Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

29 червня 2016 року ПАТ «Ідея банк» звернувся з указаним позовом, який в процесі розгляду уточнив, до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення боргу за кредитним договором, вилучення предмету застави та про звернення стягнення на предмет застави. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 12 серпня 2013 року ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №910.23630, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 72 785,25 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 17,99% згідно встановленого графіку щомісячних платежів, що є невід'ємним додатком до кредитного договору. Строк дії договору визначено до 08 грудня 2018 року. Кошти було видано на купівлю транспортного засобу ЗАЗ TF69YO ЗНГ. 21 серпня 2013 року, в забезпечення кредитного договору, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу марки ЗАЗ TF69YO ЗНГ, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір синій. Оскільки відповідач [PERSON] зобов'язання по кредитному договору не виконує, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за договором кредиту у сумі 71 336,42 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль ЗАЗ TF69YO ЗНГ, власником якого на даний час є відповідач [PERSON] та вилучити у останнього автомобіль, передавши його ПАТ «Ідея банк» та звернувши стягнення на предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея банк» за ціною не нижчою ринкової, стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] витрати по сплаті судового збору(а.с.131-135). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином з зареєстрованим місцем проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, заперечень на позов не подавав, заяв про відкладення розгляду справи не направляв. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28 листопада 2016 року заперечував проти задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет застави та вилучення автомобіля, просив відмовити в цій частині. Пояснив, що під час укладення договору купівлі автомобіля він не знав і не міг знати, що автомобіль перебуває в заставі банку, оскільки даний автомобіль перевірявся в Сервісному центрі (ВРЕР ДАІ) під час зняття з реєстраційного обліку та постановки на облік в зв'язку із заміною власника, однак будь-яких заборон чи обмежень по автомобілю не було. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Стеценко В.М. в судовому засіданні 28 листопада 2016 року проти задоволення позову в частині вилучення автомобіля та звернення стягнення на автомобіль просив відмовити на тій підставі, що [PERSON] придбав спірний автомобіль у [PERSON] у встановленому законом порядку, як добросовісний набувач, та 08 вересня 2015 року поставив його на реєстраційний облік. Пояснив, що будь-яких обмежень на проведення реєстраційних операцій під час перереєстрації даного автомобіля в Сервісному центрі 5901 не було, на підтвердження чого надав суду лист Регіонального Сервісного центру в Сумській області. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 02 лютого 2017 року заперечував проти задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет застави та вилучення автомобіля, просив відмовити в цій частині. Пояснив, що під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля з [PERSON], останній не повідомив [PERSON], що його автомобіль кредитний і знаходиться в заставі Банку, а в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу жодних відміток про заставу чи кредит не було. Даний автомобіль перевірявся за спеціальними перевірками в Сервісному центрі під час зняття з реєстраційного обліку, однак будь-яких заборон чи обмежень по автомобілю не було. Тому [PERSON] не знав і не міг знати, що автомобіль перебуває в заставі банку, оскільки попередній власник про це не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 02 лютого 2017 року проти задоволення позову заперечувала в частині вилучення автомобіля та звернення стягнення на автомобіль та надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням (а.с.5-7 том № 2). Так, представник суду пояснила, що в квітні 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Право власності [PERSON] на вказаний автомобіль підтверджувалось свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого ВРЕР ДАІ. Представник третьої особи звертає увагу суду, що під час постановлення на реєстраційний облік, зняття з реєстраційного обліку у зв'язку з вибуттям з володіння, будь-якої інформації або інших даних про наявність обтяжень чи обмежень, в тому числі щодо заборони відчуження, в базі даних ДАІ не було, як не було і відповідного запису про існуючу заставу у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Представник третьої особи вказувала, що вищезазначені договори купівлі-продажу, на підставі яких відбулося відчуження заставленого автомобіля від заставодавця [PERSON] до [PERSON], а в подальшому від [PERSON] до [PERSON], ніким не оскаржувались, та в установленому порядку не були визнані недійсними, отже вимога щодо звернення стягнення на автомобіль, який за дійсним оплатним договором перейшов у законне володіння відповідача [PERSON], має бути обґрунтованою, належним чином доведеною та співмірною із вартістю спірного майна. Крім того, представник третьої особи вважає, що вимога Банку про звернення стягнення на предмет застави до іншої особи (не позичальника), заявлена одночасно з вимогою про стягнення суми боргу - є подвійним стягненням. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 серпня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №910.23630 строком на 60 місяців (а.с.9-14). Відповідно до п. 1 § 1 кредитного договору, відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 72785,25 грн., який складається з двох частин: фінансування купівлі автомобіля - 71 010,00 грн. та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника - 1 775,25 грн. Кредит надано на придбання транспортного засобу марки ЗАЗ TF69YO ЗНГ, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER].При цьому, умовами договору передбачено сплату фіксованої процентної ставки у розмірі 17,9% в рік, зі сплатою одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 199,00 грн., що сплачується у день укладення договору (п.1 та 2 § 3 Кредитного договору). ПАТ «Ідея Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі - видав відповідачу у відповідності до пп. «а» п. 1 §1 Кредитного договору, фінансування на купівлю автомобіля у сумі 71010,00грн., що підтверджується копією меморіального ордеру №910.23630 від 13 серпня 2013 року (а.с.15). Як визначено пп. а) п. 1 § 5 Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі настання хоча б одного з таких випадків: втрати чи знищення або пошкодження транспортного засобу / предмету застави; передачу в наступну заставу транспортного засобу, без згоди банку; відчуження та іншого розпорядження транспортного засобу без згоди банку; прострочення сплати чергового ануїтетного платежу чи його частини більш ніж за один календарний місяць; несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування транспортного засобу; у разі розірвання банком договору; неподання або несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; порушення позичальником будь-яких інших умов Договору та в інших випадках, передбачених законодавством (а.с.9). Відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов'язання не виконав, тому станом на 26 травня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 71 336,42 грн., з яких: основний борг - 45 247,51 грн., прострочений борг - 8 756,15 грн., прострочені проценти - 16 713,04 грн., строкові проценти - 619,72 грн. (а.с.28). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача РПТ «Ідея Банк» порушене і підлягає захисту, вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором та іншими документами, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 71 336,42 грн. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 21 серпня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу. Предметом вказаного договору став автомобіль марки ЗАЗ TF69YO ЗНГ, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований ВРЕД ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського, Краснопільського, Білопільського районів підпорядкований УМВС 09 серпня 2013 року, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САР, номер 978012, виданого ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського,Білопільського, Краснопільського районів (а.с.16-17). З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що на підставі договору застави майнових прав ПАТ «Ідея Банк» накладено обтяження на автомобіль марки ЗАЗ TF69YO ЗНГ, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], колір синій (а.с.19-20). Однак, судом встановлено, що 09 квітня 2014 року відповідач [PERSON] зняв з обліку для реєстрації ВРЕД ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського, Білопільського, Краснопільського районів (5901) спірний автомобіль, який 16 квітня 2014 року зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки-рахунку ВІА №373357 від 10 квітня 2014 року, виданої ТОВ «Автотрейд-Суми» (а.с.176). 24 квітня 2015 року автомобіль знято з реєстрації на підставі заяви власника [PERSON] для реалізації, а 08 вересня 2015 року зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки-рахунку ААЕ №305104 від 01 вересня 2015 року виданої ТОВ «Автотрейд» (а.с.176). Порядок реєстрації та перереєстрації транспортних засобів визначений Постановою КМ України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Так, відповідно до п. 25 вказаної Постанови КМУ, державна реєстрація придбаних у розстрочку транспортних засобів проводиться згідно з цим Порядком із внесенням до свідоцтва про реєстрацію відповідного запису (запис "розстрочка" повинен міститися в довідці-рахунку або акті приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6). Відповідно до п. 41 вказаної Постанови КМУ, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, що придбані у розстрочку без надання відповідних документів про остаточний розрахунок. Крім того, відповідно до п.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженого Наказом МВС № 379 від 11.08.2010 року, 3.1. Реєстрація ТЗ проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 6-32 Порядку. Для проведення реєстрації ТЗ посадовими особами Центру приймаються до розгляду письмові заяви власників ТЗ - фізичних або юридичних осіб, зразки яких наведено в додатках 1, 2 до цієї Інструкції. У заявах юридичних осіб обов'язково зазначаються прізвище, ім'я, по батькові (далі - П.І.Б.) особи, якій доручається провести оформлення ТЗ, та зразок її підпису, а на заяві ставляться підпис уповноваженої посадової особи (із зазначенням посади, П.І.Б.) та відбиток печатки юридичної особи. Заяви можуть подаватися за допомогою каналів електронного зв'язку. Реєстрація ТЗ здійснюється на підставі заяви власника, документа, що посвідчує його особу, правомірність придбання ТЗ, відповідність конструкції ТЗ встановленим вимогам безпеки дорожнього руху. При зверненні особи, уповноваженої в установленому порядку власником - фізичною особою ТЗ здійснювати реєстрацію ТЗ, обов'язково подається примірник нотаріально посвідченої довіреності. Після прийняття заяви посадовою особою Центру проводяться огляд ТЗ, перевірка документів та транспортного засобу за наявними базами даних АІС та в разі прийняття рішення щодо реєстрації після сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. 3.2. Особа власника ТЗ або уповноваженої ним особи встановлюється на підставі паспорта громадянина України або іншого документа, що його замінює, для іноземців або осіб без громадянства - на підставі документів, визначених законодавством України. 3.3. За Єдиним державним реєстром Державтоінспекції, наявними базами даних АІС "Довідка-рахунок", "Митний документ", "Автомобіль", "Документ", "АРМ-РОЗШУК" проводиться перевірка документів, які подаються до Центру для проведення реєстрації ТЗ. Перевірці підлягають: свідоцтво про реєстрацію ТЗ або технічний паспорт, відповідні документи Держмитслужби, довідка-рахунок, акт приймання - передачі ТЗ, договір купівлі-продажу, біржова угода,інші документи, що підтверджують правомірність придбання ТЗ. Результати проведеної перевірки відмічаються на заяві і підписуються уповноваженою посадовою особою Центру (із зазначенням П.І.Б., дати та часу проведення перевірки). Відповідно до п. 5.10 вказаної Інструкції, забороняється зняття з обліку ТЗ, стосовно яких є відповідна заява власника, у графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію ТЗ або наявних базах даних внесені обмеження щодо зняття з обліку, а також за умови наявності обмежень, які передбачені пунктами 15, 40, 41 Порядку. Під час розгляду справи судом встановлено, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ЗАЗ д.н. [NUMBER] за власником [PERSON] - не було ніяких відміток про внесення обмежень щодо зняття з обліку (а.с.24). З наданого суду листа Регіонального сервісного центром в Сумській області (том 1 а.с.176) вбачається, що будь-яких обмежень на проведення реєстраційних операцій під час перереєстрації даного автомобіля ні станом на 09 квітня 2014 року, ні станом на 16 квітня 2014 року, ні станом на 24 квітня 2015 року, ні станом на 08 вересня 2015 року - встановлено не було, що узгоджується з вказаною Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388. Так, відповідно до вказаної Постанови, обов'язок щодо перевірки на предмет обтяження в реєстрі обтяжень рухомого майна транспортних засобів під час перереєстрації п.п.15,40,41, було покладено на орган реєстрації лише з внесенням змін у вказану постанову 05 жовтня 2016 року (Постанова КМУ № 687 від 05 жовтня 2016 року). Таким чином, [PERSON] та [PERSON], які купували вказаний автомобіль, вчинили всі передбачені законом дії, і за умови проведення всіх необхідних перевірок за Єдиним державним реєстром Державтоінспекції, вони діяли добросовісно, так як не знали і не могли знати про те, що існує обтяження у вигляді застави вказаного автомобіля. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) , власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не х їхньої волі іншим шляхом. З наведеного можна зробити висновок, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на спірний автомобіль у встановленому законом порядку, як добросовісні набувачі, договори купівлі-продажу автомобіля не визнавались недійними у встановленому законом порядку, а тому вимога щодо звернення стягнення на предмет застави - спірний автомобіль, добросовісним володільцем і власником якого на даний час є інша особа (не позичальник) - [PERSON], та вимога про вилучення автомобіля у власника [PERSON] - задоволенню не підлягають. Щодо способу судового захисту прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет застави, слід зазначити наступне. Так п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Аналогічне роз'яснення міститься в п. 42 цієї ж Постанови. Разом із тим, відповідно до третього речення абз. 2 цього пункту винятком, коли суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобов'язанням, є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону № 898-ІV (або ст. 589 ЦК щодо заставодавця). Це положення узгоджується із п. 9 зазначеної постанови, відповідно до якого передбачене одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником. Одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Таким чином, одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним. Аналогічну думку виклав в своєму листі від 01 лютого 2015 року Верховний Суд України, аналізуючи судову практику застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконував, а тому має заборгованість по кредитному договору №910.23630 від 12 серпня 2013 року перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 71 336,42 грн., яку слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, в іншій частині позову слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial