Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

06.04.2020 позивач звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно до закінчення її навчання з подальшою індексацією. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. 14 липня 2001 р. між нею та відповідачем був укладний шлюб, зареєстрований в Ізюмській с/раді Борівського р-ну Харківської обл., актовий запис №05. Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В подальшому сімейне життя у них не склалося і рішенням Борівського районного суду Харківської обл. від 01.08.2011 шлюб було розірвано. Вказаним рішенням суду неповнолітніх дітей залишено проживати разом з позивачем, на її утриманні. Рішенням Борівського районного суду Харківської обл. від 28 вересня 2011 р. з [PERSON] на користь позивача були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину, для дитини відповідного віку не утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , починаючи з дня подачі заяви до суду 29.08.2011, до досягнення ними 18-річного віку. [INFO] їхній дочці [PERSON] виповнилося 18 років. З 1 вересня 2019 р. [PERSON] є студенткою ІІ-го курсу Комунального закладу охорони здоров?я Ізюмського медичного коледжу з денною формою навчання. На період навчання дочка забезпечена житлом (гуртожитком), за проживання в яому позивач сплачує в середньому 500 грн. щомісячно. Позивач ніде не працює, проживає за рахунок підсобного господарства, інших доходів не має. Коштів, які вона отримує від реалізації продукції сільського господарства не вистачає для того, щоб забезпечити навчання дочці, а у позивача на утриманні ще двоє неповнолітніх дітей, вказує, що не в змозі самостійно утримувати їхню з відповідачем дочку, у зв`язку з тим, що крім офіційної плати за проживання у гуртожитку їй ще необхідні кошти на проїзд додому, на харчування, на придбання необхідного одягу, придбання підручників для навчання та засобів гігієни. В середньому позивач витрачає на дочку приблизно 4000 грн. щомісячно. Позивачу відомо, що відповідач постійно працює неофіційно на різних роботах і отримує непогану заробітну плату, тому вона впевнена, що він має можливість надавати матеріальну дпомогу своїй дочці на період навчання. З метою досудового врегулювання вказаного спору позивач зверталась до відповідача з вимогою добровільної сплати відповідної суми коштів на утримання дочки, але він ніяк на це не відреагував, тому вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 07.04.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направленням судової повістки за місцем реєстрації. Таким чином, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] одружились 14.07.2001 р. (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.9). Згідно копії Довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). [PERSON] дійсно являється студенткою ІІ-го курсу Комунального закладу охорони здоров?я Ізюмського медичного коледжу (І рівень акредитації), медсестринсько-акушерського відділення, спеціальність 223 Медсестринство, ОПП «Сестринська справа» з 01.09.2019 по 30.06.2022, що підтверджується копією довідки КЗОЗ Ізюмського медичного коледжу (а.с.13). Згідно копії рішення Борівського районного суду Харківської обл. від 28 вересня 2011 р., стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини доходів усіх видів заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі заяви до суду - 29.08.2011 до досягнення ними 18-річного віку (а.с.14). Відповідно до копії заочного рішення Борівського районного суду Харківської обл. від 01.08.2011, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.15). Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Положення ст.141 Сімейного кодексу України регламентують, що мати і батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, а також розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов?язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, так як ці правовідносини регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від їх умови можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З огляду на те, що [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання і не має самостійного заробітку, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими. Стеттею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2020 р.» від 14.11.2019 №294-ІХ встановлено відповідний прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, в тому числі на дітей віком від 6 до 18 років, що складає 2 218 грн. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, а також приймаючи до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з дня подачі позовної заяви - 06 квітня 2020 р. і до закінчення навчання. Такий розмір аліментів, на думку суду буде відповідати засадам розумності і справедливості, та буде співмірним потребам дитини та можливостям матері. Крім того, суд зазначає про необхідність проводити стягнення аліментів починаючи саме з дня подачі позовної заяви, тобто, з 06 квітня 2020 р. до закінчення навчання - 30.06.2022; оскільки згідно вимог ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексуУкраїни передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов?язаних з отриманням ним послуг адвоката, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 133 ЦПК України,передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269). Згідно квитанції від 06.04.2020, [PERSON] сплатила 1000 грн. за надання правничої допомоги (а.с.17), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповіднго до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. 02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого розділ XII "Прикінцеві положення" Цивільно-процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину". З урахуванням викладеного,

Outcome: approved