Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Волочиська центральна районна лікарня 18.12.2014 року звернулася в суд із зазначеною заявою, вказуючи, що [PERSON] хворіє на активну форму туберкульозу і відповідно до вимог Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз" підлягає обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозного закладу та зобов'язана пройти відповідне лікування. Проте вона ухиляється від лікування, після виявлення у неї Підволочиською КЦРЛ Тернопільської області вказаного діагнозу покинула місце реєстрації і без повідомлення переїхала проживати в м.Волочиськ. Не дивлячись на її зобов'язання лікарем фтизіатром Волочиської ЦРЛ з'явитися до нього на 08.00 годину 18.12.2014 року для проходження курсу лікування, вона це проігнорувала, від добровільного лікування відмовляється, а тому з метою запобігання поширенню туберкульозу заявник просить задовольнити їх заяву. У судовому засіданні представник заявника, прокурор заяву підтримали. Враховуючи дані лікувального закладу, що [PERSON] становить загрозу розповсюдженню хвороби, тому відповідно до ч.1 ст.285 ЦПК України розгляд справи проводиться без її участі. Вислухавши представника заявника, свідків, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з повідомленням Підволочиської КЦРЛ Тернопільської області від 12.12.2014 року, у [PERSON] 24.11.2014 року діагностований туберкульоз обох легень. Згідно довідки Волочиської ЦРЛ Хмельницької області від 18.12.2014 року, [PERSON], яка тимчасово проживає в м.Волочиськ, хворіє на туберкульох обох легень (дисемінований), як джерело поширення туберкульозу становить інфекційну загрозу для оточуючих та повина утримуватися у спеціалізованому протитуберкульозному закладі. Ця ж обставина підтверджується рішенням ЛКК Волочиської ЦРЛ від 18.12.2014 року, з якого, крім того, вбачається, що у [PERSON], спостерігається виділення мікобактерій туберкульозу, потребує продовження лікування в умовах стаціонару з обмеженням права вільного пересування, проте вона категорично відмовляється від стаціонарного лікування, ігнорує повідомлення про явку у лікувальний заклад, чим становить небезпеку для оточуючих. Оскільки [PERSON] ігнорує протиепідемічні обмеження, ставить під загрозу життя інших, ЛКК рекомендовано подальше лікування в примусовому порядку терміном не менше двох місяців. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворих на заразну форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцем знаходження протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про те, що [PERSON], будучи хворою на заразну форму туберкульозу, ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, а тому наявні підстави для її примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved