Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.07.2012 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700281440В, відповідно до кредитного договору Банк надав відповідачу кредит в сумі 98500,00грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит у строк до 05.07.2016 або дострокову у випадках, передбаченими Кредитним договором. Банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 76236,11грн, з яких: 27409,54грн - поточна заборгованість за кредитом; 19794,88грн - заборгованість за прострочення кредиту; 2762,02- інфляційні втрати;208,75- 3% річних; 7268,92грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 810,24грн - інфляційні втрати (відсотки), 75,10грн - 3%річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення відсотків; 639,07грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками; 17267,59грн - пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою відсотків та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Заочним Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18.02.2016, задоволено позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R53700281440В від 05.07.2012 в розмірі 76236,11грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2021, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, заочне рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.05.2020 до суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» про заміну сторони виконавчого провадження, обґрунтовуючи тим, що 15.12.2017 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв за яким до ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №R53700281440В від 05.07.2012. 26.12.2017 між ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв за якими до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №R53700281440В від 05.07.2012. У зв`язку з викладеним Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» просить суд залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ», як правонаступника позивача ПАТ «ВТБ Банк», задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 08.05.2020, судом вирішено замінити Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» на належного позивача, правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ». 04.08.2020 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м.Києва із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі уповноваженої на ліквідацію Банку Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання недійсним кредитного договору. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 05.07.2012 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700281440В, відповідно до кредитного договору Банк надав кредит в сумі 98500,00грн зі сплатою 31,00% річних, а [PERSON] зобов`язалась погашати заборгованість щомісячно ануїтетним платежем до 18 числа кожного місяця. В результаті порушення умов кредитного договору станом на 23.09.2015, згідно розрахунку заборгованості по кредиту наявна заборгованість в розмірі 76236,11грн. Однак, [PERSON] отримала в банку 05.07.2012 кредит в сумі 98500,00грн, при цьому з неї утримано комісію 11810,15грн. Так, в п. 3.7. Договору вказано, що комісійна винагорода банку відсутня. В той же час, Банк протиправно зменшив суму кредиту до 86689,85грн у зв`язку з комісією. Умови договору, які стосуються сплати комісії, встановлюють плату за обслуговування кредиту, відповідно до положень статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а тому є недійсними. У зв`язку з викладеним [PERSON] просить суд визнати недійсним кредитний договір №R53700281440В від 05.07.2012 укладений між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] . Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 07.10.2020, судом вирішено прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі уповноваженої на ліквідацію Банку Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання кредитного договору недійсним, і тому суд ухвалив призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.01.2021 витребувано у АТ «ВТБ Банк» виписку по рахунку/рахункам, за яким обліковувалась заборгованість за кредитним договором №R5370028144ОВ, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] . 22.02.2021 до суду від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТ БАНК» на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 25.01.2021, надійшла виписка по рахункам за кредитним договором №R5370028144ОВ, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] . В судовому засіданні 25.02.2021, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» вимоги первісної позовної заяви підтримав в повному обсязі, одночасно просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. На інші судові засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Колекторське Агентство «ПАКТУМ». В судовому засіданні 25.02.2021, представник [PERSON] - адвокат Гриньковський С.П. заперечував щодо задоволення первісного позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, одночасно просив задовольнити зустрічний позов, посилаючись на обставини, що викладені в ньому. На інші судові засідання представник [PERSON] - адвокат Гриньковський С.П. та [PERSON] не з`явились, в матеріалах справи міститься заява від адвоката про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягають задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 05 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700281440В, відповідно до кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 98500,00грн, зі строком кредитування до 05.07.2016 та сплатою за користування кредитними коштами 31,0 % річних. Згідно із пункту 4.6 Кредитного договору повернення кредиту та процентів здійснюється щомісячно згідно із Графіком. Сума щомісячного ануїтетного платежу розраховується таким чином, що протягом строку кредитування, вказаного в 3.2 цього Договору, сума кредиту, вказаного п. 3.1 цього Договору, та нараховані проценти повертаються в повному обсязі рівними частинами. Відповідно до пункту 7.1 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником в`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день порушення виконання зобов`язань, включаючи день погашення. Згідно із пункту 9.4 Кредитного договору сторони домовилися, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення цього договору, яке надає право банку в порядку, передбаченому цим Договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим Договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» зобов`язання за договором виконали, а відповідачка порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань. 15.12.2017 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв за яким до ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №R53700281440В від 05.07.2012. 26.12.2017 між ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв за якими до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №R53700281440В від 05.07.2012. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 26.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені умовами Договору, за нею обліковується прострочена заборгованість за кредитом на суму 76236,11грн, з яких: 27409,54грн - поточна заборгованість за кредитом; 19794,88грн - заборгованість за прострочення кредиту; 2762,02- інфляційні втрати; 208,75- 3% річних; 7268,92грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 810,24грн - інфляційні втрати (відсотки), 75,10грн - 3%річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення відсотків; 639,07грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками; 17267,59грн - пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою відсотків та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Суд вважає, що розрахунок заборгованості наданий Банком до позовної заяви відповідає умовам кредитного договору. Відповідачем не надано суду іншого розрахунку, який спростовує наданий Банком або належних та допустимих доказів про виконання в повній мірі кредитний договір. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтований та доведений, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. Щодо вимог за зустрічним позовом, суд дійшов до такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам закону. Він породжує не ті права і обов`язки, яких бажали його учасники, а правові наслідки, котрі прямо передбачені у законі. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд критично ставиться до посилань [PERSON] , що кредитний договір недійсний, оскільки вона отримала в банку кредит в сумі 98500,00грн, при цьому з неї утримано комісію 11810,15грн, що порушує п. 3.7. кредитного договору №R53700281440В, оскільки зазначений пункт Договору відноситься до банківської винагороди, а [PERSON] сплатила комісіє за безготівкове поповнення, що не є тотожним, а тому суд вважає, що Банком не порушувався саме п. 3.7. кредитного договору №R53700281440В. Отже судом беззаперечно установлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; зміст договору містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору. Банком не було введено в оману [PERSON] , як споживача фінансових послуг, а тому у суду відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсними. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення управах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. Отже, враховуючи, що первинний позов задоволено повністю, а в зустрічному відмовлено, з [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1218грн на користь ТОВ"Колекторське Агентство "ПАКТУМ".

Outcome: approved