Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21 грудня 2015 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали договір б/н, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, в порушення умов кредитного договору [PERSON] не виконував своїх зобов'язань по поверненню кредиту та відсотків за користування ним. 13 квітня 2016 року [PERSON] помер. Позивачем 14 грудня 2016 року була направлена претензія кредитора до Прилуцької міської державної нотаріальної контори. За повідомленням Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 28 грудня 2016 року за №3886/02-14, після смерті [PERSON], який помер 13 квітня 2016 року, заведена спадкова справа №602/2016 від 28 грудня 2016 року. Оскільки, [PERSON] постійно проживав разом із батьком спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї, тому позивачем і подано до суду позов про стягнення з спадкоємця заборгованість, яка станом 13 квітня 2016 року в загальному розмірі складає 6127 грн. 17 коп., а також сплачені при подачі позову судові витрати у сумі 1600 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву, згідно з якою просить суд розглядати справу без участі його представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судові засідання також не з'явився через невручення йому рекомендованих поштових відправлень, які були повернуті до суду Укрпоштою за адресою: Чернігівська обл., м.Прилуки, в/м 12[ADDRESS]. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Місце ж проживання відповідача [PERSON], [INFO], згідно з довідкою відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради від 13 грудня 2017 року, зареєстроване за адресою: [INFO], в/м 12[ADDRESS]. У зв'язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що в задовленні позову слід відмовити з наступних підстав: 21 грудня 2015 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6). [PERSON] погодився, що заява позичальника разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом (а.с.6). Проте, в порушення умов кредитного договору [PERSON] своєчасно не повертав ПАТ КБ ПРИВАТБАНК кредитні кошти, своєчасно не сплачував відсотки за його користування та ухилявся від виконання зобов'язань по кредитному договору. 13 квітня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ №279255 від 15 квітня 2016 року (а.с.44). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, за кредитним договором №б/н від 21 грудня 2015 року, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором становить 6127 грн. 17 коп., з яких: заборгованість за кредитом 6127 грн. 17 коп.; проценти за користування кредитом 1593 грн. 81 коп.; пеня за прострочене зобов»язання 222 грн. 72 коп.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 350 грн., з них 2566 грн. 74 коп. внесено коштів на погашення заборгованості (а.с.5). Згідно копії Повідомлення Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 28 грудня 2016 року за №3886/02-14, претензія кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийнята, про що зроблено запис в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ та заведено спадкову справу №602/2016 від 28 грудня 2016 року після смерті [PERSON], який помер 13 квітня 2016 року (а.с.49). У відповідності до копії Листа претензії від 01 лютого 2017 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило [PERSON] вимогу про погашення боргових зобовязань [PERSON] на підставі норм ст.ст.1261, 1281-1282 ЦК України (а.с.50-52). При цьому, судом встановлено, що згідно листа Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 19 січня 2018 року за №55/01-16 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18 січня 2018 року, після смерті 13 квітня 2016 року [PERSON] державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №602/2016 за претензією кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка надійшла 28 грудня 2016 року. Спадкоємці до державної нотаріальної контори не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.72-73). Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Разом з тим необхідно враховувати наступне. Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкоємців, який не пред»явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16. У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами\~ст.89 ЦПК України,\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведено отримання [PERSON] як спадкоємцем, що прийняв спадщину вимоги кредитора за зобов'язаннями померлого [PERSON], оскільки в матеріалах позову міститься Реєстр згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів претензій до спадкоємців, проте відсутні жодні докази щодо отримання відповідачем відповідної вимоги; та позивачем не надано докази наявності спадкового майна, за рахунок якого спадкоємець зобов»язаний задовольнити вимоги кредитора, що в сукупності позбавляє позивача права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що факти, наведені позивачем в обґрунтовування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed