Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Агро-Дніпро» про стягнення коштів за фактичне користування у 2015 та 2016 pоках належною їй земельною ділянкою. Позивач мотивує свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,01 га, яка розташована на території Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області. 05.11.2008 року між нею та ПП «Агро-Дніпро» в особі директора [PERSON] був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років, зареєстрований у Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центру «ДЗК» та у державному реєстрі земель вчинено запис від 06.12.2010р. за № 041027300027. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 13.10.2015 року було розірвано зазначений договір оренди земельної ділянки від 05.11.2008 року, не зважаючи на що відповідач без згоди позивача продовжував фактично використовувати земельну ділянку, не повернувши її згідно вимог ст. 34 ЗУ «Про оренду землі». Звернення [PERSON] щодо виплати заборгованості за використання землі протягом 2015-2016 pоків відповідачем проігноровані, що змусило звернутися до суду з вимогами про стягнення з ПП «Агро-Дніпро» на її користь компенсації за фактичне користування земельною ділянкою за 2015-2016 роки в сумі 8981,54 грн., а також понесених судових витрат. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання вдруге не зявилася, про розгляд справи належним чином була повідомлена, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, надала заяву про відкладення розгляду справи, у звязку з хворобою, але враховуючи, що жодних доказів поважності причин неявки в судове засідання суду надано не було, а ч. 2 ст. 169 ЦПК України передбачено, що неявка представника сторони без поважних причин не є перешкодою в розгляді справи, суд не вбачає законних підстав для відкладення розгляду справи. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та не явки представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, враховуючи наступне: В ході судового розгляду справи було встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №313095 від 8 серпня 2007 року, виданого на підставі рішення місцевого Михайлівського районного суду від 24 січня 2005 року № 2-366, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,0100 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2323355400:03:003:0004 (а.с. 5). 05 листопада 2008 року між [PERSON] та ПП «Агро-Дніпро» в особі директора [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №313095 від 8 серпня 2007 року строком на 10 років, зареєстрований у Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центру «ДЗК» та у державному реєстрі земель вчинено запис від 06 грудня 2010 року за № 041027300027 (а.с.25-27). Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, що набрало чинності, договір оренди земельної ділянки від 05 листопада 2008 року укладеного між [PERSON] та приватним підприємством «Агро-Дніпро» - розірвано (а.с.6-13). Згідно постанови про закриття виконавчого провадження Відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції від 28 березня 2016 року виконавчий лист за рішенням суду від 13 жовтня 2015 року по справі № 321/221/15-ц виконано в повному обсязі та виконавче провадження закінчено (ас.19). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 61309960 від 13 червня 2016 року вбачається, що в розділі «Деталізована інформація про інше речове право» було внесено відповідний запис від 08 червня 2016 року про припинення іншого речового права (тобто про припинення права оренди в звязку з розірвання договору оренди) на підставі вищевказаного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року (а.с.23-24). В звязку з неправомірним володінням та користуванням належною їй земельною ділянкою, позивачем до Михайлівського відділення поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області було подано заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.197-1 КК України, а саме фактом самовільного захоплення землі (а.с.21). Крім того, з метою позасудового вирішення спору [PERSON] зверталась до відповідача з вимогами про сплату плати за фактичне використання захопленої земельної ділянки та не отримавши відповіді змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. \~Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Гарантоване право позивача порушується відповідачем, а тому підлягає судовому захисту, що передбачено\~ст. 3 ЦПК. Відповідно до змісту\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 2 до Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі "[PERSON] Девелопментс ЛТД" проти Ірландії" зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, користуватися своєю власністю, відповідачем порушені. Отже, в судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі від 5 листопада 2008 року, укладений між [PERSON] та ПП «Агро-Дніпро», розірвано рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили та підлягає виконанню в повному обсязі. В звязку з викладеним,\~\~відповідач безпідставно користується земельною ділянкою в розмірі 5,01 га, що\~належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Використовуючи земельну ділянку позивача за цільовим призначенням, відповідач отримує дохід. Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч.1 ст.1214 ЦК України вказує на те, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Тому позивач має право на захист своїх порушених прав, шляхом стягнення з відповідача плати за користування її земельною ділянкою. Враховуючи, що договір оренди розірваний, це виключає можливості стягнення орендної плати, але наявність зазначених обставин породжує зобовязання користувача, який використовує земельну ділянку позивача, виплатити йому частину одержаного доходу. При цьому розмір такого доходу суд вважає за можливе визначити відповідно до встановлених мінімальних розмірів орендної плати. Указом Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Згідно вимогам ст. 201 Земельного Кодексу України - грошова оцінка земельної ділянки проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України. Крім цього, відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України індексація нормативно грошової оцінки земель використовується не тільки для визначення розміру податку, а й розміру орендної плати. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування, у тому числі, власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативно грошової оцінки земель. Величина коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік (п.289.2. Податкового кодексу України). Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи знайшов своє обєктивне підтвердження належними та допустимими доказами факт використання земельної ділянки позивача відповідачем, то з огляду на вище зазначені норми права, суд прийшов до висновку про безпідставне використання ПП «Агро-Дніпро» спірної земельної ділянки, в звязку з чим суд приходить до висновку, що позивач має право на одержання частини доходу, отриманого від використання її земельної ділянки. Вирішуючи питання про розмір грошової компенсації, на яку позивач має право, враховуючи вимоги позивача, розрахунки надані на їх підтвердження, а також данні щодо вартості земельної ділянки, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог. Так, позивач вказує на своє право на отримання компенсації за використання її земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 4490,77 грн., виходячи з наступного: 4257 (вартість 1га без урахування коефіцієнту індексації) х 5,01 (розмір земельної ділянки ) х 3,997 (коефіцієнт індексації згідно ст.289 Податкового Кодексу України) х 1,756 (коефіцієнт для змін в рентному доході) = 149692,49 грн. (нормативно грошова оцінка). Відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 запропоновано плату за користування земельних ділянок у розмірі не менше 3 % від вартості земельної ділянки, тому 3% від 149692,49 грн. = 4490,77 грн. Мотивуючи вимоги щодо стягнення компенсації за 2016 рік, позивач посилається на розрахунки, тотожні за 2015 рік, а саме: 4257 (вартість 1га без урахування коефіцієнту індексації) х 5,01 (розмір земельної ділянки ) х 3,997 (коефіцієнт індексації згідно ст.289 Податкового Кодексу України) х 1,756 (коефіцієнт для змін в рентному доході) = 149692,49 грн. (нормативно грошова оцінка) х 3% = 4490,77 грн. Однак, відповідно до довідки №9-23-28-0.0-3712/2-16 від 13 грудня 2016 року, вартість земельної ділянки площею 5,0100 га в 2015 році складала 146211,28 грн., а в 2016 році 175438,90 грн. Таким чином, плата за користування земельною ділянкою позивачки в 2015 році складає: 4386,34 грн. (146211,28 х 3%), а за 2016 рік 5263,17 грн. (175438,90 х 3%). Згідно зі\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст.59 ЦПК України). За таких умов, суд під час винесення рішення не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню підлягає сума 8981,54 грн., тобто позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. У звязку із задоволенням позову згідно\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved