Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

21.04.2017 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання удочеріння недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що з 08 лютого 1991 року мати позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Мати взяла прізвище чоловіка. 15.11.1991 р. виконавчим комітетом Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято рішення № 301 про удочеріння відповідачем [PERSON] неповнолітньої [PERSON], 1982 р.н. (позивача). Батько позивача [PERSON] надав свою згоду на її удочеріння.В наявному у позивача примірнику рішення виконкому Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу № 301 відсутня дата його прийняття. Томупозивачем 05.04.2017 р. було отримано в Довгинцівському відділі РАЦС витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію усиновлення (удочеріння) № 00017878505, в якому така дата відображена. На підставі рішення про удочеріння було оформлено нове свідоцтво про народження позивача зі зміненими прізвищем та по батькові. Ще будучі малолітньою особою з самого раннього дитинства позивач пам'ятає постійні сварки своїх батьків [PERSON] та [PERSON]. 3 огляду на їх негативне ставлення одне до одного та схильність матері до алкогольних напоїв, вона майже від народження постійно мешкала з бабусею [PERSON] та перебувала під її фактичною опікою. Мати всіляко перешкоджала спілкуванню батька з позивачем. Вже згодом позивачу стало відомо, що удочеріння відповідачем було зумовлено не його бажанням опікуватись позивачем як своєю рідною дитиною, а бажанням матері позбутись зв'язку дитини з батьком [PERSON] Коли позивач стала доросліша, бабуся розповіла їй, що згоду на удочеріння відповідачем батько надав під тиском матері та її чоловіка [PERSON], які погрожуючи йому фізичною розправою, змусили подати заяву до виконкому Довгинцівської районної ради. Одного разу, вони увірвались до помешкання батька та погрожували йому зброєю, якою володів відповідач. Після знайомства матері з відповідачем та укладення між ними шлюбу, позивач ніколи не проживала з ними разом. Відповідач не виявляв жодних ознаків батьківства щодо позивача, не опікувався дитиною, адже, здійснення ним удочеріння було зумовлено іншими міркуваннями, ніж встановлення дійсного та міцного родинного зв'язку. Вже дуже тривалий час позивач не спілкувалась з відповідачем, бачила його з матір'ю ще будучі малолітньою. Мати від позивача не скривала, що [PERSON] ніколи не бажав бути її батьком.Мати й сама вже досить давно припинила з відповідачем сімейні стосунки, хоча шлюб розірвала з ним лише у 2015 році. За приписами ст. 120 Кодексу про шлюб та сім'ю, в редакції 1969 року, яка існувала на дату виникнення спірних правовідносин, усиновлення визнається недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів або без наміру породити відносини, встановлені для батьків і дітей (фіктивне усиновлення). або особою, яка не може бути усиновителем. Отже, зважаючи на те, що відповідач звертаючись до виконкому Довгинцівської районної ради з заявою про удочеріння позивача, не мав наміру породити відносини встановлені для батьків і дітей, то таке удочеріння є фіктивним, а відтак, недійсним. Прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» позивача змінила у зв'язку з укладенням 2004 році шлюбу. Зважаючи на все вищевикладене позивач просить суд визнати недійсним удочеріння [PERSON] неповнолітньої [PERSON], 1982 року народження здійснене на підставі рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 301 від 15.11.1991 p. зі зміною по батькові позивача на «[PERSON]». У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явився, був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи - виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Косенко О.О. зазначила в судовому засіданні про відповідність проведеного удочеріння вимогам закону та послалась на розсуд суду при вирішенні позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення та доводи позивача, її представника, представника третьої особи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновителями у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Судом встановлено, щоз 08 лютого 1991 року мати позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], взяла прізвище чоловіка. 15.11.1991 р. виконавчим комітетом Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято рішення № 301 про удочеріння відповідачем [PERSON] неповнолітньої [PERSON], 1982 р.н. (позивача). (а.с. 9). Батько позивача [PERSON] надав свою згоду на її удочеріння. В наявному у позивача примірнику рішення виконкому Довгинцівськоїрайонної ради народних депутатів м. Кривого Рогу № 301 відсутня дата його прийняття. Тому позивачем 05.04.2017 р. було отримано в Довгинцівському відділі РАЦС витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію усиновлення (удочеріння) № 00017878505, в якому така дата відображена. (а.с. 10). На підставі рішення про удочеріння було оформлено нове свідоцтво про народження позивача зі зміненими прізвищем та по батькові. (а.с. 8). Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] зазначила про те, що про факт свого усиновлення дізналась у віці шістнадцяти років від своєї бабусі по материнській лінії [PERSON], з якою постійно проживала з самого дитинства за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не пам'ятає, адже в останнє бачила його у малолітньому віці. [PERSON] участі в її житті не приймав, не опікувався її потребами, матеріальної допомоги не надавав. Зі слів бабусі їй відомо про те, що удочеріння відбулось за наполяганням її матері [PERSON] (третьої особи), яка всіляко намагалась відсторонити батька [PERSON] від участі в житті доньки [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка третя особа [PERSON] пояснила суду, що удочеріння [PERSON] її доньки [PERSON] сталось лише тому, що вона не бажала, щоб батько позивачки [PERSON] мав будь-яке відношення до доньки, чинила цьому перешкоди. Тому, уклавши шлюб з відповідачем [PERSON] у 1991 році, вона наполягла на удочеріння ним своєї доньки. Також свідок [PERSON] повідомила суду, що надання згоди батьком позивачки [PERSON] на її удочеріння відповідачем відбулось під тиском відповідача за її наполяганням. [PERSON] ніяким чином не опікувався інтересами доньки [PERSON], під час удочеріння не мав наміру щодо виконання обов'язків, взятих на підставі факту удочеріння. Позивачка ніколи не мешкала разом з усиновителем, про його місцезнаходження невідомо вже дуже давно. Матеріальної допомоги відповідач їй та доньці ніколи не надавав. Шлюб з [PERSON] розірвала у 2015 році на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16.02.2015 р. (а.с.14) , хоча вже на протязі багатьох років не підтримувала з ним сімейних відносин. Також в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], яка показала, що знайома особисто як з батьком позивачки [PERSON], так і з матір?ю та самою позивачкою, оскільки мешкала поруч. Їй відомо, що третя особа [PERSON] всіляко перешкоджала спілкуванню [PERSON] з донькою [PERSON], яка з самого дитинства проживала з бабусею та дідусем по материнській лінії за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON] зазначила, що ніколи не бачила та не чула про відповідача [PERSON], хоча постійно спілкувалась на протязі багатьох років з [PERSON] та її матір?ю. Їй невідомо, щоб відповідач [PERSON] приймав участь у житті позивачки та опікувався нею. На підставі довідок голови квартального комітету від 04.04.2017 р. №№ 518, 519 (а.с. 12-13) судом встановлено, що позивачка з дитинства мешкала за адресою: [ADDRESS] без відповідача [PERSON] Уклавши шлюб, 18.09.2004 р., позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 15). Таким чином, суд вважає доведеним обставини про те, що усиновитель [PERSON] не мав наміру здійснювати повноваження усиновителя як станом на дату удочеріння, так і в подальшому. Згода відповідача на удочеріння зумовлена виключно наполяганням матері усиновленої дитини, яка чинила перешкоди батькові позивачки [PERSON] у спілкуванні з донькою. [PERSON] надав згоду на усиновлення під впливом тиску з боку [PERSON] та третьої особи [PERSON] Проведене 15.11.1991 р. удочеріння не мало тих наслідків, якими воно було зумовлене. За приписами ст. 120 Кодексу про шлюб та сім'ю, в редакції 1969 року, яка існувала на дату виникнення спірних правовідносин, усиновлення визнається недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів або без наміру породити відносини, встановлені для батьків і дітей (фіктивне усиновлення). або особою, яка не може бути усиновителем. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. У відповідності до ст. 240 С К України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Однак, якщо суд буде вважати, що скасування усиновлення суперечить інтересам дитини, а крім того є підстави для нормалізації відносин між усиновлювачем та усиновленим, у позові про скасування усиновлення буде відмовлено, а усиновлювачам може бути запропоновано прийняти заходи щодо налагодження стосунків з дитиною. Так, відповідно ст. З Конвенції в усіх діях щодо дітей, суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст. 14 Закону України „Про охорону дитинства" дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч її бажанню. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 3 ст. 238 Сімейного Кодексу України передбачено, що усиновлення може бути скасовано за рішенням суду за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В ході судового розгляду встановлено, що між батьком усиновлювачем та позивачем [PERSON], не склалися такі стосунки, які повинні бути між батьком усиновлювачем та усиновленою дитиною. У відповідності до ч. 4 ст. 238 Сімейного Кодексу України усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 238 СК України усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Статті 15, 16 Цивільного кодексу України надають змогу кожній особі, у випадку порушення її прав, звернутись до суду у встановлений законом спосіб з вимогою про відновлення своїх прав. Відповідно до ч. 4 ст. 295 Цивільного кодексу України, прізвище, власне ім'я та по батькові фізичної особи можуть бути змінені у разі її усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування відповідно до закону. Ч. 4 ст. 12 Закону України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі відповідного рішення суду в день надходження копії такого рішення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день пред'явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою копії такого рішення. Таким чином, суд вважає, що позивач має право у разі визнання удочеріння недійсним на зміну по батькові, яке існувало до удочеріння. Відповідно до ст. 241 Сімейного кодексу України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. . Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки сімейні відпосини між сторонами не склалися та усиновлення відбулося без наміру породити відносини встановлені між батьками та дітьми. Судові витрати понесені позивачем в розмірі 640,00 грн. підтверджені матеріалами справи , а тому згідно ст. 88 ЦПК України, стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved