Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до його повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 травня 2017 року між ним та відповідачем Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 116. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами виявився невдалим та нетривалим. За час спільного життя між сторонами не склалися нормальні сімейні та гармонійні відносини, між ними часто виникали сварки та конфлікти на побутовому ґрунті, відсутнє взаємопорозуміння та різні погляди на подружнє життя. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з серпня 2018 року, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. В житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання їх спільної дитини. Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального провадження. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до його повноліття. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на позовних вимогах про розірвання шлюбу. У підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Судом встановлено, що 05 травня 2017 року між сторонами Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.2017 року, актовий запис № 116. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.2019 року. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму про вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, та інтересам спільної дитини. Сторони припинили шлюбні відносини через різні погляди на життя та сімейні цінності. Подача спільної заяви про розірвання шлюбу до органів Реєстрації актів цивільного стану неможлива, так як позивач та відповідача мають спільну дитину. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, не бажають залишатись у шлюбних відносинах. Спільне господарство не ведуть. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам дитини. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з держаного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем [PERSON] сплачено при поданні позову до суду 768,40 грн. судового збору, що підтверджено квитанцією № N10S3346OM від 16.09.2019 року, відповідачем до початку розгляду справи по суті позов визнано повністю, а тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету. За наведених вище обставин, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 384,20 грн.

Outcome: approved