Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі Тернопільського відділення № 1 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів в розмірі 156792,33грн., з яких: 105 865,31 грн. - сума банківського вкладу, 6395,42грн. - 24,5 процентів річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору строкового банківського вкладу, 800,52грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу, 27842,58грн.- інфляційних витрат та 15888,50грн.- пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем 03.09.2014 року був укладений договір банківського вкладу № 4-в/16-341851 вклад «ЦІКАВИЙ» на суму 130000грн. із розрахунку процентної ставки 24,5% річних, строком до 02.03.2015 року. Після закінчення терміну дії вказаного договору [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача із вимогою про повернення банківського вкладу, однак останній суму вкладу не повертав, а виплачував по 1000грн. з 04 березня до 31 травня 2015 року, в результаті чого повернув лише 24000грн. Решта суми депозиту разом з нарахованими за користування коштами процентами в розмірі 105 865,31 грн. залишилась заблокованою на картковому рахунку в ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива». У зв'язку з великим проміжком часу, який пройшов з моменту закінчення строку дії договору та знеціненням коштів через інфляцією в державі, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 800,52грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 27842,58грн., 24,5 проценти річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору строкового банківського вкладу в розмірі 6395,42грн. та 15888,50грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, з розрахунку представленого позивачем в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення. За даних обставин, у відповідності ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи без його участі з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. 03.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі Заступника начальника Тернопільського відділення № 1 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу № 4-в/16-341851 вклад «ЦІКАВИЙ» на суму 130000грн. із розрахунку процентної ставки 24,5% річних, строком до 02.03.2015 року. Позивач взяті на себе зобов'язання згідно договору банківського вкладу виконала повністю, внесла кошти у розмірі 130000грн. на рахунок банку. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу, відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимог є нікчемною. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Відповідно до п.п.3.1.4. вищевказаного договору банк зобов'язався повернути повністю вклад та нараховані проценти у дату повернення, зазначену у п.2 договору, шляхом перерахування на власний поточний рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника, підтвердивши повернення вкладу та нарахованих процентів видачею належним чином оформленої квитанції банку та/або виписки з депозитного рахунку. Після закінчення терміну дії вказаного договору позивач [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача із вимогою про повернення банківського вкладу, однак останній суму вкладу не повертав, а виплачував по 1000грн. з 04 березня до 31 травня 2015 року, в результаті чого повернув лише 24000грн. Решта суми депозиту разом з нарахованими за користування коштами процентами в розмірі 105 865,31 грн. залишилась заблокованою на картковому рахунку в ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива». Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязаня має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» не було здійснено повернення банківського вкладу (депозиту) в строк передбачений договором № 4-в/16-341851 від 03.09.2014 року. Таким чином, відповідач з моменту закінчення строку дії договору 02.03.2015р. продовжував до 01.06.2015 року користуватися грошовими коштами позивача в розмірі 105 865,31 грн., а тому останній має право на стягнення сум передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а саме на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання та витрат пов'язаних з інфляцією. Розмір 3% річних становить 800,52грн. за період з 02.03.2015року по 01.06.2015року відповідно до розрахунку представленого позивачем. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Розмір інфляційний втрат за час прострочення виконання зобов'язання з 02.03.2015року по 01.06.2015року становить 27842,58грн., відповідно до розрахунку представленого позивачем. Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Оскільки відповідач, всупереч волі позивача, який не мав можливості розпорядитися власними коштами на свій розсуд, продовжував користування депозитом, то до такого користування мають застосовуватися положення депозитного договору, зокрема у визначені річної процентної ставки на суму депозиту. Відповідно до п.2 договору № 4-в/16-341851 від 03.09.2014 року, розмір процентної ставки становить 24,5% річних. Виходячи із вищенаведеного сума грошових коштів, що підлягає сплаті в якості відсотків за користування депозитом починаючи із 02.03.2015року по 01.06.2015року становить 6395,42грн. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 105 865,31 грн. - неповернутої суми банківського вкладу, 6395,42грн. - 24,5 процентів річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору строкового банківського вкладу, 800,52грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу, 27842,58грн.- інфляційних витрат. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 15888,50грн.- пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, з посиланням на ч.2 ст.343 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», то суд вважає, що до задоволення вона не підлягає, так як вказаними нормами законодавства регулюються особливості фінансової діяльності суб'єктів господарювання. На підставі наведеного,

Outcome: partial