Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

19 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні майном - житловим будинком та надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 22.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусомНовомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2606, належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані та проживають сама позивач, її сини [PERSON] та [PERSON] , а також в будинку зареєстрована з моменту народження, але не проживає дочка [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] була одружена з [PERSON] , однак рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року їх шлюб було розірвано, відповідач створила нову сім`ю, та разом з новим чоловіком та донькою, яка залишилась разом з нею, проживають у [ADDRESS] . У позивача виникла необхідність у продажу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тож вона звернулась до відповідача з проханням щодо зняття її дочки з реєстрації у вказаному будинку. Одна відповідач категорично відмовляється від вчинення будь-яких дій, тож позивач змушена звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року залучено в якості третьої особи у цій справі орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року залучено в якості третьої особи у цій справі управління-службу у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради. Позивач в судове засіданні не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, вважається такою, що повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.42), а також надавши до суду висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 23.02.2021 року № 419/0/2-21, відповідно до якого орган опіки та піклування не вбачає порушення прав [PERSON] , [INFO] у знятті її з реєстрації з адреси: [ADDRESS] , за умови обов`язкової реєстрації дитини за місцем реєстрації матері [PERSON] без погіршення її житлових умов (а.с. 43-44). Представник третьої особи управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, причини неявки до суду невідомі. Враховуючи це, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 22 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2606, позивачці, на праві особистої приватної власності належитьжилий будинок [ADDRESS] (а.с.7). У вказаному будинку зареєстровані позивач [PERSON] , її сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконкому Новомосковської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від07 серпня 2020 року № 2173 (а.с.8). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У ч.1 ст.3 ЦПК 2004 року встановлено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Суду надано копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року по справі № 200/21448/16-ц (а.с.11), що також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019496676 від 01 лютого 2018 року (а.с.10). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Суду надано акт від 18 грудня 2020 року, складений головою квартального комітету № 31 в присутності мешканців кварталу № 31, у відповідності до якого [PERSON] , [INFO] , у будинку [ADDRESS] , фактично не проживає, а проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Крім того, суду надано довідку № 188 від 04 грудня 2020 року комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс № 100 «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів-ліцей» Дніпровської міської ради, відповідно до якої [PERSON] навчається у вказаному закладі у 3-В класі (а.с. 34). Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно з п. 26 Правил..., у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). З урахуванням вказаного, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації не проживає. Встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю, [PERSON] , а також навчається в навчальному закладі за фактичним місцем проживання. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Відповідно до частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того , здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями .соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з чч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Судом зазначалось, що орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області не вбачає порушень прав [PERSON] у питанні зняття її з реєстрації з адреси: [ADDRESS] , за умови обов`язкової реєстрації малолітньої дитини за місцем реєстрації її матері [PERSON] , без погіршення її житлових умов. Не дивлячись на невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю, та не дивлячись на відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини, суд приходить до переконання, що пріоритетним у спірних правовідносинах буде застосування Статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, та який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Крім цього, суд вважає необхідним застосування таких норм чинного законодавства. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність усунення перешкод позивачеві у користуванні і розпорядженні майном - житловим будинком та надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved