Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права приватної власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 04 червня 2014 року між ним, [PERSON], і [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,5000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222486200:04:001:0042, яка розташована на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки-для ведення фермерського господарства. Вказаний договір було укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 635 ЦК України, яка встановлює порядок та процедуру укладання попередніх договорів, та посвідчено і зареєстровано в реєстрі за № 1594, [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Відповідно до умов вищевказаного договору вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Білінець О.П., державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області 27 грудня 2012 року за реєстровим № 1-2258 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 434494, виданого управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області 03 березня 2010 року, зареєстрований в поземельній книзі 27 грудня 2012 року за реєстровим № 32224862000400100423002. Пункт 4 попереднього договору встановлює, що термін укладання основного договору не пізніше 10 червня 2014 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [ADDRESS]. Відповідно до умов п. 5 попереднього договору сторони встановили, що договірна ціна за земельну ділянку складає 150 000 грн.. Того ж дня він повністю виконав фінансові зобов»язання перед [PERSON] за цим договором, сплативши йому 150 000 грн., що підтверджується відповідною нотаріальною заявою, посвідченою [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованою в реєстрі за № 1595. Крім того, згоду на укладання попереднього і в подальшому основного договору надала дружина його, [PERSON], про що свідчить відповідна нотаріально посвідчена заява, яка додається до позову. Надалі він з метою нагадування про необхідність укладання основного договору, направив [PERSON] телеграму від 10 червня 2014 року з пропозицією прибути до нотаріальної контори [PERSON], [ADDRESS], та укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Проте, у встановлені у п. 4 попереднього договору терміни [PERSON] не з»явився. Після цього з метою повторного нагадування про необхідність укладання основного договору він знову направив відповідачу телеграму від 16 червня 2014 року з пропозицією прибути до нотаріальної контори [PERSON], [ADDRESS], 16 червня о 14 год. та укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Проте, і цього дня [PERSON] не з»явився. В телефонному режимі він відмовився пояснювати причини неявки до нотаріуса з метою укладення основного договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки. Враховуючи викладене, позивач вважав, що [PERSON] безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,5000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222486200:04:001:0042, яка розташована на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. [PERSON] вказував у позовній заяві, що у суду є всі достатні підстави застосувати у даному випадку ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки у попередньому договорі купівлі-продажу земельної ділянки він і [PERSON] домовились щодо усіх істотних умов цього договору, що підтверджується письмовими доказами (нотаріально посвідчений попередній договір, заява про підтвердження проведення розрахунку, згода дружини), натомість [PERSON] безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення основного договору. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] на підставі вимог ч. 2 ст. 220, ст. 657, 636, 328 ЦК України просив визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,5000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222486200:04:001:0042, яка розташована на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, укладений між [PERSON] і [PERSON], визнати за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 1,5000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222486200:04:001:0042, яка розташована на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява, у якій відповідач [PERSON] визнав заявлені до нього вимоги і не заперечував проти задоволення позову, та просив розглянути справу у його відсутності. Суд приєднав дану заяву до матеріалів справи і вважав, що визнання відповідачем позову суперечитиме закону, а тому вирішив продовжити судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що 04 червня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений попередній договір, відповідно до умов п. 2 якого [PERSON] і [PERSON] зобов»язались укласти договір (у майбутньому основний договір) купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,5000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222486200:04:001:0042, яка розташована на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки-для ведення фермерського господарства. Згідно умов п. 4 попереднього договору термін укладання основного договору не пізніше 10 червня 2014 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [ADDRESS]. На момент укладання основного договору [PERSON] має надати всі необхідні документи для вчинення правочину. [PERSON] повинен сприяти виготовленню усіх необхідних документів для укладання основного договору у найкоротший термін. Відповідно до умов п. 5 попереднього договору при укладанні договору купівлі-продажу [PERSON] сплачує держмито в розмірі 1% та податок на доходи фізичних осіб, від продажу нерухомого майна в розмірі 5% від суми, вказаної у договорі купівлі-продажу земельної ділянки. Договірна ціна за земельну ділянку складає 150 000 грн.. Розрахунки за відчужувану земельну ділянку провадяться готівкою. Згідно умов п. 7 попереднього договору [PERSON] передає [PERSON] гроші в розмірі 150 000 грн., як підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Сторони зобов»язуються виконувати умови попереднього договору. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані невиконанням умов попереднього договору. Відповідно до умов п. 8 попереднього договору якщо від виконання обов»язків ухиляється [PERSON], то він повертає [PERSON] одержану при укладенні цього договору забезпечувальну суму в подвійному розмірі, а саме 300 000 грн., як відшкодування збитків, завданих невиконанням умов попереднього договору. Згідно умов п. 11 попереднього договору у випадку порушення своїх зобов»язань за цим договором сторони несуть відповідальність за чинним законодавством України. Як зазначав позивач у позовній заяві, він, [PERSON], з метою нагадування про необхідність укладання основного договору направив [PERSON] телеграму від 10 червня 2014 року з пропозицією прибути до нотаріальної контори [PERSON], [ADDRESS], та укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Проте, у встановлені у п. 4 попереднього договору терміни [PERSON] не з»явився. Після цього з метою повторного нагадування про необхідність укладання основного договору він знову направив відповідачу телеграму від 16 червня 2014 року з пропозицією прибути до нотаріальної контори [PERSON], [ADDRESS], 16 червня о 14 год. та укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Проте, і цього дня [PERSON] не з»явився. В телефонному режимі він відмовився пояснювати причини неявки до нотаріуса з метою укладення основного договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки. Частина 2 ст. 220 ЦК України надає суду право визнати дійсність нотаріально не посвідченого договору, якщо сторони домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення (недобросовісна сторона). Таке рішення може бути прийнято судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Однак, із поданих суду телеграм, в яких міститься текст щодо нагадування [PERSON] прибути до приватного нотаріуса [PERSON]. з метою укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, неможливо дійти висновку, що [PERSON] одержав телеграми, і з приводу цього відсутні в справі відомості. Крім того, сторонами у попередньому договорі були чітко встановлені і передбачені наслідки в разі ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, що передбачено було в п. 7 договору, а саме сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані невиконанням умов попереднього договору. Відповідно ж до умов п. 8 попереднього договору якщо від виконання обов»язків ухиляється [PERSON], то він повертає [PERSON] одержану при укладенні цього договору забезпечувальну суму в подвійному розмірі, а саме 300 000 грн., як відшкодування збитків, завданих невиконанням умов попереднього договору. За таких обставин суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача, і посилання його в обгрунтування заявлених вимог на ч. 2 ст. 220, ст. 328 ЦК України в даному випадку є безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed