Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до ПАТ « Банк Фінанси та кредит» в особі відділення № 183 Придніпровського РД ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит», в якому просила стягнути із відповідача на свою користь 86801,99 гривен, банківського вкладу від 29.12.2014 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.12.2014 року між нею та відділенням № 24 Філії «Полтавське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (Полтавська обл., смт. Чутове, вул. Набережна, 3) було укладено договір - заяву № 331832/276505/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в національній валюті. На момент укладення Договору стороною Договору було відділення № 24 Філії «Полтавське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» (Полтавська обл., смт. Чутове, вул. Набережна, 3). Потім 01.07.2015 р. Філію було реорганізовано у відділення № 183 Придніпровського РД ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (Полтавська обл., смт. Чутове, вул. Набережна, 3), що не є юридичною особою та підтверджується довідками банку від 01.07.2015 р. Строк вкладу сплинув, позивачка звернулась за отримання коштів, проте їй було відмовлено у видачі готівки. В зв'язку з чим позивачка звернулась до суду та просить стягнути з відповідача суму вкладу, пеню, інфляційні втрати, три відсотки річних, моральну шкоду, всього суму 86801 гривни 99 копійок. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Просила суд їх задовольнити. Відповідач, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у липні 2015 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідача належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про обгрнтованість позовних вимог. При цьому суд виходить з того, що статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Аналізуючи докази надані сторонами, суд визнав доведеними такі факти: 29.12.2014 року між позивачкою та відділенням № 24 Філії «Полтавське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (Полтавська обл., смт. Чутове, вул. Набережна, 3) було укладено договір - заяву № 331832/276505/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в національній валюті. На момент укладення Договору стороною Договору було відділення № 24 Філії «Полтавське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» (Полтавська обл., смт. Чутове, вул. Набережна, 3). Потім 01.07.2015 р. Філію було реорганізовано у відділення № 183 Придніпровського РД ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (Полтавська обл., смт. Чутове, вул. Набережна, 3), що не є юридичною особою та підтверджується довідками банку від 01.07.2015 р. Згідно з п. 1 Договору позивачкою внесена, а відповідачем прийнято грошові кошти в сумі 50 000,00 грн.. Внесення та залишок коштів на депозитних рахунках підтверджується квитанцією № 18551949/441 від 29.12.2014 р. та довідкою № 9-314100/43 від 01.07.2015 р. Відповідно до п. 1 Договору, відповідачем прийнято грошові кошти на строк з 29.12.2014 р. по 29.03.2015 р. Згідно до п. 2 Договору відповідач зобов'язувався нараховувати і виплачувати Позивачеві проценти за ставкою 22,0 % річних. Станом на дату подання позовної заяви повернення по Договору не було. Залишок вкладу по Договору складає 51 507,62 гривен. П. 5.2 вказаного договору передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. Умови Договору позивачем були виконані в повному обсязі. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з п. 22 ст. 1 цього Закону, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. За приписами ч. 5 ст. 10 Закону, у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. У зазначеній постанові Пленуму також вказується, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо неповернення позивачеві частину його вкладу на вимогу, суд вважає їх такими, що не відповідають приписам чинного законодавства. Так, згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Також обов'язок банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу встановлений п. 3.3. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, зареєстрованого в Мін'юсті України 29.12.2003р. за № 1256/8577. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача належного останньому вкладу за договором та виплати нарахованих процентів, однак це зобов'язання виконане не було. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вважає за можливе їх задовольнити. Позивач також зазначає, що вказаними діями їй завдана і моральна шкода. В позові зазначено, що вона виразилась в нехтуванні її правами банківською установою, а також обманом. В судовому засіданні позивачка не вказала в чому саме виразилась її моральна шкода, як вплинули на неї події з неповерненням банківського вкладу. Тому суд вважає дані позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 1058,1060,526 ЦК України,

Outcome: partial