Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з наведеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що на підставі договору купівлі-продажу майна від 31 жовтня 2005 року, укладеного між ТОВ «Балтаінтерсервіс» та ТОВ «Балтська швейна фабрика» він є власником будівель, що розташовані по вул. Котовського, 177 в м.Балта Одеської області та по вул. Котовського, 185 в м.Балта Одеської області. Обєкт нерухомого майна «комплекс», що розташований в будинку № 177 по вул. Котовського в м.Балта Одеської області є власністю позивача та в 2013 році був переоформлений, виділений в натурі зі спільної часткової власності і вказаному обєкту була присвоєна нова адреса: № 177/1 по вул. Котовського в м. Балта Одеської області. Вказаний обєкт складається з частини адмінбудівля (літера А-А3), вбиральні (літера Л), огородження (№1), воріт (№2). Вказана адмінбудівля площею 575.6 квадратних метрів складається із сходової клітки, коридорів та приміщень. У вказаних приміщеннях, на другому поверсі адмінбудівлі з 1993 року оселялись та до цього часу проживають тодішні працівники Балтської швейної фабрики відповідачі на підставі виготовлених в довільній формі ордерів. В подальшому, відповідачі на підставі отриманих від Балтської швейної фабрики ордерів зареєструвались у вказаному приміщенні. Вказана будівля не придатна для житла, не зареєстрована як гуртожиток, а тому позивач бажає використовувати її на власний розсуд. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням звільнити належні йому приміщення, однак відповідачі відмовляються. Тому, позивач просив зобов'язати відповідачів, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди користування майном у вигляді звільнення приміщень адміністративної будівлі другого поверху за адресою: м.Балта вул. Любомирська, 177/1 шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення без надання іншого житла; визнати ордери, що видавались відповідачам з печаткою Балтська швейна фабрика, як підставу на вселення в будівлю по вул. Любомирська, 177/1 в м.Балта недійсними, зобов'язати Балтську міську раду Одеської області зняти з реєстраційного обліку всіх відповідачів, зареєстрованих [INFO]; стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування за користування нежитловим приміщенням: з [PERSON] - 9595 грн. 45 коп., з [PERSON] - 26458 грн. 43 коп., з [PERSON] - 21852 грн. 51 коп., з [PERSON] - 25073 грн. 76 коп., з [PERSON] - 4972 грн. 48 коп., з [PERSON] - 2162 грн. 35 коп., з [PERSON] - 16798 грн. 58 коп., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та надав аналогічні пояснення. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали повністю, просили відмовити в його задоволенні, а також звернулись із зустрічним позовом, в якому просили визнати договір купівлі-продажу вказаної будівлі недійсним, визнати свідоцтво про право власності від 24.01.2003 року, видане Балтською міською радою згідно рішення виконкому Балтської міської ради № 214 від 29.11.2002 року недійсним, визнати свідоцтво про право власності САА № 374469 від 20.12.2005 року, видане Балтською міською радою згідно рішення виконкому Балтської міської ради № 306 від 23.11.2005 року недійсним, так як гуртожитки не можна продавати. Відповідач [PERSON] пояснила, що при працевлаштуванні на роботу в Балтську швейну фабрику їй було надано гуртожиток, про що свідчить виписаний на її імя ордер на вселення. В подальшому вона постійно проживала у вказаному гуртожитку та сплачувала кошти, що підтверджується квитанціями до прибуткових ордерів, які вона надала суду. Вважає, що її незаконно намагаються виселити з гуртожитку, так як адміністрація швейної фабрики не мала права продавати гуртожиток. Представник відповідачів пояснив, що відповідачі вселялись у вказану будівлю як у гуртожиток на підставі виданих їм ордерів. Те, що гуртожиток не зареєстрований у встановленому законом порядку, то це не вина відповідачів, а фактично гуртожиток взагалі не можна продавати. Тому, просив відмовити в задоволенні позові, а зустрічний позов задовольнити повністю. 03 та 22 січня 2018 року, 19 лютого 2018 року відповідачі не зявились до суду з невідомих суду причин, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення їм судових викликів. Крім того, відповідачі повідомлялись про дату час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошень в газеті «Одеські вісті», про що свідчать відповідні публікації, які долучені до матеріалів справи (т.5 а.с. 5-25, 33-85). Представник відповідачів адвокат [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, 03 січня 2018 року не зявився через хворобу, про що надав відповідну заяву, а 19 лютого 2018 року адвокат [PERSON] повторно не зявився через участь в іншій справі, надавши суду клопотання про відкладення розгляду справи та повістку про виклик до Савранського районного суду Одеської області на 09 годину 19 лютого 2018 року. У вказаній повістці містяться виправлення прізвища отримувача. