Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

05.06.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір і [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, відкривши Позичальнику кредитну лінію з лімітом 2000 гривень. Позичальник скористався кредитними ресурсами, однак, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязання свої не виконує, станом на 31.01.2017 року загальна сума заборгованості складає 28535,67 гривень, що включає в себе: - 1743,06 гривень - заборгованість за кредитом; - 21568,46 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 3389,12 гривень - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); - 1335,03 гривень - штраф (процентна складова). За таких підстав Банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з"явився, є клопотання про розгляд справи без участі позивача, підтримує позовні вимоги та просить задовільнити. В судове засідання з'явився представник відповідачки [PERSON], адвокат Гонтар В.А., що діє згідно угоди, який подав заяву відповідачки [PERSON] в якій вона просить застосувати строк позовної давності що є підставою для відмови у позові. Представник відповідачки пояснив що між Банком і [PERSON] кредитний договір не укладався в письмовій формі, заповнена була тільки анкета - заява 05.06.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, сума кредиту не зазначена. Через рік [PERSON] попередила про припинення користування платіжною карткою. Але з позовної заяви видно, що Банком у зв'язку з зазначеними порушеннями нараховано заборгованість по кредиту в сумі 28535,67 гривень станом на 31.01.2017 року. Строк позовної давності сплинув 05.06.2005 року, а зазначений позов подано 21.02.2017 року. Просить відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості. Суд, заслухавши представника відповідачки, дослідивши докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за слідуючих підстав. З позовної заяви та інших письмових доказів слідує, що був укладений договір без номера від 05.06.2012 року по анкеті-заяві, цим самим [PERSON] підтвердила що погодилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також може лише приєднатися як друга сторона до запропонованого договору в цілому, але не може запропонувати свої умови договору. В п. 1.1.7.12 « Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12-ти місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Таким чином на повідомлення [PERSON] через рік, що вона припиняє дію договору, про що зазначив представник відповідачки, Банк не відреагував та виходить пролонгував договір ще на рік, тобто до 05.06.2013 року. Відповідачка [PERSON] по даній заяві просить застосувати строки позовної давності тому, що якщо вважати дію договору пролонгованою до 05.06.2013 року то на час звернення з позовом в лютому 2017 року теж закінчився теж закінчився строк позовної давності і спеціальної і загальної який становить один рік для штрафу, пені згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та загальної в три роки - згідно ст. 257 ЦК України. Стаття 267 ч. 3 ЦК України вказує на застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленої до ухвалення судового рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed