Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2007 року і який між ними було розірвано 16.04.2015 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. В даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Батько дитини практично з часу припинення їх сімейних стосунків ще в листопаді 2014 року залишив сім'ю, з того часу взагалі не цікавився ні нею, ні сином, не приймав жодної участі вихованні дитини, ні в його утриманні. Його байдужа поведінка як до неї, так і до дитини призвела до остаточного розриву їх стосунків. За весь час їх окремого проживання батько дитини жодним чином не цікавився сином, його здоров'ям, не провідував, уникав спілкування, не надавав кошти на утримання сина. В зв'язку з цим просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути в її користь на утримання дитини аліменти по 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримала в повному об'ємі з підстав, наведених в позовній заяві, суду пояснила, що вона здійснює догляд за дитиною, займається його вихованням і утриманням, а батько дитини [PERSON] за всі роки їх окремого життя жодного разу не поцікавився своїм сином, його розвитком, взагалі не брав участі в його вихованні чи утриманні. В зв'язку з подіями на сході держави вона з дитиною і сім'єю переїхала проживати на Західну Україну, а відповідач залишився проживати в м.Єнакієве, так як в них виявилися різні погляди на події в державі. Оскільки позбавлення його батьківських прав в першу чергу є способом захисту прав та інтересів сина, тому просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином, про що свідчать судові розписки, та оголошення в засобах масової інформації (г-та «Урядовий Кур'єр» №41 від 02.03.2017 року), про причини неявки суду не повідомив та не подав заяви про слухання справи в його відсутність. За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, в судовому засіданні підтримала рішення органу опіки та піклування, вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO], що в даному випадку повністю відповідає інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, висновок представника органу опіки та піклування, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з"ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що батьки неповнолітнього [PERSON], [INFO], перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2007 року, який між ними розірвано 16.04.2015 року згідно рішення Надвірнянського районного суду, і неповнолітня дитина - [PERSON] - залишився проживати з матір'ю (а.с.3). Стаття 141 Сімейного кодексу України зазначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В суді також встановлено, що практично з часу фактичного припинення сімейних стосунків між сторонами по даній справі ще в листопаді 2014 року, відповідач будь-якої участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться ні станом здоров'я сина, ні загальним розвитком, фактично переклавши батьківські обов'язки на позивача по справі. Даний факт не заперечується самими сторонами по справі та підтверджується свідченнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Факт ухилення від належного виконання батьківських обов'язків відповідача підтверджується також висновком органу опіки та піклування Надвірнянської РДА від 23.05.2016 року, з якого вбачається за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно інформації ДНЗ «Квітка Карпат» від 09.09.2016 року вбачається, що доглядом, утриманням та вихованням [PERSON] займається його мама - позивач по справі. Батько дитини жодного разу не цікавився своїм сином, який ніколи не згадував його імені (а.с. ). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання № 1429 від 05.09.2016 року вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю в [ADDRESS]. Батько дитини з сім'єю не проживає та не приймає жодної участі в утриманні т вихованні дитини (а.с.6). Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким правом відповідач [PERSON] не користується, самоусунувшись від нього. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, оскільки батько дитини практично з ними не спілкується, не проявляє щонайменшої батьківської турботи. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини і одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища дитини та відповідача, що він є фізично здоровою людиною, взмозі працювати та утримувати дитину в розмірі, достатньому для його нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров'я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надала, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно по 1000 грн. на дитину до досягнення сином повноліття . Таким чином, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. З відповідача слід також стягнути судові витрати по справі згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. ст. 150, 152, 155, 157, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved