Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Управління освіти, молоді та спорту Богородчанської РДА про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної порушенням законодавства про працю. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно - 6436 грн. 29 коп. матеріальної і моральної шкоди та судових витрат. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не прибула. Натомість на адресу суду направила відзив в якому зазначила, що фінансування Богородчанської ЗОШ І-ІІІ ст. №2 здійснювалось і продовжує здійснюватись управлінням освіти, молоді та спорту Богородчанської РДА, де діє централізована бухгалтерія. Працівники централізованої бухгалтерії не є посадовими особами Богородчанської ЗОШ №2 і не підпорядковані їй. У межах повноважень та на підставі наказу управління освіти, молоді та спорту Богородчанської РДА №155а/1-03 від 01.09.2016 року «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», нею 04.09.2017 року було винесено наказ №47/02-01к «Про доплату за шкідливі умови праці в 2017-2018 навчальному році, відповідно до якого встановлено необхідність доплати за особливі умови праці окремим працівникам школи, в тому числі [PERSON], як вчителю хімії, у розмірі 4% до тарифної ставки. Зазначає, що ніяких підстав для попередження позивача про зміну умов оплати праці у дирекції школи не виникало. Обов'язок виплачувати згадану надбавку за попередні роки було передбачено у наказі начальника управління освіти №155а/1-03 від 01.09.2016 року. А заробітна плата усім вчителям виплачується бухгалтерією шляхом перерахунку коштів на банківські картки, а тому їй, як директору, про нараховані та виплачені позивачу кошти нічого не було відомо. Вказує, що з матеріалів доданих до позову видно, що [PERSON] протягом 2017 та 2018 років зверталась зі скаргами до райдержадміністрації, однак жодної заяви чи звернення до дирекції школи не подавала, а пред'явлення даного позову продиктовано, на її думку, упередженим ставленням позивача до неї, як до директора школи. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, а розгляд справи проводити у її відсутність. Представник відповідача - Богородчанської РДА в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи Богородчанська РДА повідомлялася заздалегідь та належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку що вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що наказом відділу освіти Богородчанської РДА від 22.06.1994 року №257-к [PERSON] призначена на посаду вчителя хімії. Згідно наказу міністерства освіти України від 14.04.1993 року №102, додатку №9 п.161 їй до заробітної плати доплачували 4% надбавки за шкідливість роботи з хімічними реактивами. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON], в лютому 2017 року вона дізналася про припинення їй даної доплати з 01.09.2016 року. Однак після її звернення до Богородчанської РДА вона отримала відповідь, що проводиться атестація робочих місць, тому виплата надбавок за шкідливість буде здійснена у травні-червні 2017 року за 2016 -2017 роки. Як стверджує позивач, вказана надбавка їй дійсно була виплачена заднім числом. У вересні 2018 року вона дізналася, що їй знову не нарахували надбавку до зарплати 4% за роботу з шкідливими хімічними речовинами, починаючи з червня 2017 року. Дана обставина підтверджується довідкою Надвірнянської РДА від 13.06.2018 року за №374/06, яка є в матеріалах справи. Як видно з доданих позивачем до матеріалів справи календарно-тематичного планування уроків хімії 7-11 класів на 2017-2018 навчальний рік, яке 14.09.2017 року затверджене заступником директора по НВР [PERSON] та оглянутих в судовому засіданні учнівських зошитів, [PERSON], як вчитель хімії, у своїй роботі використовує для демонстрації та проведення лабораторних дослідів шкідливі хімічні реактиви (речовини). Долученим відповідачем [PERSON] до відзиву на позовну заяву [PERSON] наказу від 04.09.2017 року «Про доплату за шкідливі умови праці в 2017 - 2018 навчальному році підтверджено ту обставину, що [PERSON], як вчителю хімії, була встановлена доплата за особливі умови праці - 4% до тарифної ставки, згідно наказу Богородчанської РДА від 01.09.2016 року за №155а/1-03 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці". Однак, як з'ясовано в судовому засіданні, на виконання даного наказу виплата надбавки до заробітної плати [PERSON] - не проводилась. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.32 КЗпП, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно п.6 ст.36 даного Кодексу, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Наявність шкоди характеризується зафіксованими документально втратами майнових, чи немайнових благ, які мають певну економічну цінність та виражаються в грошовому еквіваленті. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] в частині відшкодування 2116 грн. 29 коп. матеріальної шкоди є підставними. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного висновку: Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд враховує, що позивачем [PERSON] перенесено певні хвилювання та душевні страждання, в зв'язку з недоотриманням надбавки до зарплати за роботу з шкідливими хімічними речовинами, вона змушена звертатися для захисту свої прав в різні інстанції, в тому числі суд, що внесло суттєві зміни у її життєві плани. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, і тому вважає, що визначена позивачем моральна шкода в сумі 3520 грн. є цілком обгрунтованою та достатньою для компенсації перенесених нею моральних страждань, тому вимога про її відшкодування також підлягає до задоволення. Разом з тим судом перевірено наступне: 05.02.2015 року Богородчанським р-нним судом під головуванням судді Гутича П.Ф. по справі № 338/2437/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа -управління освіти, молоді та спорту Богородчанської райдержадміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було прийняте рішення, яким в позові [PERSON] було відмовлено. Дане рішення вступило в законну силу та набрало чинності. В мотивувальній частині вказаного рішення констатовано, що відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, відповідальність за шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, несе юридична або фізична особа, тобто роботодавець. Також судом було зроблено висновок, що як [PERSON] так і [PERSON] перебувають у договірних трудових відносинах із управлінням освіти, молоді та спорту Богородчанської РДА. Тому [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі і питання відповідальності її за заподіяну шкоду може вирішуватися в порядку ст.1191 ЦК України та ст.134 КЗпП. Суд також підсумував, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, аналогічно вирішується і питання про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушень трудового законодавства. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що сума 2116 грн. 29 коп. матеріальної та 3520 грн. моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача - Управління освіти, молоді та спорту Богородчанської районної державної адміністрації, оскільки 05.02.2015 року Богородчанський р-нний суд прийшов до висновку, що [PERSON] не може бути відповідачем у даних правовідносинах. Вимога [PERSON] про стягнення судових витрат в сумі 800 грн. до задоволення не підлягає, оскільки понесення нею таких витрат в процесі розгляду справи - не підтверджено. На підставі ст.ст.32, 134, 237-1 КЗпП,ст.ст.1166, 1172 ЦК України,

Outcome: approved