Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

19 жовтня 2015 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 37\~821, 37 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 26 червня 2015 року близько 18 год 00 хв. на 62 км а/д Київ-Овруч в с. Феневичі водій [PERSON], керуючи автобусом «Стрий-Авто А07563» д.н. [NUMBER], що належить [PERSON], не слідкуючи за дорожньою обстановкою , не врахувавши безпечну швидкість руху, порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого останньому заподіяно матеріальну шкоду. Для отримання страхового відшкодування позивач звернувся до страховика - ПAT «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СКАЙД» та надав документи, передбачені ст. 35 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 01 вересня 2009 року субєктом оціночної діяльності ФОП «[PERSON]П.» на замовлення ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СКАЙД» проведено автотоварознавче дослідження належного позивачеві автомобіля [NUMBER] та складено звіт № 561/15 про визначення вартості матеріального збитку, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю [NUMBER] станом на 01 вересня 2015 року складає 86 821, 37 грн. Після розгляду наданих позивачем документів про дорожньо-транспортну пригоду страховиком - ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СКАЙД» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та складено страховий акт № 1872/15, затверджений 23 вересня 2015 року головою правління [PERSON],згідно з яким розмір страхового відшкодування відповідно до лімітів відповідальності страховика затверджено в сумі 49 000 грн. Таким чином, позивач вважає, що має право на стягнення з [PERSON] на його користь різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти виесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань чи заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, а позивач не заперечує проти заочного розгляду, 07 грудня 2015 року Іванківським районним судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно постанови Іванківського районного суду від 14 липня 2015 року у справі № 366/1758/15-п [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАГІ та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Власником автобуса «Стрий-Авто А07563» д.н. АІ 2715 EC Гиренком [PERSON] було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідно до Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шляхом укладення 17 березня 2015 року договору (полісу) серії АІ/7094287 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації вказаного наземного транспортного засобу з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СКАЙД». Згідно п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб це - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоровю у звязку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Як вбачається з матеріалів адміністративної справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, [PERSON] працює водієм в ФОП [PERSON] Так само, в узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2012 зазначено, що законодавством передбачені випадки, коли особа, яка фактично володіє (управляє, експлуатує) обєктами зі шкідливими властивостями, не визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності перед потерпілим на підставі ст. 1187 ЦК України. Так, відповідно до п. 4 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з звязку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Згідно з розясненнями п. 5 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Господарські (підприємницькі) товариства, кооперативи відповідають за шкоду на підставі ст. 1172 ЦК України у випадках її заподіяння як їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства (кооперативу), так і особами, які виконують роботу за трудовим договором. Пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує на те, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до страхового акту № 1872/15 розмір виплати страхового відшкодування, відповідно до лімітів відповідальності страховика, становить 49\~000 грн., а розмір матеріального збитку згідно звіту автотоварознавчого дослідження 86\~821, 37 грн. Згідно пунктів 9.1 та 9.2 статті 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до листа ПАТ СК «СКАЙД» від 24.09.2015 № 1253, останнім прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування за страховим випадком, а належні кошти, а саме 49\~000 грн., перераховані на р/рахунок ТОВ «Інтехстандарт». Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 37\~821, 37 гривень (86\~821,37 49\~000). Окрім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved