Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

09.08.2018 року [PERSON] через свого представника звернулася до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Головне управління Державної міграційної служби України, про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою, шляхом визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням . В позові позивачка зазначила, що вона є основним наймачем [ADDRESS], на підставі ордеру за №628 виданого на підставі рішення виконкому Очеретинської селищної ради №74 від 16 грудня 1989 року. В наступний час в квартирі крім неї зареєстровано [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які з 2001 року не проживають в квартирі, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються, речей їх в квартирі не має. Через реєстрацію в квартирі відповідачів безпідставно сплачує зайві кошти за комунальні послуги. Відповідачі добровільно знятися з реєстрації не бажають, що змусило позивачку звернутися до суду з вказаним позовом. Просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи їх було сповіщено належним чином, про що в справі є повідомлення, заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності суду не надали, в супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи управління повідомлено належним чином. Надали клопотання про виключення управління з числа третьої особи. З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі рішення виконавчого комітету Очеретинської селищної ради народних депутатів № 628 від 16 грудня 1989 року [PERSON] було видано ордер на право зайняття житлового приміщення площею 39,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на склад родини із 4 осіб (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім"ї від 30 липня 2018 року виданої КП "Житлово-водопостачальне господарство Очеретинської селищної ради" за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] та її сини - відповідачі: [PERSON], [PERSON] (а.с.15 ). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією в складі депутата селищної ради та сусідів позивачки 29 липня 2018 року встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак з 2000 року по теперішній час не проживають за зазначеною адресою (а.с. 14). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості потрапити в спірну квартиру, або здійснення спроб вселитись в спірне жиле приміщення, як і не надано доказів утримання або відмови позивачки у прийнятті участі відповідачами в утриманні спірного жилого приміщення. Враховуючи, що відповідачі були відсутні у спірному приміщенні у встановлені законом строки без поважних причин, доказів щодо вчинення їм з боку [PERSON] перешкод у користування житлом ними суду також не надано. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили прааво користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби, то суд дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-1V є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З 04 квітня 2016 року в Україні набув чинності закон №888-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року. З 04 квітня 2016 року Державна міграційна служба України втратила функції реєстрації місця проживання громадян. Дана робота покладена на органи місцевого самоврядування. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 р. № 207 встановлено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації. Тому, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів не підлягають задоволенню.

Outcome: partial