку 1999 року, а [PERSON] з травня 2003 року вибули з житлового будинку та не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не мають. Разом з тим, добровільно не знялися з реєстрації, тому вона просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися повторно, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що відповідачі не проживають за даною адресою в м.Чортків по вул. Кобилянської,121 Тернопільської області. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON], є власником та проживаю в житловому будинку по вул. О.Кобилянської,12 в м. Чорткові Тернопільської області, що стверджується договором дарування житлового будинку, посвідченим 07.05.2002 року державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 540. Згідно паспорта громадянина України серія МС № 583218, виданим 15.10.199 року Чортківсьим РВ УМВСУ в Тернопільській області власником документа є [PERSON], [INFO], м. Чортків Тернопільської області. Згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого 07.05.2002 року державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори [PERSON] випливає те, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. О.Кобилянської,12 в м. Чорткові Тернопільської області, право власності на який зареєстровано в Чортківському ОК МБТІ, книга №24, реєстрований № 8024. Відповідно до записів будинкової книги для прописки громадян, що мешкають по вул.Кобилянської,12 в м. Чорткові відповідачі є такими, що зареєстровані за зазначеною адресою. Як вбачається з акту про встановлення факту не проживання, складеним 18.08.2017 року Чортківською міською радою Тернопільської області, [PERSON] з 1999 року, а [PERSON] з 2003 року по місцю прописки (вул. О.Кобилянської,12, м. Чортків) не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не утримують. Згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 22.08.2006 року, [PERSON], [INFO], є таким що визнаний безвісно відсутнім з 01.05.2003 року (рішення суду набрало законної сили). Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для виконання. Факт реєстрації відповідачів створює позивачці клопоти з комунальними платежами, оформленням житлової субсидії, обмежує права власника будинку на володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до змісту ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сімї власника будинку належать дружина, їх діти і батьки. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.\~ Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Отже, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред"явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Разом з тим, положення ч.2 ст.405 ЦК України передбачає підстави втрати права користування з боку члена сімї власника у разі відсутності члена сімї у цьому житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте, між позивачем і відповідачами по справі не було жодних домовленостей з цього приводу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Outcome: approved