Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач в лютому 2015 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], який помер 09 січня 2013 року. Рішенням Жукинської сільської ради Вишгородського району від 01.12.1999 року №70 [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га в с.Ровжі для індивідуального будівництва, про що було внесено запис в кадастрово-шнурову книгу. 04 квітня 2007 року на підставі рішення Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області передано [PERSON] земельну ділянку, площа якої складає 0,25 га та знаходиться в с. Ровжі, Вишгородського району, Київської області, по вул. Мисливській, 8 у приватну власність, з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд., відмінивши дію частини рішення виконавчого комітету сільської ради від 01.12.1999 року №70 п.4, а саме про надання [PERSON] під будівництво 0.12 га. Згідно довідки Жукинської сільської ради за [PERSON] по кадастрово-шнуровій книзі закріплена земельна ділянка площею 0.25 га. В 2009 році батько позивача [PERSON] розпочав процедуру виготовлення технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.25 га. Однак не встиг отримати державний акт на вказану земельну ділянку , оскільки 09.01.2013 року помер. Позивач, як спадкоємець після смерті [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення документів на спадщину на вказану земельну ділянку, однак їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку. Отримавши відмову від нотаріуса, позивач звернулась у Жукинську сільську раду із питанням належного оформлення права власності. 20 березня 2014 року рішенням Жукинської сільської ради № 391-44-УІ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах власності позивачу, визнавши таким, що втратило чинність п.2 рішення Жукинської сільської ради від 04.04.2007 року № 92-07-У у звязку із смертю [PERSON] Під час оформлення документів на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу стало відомо, що земельна ділянка площею 0,25 га, у с. Ровжі по вул. Мисливській, якою володів її батько з 1999 року, а фактично з 1991-1992 років, передана у постійне користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство». На підставі викладеного, позивач просить витребувати від ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на її користь земельну ділянку, площею 0,25 га, яка знаходиться в с. Ровжі, Вишгородського району Київської області, по вул. Мисливській та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, яка знаходиться в с. Ровжі, Вишгородського району Київської області, по вул. Мисливській в порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача ДП Вищедубечанське лісове господарство» [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що спірна земельна ділянка є землею лісового фонду і відноситься до земель лісогосподарського призначення і з 1998 року перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згідно державного акту ІІ-КВ № 001037 на право постійного користування землею. Крім того, належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується довідкою №1542 від 11.11.2014 року Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області. Спірна земельна ділянка на час прийняття Жукинською сільською радою рішень про передачу у власність вказаної земельної ділянки з постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не вилучалась, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Представник Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] позов визнала, пояснила, що [PERSON] в 1991 році було надано у користування земельну ділянку в с.Ровжі площею 0,12 га для городництва. В 1999 році рішенням сільської ради йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.12 га в с.Ровжі для індивідуального будівництва, оскільки на той час земельні ділянки для городництва не передавалися у приватну власність. В 2007 році у звязку із змінами до земельного законодавства [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га ( з урахуванням виділених земельних ділянок в 1991 та 1999 роках) для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вважає, що [PERSON] належала спірна земельна ділянка, а позивач має право на її спадкування. Суд вислухавши пояснення сторін а їх представників, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2013 року помер батько позивача - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №29. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,25 га, яка знаходиться в с. Ровжі, Вишгородського району Київської області по вул. Мисливська для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви № 646 до Броварської міської державної нотаріальної контори 15 травня 2013 року. Відповідно до спадкової справи № 189/2013 до майна померлого 09 січня 2013 року [PERSON], окрім позивачки, спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка відмовилась від належної їй частки спадкового майна після смерті [PERSON] на користь доньки померлого [PERSON] Звернувшись до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну частку спадкового майна, [PERSON] отримала відмову у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Ровжі, Вишгородського району, Київської області, вул. Мисливська, оскільки у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею відсутні записи про реєстрацію державного акту на імя [PERSON] Судом встановлено, що рішенням Жукинської сільської ради Народних депутатів № 31 від 24 вересня 1991 року, [PERSON] було надано в користування земельну ділянку для городництва площею 0,12 га в с.Ровжі. Згідно рішення Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області № 65 від 01 грудня 1999 року, [PERSON] виділено земельну ділянку для обслуговування жилої будівлі і споруд (індивідуального будівництва) площею 0,12 га в с.Ровжі. Відповідно до рішення Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області № 70 від 01 грудня 1999 року, [PERSON] передано безплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального будівництва в с.Ровжі. Згідно довідки Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області, ви земельна ділянка площею 0,25 га., що також підтверджується витягом із земельно-шнурової книга за 1993 рік та 2007 рік. Відповідно до рішення Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області сьомої сесії пятого скликання № 92-07-У від 04 квітня 2007 року, [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2500 га в с. Ровжі. вул. Мисливська, відмінивши дію частини рішення виконавчого комітету сільської ради від 01 грудня 1999 року № 70 п. 4, а саме про надання [PERSON] під будівництво 0,12 га. (а.с.12) Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Відповідно до ст. 23 ЗК України в редакції до 2002 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, що видаються та реєструються сільськими, селищними , районними, міськими радами народних депутатів. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом КМУ від 26.12.1992 року "Про приватизацію земельних ділянок". Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Саме до цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-31цс12 від 30.05.2012 року на які посилався представник позивача на підтвердження обґрунтування позовних вимог. Крім того, п.1 Перехідних положень Земельного Кодексу України (в редакції від 25.10.2001 року) встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» , є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів , що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до п.7 Перехідних положень ЗК України (в редакції 2001 року), громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Як вбачається з матеріалів справи в 2009 році батько позивача [PERSON] розпочав процедуру виготовлення технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га. Однак не встиг отримати державний акт на вказану земельну ділянку , оскільки 09.01.2013 року помер. З технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] вбачається, що земельна ділянка при обмірі склала 0.25 га , з них 0,0736 га під будівлями за рахунок земель запасу Жукинської сільської ради . Місцеположення кутів і зовнішніх меж земельних ділянок детально досліджено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності представника землекористувача і узгоджено з представником Жукинської сільської ради та суміжними землекористувачами. За матеріалами вимірів складно кадастровий план земельної ділянки з вказаними суміжними землекористувачами, експлікацію угідь та каталогом ліній і дирекцій них кутів поворотів земельних ділянок. Згідно позначки на кадастровому плані земельної ділянки 16 жовтня 2012 року визначений кадастровий номер земельної ділянки 3221882802:25:1240158. Відповідно до висновку про наявні обмеження на використання земельної ділянки № 2341 від 17 жовтня 2012 року наданого Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області, земельна ділянка площею 0.2500 га, що передається [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована в с. Ровжі, вул. Мисливська повинна використовуватись з дотриманням обовязків землекористувача та змісту добросусідства встановлений у ст.ст. 91 (96), 103 Земельного Кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель», законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Речові права третіх осіб на земельні ділянки (обтяження прав на землю) відсутні.(а.с.37). Після смерті [PERSON] позивач звернулася до Жукинської сільської ради із питанням належного оформлення права власності на спірну земельну ділянку, яка належала її покійному батьку. Рішенням Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області сорок четвертої сесії шостого скликання № 391-44-УІ від 20 березня 2014 року, частину дії п. 2 рішення сесії Жукинської сільської ради № 92-07-У від 04 квітня 2007 року «Про передачу земельної ділянки в приватну власність та користування громадянам» стосовно [PERSON] визнано таким, що втратило чинність в звязку з його смертю 09 січня 2013 року та надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах власності [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Ровжі, вул. Мисливська, площею 0,2500 га. (а.с.13). Відповідно до довідки виданої Управлінням Держземагенства у Вишгородському районі Київської області № 1542 від 11 листопада 2014 року, згідно даних державної статистичної звітності станом на 20 жовтня 2014 року земельна ділянка площею 0,2500 га, в тому числі вкриті лісовою (деревиною та чагарниковою) рослинністю (гр..23) 0,2500 га, яка відводиться у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Ровжі по вул. Мисливській на території Жукинської сільської ради, перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення. Однак, в судовому засіданні представник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» пояснила, що спірна земельна ділянка не вкрита лісами, на ній збудований будинок, вона знаходиться в межах с.Жукин, крім того, зазначила, що межі земельних ділянок, які знаходяться в користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не виділені в натурі на місцевості, згідно державного акта ІІ-КВ № 001037. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка, площею 0,25 га, яка знаходиться в с.Ровжі, вул.Мисливська і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та передана у власність [PERSON] на законних підставах. Судом зазначається, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації про що свідчить відповідне рішення сесії сільської ради (а.с. 15), однак її не закінчив у зв"язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки та отримання свідоцтва про право власності на землю. Що стосується позовної вимоги позивача про витребування земельної ділянки від ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на користь позивача судом зазначається , що позивач в позові не вказав підстави звернення з такими вимогами. Згідно ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, серед іншого, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Спірна земельна ділянка не вибула із державної власності поза волею її розпорядника, тому позовні вимоги в частині витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння відповідача не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги частково ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві, а тому позов слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial