Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту проживання однією сім"єю зі спадкодавцем більше п"яти років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що [INFO] у селі Мусіївка Хорольського району Полтавської області помер [PERSON], про що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серія [NUMBER]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 737 від 10 жовтня 2017 року [PERSON], [INFO], уродженець с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області дійсно проживав і був зареєстрований до дня смерті [INFO] в с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області. На день його смерті з ним проживала і була зареєстрована співмешканка [PERSON], 1930 року народження. Заповіт в Мусіївській сільській раді не посвідчував. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно, зокрема: земельну ділянку площею 3, 38 га для сільськогосподарського використання на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, що належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Із довідки відділу у Хорольському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 17.01.2018 року № 45/116-17 слідує, що [PERSON] дійсно належав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] площею 3,38 га для ведення сільськогосподарського використання на території Мусіївської сільської ради, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно. Вартість земельної ділянки станом на 01.01.2018 року з урахуванням коефіцієнта індексації - 4,7964, та коефіцієнту -1.756 на ріллю (Постанова КМУ № 1185 від 31.10.2011 року) становить - 95 738, 90 грн. В судове засідання позивач [PERSON] нез"явилася,але в позовній заяві прохала суд провести розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської областів судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4ст. 206ЦПК Українив разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно дост. 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно дост. 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст. 1268ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3ст. 13ЦПК Україниучасниксправи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З повідомлення Хорольської державної нотаріальної контори від 21.11.2018 року за № 1680/02-14 слідує, що [INFO] помер [PERSON], останнім місцем проживання та реєстрації якого було с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області. На час його смерті за однією з ним адресою проживала та була зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою довідкою Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області. При перевірці по обліку спадкових справ встановлено, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON], не відкривалась. Вказані обставини свідчать, що спадкова справа після останнього не була відкрита за заявою спадкоємців першої -п'ятої черг, передбачених ЦК України. Так, Цивільним кодексом України передбачено п'ять черг спадкування за законом, зокрема: ст. 1261 ЦК України - перша черга спадкоємців за законом, до якої відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; ст. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; ст. 1263 ЦК України - у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця; ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини; ст. 1265 ЦК України - у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. [PERSON], яка проживала з [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття його спадщини, померла [INFO] у с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області. Згідно заповіту, посвідченого 12.10.2005 року секретарем Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області Подорожняк Т.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 96, [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповідала повністю позивачу [PERSON]. 05.05.2010 року у Хорольській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 200/2010 до майна [PERSON], дата смерті: [INFO]. Спадкова справа відкрита на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у спадкову справу не подано. [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину (зазначені обставини підтверджуються листом Хорольської ДНК від 21.11.2018 року за № 1680/02-14). Відповідно до ст.ст. 1234, 1235 Цивільного кодексу України позивач, [PERSON], є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON], яка прийняла її спадщину, оскільки у відповідності до вимог ст.ст. 1269-1270 ЦК України подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому повинна успадкувати належне їй майно, у тому числі й те майно, яке вона прийняла як спадщину, після смерті [PERSON], з яким проживала однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття його спадщини. Однак, можливість такого успадкування може мати місце, лише у випадку встановлення у судовому порядку факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття його спадщини, на що вказується у вищевказаному листі Хорольської ДНК від 21.11.2018 року за № 1680/02-14. Звернувшись до нотаріальної контори позивачу роз'яснено, що якщо судом буде встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років до часу його смерті, щодо [PERSON] можливе застосування норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України (спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї), оскільки остання є такою, що фактично прийняла його спадщину, оскільки проживала з спадкодавцем на момент його смерті, і у позивача, [PERSON] - спадкоємця за заповітом [PERSON], з'явиться право на спадкування майна, яке належало [PERSON] Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У відповідності з п. п. 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім'єю з 1996 року і по день його смерті [INFO], тобто більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Протягом періоду спільного проживання, останні були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки один щодо одного, а саме: мали спільний бюджет, вели спільне господарство, купували продукти харчування, необхідні у побуті речі, тощо. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] понад 5 років до часу відкриття спадщини після смерті останнього, повністю підтверджується наступними доказами: - довідкою виконавчого комітету Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 737 від 10 жовтня 2017 року, у якій вказано, що померлий [INFO] [PERSON], дійсно проживав і був зареєстрований до дня смерті в с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області разом із своєю співмешканкою [PERSON]; - витягом з погосподарської книги с. Мусіївка Хоролського району Полтавської області за вихідним № 765 від 24.10.2017 року, згідно якого членом господарства, записаним першим (особовий рахунок [NUMBER], номер по земельнокадастровій книзі - 58) рахується [PERSON]. Разом з ним, членом вказаного господарства є також [PERSON], [INFO]. Водночас, у графі № 2 «Відношення до члена господарства, записаного першим» вказано, що [PERSON] є дружиною голови сім'ї - [PERSON]; - актом депутатів Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області Резнік В.М., Кісельова Ю.М., Кухтяк Р.І. від 30.10.2017 року, які підтверджують проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] з 1996 року по день його смерті [INFO], а також те, що остання здійснила поховання, відбула поминки після померлого [PERSON]; - довідкою виконавчого комітету Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 355 від 13 листопада 2017 року (аналогічного змісту вищевказаному акту); - нотаріально засвідченими пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які проживають на території Мусіївської сільської ради. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані позивачем докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивач позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття його спадщини, необхідне для здійснення правомочностей спадкоємця до майна [PERSON], яке було успадковане його спадкоємцем 4 черги за законом [PERSON], суд вважає, що є всі підстави для встановлення вказаного факту. Крім того, державним нотаріусом також повідомлено, що враховуючи відсутність оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на заявлене спадкове майно (земельну ділянку) - державного акту на право власності на земельну ділянку, нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а тому роз'яснено право на звернення до суду для вирішення питання про визнання права власності на земельну ділянку. Згідно зі до ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус встановлює склад спадкового майна, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У зв'язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналогічні роз'яснення викладені у п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно п. 3.1 вказаного листа право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки на земельну ділянку площею 3, 38 га, для сільськогосподарського використання на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та яку прийняла [PERSON] як його спадщину, як спадкоємець 4 черги за законом, тобто особа, яка проживала однією сім'єю зі спадкодавцем більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після її смерті, який фактично прийняв спадщину, але відсутність оригіналу правовстановлюючого документу позбавляє можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом можливо вирішити лише в судовому порядку, оскільки іншого порядку спадкування за даних з обставин не існує. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved