Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

14.03.2013 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду (т.1, а.с. 3-6) та просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачку [PERSON] звільнити земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди з боку [PERSON] щодо користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самовільно збудованих будівель на земельній ділянці за адресою [ADDRESS]; усунути порушення меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з боку [PERSON]; зобов'язати відповідачку відновити стан земельної ділянки за адресою [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знести самовільно збудовані будівлі на земельній ділянці за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що за договором купівлі-продажу від 04.12.2009 року йому належить нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджує, що [PERSON] та невідомі особи здійснили самовільний захват належної йому земельної ділянки, на якій будують споруду без будь-яких правовстановчих документів та дозволів. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18 березня 2013 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено до судового засідання. 02.04.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в подальшому змінила предмет спору (т.6, а.с. 111-118) та згідно останньої редакції від 25.07.2014 року просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Одеської міської ради № 3596-V від 09.10.2008 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських потпеб"; Визнати недійсним та скасувати рішення Одеської міської Ради № 3597-У від 09.10.2008 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд; Визнати недійсним державний акт на право приватної власності серії ЯИ № 381518, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010950501061 від 24.11.2009 року, на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:27:009:0081; Визнати недійсним державний акт на право приватної власності сери ЯИ № 318517, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010950501062 від 24.11.2009 року, на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:27:009:0080; Скасувати запис в Поземельній книзі Державного земельного кадастру від 14.12.2009 року за № 505270090081001 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; Скасувати запис в Поземельній книзі Державного земельного кадастру від 14.12.2009 року за № 505270090080001 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]; Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу реєстраційний номер 1918 від 04.12.2009 року земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], в частині продажу земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:27:009:0073; Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу реєстраційний номер 1913 від 04.12.2009 року земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], в частині продажу земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:27:009:0073. В обгрунтування свого позову посилається на те, що [PERSON] та [PERSON], яким належать земельні ділянки за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] не визнають її права на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та постійно чинять їй перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності майном та земельною ділянкою, що перейшла у її користування. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2013 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 520/3305/13-ц за позовом [PERSON] та цивільну справу № 520/4227/13-ц за позовом [PERSON]. Крім того, 27.03.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] (т.4, а.с. 55-56), в якому просила зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно захоплену земельну ділянку за адресою [ADDRESS]. Усунути перешкоди з боку [PERSON] в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги мотивувала тим, що її син [PERSON] купив житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS]. 21.11.2011 року [PERSON] помер, вона є його спадкоємицею. Проте [PERSON] разом з невідомими особами самовільно захопила земельну ділянку, що входить до складу спадщини, та почала будувати споруди без будь-яких правовстановчих документів та дозволів, у зв`язку з чим, як стверджує позивач, вона неодноразово зверталась до контролюючих органів державної влади. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2013 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] та позовом [PERSON] з цивільною справою № 520/3964/13-ц за позовом [PERSON]. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позови [PERSON] та [PERSON] підтримала, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала у повній мірі. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні поданий позов в останній редакції підтримав, просив задовольнити, посилаючись, зокрема, на технічний звіт по проведення геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки та план фактичного розташування земельної ділянки, виготовлені ФОП [PERSON], позови [PERSON] та [PERSON] не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позови [PERSON] та [PERSON] підтримала, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, вказуючи на його безпідставність, позови [PERSON] та [PERSON] підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача Управління держземагенства у місті Одесі Одеської області - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимоги [PERSON] заперечував, вказуючи на те, що державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] здійснена не була, позови [PERSON] та [PERSON] вважав обґрунтованими, просив задовольнити. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради Ходжалієв А.С. у судовому засіданні позов [PERSON] вважав необґрунтованим, у задоволенні його просив відмовити, проти задоволення позовів [PERSON] та [PERSON] не заперечував. Інші сторони по справі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши сторони, вважає, що позови [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно ч.2 ст.223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є нерухоме майно, що належало державі в особі УДП ПЗ «Укрпошта» та перебувало на балансі зазначеного підприємства за первісною юридичною адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога,58 у вигляді частини оздоровчого центру. [PERSON], що працювала на той час двірником, у 1982 році було надано кімнату в приміщенні літ. «Б» для проживання під час роботи. В зазначеному приміщенні [PERSON] та її син [PERSON] проживали без ордеру та будь-яких інших дозвільних документів на вказане приміщення. В грудні 2004 року [PERSON], яка була звільнена з роботи, та її син [PERSON] без відома та дозволу Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» приватизували займане ними приміщення. В свідоцтві про право власності від 22.10.2004 року була зазначена адреса: [ADDRESS] (т.5. а.с.37). В подальшому вказане свідоцтво було скасовано. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому КП «ОМБТІ та РОН» 12.11.2004 року вказано, що у їх власності перебуває квартира за адресою: [ADDRESS] та немає жодних вказівок на земельну ділянку, яка до неї відноситься (т.5, а.с.36). Зазначена обставина також підтверджується технічним паспортом від 31.05.2002 року, виданим на ім`я [PERSON] 31.05.2002 року, з якого вбачається, що остання користувалася саме квартирою №?1 в будинку [ADDRESS] (т.5, а.с. 32-33) та технічним паспортом на ім`я користувача [PERSON] від 20.09.2004 року (т.5. а.с.34-35), де вказана загальна площа квартири 69,1 кв.м. Однак, у договорі купівлі-продажу від 15.12.2004 року, що був укладений між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого зазначено, що покупцями був придбаний будинок під [ADDRESS], розташований на земельній ділянці 504 кв.м., що належить продавцям на підставі вищевказаного свідоцтва від 12.11.2014 року (т.5, а.с.40). Підстави виникнення у вказаному договорі вказівки на земельну ділянку площею 504 кв.м. залишились не зрозумілими. 20.06.2006 року [PERSON] зареєструвала свої право власності на спірний будинок в КП «ОМБТІ та РОН» (т.5, а.с.41). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилалась на те, що до неї, як до особи, що набула на законних підставах право власності на будинок, перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, у розмірах, встановлених договором. Однак, суд не може погодитись з такими твердженнями, так як частиною першою статті 120 Земельного Кодексу України в редакції від 31.03.2006 року, що діяла на момент укладання [PERSON] договору купівлі-продажу, було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Але жодних угод щодо спірної земельної ділянки чи договору оренди на неї позивач суду не надала. Також, на думку суду, безпідставним є посилання представника позивача [PERSON] [PERSON] на положення статті 377 ЦК України, так як відповідно до статті 9 зазначеного кодексу до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля застосовуються положення Цивільного Кодексу лише тоді, коли вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач не може звертатись до суду за захистом свого права на користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], так як вона не набула такого права, а посилання [PERSON] на те, що нею був замовлений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0439 га, розташованої під належним їй житловим будинком, отриманий кадастровий номер та сформована земельна ділянка є безпідставними, так як зазначена документація не була затверджена у встановленому законом порядку. Згідно статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно відповіді управління Держземагенства у місті Одесі Одеської області, що міститься на аркуші справи 145 у 2 томі, в архівному фонді документів із землеустрою управління технічна документація щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] - відсутня. У відповідності з п.п. 5, 6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування відносяться правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню об'єктами комунальної власності. Використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (акту на право власності на землю, акту на право постійного користування або договору оренди землі) кваліфікується законом як самовільне користування землею. А саме, у ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» відповідно до якої самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї та до його державної реєстрації. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування, керує майном, що знаходиться в комунальній власності. Згідно зі ст.12 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань у сфері регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією Одеської міської ради, а саме: розпорядження землями територіальної громади міста Одесі; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності;передача земельних ділянок комунальної власності в користування і власність громадянам та юридичним особам. Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування, є виключним правом органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У відповідності зі ст. 83 ЗК України землі, що належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю, у комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Так як державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] здійснена не була і рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) не приймалось, то її звернення до суду з позовом про визнання державних актів недійсними з підстав накладення земельних ділянок не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Розглядаючи питання порушення права власності [PERSON] на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 19 червня 2006 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок під [ADDRESS] та складається в цілому з одного житлового кам'яного будинку під літ. «А», житловою площею 19,4 кв.м., та надвірних споруд: № 1-2 - огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 504 кв.м. (т. 1, а.с. 28). Як вбачається з архітектурно-планувального завдання №497 від 11.09.2006 року на проектування об`єкту архітектури для нового будівництва (зі зносом існуючого) на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок, що підлягає знесенню (т.2, а.с.42-44). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.12.2012 року, встановлено, що на час розгляду спору на спірній земельній ділянці не розташовано ніяких споруд, а земельна ділянка, на якій раніше була розташована будівля [PERSON], знаходиться за межами споруд та земельної ділянки, належної відповідачам (т.1, а.с. 35-43). Крім того, розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 12.02.2007 року був затверджений проект будівництва 2-х поверхового житлового будинку з мансардою та цокольним поверхом, загальною площею 478,32кв.м., житловою -189,0 кв.м., а також гаражу площею 90,27 кв.м. в домоволодінні по [ADDRESS], але, як стверджує позивач, вказаний будинок не був нею побудований (т.2, а.с.46). Також позивачем був отриманий дозвіл на будівництво від Інспекції ДАБК, строк дії якого закінчився ще 01.03.2008 року (т.2, а.с.47). Однак, як вбачається з листа Інспекції ДАБК в Одеській області від 18.04.2013 року, якою проводилась перевірка на об`єкті позивача, [PERSON] за вказаною вище адресою, виконуються будівельні роботи з будівництва житлового будинку з мансардним поверхом без права на їх виконання, у зв`язку з чим було складено відповідний акт та вручено припис про зупинення будівельних робіт, а також складено протокол та винесена постанова про адміністративне правопорушення (т.6, а.с.31). Зазначена обставина також підтверджується актом перевірки відділу благоустрою Київської райадміністрації від 18.06.2014 року, з якого вбачається, що на території, розташованій за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS] побудований двоповерховий житловий будинок, фотофіксація додається (т.6, а.с.49). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] самочинно, без отримання дозвільної документації був побудований новий двоповерховий будинок, на який вона не набула права у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим її права як власника вказаного будинку також не можуть бути захищені у судовому порядку. Зазначена обставина, зокрема, підтверджується первісним позовом, заявленим 02.04.2013 року, в якому [PERSON] просила визнати за нею право власності на спірний житловий будинок. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2006 року, винесеним у справі за позовом [PERSON] до Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок загальною площею 681,9 кв.м., розташований по [ADDRESS]. В подальшому зазначене рішення було скасовано. 06 липня 2007 року [PERSON] продав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житловий будинок загальною площею 681,9 кв.м., розташований по [ADDRESS]. Серед проданих [PERSON] приміщень майна, належного [PERSON], не вбачається. 28 вересня 2007 року співвласники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір про поділ вказаного нерухомого майна, що перебувало у їх спільній власності. У встановленому законом порядку [PERSON] на підставі розпорядження Київської районної адміністрації ОМР отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (т.3, а.с.173). 17.10.2007 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім `я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за [ADDRESS] (т.3, а.с.98). Зазначені свідоцтва були видані замість договору про поділ, посвідченого приватним нотаріусом 28.09.2007 року. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що вказані свідоцтва недійсним в судовому порядку визнані не були та є чинними. В подальшому [PERSON] та [PERSON] була розроблена землевпорядна документація і рішеннями Одеської міської ради від 09.10.2008 року були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (т.3, а.с.194). Суд зазначає, що при прийнятті вищезазначених рішень Одеська міська рада діяла у повній відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування» та Земельного Кодексу України. [PERSON] та [PERSON], використовуючи своє право власників, відчужили належне їм нерухоме майно [PERSON] та [PERSON], які також в свою чергу отримали державні акти про право власності на землю. На підставі Державного акту Серії ЯИ № 381518, виданого 24 листопада 2009 року, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за [ADDRESS] (т. 1, а.с. 10). [PERSON] на підставі Державного акту Серії ЯИ №381517, виданого 24 листопада 2009 року, належала земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (т. 3, а.с. 21). 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір Купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ. «Л», загальною житловою площею 112,5 кв.м., загальною площею 166,0 кв.м. та надвірних споруд: 1,2 - огорожаё І-мостіння, розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 5110136900:27:009:0081, площею 0,1000 га (т. 3, а.с. 13). Того ж дня 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір Купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку, кадастровий номер 5110136900:27:009:0080, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (т. 3, а.с. 19). Крім того, 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір Купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку літ. «Л», загальною житловою площею 224, 0 кв.м., загальною площею 336,7 кв.м. та надвірних споруд: № 2 - ворота, І-мостіння, розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 5110136900:27:009:0080, площею 0,1000 га (т. 3, а.с. 22). [INFO] року [PERSON] помер, про що Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 2783 (т.4, а.с.62) та заведена спадкова справа. Спадкоємцем майна померлого є його мати [PERSON] (т.3, а.с.63), яка не може користуватись спадковим майном, у зв`язку з чим вимушена була неодноразово звертатись до державних органів за захистом своїх інтересів, що знайшло своє відображення в матеріалах справи. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму. У відповідності до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній й реєстрації, що сторонами було зроблено. Згідно ст.210 та ч.3 ст.640 ЦК України договір вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказані обставини передбачені у статті 203 ЦК України. В статті 215 ЦК зазначені конкретні умови визнання правочину недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На думку суду, жодних підстав, передбачених законом, для визнання оспорюваних договорів недійсними позивач не має. В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Завданнями цивільного судочинства є захист порушених прав фізичних осіб. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що права позивачів [PERSON] та [PERSON], як власників земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] порушені, вони не можуть вільно користуватись належним їм майном, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Розглянувши справу повно та всебічно, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є законними та обґрунтованими, а у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved