Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 13.07.2018 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.09.2013 року в розмірі 26 524 гривні 75 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та [PERSON] , був укладений договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3000, 00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року та тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач [PERSON] порушив зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у нього станом на 31.05.2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 26 524 гривні 75 копійок, з яких: - 2491, 84 гривень, заборгованість за кредитом; - 21893, 64 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом; - 400, 00 гривень, заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500, 00 гривень, штраф (фіксована частина); - 1239, 27 гривень, штраф (процентна складова). На даний час відповідачем умови договору не виконані, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. 23.10.2018 року від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що з позовними вимогами відповідач не погоджується з огляду на наступне. По-перше, як зазначено в пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003 Національний стандарт України Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Як вбачається з примірника позовної заяви та додатків до неї, додатки не засвідчені належним чином, як цього вимагає чинне законодавство. У свою чергу, незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте недопустимими доказами у справі і є підставою для скасування судового рішення. По-друге, позивачем на підтвердження позовних вимог не надано належних доказів виникнення заборгованості за кредитним договором, а саме первинних документів. ДФС у своєму листі від 10.02.2016 РОКУ № 2673/6/99-99-19-02-02-15 підтвердило положення Узагальнюючої податкової консультації,, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 05.07.2012 року № 583, з приводу використання банківських виписок як первинних документів, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами (п. 1.37 ст. 1 Закону від 05 квітня 2001 року № 2346 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Отже, порядок надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування згідно із законодавством України має бути визначено при укладанні договору на здійснення такого обслуговування. Згідно з абзацом першим пункту 44.1 статті 44 розділу II Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 Кодексу. Первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ). Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, (зазначена інструкція діяла на момент спірних правовідносин у 2013 році) є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Первинні документи за кожний робочий день мають бути звірені з оборотно-сальдовим балансом/оборотно-сальдовою відомістю. Меморіальні документи, звірені з оборотно-сальдовим балансом/оборотно-сальдовою відомістю, передаються для зберігання. Банк самостійно визначає порядок вивіряння, формування та зберігання документів згідно з його внутрішніми документами (правилами, положеннями) та нормативно-правовими актами Національного банку України.» Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Таким чином, виписка з особового рахунка клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. Так, Касаційний цивільний суд Верховного Суду суд у наведеній вище постанові вказує, що «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського" обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту». Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відповідно до положень листа Національного банку України № 12-112/773 від 05.07.2000 Перерахування коштів на рахунки отримувачів здійснюється на підставі розрахункового документа, підписаного власником рахунка (п.9 Інструкції № 7 ( v0204500-96 ). При цьому здійснюється бухгалтерська проводка: Дт 2620. Таким чином, в даному випадку, позивач, ПАТ КБ «Приватбанк» повинно було надати до позовної заяви про стягнення заборгованості виписку з особового рахунку, складену на підставі меморіального ордеру у відповідності до положень ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Замість цього до матеріалів позовної заяви додано лише розрахунок заборгованості, який не підтверджений жодними належними доказами. По-третє, позивачем не було зазначено в позовній заяви строк дії платіжної картки, на яку було зараховано кредитні кошти. Вказана обставина має велике значення для розгляду справи та застосування спливу строку позовної давності. Верховний Суд України в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Так, у справі № 6-9172св13 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції щ)о-задоволення подібних позовних вимог банку, на підставі статей 256, 257 та 267 ЦК України дійшов висновку про те, що кредитор звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка. Таким чином, позивач у своїй позовній заяви повинен був вказати строк дії картки, що в свою чергу має значення для застосування або незастосування судом спливу позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № б-249цс15. По-четверте, у позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на договір б/н від 13.09.2013, який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Однак, належним чином засвідчену копію вказаного договору (або оригінал) не було додано до позовної заяви. До того ж, банком надано до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг», які мною не підписані, а тому не відомо чи саме ці умови діяли на час підписання [PERSON] кредитного договору. В даній анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій же сумі встановлений кредитний ліміт і чи встановлений він взагалі. Вважає, що позивач, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав належних і допустимих, в розумінні ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказів, які б підтверджували, що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву. З`ясування умов даного договору, прав та обов`язків сторін, а саме порядок та строки повернення кредиту має істотне для повного та об`єктивного розгляду даної справи. На підставі вищезазначеного відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 26 524 гривні 75 копійок відмовити у повному обсязі. 27.11.2018 року за вх. № ЕП939/18 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому він зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.09.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевимтерміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач безпідставно посилається на положення ДСТУ 4163-2003, адже цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності:- органів державної влади України, органів місцевого самоврядування;- підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій). Натомість ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк»,

Outcome: partial