Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Виконавчий комітет Глухівської міської ради (орган опіки та піклування) (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач ) про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], який з 2016 року, тобто з моменту смерті дружини, за попередньою домовленістю з її матір'ю [PERSON] передав їй на виховання молодшу доньку, а [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати разом з двадцятирічною сестрою [PERSON]. Відповідач оформив пенсію по втраті годувальника, пенсію по інвалідності на доньку [PERSON], соціальну допомогу по малозабезпеченості і певний час всі кошти передавав дітям, піклувався про них, цікавився успіхами та здоров'ям, а з січня 2018 року він повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, витрачаючи при цьому кошти державної допомоги на власні потреби. На даний час відповідач мешкає з іншою жінкою і не цікавиться життям своїх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини-інваліда, злісно ухиляючись від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню дітей. За таких обставин, посилаючись на норми матеріального права, просить позбавити його батьківських прав. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також в судове засідання не з'явився та надав заяву про те, що позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглядати без його участі. Враховуючи те, що Позивач позов підтримала, Відповідач проти задоволення позову не заперечував, тому розгляд даної справи по суті був проведений, відповідно до статті 198 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у підготовчому судовому засіданні з постановленням рішення на підставі частини третьої статті 200 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] та серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2-4). Як встановлено, [INFO] у віці 39 років у м. Суми померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 071.11.2015 (а.с.6). З довідки Глухівської ЗОШ №3 №06-06/3068 від 29.09.2018 вбачається, що [PERSON], батько учениці 9 класу Глухівської ЗОШ №3 [PERSON], [INFO], недостатньо приймає участі у вихованні дитини: навчанням не цікавиться, не спілкується з учителями, не з'являється на батьківських зборах, не контролює вільний час дитини та її місцезнаходження поза школою (а.с.7). За змістом довідки Глухівського дошкільного навчального закладу „Світлячок" №01-59/66 від 01.10.2018 батька [PERSON] - [PERSON], за період відвідування дитиною закладу жодного разу ніхто не бачив, про життя та здоров'я дитини у вихователя не цікавиться, не приймаючи участі у вихованні своєї неповнолітньої доньки (а.с.8). Згідно листа Глухівського міського центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів Глухівської міської ради №01-02/210 від 27.09.2018 [PERSON], 2014 року народження, на групу по інвалідності вийшла у січні 2016 року. На реабілітаційні заняття дівчинку приводила бабуся [PERSON] або дідусь [PERSON]. [PERSON] завжди була доглянута, гарно та охайно одягнена, при собі завжди мала гарний обід. Батька [PERSON] в реабілітаційному центрі жодного разу не було, він не цікавився результатами реабілітаційного процесу по телефону (а.с.9). З медичного висновку про дитину-інваліда №5 від 29.01.2016 вбачається, що [PERSON], [INFO],, опікуном якої є [PERSON], має захворювання - дитячий церебральний параліч, правобічний геміпарез, стійкі тяжкі рухові порушення, плоско-вальгусні стопи (а.с. 10). Також, згідно листа Центру первинної медико-санітарної допомоги Глухівської міської ради №01-03/284 від 26.09.2018 [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться на „Д" обліку у лікаря-невропатолога як дитина-інвалід з дитинства. Діагноз: G80.8. З моменту спостереження дитиною піклується бабуся: приводить на прийом, лікує та виховує. За період з 2015-2018 роки медичні працівники на прийомі бачили лише бабусю (а.с.11). За актом обстеження житлово-побутових умов неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] від 13.09.2018 житлово-побутові умови проживання останніх задовільні, оскільки бабуся не в змозі в повній мірі забезпечувати дітей. Їх батько [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 12). За актом обстеження житлово-побутових умов малолітньої [PERSON] від 17.09.2018 житлово-побутові умови проживання останньої добрі, бабуся в повній мірі піклується про дитину, її батько [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 13). З довідки за результатами бесіди з [PERSON] від 11.09.2018 вбачається, що він повністю усвідомлює правові наслідки свого ставлення до батьківських обов'язків та згоден на позбавлення його батьківських прав щодо своїх дітей (а.с.18). За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини винесено рішення від 23.02.2018 № 4 рекомендувати [PERSON] проживати разом з дітьми, щоб не переривати родинні узи. Будь-яку допомогу в утриманні та вихованні дітей йому готові надати всі зацікавлені структурні підрозділи міської ради та установи міста (а.с. 19). За висновком Глухівської міської ради, як органу опіки та піклування №237 від 19.09.2018, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дітей (а.с.20). Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»,- виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно статтей 9, 18 Конвенції „Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р. за № 780-Х11,- батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам статті 150 СК України. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи те, що відповідач не заперечує проти задоволенню позову, матеріалами справи підтверджується, що він не займається вихованням та розвитком дітей, не піклується про їх здоров'я, духовний та моральний розвиток, не має виховного впливу на дітей, не може сприяти у здобутті освіти та підготувати дітей для самостійного життя, в результаті чого неповнолітній [PERSON] з травня 2018 року ніде не навчався, нехтуючи при цьому та ухиляючись від своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дітей, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо його дітей. З відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн., оскільки за законом позивач звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved