Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, процентів та трьох процентів річних. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 07 лютого 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно договору він передав [PERSON] 2000,00 доларів США у національній валюті України, які відповідач зобов`язався повернути до 07 серпня 2019 року. На підтвердження факту укладення договору позики відповідачем була складена розписка. Однак, відповідач в установлені договором та засвідчені розпискою строки свого зобов`язання щодо повернення заборгованості не виконав та не повернув позивачу зазначені кошти, внаслідок чого порушив права та інтереси позивача. Посилаючись на те, що відповідач, у встановлений договором строк, не повернув суму позики, позивач просив стягнути з відповідача 50180,00 гривень заборгованості за договором позики, що станом на 12.08.2019 року становить 2000,00 доларів США, 4404 гривень 79 копійок процентів за користування позикою за період з 07.02.2019 року по 19.07.2019 року, та 3% річних що становить 20 гривень 62 копійки за перід з 08.08.2019 року по 12.08.2019 року та судові витрати в розмірі 768,40 гривень. Відповідачем до суду подано відзив, в якому він позов не визнав з наступних підстав. В зв`язку з фінансовими проблемами, які виникли в нього, він в лютому 2019 року звернувся до позивача, з яким знаходився в дружніх стосунках, за допомогою. Вони домовились, що позивач надасть йому в борг 5 000 доларів США, що у національній валюті України складає за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2019 року (1 долар США = 27,057716 грн. ) 135 288 гривень 58 копійок, про що вони підписати договір позики та нотаріально його засвідчити. Оскільки, грошові кошти були потрібно терміново, то частину суми, а саме 2000,00 доларів США, позивачем було передано йому 07 лютого 2019 року під розписку, а іншу частину суми 3000,00 доларів США позивач передав йому 12 лютого 2019 року під час укладення між ними зазначеного договору позики. Відповідно до умов укладеного договору позики, а саме п. 2 договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору в повному обсязі, про що свідчать підписи сторін на договорі позики. Вказані грошові кошти мали бути повернуті позивачу в строк до 12 серпня 2019 року включно. В подальшому, він належним чином виконав умови договору позики та 08 серпня 2019 року повернув позивачу отримані в борг грошові кошти у сумі 135 288,50 грн., про що позивачем було складено відповідну заяву, яка була завірена нотаріально. Проте, розписка про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 2000,00 доларів США йому повернута не була. При цьому, коли він повернув позивачу грошові кошти та не забрав оригінал розписки, так як не мав юридичної освіти та не розумів наслідків, які можуть виникнути у зв`язку з залишенням оригіналу такого документу як розписка у позивача; окрім того, він довіряв позивачу, так як думав, що він чесна людина, і кошти він йому повернув, а отже, виконав перед позивачем свої зобов`язання належним чином. У позовній заяві позивач вказує, що домовленості між ним та позивачем про те, що сума позики буде безпроцентною - відсутні. В розписці не міститься будь-яких домовленостей про сплату відсотків за користування грошовими коштами, отриманими від позивача. В укладеному договорі позики, адже вказана у розписці сума грошових коштів, а саме 2000,00 доларів США, була передана саме , як частина суми, яка буде взята за договором позики, в пункті 5 зазначено, що за домовленістю сторін позика є безпроцентною, тому стягнення будь-яких відсотків за користування грошовими коштами є неможливим. Просив відмовити в задоволенні позову. Позивач подав до суду відповідь на відзив, де вказав, що в лютому 2019 року він перебував у взаємних добрих відносинах з відповідачем, який звернувся до нього з проханням про надання йому позики у розмірі 2000,00 доларів США та погодився заплатити відсотки за користування коштами. 07.02.2019 року він передав, а відповідач прийняв від нього суму позики у розмірі 2000,00 доларів США зі строком повернення до 07.08.2019 року. На підтвердження досягнення всіх істотних умов договору позики, відповідачем була надана розписка, яка серед іншого підтверджує факт передання коштів та строк повернення коштів позивачеві. В подальшому відповідач додатково звернувся до нього про надання йому додаткової суми позики в розмірі 5000,00 доларів США. З цією метою було вирішено укласти нотаріально посвідчений договір позики, який був укладений сторонами 12.02.2019 року та засвідчений приватним нотаріусом в м. Києві. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед ним, що існувала в період з 07.02.2019 року по 08.08.2019року складала 7000,00 доларів США, але ніяк не 5000,00 доларів США, як зазначає відповідач у відзиві. Разом з тим, відповідач належним чином та у встановлений договором позики від 12.02.2019 року строк виконав своє зобов`язання щодо повернення суми позики у розмірі 5000,00 доларів США. Проте, сума заборгованості у розмірі 2000,00 доларів США за договором позики від 07.02.2019 року залишилась відповідачем не погашеною. Відповідач уникає спілкування з ним щодо повернення зазначеної суми позики, в результаті чого він був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просив позов задовольнити. В суді позивач [PERSON] позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові та запереченні на відзив, просив позов задовольнити . Відповідач [PERSON] в суді позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволені позову. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 07.02.2019 року [PERSON] дав [PERSON] в борг 2000,00 доларів США, суму боргу [PERSON] зобов"язався повернути до 07.08.2019 року, що підтверджується як позивачем так і відповідачем в суді та розпискою від 07.08.2019 року ( а.с. 9). 12.02.2019 року між сторонами: [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] кошти у розмірі 5000,00 доларів США у національній валюті України, що складає за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2019 року (1 доларів США= 27,057716 грн) 135288,58 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму в строк до 12 серпня 2019 року, про що свідчить договір позики від 12.02.2019 року, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авласовичем О.О., що підтвердили в суді і сторони ( а.с. 39-41). 08.08.2019 року [PERSON] повернув [PERSON] суму позики за договором позики від 12.02.2019 року у розмірі 135288,58 гривень, будь-яких претензій щодо виконання [PERSON] своїх зобов`язань та обов`язків за вказаним договором позики [PERSON] не має, що підтверджено позивачем [PERSON] в суді та підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 08.08.2019 року (а.с.42-43). В суді позивач наполягав і стверджував, що відповідач не виконав свої зобов"язання про повернення взятої в борг 07.02.2019 року суми грошових коштів у розмірі 2000,00 доларів США у національній валюті України, на підтвердження своїх вимог надав розписку від 07.02.2019 року. Відповідач в суді підтвердив, що розписка написана ним і він 07.02.2019 року отримав від [PERSON] в борг 2000,00доларів США у національній валюті України. Допитані в суді, за клопотанням відповідача, свідки [PERSON] та [PERSON] , які є близькими родичами відповідача: матір"ю та братом, показали, що зі слів [PERSON] їм відомо, що він брав у борг у [PERSON] всього 5000,00 доларів США , спочатку взяв 2000,00 доларів США , а потім 3000,00 доларів США і повернув всю суму боргу на початку серпня 2019 року.Відповідач через свою недобросовістність вимагає повернення ще 2000,00 доларів США через те, що [PERSON] забув забрав у нього розписку про отримання в борг 2000,00 доларів США. Вони не були присутні при написанні розписки та укладенні договору позики. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем надані докази того, що 07 лютого 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача 2000,00 доларів США у національній валюті України, які зобов`язався повернути до 07 серпня 2019 року, але кошти відповідач у зазначений строк не повернув. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, тому за період з 07.02.2019 року по 19.07.2019 року становить 4404,79 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики, що підтверджується розпискою від 07.02.2019 року у розмірі 50180,00 гривень та процентів за користування коштами, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та за період з 07.02.2019 року по 19.07.2019 року становить 4404,79 гривень. В частині вимог позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 20,62 гривень необхідно відмовити , так як вимоги позивача в цій частині не відповідають вимогам закону, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як 3% річних від простроченої суми стягуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, в данному випадку інший розмір процентів встановлений законом, а с аме ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі ст.ст. 526, 625,1046-1049 ЦК України та

Outcome: partial