Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] у відшкодування матеріальну шкоду в розмірі 14447,00 грн., моральної шкоди - 100 000 грн., 525,00 грн. - витрати по оплаті автотоварознавчого дослідження, а також понесені ним судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що 15 березня 2011 року о 10-00 год. на 469 км автошляху Знам`янка-Луганськ-Ізваріне автомобіль Шевролет Лачеті, д.н. транзит [NUMBER], під керуванням [PERSON] зіткнувся з автомобілем [NUMBER], під його керуванням. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні ушкодження. Вина відповідача у скоєнні даної ДТП встановлена постановою Апеляційного суду Донецької області від 04 січня 2012 року. Згідно висновку № 37/03 експертного автотоварознавчого дослідження спричинена позивачу матеріальна шкода складає 14447,40 грн. Заочним рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 14 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14447,00 гривень; моральної-10000 гривень, витрати по оплаті автотоварознавчого дослідження - 525грн., судові витрати 252,34 гривень, а разом 25224,34 грн. Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду від 07 травня 2014р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постанова суду від 04.01.2012 року не може бути єдиним і вичерпним джерелом доказів, які б свідчили про дії, провину і участь всіх учасників ДТП. Крім того, суд не надав належної оцінки факту перебування відповідача у стані алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем в момент ДТП. Також суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення проводилась автотехнічна експертиза, за висновком якої [PERSON] не дотримався в даній дорожній обстановці вимог ПДР, хоча мав технічну можливість запобігти ДТП. Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідка з боку відповідача. Суд безпідставно прийняв до уваги у якості доказу розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, висновок автотоварознавчого дослідження. Що стосується відшкодування моральної шкоди,то її обсяг не був доведений під час розгляду справи. В засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Позивач з доводами апеляційної скарги не погодився, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини. 15 березня 2011 року о 10-00 год. на 469 км автошляху Знам`янка Луганськ-Ізваріне автомобіль «Шевролет Лачеті», д.н. транзит [NUMBER], під керуванням [PERSON] зіткнувся з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль «Сеат Алтеа» отримав механічні пошкодження: деформовано задній бампер (а.с. 5). Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 09 грудня 2011р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно постанови Апеляційного суду Донецької області від 04 січня 2012 року постанова Ворошиловського районного суду м. Донецька від 09 грудня 2011 року скасована, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв»язку із закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності. Апеляційним судом встановлено, що 15 березня 2011 року внаслідок ігнорування встановлених перед мостом для регулювання руху вимог дорожніх знаків, не маючи права на обгін, не дотримуючись безпечної дистанції руху і швидкості, [PERSON] порушив п.13.1 ПДР України, що призвело в свою чергу до зіткнення автомобілів та їх пошкоджень. Суд прийшов до висновку про наявність в діях водія [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Договорів страхування транспортних засобів на час скоєння ДТП сторонами укладено не було. Враховуючи встановлені по справі обставини та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність між діями відповідача [PERSON] та наслідкам, що настали в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, причинного зв'язку. Такий висновок є правильним, узгоджується з матеріалами справи та відповідає нормам матеріального і процесуального права, які судом застосовані правильно. Доводи апеляційної скарги відносно того, що постанова суду від 04 січня 2012р. не може бути єдиним доказом на підтвердження винних дій усіх учасників ДТП, висновків суду не спростовують. Так, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи зазначені вимоги процесуального закону, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність винних дій [PERSON] у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Посилання відповідача на те, що згідно висновку автототехнічної експертизи, проведеної в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, своїми діями під час даної ДТП позивачем [PERSON] також було порушені Правила дорожнього руху, на правильність висновків суду не впливають. Як вбачається з матеріалів справи, під час провадження у справі про адміністративне правопорушення вказаний висновок експертизи був предметом дослідження судом апеляційної інстанції, який, з урахуванням усіх доказів по справі в їх сукупності, дійшов до висновку про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП ( а.с.8-9). Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд, визначаючи розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, безпідставно прийняв до уваги висновок автотоварознавчого дослідження, є необгрунтованим. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Отже, для підтвердження розміру заподіяної шкоди позивач надав висновок автотоварознавчого дослідження, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, не надав ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, заяви про призначення експертизи не подавав, також ним не було заявлено такого клопотання під час розгляду справи в апеляційному суді, у зв»язку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог ст.ст.212,213 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався. Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції неповно дослідив усі обставини, що мають значення для справи та в рішенні не навів будь-яких обставин, на підставі яких він встановив саме такий розмір моральної шкоди. Відповідно до роз"яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995р., розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано, що тяжких наслідків в результаті даної ДТП не наступило, позивач користується пошкодженим автомобілем. Враховуючи конкретні обставини справи у їх сукупності, ступінь порушення життєвих стосунків позивача, потребу у додаткових зусиллях для організації життя та виходячи із засад справедливості і розумності , колегія суддів вважає, що на користь [PERSON] підлягає стягненню сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000грв. За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні з ухваленням нового рішення про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000грв. відповідно до вимог п.3ч.1ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial