Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

24 листопада 2016 року [PERSON] академія [PERSON] гвардії України звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] витрати, повязані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі у сумі 48624 грн. 21 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 серпня 2013 року [PERSON] був зарахований курсантом першого курсу [PERSON] та поставлений на усі види постачання. Під час навчання в [PERSON] відповідач знаходився на повному державному забезпеченні. Цього ж дня відповідач уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ в особі начальника [PERSON] внутрішніх військ МВС України про проходження військової служби. Контракт було укладено на чотири роки. 25 липня 2016 року відповідач звернувся з рапортом до начальника [PERSON] про відрахування його з числа курсантів через небажання продовжувати навчання. 29 липня 2016 року він був виключений зі списків особового складу курсантів [PERSON]. Відповідач навчався в [PERSON] з 01 серпня 2013 року по 29 липня 2016 року. [PERSON], повязані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі становлять 48 624 грн. 21 коп., які і просять стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, але до суду надійшло клопотання про підтримання позову з підстав наведених у позові та про розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 01серпня 2013 року наказом начальника [PERSON] внутрішніх військ МВС України № 430 «Про зарахування на навчання курсантів 1-го курсу [PERSON]» [PERSON] був зарахований курсантом першого курсу та поставлений на усі види постачання (а.с. 6). Під час навчання в [PERSON] відповідач знаходився на повному державному забезпеченні. Цього ж дня відповідач уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ в особі начальника [PERSON] внутрішніх військ МВС України про проходження військової служби. Контракт було укладено на чотири роки (а.с.7). 25 липня 2016 року відповідач звернувся з рапортом (а.с.8) до начальника [PERSON] про відрахування його з числа курсантів через небажання продовжувати навчання. Наказом начальника [PERSON] від 29 липня 2016 року №164с/ч (а.с.10) відповідач виключений зі списків особового складу курсантів [PERSON] відповідно до п. «и» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обовязок та військову службу» (систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем) та з усіх видів забезпечення. Відповідно до п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року Контракт про навчання припиняється (розривається) достроково через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану, небажання продовжувати навчання, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу, офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пункту 227 цього Положення. Тобто невиконання навчального плану [PERSON] через небажання продовжувати навчання стало підставою для дострокового розірвання контракту про навчання. Пунктом 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (закон № 2232 - XII) визначено, що: «курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.» Порядок відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964. Як вбачається з ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач навчався в [PERSON] внутрішніх військ МВС України з 01 серпня 2013 року по 29 липня 2016 року. [PERSON], повязані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі становлять 48 624 грн. 21 коп., що підтверджується зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодування курсантом (а.с.11) [PERSON] був повідомлений про необхідність відшкодування витрат, які були понесені на його утримання під час навчання в академії, але в добровільному порядку витрати не повернув. Відповідно до розпорядження КМУ від 27 травня 2014 року №526-р [PERSON] внутрішніх військ МВС України перейменовано в [PERSON] гвардії України, а указом Президента №497 від 04.06.2014 року надано статус національної і надалі іменувати її [PERSON] академія [PERSON] гвардії України. З огляду на ці обставини суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] академії [PERSON] гвардії України слід стягнути витрати, повязані з утримання у вищому навчальному закладі курсанта в сумі 48624 грн. 21 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. На підставі ст.526, 530 ЦК України,

Outcome: approved