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки. Представники Балтського районного сектору Головного Управління Державної міграційної служби в Одеській області, Балтської міської ради Одеської області, ТОВ ""Балтська швейна фабрика", Балтської міської ради Одеської області, приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу [PERSON], Балтського РБТІ в судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу [PERSON] видно, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Балтська швейна фабрика» продало Товариству з обмеженою відповідальністю «Балтаінтерсервіс» 3/50 частини комплексу (Балтської швейної фабрики), що розташований за адресою: Одеська область, м.Балта, вул. Котовського 177 та 185,в тому числі і спірну будівлю, яку позначено літерами «А-А3» (т. 4 а.с. 26-42). Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №004109 від 21.10.2013 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що будівля по вул. Котовського, 177/1 в м. Балта Одеської області належить на праві приватної власності позивачу ТОВ «Балтаінтерсервіс». З технічного паспорту на вказане нерухоме майно видно, що воно складається з адмінбудівлі (літера А-А3), вбиральні (літера Л), огородження (№1), воріт (№2) (т.1 а.с. 21-26, 233-245, т.3 а.с. 239-276). Згідно рішення виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області № 120 від 09.10.2013 року вказаній будівля присвоєно юридичну адресу вул. Котовського 177/1 в м.Балта Одеської області (т.1 а.с. 258). З листа КП «Техінвентарізатор» Балтської районної ради одеської області № 18 від 12.05.2017 року видно, що згідно архівних даних рік побудови будівель Балтської швейної фабрики, які розташовані по вул. Любоміриській № 177 (колишня вул. Котовського) в м.Балта Одеської області не встановлено. Вказані будівлі в архівні справі значаться як «Основні» або «Адмінбудівлі». Вказані обставини також підтверджуються документами КП «Техінвентарізатор», які були досліджені в судовому засіданні (оціночними актами, генеральним планом, експлікаціями, технічними описами) Згідно досліджених документів будь-яких даних про те, що спірна будівля зазначена як «гуртожиток» не має (т.4 а.с. 109-126). З довідки ПАТ «Одесагаз» видно, що приміщення 2-го поверху будівлі по вул. Котовського, 177/1 в м. Балта Одеської області не газифіковано (т.1 а.с. 29). З довідки ПП «Балтаводоканал» від 11.03.2015 року видно, що вказана будівля не підключена до системи водопостачання (т.1 а.с. 31). Відповідно до Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, так і відповідно до Положення про гуртожитки, зареєстрованого в Міністерстві\~юстиції України\~03 липня 2015 р.\~за № 778/27223, жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У гуртожитках повинні забезпечуватися необхідні умови для проживання, занять, відпочинку і проведення політико-виховної роботи серед мешканців. Заселення гуртожитків провадиться після створення в них необхідних житлово-побутових умов для проживання й одержання дозволу санітарно-епідеміологічної станції. Відповідно до довідки Балтської міської ради Одеської області № 596 від 12.04.2016 року будівля, що розташована за адресою вул. Котовського, 177 (вул. Котовського 177/1) як гуртожиток у виконавчому комітеті Балтської міської ради Одеської області не реєструвалась (т.1, а.с. 304). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона тривалий час працювала в Балтській швейній фабриці та була головою профспілкового комітету. На початку 90-х років в звязку з необхідністю залучення робочої сили на Балтську швейну фабрику, керівництвом фабрики разом із профспілковим комітетом було прийнято рішення про надання новим працівникам житла, а саме кімнат в гуртожитку. В звязку з викладеним, при прийнятті на роботу громадян, в разі якщо їм було необхідне житло, їм видавались ордери на вселення до гуртожитку. В Балтській міській раді вживались заходи для реєстрації вказаного приміщення гуртожитком. Однак, чи вказане питання було доведено до реєстрації їй не відомо. Чи мало вказане приміщення статус гуртожитку їй не відомо. Відповідно до висновку № ЕД-2-1-59/15 від 18.05.2015 року Судової незалежної експертизи приміщення 2-го поверху будівлі літ. А-А3 по вул. Котовського 177/1 в м.Балта Одеської області не відповідають вимогам, що предявляються до житлових будівель відповідно до нормативно-правових актів у галузі будівництва, проживання в них протягом року в якості житлових приміщень неможливе та може бути небезпечним для життя і здоровя його мешканців (т.1 а.с. 7-20). З акту інвентаризації нежитлового приміщення, розташованого по вул. Котовського, 177/1 в м.Балта Одеської області від 01.03.2016 року, проведеної на виконання ухвали Балтського районного суду Одеської області видно, що відповідачі дійсно займають приміщення 2-го поверху вказаної будівлі (т.1 а.с. 291-295). За таких обставин, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні доведено належними та допустимими доказами факт, що будівля по вул. Любомирській , 177/1 (колишня Котовського, 177/1) в м.Балта Одеської області є адміністративною, а не гуртожитком і відповідачі займають її без будь-яких правових підстав. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України гарантується право власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тому, позовні вимоги в частині витребування у відповідачів на користь позивача будівлі по вул. Любомирській, 177/1 (колишня Котовського, 177/1) в м.Балта Одеської області підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи, що вказана будівля не являється гуртожитком (приміщенням житлового фонду), не може являтись житлом для будь-кого, тому вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання також підлягає задоволенню, так як фактично місце проживання відповідачів було зареєстроване в нежитловому приміщенні. Крім того, в судовому засіданні були дослідженні ордери, які були видані Балтською швейною фабрикою на вселення: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], до будівлі по вул. Любомирській, 177/1 (колишня Котовського, 177/1) в м.Балта Одеської області. Відповідно до Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, вселення до гуртожитку здійснюється на підставі ордеру, який є документом суворої звітності та повинен відповідати додатку до вказаного положення. Дослідженні в судовому засіданні вищевказані ордери не відповідають вимогам положення по формі (відсутня дата видачі ордеру, не зазначено на підставі якого рішення ордер виданий, відсутня печатка підприємства, відсутній корінець ордеру) (т.1 а.с. 32, 43, 45, 49, 52, 56, 60). Крім того, враховуючи, що вказані ордери були видані на вселення до неіснуючого гуртожитку, суд вважає, що вимога про визнання їх недійсними підлягає також задоволенню. Вимога позивача про виселення відповідачів із спірної будівлі без надання іншого житлового приміщення відповідно до ст. 116 Житлового Кодексу УРСР не підлягає задоволенню, так як відповідачі фактично проживають у нежитловому приміщенні і норми Житлового Кодексу УРСР на дані правовідносини не поширюються. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачів плати за користування нежитловим приміщенням, так як відповідач не зазначив підстави стягнення вказаної плати, не довів належними та до допустимими доказами, що йому завдано збитки в результаті користування його майном відповідачами, так як сам факт користування майном не може бути доказом заподіяння збитків, а договірних правовідносин між сторонами не було. Зустрічний позов відповідачів про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу 3/50 частини комплексу Балтської швейної фабрики, про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 24.01.2003 року виданого Балтською міською радою та свідоцтва про право власності САА № 374469 від 20 грудня 2005 року виданого Балтською міською радою Одеської області не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідачі, подаючи зустрічний позов, а також в судовому засіданні, обґрунтували його тим, що спірна будівля є гуртожитком, а гуртожитки не можливо приватизувати та продавати. Однак, відповідачі не довели в судовому засіданні належними та допустимими доказами той факт, що спірна будівля являлась гуртожитком. В судовому засіданні встановлено, що спірна будівля не мала правового статусу гуртожиток і не реєструвалась як гуртожиток у виконавчому комітеті Балтської міської ради. Судом не можуть бути прийняті як доказ правового статусу спірної будівлі «гуртожиток», надані відповідачем до суду квитанції до прибуткових касових ордерів про внесення плати за гуртожиток, так як законодавством встановлено порядок надання житловим приміщенням статусу «гуртожиток» (т.3 а.с. 202-203). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволених вимог. Вимоги ТОВ «Балтаінтерсервіс» задоволено частково, тому з відповідачів належить стягнути на користь позивача 6219 грн. судових витрат в рівних частинах (3920 грн. витрати на публікацію оголошень, 2299 судовий збір), що обґрунтовані та підтвердженні документально, а з Балтської міської ради належить стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, що підтверджено документально. На підставі викладеного,

Outcome: partial