Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

19.07.2017 року заявник звернулася до суду з вищевказаною заявою про встановлення факту народження дитини. В судовому засіданні заявник вимоги підтримала повністю. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що 28 березня 2017 року в Центральній міській лікарні № 3 м.Донецька народився її онук - дитина чоловічої статі. Дитина народилася у зареєстрованому шлюбі, батьком дини є її син [PERSON], [INFO], матір'ю дитини є її невістка [PERSON], [INFO]. Заявник особисто разом з сином забирала свого новонародженого онука з пологового будинку та зараз допомогає його доглядати. 19.07.2017 року заявник звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію народження дитини, на яку отримала відмову у зв'язку з відсутністю необхідних документів. Тому просить встановити факт народження громадянкою України [PERSON], 28 березня 2017 року дитини чоловічої статі в м.Донецьку. [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце рогзляду справи, в судове засідання не з"явилася та надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала в повному обсязі (а.с.38). Представник заінтересованої особи - Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про час та місце розгляду справи був попереджений у законний спосіб, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, рішення просив ухвалити на розсуд суду (а.с.36). За клопотанням заявника на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника заінтересованої особи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що 28 березня 2017 року, у її приятельки [PERSON] народився онук, якого вона неодноразово бачила особисто та знає батьків дитини. Вислухавши пояснення заявника, свідка, перевіривши надані ним докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Заявник [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], громадянина України, який народився 26 січня 1979 року (а.с. 9). 05 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділм ДРАЦС Будьонівського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис № 573 (а.с.13). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «Бережна». [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] являються громадянами України, що підтверджується копією паспорта серії ВН 136047, виданого Пролетарським РВДМУУМВС України в Донецькій області 21 квітня 2005 року (а.с.6), копією паспорта серії ВН 874730, виданого Пролетарським РВДМУУМВС України в Донецькій області 24 грудня 2011 року. Згідно паспортних даних батьки дитини наразі зареєстровані в [INFO] «а», кв. 123, на тимчасово окупованій території України. Перебуваючи на окупованій території України в м. Донецьк, 28 березня 2017 року о 10 годині 10 хвилин у Центральній міській лікарні м.Донецька № 3, який також знаходиться на тимчасово окупованій території України, [PERSON], народила дитину чоловічої статі, про що органами на тимчасово окупованій території України видано лікарське свідоцтво про народження № 74 (а.с.11). В судовому засіданні заявником також надані фотокартки вагітної [PERSON] та новонародженої дитини (а.с.39-40). 19.07.2017 року заявник звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області з заявою про реєстрацію народження дитини, але в цей же день в такій їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують факт народження дитини (а.с.10). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Статтею 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Вказані реєстраційні відомості підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Така реєстрація проводиться відповідно до закону. Частиною 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку (9-2013-п), визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом ДРАЦС факту народження. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ст. 257 ЦПК України). Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи, активну\~ позицію суду в процесі доказування, який за власним розсудом, з метою всебічного зясування обставин справи, може витребувати докази. Так, згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.\~ З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.\~ Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до розяснень, наданих в п.п. 1, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд встановлює факт народження дитини за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м.Донецьк тимчасово призупинено. Заявник зверталася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоров"я України від 08.08.2006 року № 545 (а.с.10). Як передбачено\~ст.7Закону України "Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Частиною 1 ст.122 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно зі ст.144 ч.1\~Сімейного кодексу України,\~батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Оскільки батьки дитини в момент її народження проживали на окупованій території, де не діють органи реєстрації актів цивільного стану держави Україна, заявник не має можливості зареєструвати народження донькою дитини за місцем постійного проживання. Тому суд вважає, що для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Разом з тим, відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі. Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 & 142). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, & 142). Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд вважає, що досліджені судом докази: показання свідка [PERSON], фотографії вагітної невістки, новонародженої дитини, ксерокопії обмінної карти та медичних документів з картки розвитку новонародженого у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилається як на підстави своїх вимог, а також про неможливість одержання свідоцтва про народження дитини іншим шляхом. Також на підставі п.8 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved