Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

30.09.2013 року ТзОВ « ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом, в якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором в розмірі 10891, 54 доларів США, що еквівалентно 87056,07 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам в розмірі 14079,12 доларів США, що еквівалентно 112534,40 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 705868,70 грн., а також судовий збір в розмірі 3441 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 03.04.2008 року між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-601/25/2008, згідно якого та на підставі кредитної заявки відповідача 03.04.2008 року банк надав відповідачці кредит в розмірі 33495 доларів США. 10.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, на підставі якого до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачки за кредитним договором № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 р. Відповідачка за договором зобов»язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредитні кошти в строки, визначені договором. Згідно п. 1.5.1. підпунктами частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачкою щомісяця у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів. В порушення зазначених вище умов кредитного договору відповідачкою не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки, не виконується графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків, досудова вимога № 200038730 від 02.08.2013 р. , скерована на адресу відповідачки, залишена останньою без реагування. Відтак станом на 16.08.2013 року заборгованість [PERSON] перед ТЗОВ «ОТП Факторинг Україна» по тілу кредиту становить 10891, 54 доларів США, що еквівалентно 87056,07 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам становить 14079,12 доларів США, що еквівалентно 112534,40 грн., пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту становить 705868,70 грн. У зв' язку із наведеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 28.10.2013 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 р., укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк», визнати недійсним договір іпотеки № PM 601/25/2008 від 03.04.2008 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], а також покласти на ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що 03.04.2008 року між нею та ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-601/25/2008, згідно якого банк надав відповідачці кредит в іноземній валюті в розмірі 33495 доларів США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його боргових зобов»язань за вищевказаним кредитним договором 03.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] у м. Львові. Позивачка за зустрічним позовом вважає, що кредитний договір, а також договір іпотеки є укладеними з порушенням чинного законодавства України, оскільки оспорюваний кредитний договір був укладений в іноземній валюті, а надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі постанови Правління Національного банку України. Зважаючи на викладене, вищевказаний кредитний договір, який укладений з порушенням положень чинних ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також договір іпотеки, як різновид забезпечення зобов»язання за кредитним договором, слід визнати недійсними. У зв»язку із наведеними обставинами [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав, зсилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, заявою від 25.12.2013 року уточнили позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором в розмірі 20405,07 доларів США, що еквівалентно 163097,72 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 163097,72 грн., а також судовий збір в розмірі 3441 грн. Просив первісний позов задовольнити з урахуванням уточнених вимог, в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду справи уповноважила представника [PERSON] представляти в суді її права та інтереси. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечив, надав пояснення аналогічні обставинам, викладеним у зустрічній позовній заяві. Просив суд в задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Треті особи - [PERSON] та приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши інші зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 03.04.2008 року між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-601/25/2008, згідно якого банк зобов»язався надати позичальнику кредит в розмірі 33495 доларів США на споживчі цілі з датою остаточного повернення кредиту 27 березня 2023 р., а позичальник зобов»язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов»язання, як вони зазначені у цьому договорі. Крім цього в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-601/25/2008, 03.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець надає іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] у м. Львові. В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, на підставі якого до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачки за кредитним договором № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 р. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом. Статею 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Виходячи із положень ст. 5 Декрету КМУ « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», індивідуальні ліцензії видаються резидентам та нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, в той час як генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Пунктами 2.3,5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій передбачено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України у разі отримання генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, яка є письмовим дозволом на здійснення операцій з валютними цінностями. Як вбачається із матеріалів справи, ЗАТ «ОТП Банк» видано банківську ліцензію № 191 від 02.03.1998 року на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», що є генеральною банківською ліцензією. Невід'ємною частиною вказаної ліцензії є також дозвіл від 08.11.2006 року за № 191- 1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати банк з валютними цінностями. Відтак ЗАТ «ОТП Банк» отримав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів « Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а тому використання банком іноземної валюти при укладенні кредитного договору як засобу платежу відповідає вимогам чинного законодавства України, вчинення таких операцій не потребує отримання індивідуальної ліцензії. Крім цього, виходячи із положень ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 574 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема іпотекою, тобто заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. В судовому засіданні встановлено, що кредитний договір № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 року, укладений у відповідності до загальні вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, при цьому волевиявлення учасників щодо його укладення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що не оспорювалося сторонами у судовому засіданні. Зважаючи на наведені вище обставини, суд прийшов до переконання, що підстави для визнання кредитного договору № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 року недійсним відсутні, суд не вбачає також підстав для визнання недійсним договору іпотеки № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 року, укладеного з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Виходячи із наведеного, вимоги зустрічного позову суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Разом із тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, а виходячи із положень ст. 1054 ЦК України, позичальник крім повернення кредиту зобов"язаний сплатити також проценти за користування ним. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов у відповідності до положень ст. 525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно кредитного договору № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 р., банк зобов»язався надати відповідачці за первісним позовом кредит в розмірі 33495 доларів США. Відповідачка, в свою чергу, зобов»язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредитні кошти в строки, визначені договором. Згідно п. 1.5.1. підпунктами частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачкою щомісяця у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів. Прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-601/25/2008 від 03.04.2008 р. банком виконані, згідно вказаного договору та на підставі кредитної заявки відповідачки 03.04.2008 року банк надав останній кредит в розмірі 33495 доларів США, що стверджується матеріалами справи. В той час, відповідачка, свої зобов»язання за кредитним договором не виконує належним чином, та порушує умови договору. Після перерахунку боргу ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 05.12.2013 р. заборгованість відповідачки перед позивачем по тілу кредиту становить 20405,07 доларів США, що еквівалентно 163097,72 грн., а пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту становить 163097,72 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що первісний позов є підставним та підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного слід відмовити.

Outcome: approved