Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини. Позов мотивовано тим, що з 14.07.2007 року по 20.02.2014 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Після розлучення рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради № 121 від 28.05.2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] - з матір'ю, тобто з позивачем. Незважаючи на це відповідач самочинно, без згоди позивача, утримує їхню доньку [PERSON] за місцем свого проживання і відмовляється віддавати дитину. Відповідно до ст. ст. 161,162 СК України позивач ставить питання про відібрання малолітньої дитини - [PERSON] у відповідача. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, прохала його задовольнити. Відповідач відносно позову заперечував, мотивуючи тим, що позивач веде аморальний спосіб життя. Представник третьої особи вважає, що позов слід задовольнити, оскільки дитина повинна поживати разом з матір"ю, позивачка виключно позитивно характеризується. Сестра [PERSON] повинна проживати разом зі своїм рідним братом [PERSON], який, доречи, має хворобливий стан здоров"я, а позивач має відповідну медичну освіту, яка і проводить курс лікування своїй молодшій дитині . Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав . Судом встановлено, що 14 липня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який вони розірвали 20.02.2014 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Як стверджує позивач і не заперечує відповідач в лютому 2014 року відповідач взяв без дозволу матері на проживання доньку [PERSON] до себе за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 28.05.2014 року № 121 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Батьку встановлено порядок побачень. Незважаючи на вказане рішення відповідач не бажає віддавати дитину позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Як встановлено вище спір між сторонами щодо проживання малолітньої дитини вирішено органом опіки та піклування - Виконавчим комітетом Лубенської міської ради Полтавської області. Місце проживання малолітніх дітей визначено з їх матір'ю. Із вказаним рішенням відповідач погодився і не оскаржував. Таким чином, відповідач самочинно, без згоди другого з батьків, з яким на підставі закону повинна проживати малолітня дитина, змінив її місце проживання. Відтак, обґрунтованими є вимоги позивачки про відібрання дитини і повернення її за місцем її проживання. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 162 СК України дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вимог вказаної процесуальної норми відповідач не надав докази того, що проживання доньки з матір'ю створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або те, що обставини змінилися так, що повернення дитини суперечить її інтересам. Відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи позивачка характеризується виключно позитивно . Крім того, у Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Слід зазначити, що виходячи із змісту цієї норми якщо в сім'ї декілька дітей, розділяти їх небажано, оскільки найчастіше вони прив'язані одна до одної, створюючи одну сім'ю, ломка якої для них повинна бути найменш болючою. Враховуючи викладене, доречним є сумісне проживання сина [PERSON] та доньки [PERSON] разом з матір"ю . Більше того, судом встановлено, що відповідно до умов роботи відповідача він кожного дня вирушає на роботу в м. Гребінку, а в цей час фактично вихованням займається бабуся [PERSON], що позбавляє її батьківського виховання. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved