Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

07.12.2015 року заявник звернулась до суду з заявою, яку в подальшому уточнила за згідно редакції від 08 лютого 2016 року просила ухвалити рішення, яким встановити факт володіння [PERSON] земельною ділянкою площею 0,1149 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та введення особистого селянського господарства за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязева, 24 в такому порядку: - земельна ділянка № 1 площею 0,0552 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязева, 72-А з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельної ділянки виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Геконсалтинг»; - земельна ділянка № 1 площею 0,0448 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязева, 72-А з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельної ділянки виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Геконсалтинг»; - земельна ділянка № 2 площею 0,0149 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязева, 72-А з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельної ділянки виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Геконсалтинг». В своїй заяві посилається на те, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Тімірязева, 72-А. Заявник стверджує, що з метою виготовлення землевпорядної документації щодо розділу земельної ділянки у відповідності до вимог ст.. 56 ЗУ «Про землеустрій» вона звернулась до ТОВ «Геконсалтинг». Проте в процесі виготовлення технічної документації було встановлено, що в державному акті вказано подвійне цільове призначення земельної ділянки, без зазначення де саме кожне з них розміщене. Вищевказане і стало підставою, для звернення до суду з даною заявою. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник зацікавленої особи Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. У ч.1 ст.256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до «Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 915366 є власником земельної ділянки, площею 0, 1149 га, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Тімірязева, 72-А, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства. Отже у вищевказаному державному акті зазначено подвійне цільове призначення земельної ділянки за адресою м. Одеса, вул. Тимірязєва, 72-А. Відповідно до довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 18.12.2014 року земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою м. Одеса, вул. Тімірязєва, 72-А (передбачена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 915366 від 13.10.2006 року ) відповідає наступній адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі м. Одеси: м. Одеса, вул. Тимірязєва, 72-А. 06.11.2014 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Геоконсалтинг» з метою виготовлення землевпорядної документації щодо розділу земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 56 ЗУ «Про землеустрій». Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоконсалтинг» виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок, та при камеральній обробці геодезичних даних було встановлено невідповідність меж земель державного акту від 13.10.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650501356, відносно фактичних меж в натурі, в вже під час геодезичних робіт під час приватизації земельної ділянки, була допущена неточність в частині відображення фактичних меж земельної ділянки та неточність стосовно меж суміжних земельних ділянок. З метою надання інформації щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути на земельну ділянку площею 0,1149 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства, за адресою м. Одеса, вул. Тимірязєва, 72 А довірена особа [PERSON] звернулась до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області. На вищевказане звернення заявник отримала лист Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області від 20.11.2015 року № 19-1505-99.11-2073/15-15, в якому повідомляється, що управлінням не вбачається можливості надання інформації щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень ї використання та наявні земельні сервітути на земельну ділянку. Та додатково повідомлено, про право на звернення до суду в порядку ст.. 256 ЦПК України, а саме встановлення факту, щодо проходження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства по вулиці Тимірязєва, 72-А в м. Одесі, відповідно до кадастрових планів розроблених ТОВ «Геоконсалтинг». Судом встановлено, що спірних питань по межі між суміжниками не виявлено та претензій щодо меж земельної ділянки заявниці [PERSON] з боку суміжних землевласників немає, про що свідчать акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання та акт погодження меж земельної ділянки землевласниками та/або землекористувачами. Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Статтями 125-126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування" та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із зайвою. Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, зважаючи що державний акт серії ЯГ № 915366 на право власності на земельну ділянку є чинним та зареєстрованим у встановленому законом порядку, неможливість оформити окремі правовстановлюючі документи на земельні ділянки не відповідає чинному законодавству, порушує права та інтереси заявника і обмежує його право власника земельної ділянки на її відчуження. Окрім того, зміна чинного законодавства не скасовує його право власності на земельну ділянку. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що заява [PERSON] обґрунтована та заявлена відповідно до чинного законодавства, а від так суд вважає за необхідне задовольнити вищевказану заяву в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved