Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

27 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь суму матеріальних збитків у розмірі 10 900,55 грн., інфляційні витрати - 1202,55 грн., 3 % річних - 290,00 грн. та моральної шкоди - 10 000,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 23 квітня 2016 року вона уклала із фізичною особою-підприємцем [PERSON] договір №1903 по виготовленню меблів та договір на виготовлення дверей, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався виготовити вироби протягом 31-45 робочих днів. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін виготовлення і доставки збільшується до 60 робочих днів. Позивач за умовами укладеного договору зобов'язалась сплатити суму 9300,00 грн. Крім того, 25 квітня 2016 року між сторонами було погоджено зростання витрат виконавця на 398,00 грн. Свої зобов»язання позивач виконала в повному обсязі, сплатила відповідачу 9 698,00 грн. за виготовлення виробів. Проте, відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору, свої зобов'язання не виконав. У зв'язку із простроченням зобов'язання за договорами з відповідача позивач також просить стягнути індекс інфляції за час прострочення та 3 % річних. Більше того, позивач вказує, що переживала емоційні страждання та незручності протягом тривалого часу з вини відповідача, що тягне в своїй сукупності психологічний дискомфорт і переживання, чим їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 10 000,00 грн. та просить стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у розумінні ст. 174 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Із заявами про розгляд справи у його відсутність до суду також не звертався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 квітня 2016 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №1903, відповідно до умов якого за замовленням позивача, відповідач взяв на себе зобов'язання виконати роботи по виготовленню і доставці корпусних або м'яких меблів по розцінкам виконавця. Вартість замовлення з урахуванням знижки складає 6500,00 грн. За умовами п. 3.2 договору після проведення замовником оплати вартості замовлення, виконавець зобов'язується виготовити і доставити вироби протягом 31-45 робочих днів. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін виготовлення і доставки збільшується до 60 робочих днів. (а.с. 5). Також, 23.04.2016 року між сторонами було укладено договір по виготовленню дверей. Відповідно до умов якого, відповідач взяв на себе зобов'язання виконати роботи по виготовленню і доставці металевих (дерев'яних) дверей по розцінкам виконавця. Вартість замовлення складає 2800,00 грн. За умовами п. 3.2 означеного договору, після оплати замовлення виконавець зобов'язується виготовити і доставити вироби протягом 21 робочого дня. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін виготовлення і доставки збільшується до 31 робочих днів. (а.с. 6). Крім того, між сторонами було погоджено збільшення витрат замовника за вказаними договорами на 398,00 грн. Факт оплати позивачем вартості виробів за вказаними договорами на загальну суму 9 698,00 грн. (6500+2800+398) підтверджується квитанціями ПАТ «Приватбанк» від 23.04.2016 року на суму 9300,00 грн. та від 25.04.2016 року на суму 398,00 грн., а також довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 27 вересня 2016 року (а.с. 6-8). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За нормою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як убачається із довідки Управління поліції у Деснянському районі ГУНП в м. Києві від 13.07.2016 року, слідчим відділом Деснянського управління поліції ГУНП в м. Києві за фактом шахрайських дій з боку ФОП [PERSON] по заволодінню грошовими коштами, що належать [PERSON], відкрито кримінальне провадження №12016100030007809 від 30.06.2016 року (а.с. 9). За положеннями ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків передбачених ЦПК України. Позивач у своїх пояснення вказує, що відповідач не виконав умови договорів на виготовлення і доставку виробів, грошові кошти не повернув. Доказів, які б свідчили про виконання відповідачем умов укладених між сторонами договорів від 23.04.2016 року, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що право позивача на виготовлення і доставку відповідачем виробів за укладеними між сторонами договорами від 23.04.2016 року порушено ФОП [PERSON], а тому підлягає захисту судом. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. №1023-XII встановлено передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за невиконання зобов»язань - 9698,00 грн. А також 3% річних, виходячи із розрахунку наданого позивачем, правильність якого перевірена судом у сумі 290,00 грн., що становить за період з 29.06.2016 року ( максимальний кінцевий строк на виготовлення виробів передбачений договором)по 14.07.2017 року ( в межах заявлених позивачем строків). Крім того, із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню інфляційне збільшення суми боргу - 1 202,55 грн. (сукупний індекс інфляції за вказаний період (з 29.06.2016 року по 14.07.2017 року) 1,124). (9 698,00 грн. х 1,124- 9 698,00 грн.). Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного . Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. ст. 23, 611, 1166,1167 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд знаходить доведеною протиправність дій відповідача, яка знаходиться в причинному зв"язку з заподіяною позивачу немайновою шкодою. Суд погоджується з доводами позивача що внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору, [PERSON] зазнала душевних страждань у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови її життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань [PERSON], немайнові втрати, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи з засад розумності, об"єктивності, виваженості і справедливості моральна шкода підлягає частковому задоволенню, яку суд оцінює у 1 000,00 грн. що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положеньч.1 ст. 88 ЦПК України та вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., оскільки позивач звільнена від оплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial