Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що від шлюбу з відповідачкою [PERSON] вони мають двох дочок: [PERSON], 2006 року народження та [PERSON], 2009 року народження. З 2013 року відповідачка не мешкає разом з ним та дітьми, не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх здоров'ям, навчанням та розвитком, не надає матеріальної допомоги на утримання дочок. Таким чином, на думку позивача, відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, що є законною підставою для позбавлення її батьківських прав щодо доньок. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з'явилася. Про дату та час слухання була повідомлена вчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила. Заперечень проти позову не надавала. Представник Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін в заочному порядку. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 19 листопада 2005 року сторони уклали шлюб. В цьому шлюбі у них народилися діти: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. У свідоцтвах про народження матір'ю дітей зазначена відповідачка [PERSON] (а.с.7,8). Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2015 року шлюб між сторонами був розірваний. Відповідно до повідомлення Виконавчого комітету Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з 2013 року відповідачка не проживає разом з позивачем та їх спільними дітьми, не приймає участі в їх вихованні, аліменти не сплачує. Діти постійно проживають з батьком [PERSON] та перебувають на його утриманні (а.с.9). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов'язки по вихованню дочок [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку із цим орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо її дітей (а.с.4). Відповідно до довідки №206 від 21.09.2016року, виданої директором Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області [PERSON] навчається в п'ятому класі, [PERSON] - у другому класі Кривобалківської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Впродовж останніх трьох років мати дітей [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, а саме: участі у вихованні дітей не приймає, їх навчанням та дозвіллям не цікавиться. Вихованням дітей займаються батько та бабуся (а.с.15). В акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї зазначено, що [PERSON] проживає з дочками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Його колишня дружина [PERSON] виїхала з села в 2013 році, залишивши своїх малолітніх дітей на виховання [PERSON] З 2013 року по теперішній час у вихованні дітей участі не приймає (а.с.10). Відповідно до узагальнючої довідки практичного психолога за результатами діагностики дітей сім'ї [PERSON] на предмет їх емоційно-психологічного стану, [PERSON] та [PERSON] не мають виражених недоліків особистісного розвитку. У дітей переважає сприятливий рівень взаємин у сім'ї. Як вбачається з пояснень дітей, мати проживає окремо від них, зустрічається з ними дуже рідко. Іноді вони в телефонному режимі спілкуються з матір'ю, але розмову з дочками вона емоційно не підтримує та не цікавиться їх життям (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охоронудитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст.11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч.ч.1,3,4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ст.166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ст.168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. У пунктах 15, 16, 19 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батькывських прав», роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON] і [PERSON] та не виконує батьківські обов'язки по відношенню до них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення, дітей не відвідує, маючи можливість проводити час з дочками не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз'єднанні сім'ї, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно з положеннями ч.2 ст.166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.80 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття, позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов'язку. Згідно з положеннями ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON] та [PERSON], матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений останнім при подачі позовної заяви. Крім того, суд роз'яснює відповідачці [PERSON], що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Outcome: approved