Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], про визнання недійсними та скасування рішення і свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно. У позові вказували, що [INFO] помер їх батько - [PERSON], а [INFO] померла їх мати - [PERSON] Після їх смерті в [ADDRESS] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, позначеного по інвентарному плану забудови літерою «А» та належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, загальною площею 50,80 кв.м, інвентарною вартістю 22713,00 грн., що належав їм, як майно, набуте в період шлюбу, а також мати була членом КСП «Червона калина» і була головою двору. Після смерті батька [PERSON] фактично спадщину в розмірі 1/2 частки вищевказаного житлового будинку прийняла їх мати, а померлого дружина [PERSON], яка була зареєстрована і постійно проживала у вказаному будинку до своєї смерті, але будь-яких правовстановлюючих документів на прийняту спадщину після смерті батька мати не оформляла. Після смерті матері [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, фактично спадщину прийняли вони, як її діти та [PERSON], який помер [INFO]. Вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки здійснили поховання матері, розпорядилися її особистими речами, доглядають та утримують спадкове майно. До [INFO] утримували спірний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами. Стверджували, що фактично володіють документами на земельні ділянки, належні матері [PERSON]: на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських споруд і для ведення підсобного господарства (присадибна земельна ділянка) загальною площею 0,60 га, яка була надана в приватну власність [PERSON], згідно рішення виконкому Карапчівської сільської ради №5 від 17.02.1994 року, сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 27.02.1997 року на земельну частку (пай) розміром 0,74 га, належній померлій [PERSON] згідно рішення Вижницької РДА від 17.02.1997 року №91, ощадною книжкою на грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються на рахунку [NUMBER] у Вижницькому відділенні «Ощадбанк» та належали померлій [PERSON] згідно ощадної книжки серії [NUMBER] від 30.11.1990 року. Також 19.07.2016 року Вижницькою державною нотаріальною конторою їм видані свідоцтва про право на спадину на земельну частку (пай), за реєстраційними номерами 1-705, 1-707, 1-709. Проте після смерті брата [PERSON], який помер [INFO], вони не можуть володіти та користуватися майном батьків, а саме житловим будинком та господарськими спорудами, що в [ADDRESS], оскільки їх у цей будинок не впускає та чинить перешкоди в користуванні дочка померлого брата [PERSON], яка вважає це майно своїм, як спадщина після смерті свого батька. Перевіривши причини такої поведінки племінниці 30.05.2016 року (з довідки сільської ради №610 від 30.05.2016 року і доданих до неї документів), а також 19.07.2016 року при відкритті спадкової справи №179/2016 вияснили, що 07.02.2007 року виконавчий комітет Карапчівської сільської ради прийняв рішення №21, згідно якого задовольнив заяву [PERSON] про оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON], з видачею цього рішення на ім'я [PERSON] та зобов'язання [PERSON] зареєструвати свідоцтво про право власності на житловий будинок у Вижницькому РБТІ. На підставі вказаного рішення сільською радою було оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 21.02.2007 року про пра¬во власності на спірний житловий будинок за [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14056122 від 28.03.2007 року право власності на вказаний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами за [PERSON] було зареєстровано в державному реєстрі за №2209, в книгу 10, стор.238. Вважають, що рішення виконкому Карапчівської сільської ради №21 від 07.02.2007 року та оформлене на його підставі свідоцтво про право власності на житловий будинок майно серії [NUMBER] від 21.02.2007 року є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки їх брат не створював вказаного майна, не був і не міг бути його власником. Дане майно було спільним майном їх батьків [PERSON] та [PERSON], як майно подружжя. А після їх смерті набуло статусу спадкового майна, на яке вони, як спадкоємці за законом першої черги мають право, оскільки фактич¬но прийняли спадщину та володіють і користуються нею з моменту прийняття спадщини по даний час. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №903/02-31 від 19.07.2016 року нотаріусом відмовлено в оформлені права власності на спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] Чернівецької області, у зв'язку з тим, що ними не були надані документи, які б посвідчували право власності спадкодавця на даний житловий будинок та роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Просили визнати недійсними та скасувати: рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради №21 від 07.02.2007 року про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] Чернівецької області на ім'я [PERSON], а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 21.02.2007 року на житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вказаною вище адресою на ім'я [PERSON] та визнати за ними - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається з 3/4 частин житлового будинку і відповідною частиною прилеглих до нього надвірних господарських будівель та споруд і розташоване за зазначеною адресою, що належало померлій [INFO] [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просили позовні вимоги задовольнити. Підтримали письмову заяву, у якій просили надані відповідачем [PERSON] договір дарування від 07.12.1992 року та заповіт від 15.01.1998 року відхилити, як неналежні докази по справі на спростування її заперечень проти заявлених ними позовних вимог через нікчемність цих правочинів. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просила позов задовольнити. Також підтримала письмову заяву позивачів про нікчемність договору дарування від 07.12.1992 року та заповіту від 15.01.1998 року. Представник відповідача - Карапчівської сільської ради у судове засідання не з'явився, в адресованому суду відзиві на позовну заяву, підписаному секретарем сільської ради Марянчук Я.М., позов визнали, просили справу розглянути без участі представника. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], як представники відповідача [PERSON], заявлений позов не визнали, підтримали письмове заперечення проти позову, у якому вважали позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними і просили в позові відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши позивачів [PERSON], [PERSON], представника позивачів [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом установлено, що з 24.12.1952 року [PERSON], 1926 року народження перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 1929 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого 29.12.1952 року Черкаськолозовським бюро ЗАГСу та визнається сторонами. У шлюбі народилося четверо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що частково підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER] від 09.06.2016 року (повторне), серія [NUMBER] від 15.05.1961 року та серія [NUMBER] від 12.02.1963 року та визнається сторонами. З копії погосподарської книги №13 виконавчого комітету Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області за період з січня 1986 року по грудень 1990 року встановлено, що господарство по [ADDRESS] з 01.01.1986 року по 01.01.1989 року відносилося до суспільної групи - колгоспний двір, з 01.06.1989 року по 01.06.1990 року - відомостей немає, особовий рахунок господарства - 746, житловий будинок 1960 року побудови. За вказані роки головою двору був - [PERSON], [INFO], членом двору була [PERSON], [INFO] - дружина. Згідно відміток у графі «Місце роботи», голова двору [PERSON] з 1986 року по 1990 рік працював стельмахом у колгоспі «Червоний прапор». Згідно відмітки у графі «Про членів господарства, які вибули з господарства» значиться, що голова двору [PERSON] помер [INFO]. Головою двору стала [PERSON] Особовий рахунок господарства за період з 01.01.1986 року по 01.06.1989 року підписаний головою господарства, чи повнолітнім членом господарства та секретарем сільської ради чи особою, яка проводила перевірку та запис. Підписів за період 1990 року немає. Той факт, що [INFO] [PERSON] помер, підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06.03.1990 року, виданого Карапчівською сільською радою Вижницького району Чернівецької області. На запит суду приватні нотаріуси Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я. та Штефюк Н.В. надали відповіді вих.№156/01-16 від 26.09.2016 року та відповідно вих.№207/01-16 від 21.09.2016 року про те, що у їх провадженні спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO], немає. На запит суду державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори у Чернівецькій області за вих.№1149/01-16 від 21.09.2016 року надано відповідь про те, що в провадженні нотаріальної контори спадкової справи згідно алфавітних книг з 2003 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO], немає, спадкові справи, закінчені провадженням до 2005 року здані до Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області. На запит суду Державним нотаріальним архівом у Чернівецькій області за вих.№411/01-17 від 26.10.2016 року надано копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO], а саме: копію 1-го свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.11.1990 року за реєстровим №1532 та копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області по справі №2-239/1990 року (інші документи до Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області не передавалися) з яких встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] була його дружина [PERSON] і спадкове майно, на яке видали свідоцтво, складалося з грошового вкладу з нарахованими відсотками, який зберігався у філіалі №6792/020 с. Карапчів Вижницького Ощадбанку СРСР, по особовому рахунку [NUMBER], належного [PERSON] на праві приватної власності на підставі ощадної книжки. Тобто єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], який прийняв та оформив право на спадщину, була його дружина [PERSON]. З копії погосподарської книги №12 виконавчого комітету Карапчівської сільської Ради за період з січня 1991 року по грудень 1995 року встановлено, що у графі про суспільну групу господарства по [ADDRESS] з 01.01.1991 року по 01.01.1994 року - відомостей немає, особовий рахунок господарства - [NUMBER]. За вказані роки головою двору була - [PERSON], [INFO] (пенсіонер по старості), членів двору не було. Особовий рахунок господарства за період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 року підписаний головою господарства та секретарем сільської ради чи особою, яка проводила перевірку та запис. 27.02.1997 року Вижницькою РДА Чернівецької області згідно рішення №91 від 17.02.1997 року, [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) бланк серії [NUMBER], зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 27.02.1997 року за №295 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина», розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується його копією. Згідно копії довідки СТОВ «Червона калина» с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області №56 від 23.02.2001 року - [PERSON] була членом даного господарства з 1976 року по час смерті. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року №69. За змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з'ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у його постановах від 24.12.2014 року №6-192цс14 та від 18.11.2015 року №6-350цс15. З досліджених доказів Судом установлено, що [PERSON] з 01.01.1986 року по день смерті [INFO], був членом колгоспу «Червоний прапор» та був головою двору, розташованого по [ADDRESS], який мав статус колгоспного, членом якого була [PERSON] Станом на 15.04.1991 року головою вказаного колгоспного двору була [PERSON], яка теж була членом колгоспу «Червоний прапор» (згодом «Червона калина»), інших членів не було. Тому у даному випадку виник спір щодо майна колишнього колгоспного двору, який повинен вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно із ч.1 ст.120, ст.123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час смерті [PERSON].) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст.563 ЦК УРСР 1963 року у редакції, що була чинною на момент смерті [PERSON], у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається. За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що мати позивачів [PERSON] була членом колгоспного двору, головою якого був [PERSON], і після його смерті [INFO] спадщина в цьому дворі не відкривалась, оскільки вона залишилась в ньому останнім членом і на тих же підставах продовжувала володіти і користуватись цим майном. 15.04.1991 року з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування форма власності, як власність колгоспного двору, тому [PERSON], як єдиному члену колгоспного двору, на праві власності належав весь спірний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Тому безпідставними є доводи позивачів про те, що житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON], як майно, набуте в період шлюбу і їх частки у ньому становили по 1/2. Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що безпідставними є твердження позивачів про те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку у спірному нерухомому майні, яку прийняла їх мати [PERSON]. Також Судом встановлено, що 07.12.1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар належний житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, розміщений на земельній ділянці, що належить власнику розміром 0,50 га. Житловий будинок з надвірними спорудами належить [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі виконкому сільської ради №12, особовий рахунок [NUMBER], ст.54. Дар сторони оцінили в 5000,00 крб. Інвентаризаційна (страхова) оцінка 7234,00 крб. Договір підписаний сторонами, посвідчений секретарем виконавчого комітету Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області Скутар В.М. 07.12.1992 року, завірений печаткою сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №29, що підтверджується його копією. Згідно договору, його підписано сторонами в присутності секретаря сільської ради, особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. Відповідно до чч.1, 3 ст.244 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Статтею 48 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» (яка була чинною на час укладення договору дарування) нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій. Пунктом 2 частини 1 статті 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» (яка була чинною на час укладення договору дарування) передбачено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. Зі змісту договору дарування спірного будинку від 07.12.1992 року судом установлено, що його було укладено з дотриманням вимог ст.ст.44, 47, 227, 244 ЦК УРСР 1963 року - у письмовій формі, нотаріально посвідчено секретарем виконавчого комітету Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області Скутар В.М. відповідно до положень ч.6 ст.3, п.2 ч.1 ст.14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» та зареєстровано у виконавчому комітеті Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області за №29. Житловий будинок з надвірними спорудами станом на час укладення договору дарування дійсно належав на праві власності [PERSON] саме на підставі запису в погосподарській книзі виконкому Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області №12. Крім того договір дарування завірений гербовою печаткою Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області. Окрім тверджень позивачів та їх представника, жодних належних та допустимих доказів того, що зазначений вище договір дарування є нікчемним в судовому засіданні не надано, в матеріалах справи немає. Посилання на норми ЦК України та нікчемність договору дарування є безпідставним, оскільки його укладено 07.12.1992 року, а відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень чинного ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином відповідно до положень ст.12 ЗУ «Про власність» (чинного на момент укладення договору) на підставі договору дарування від 07.12.1992 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], у останнього виникло право приватної власності на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Тобто виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до чч.3, 4 ЦК України (в редакції станом на 07.02.2007 року) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 07.02.2007 року) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 5 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 07.02.2007 року) передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про місце самоврядування в Україні» (в редакції станом на 07.02.2007 року) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. За змістом пп.10 п. «б» ст.30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції станом на 07.02.2007 року) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належав облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №21 від 07.02.2007 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» виконком сільської ради вирішив: Задовольнити заяву [PERSON]. Оформити право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на [PERSON]. Видати рішення на оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Зобов'язано [PERSON] зареєструвати свідоцтво на право власності на житловий будинок у Вижницькому РБТІ, що підтверджується його копією. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 21.02.2007 року, виданого виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області на підставі рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №21 від 07.02.2007 року вбачається, що право власності на житловий будинок в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Вказане свідоцтво 28.03.2007 року зареєстроване у Комунальному підприємстві «Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі №10 стор. №238 за реєстровим №2208. Технічний паспорт на вказаний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами виготовлений КП «Вижницьке РБТІ» станом на 14.02.2007 року на ім'я [PERSON], що підтверджується його копією. Тобто виконавчий комітет Карапчівської сільської ради, який на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідно до ст.11 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», як виконавчий орган сільської ради, входив в систему органів місцевого самоврядування, а тому був наділений повноваженнями щодо оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів Судом встановлено, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №21 від 07.02.2007 року прийняте в межах повноважень виконавчого комітету та відповідно до діючого на момент його прийняття законодавства, а тому є законним і скасуванню не підлягає. За таких обставин є також законним та не підлягає скасуванню свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 21.02.2007 року, видане виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області на підставі рішення №21 від 07.02.2007 року на ім'я [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.06.2016 року, виданого Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять: право на земельну частку (пай) у землі, посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина» розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, належного [PERSON] на підставі сертифікату бланк серії [NUMBER], виданого Вижницькою РДА Чернівецької області 27.02.1997 року згідно рішення Вижницької РДА Чернівецької області від 17.02.1997 року №91, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №295, 27.02.1997 року Вижницької РДА Чернівецької області, а також грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, який зберігається у філіалі №6792/020 Вижницького відділення Ощадбанку с. Карапчів, на рахунку [NUMBER], належного [PERSON] на підставі ощадної книжки серії [NUMBER], що підтверджується їх копіями. Житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] до складу спадкового майна після смерті [PERSON] не входив, оскільки на підставі договору дарування від 07.12.1992 року належав [PERSON] на праві приватної власності. 15.01.1998 року від імені [PERSON] складено заповіт, згідно якого належний їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 27.02.1997 року, заповідала [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 15.01.1998 року та зареєстрований в реєстрі за №4 і станом на 21.02.2001 року він не змінювався і не скасовувався, що підтверджується його копією. Як встановлено судом, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно копії погосподарської книги №12 виконавчого комітету Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області за період з січня 1996 року по грудень 2000 року - з 01.01.1996 року по 01.01.2000 року головою господарства по [ADDRESS] був [PERSON], [INFO], членом господарства була [PERSON], [INFO] - мати. Тобто на день смерті [PERSON] разом з нею проживав та був зареєстрований її син [PERSON], що також підтверджується копією довідки виконавчого комітету Карапчівської сільської ради №22 від 18.07.2016 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №179/2016, заведеної у Вижницькій державній нотаріальній конторі Чернівецької області 19.07.2016 року до майна померлої [INFO] [PERSON] Згідно вказаної довідки після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняли її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які здійснювали догляд та утримання спадкового майна, обробляли земельні ділянки, володіють сертифікатами на земельний пай, ощадні книжки, іншим майном. Рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON], [PERSON] та [PERSON], матеріали спадкової справи не містять. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 18.01.2016 року, виданого виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, яка міститься в матеріалах спадкової справи №48/2016, заведеної 30.05.2016 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О.О. (Спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину є його дочка [PERSON].). 19.07.2016 року позивачі звернулися у Вижницьку державну нотаріальну контору Чернівецької області із спільною заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом у відповідних частках, яка складається з: права на земельну частку (пай) у землі, посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина» розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується її копією, яка міститься в матеріалах вказаної вище спадкової справи. Не дивлячись на наявність заповіту та відсутність рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини позивачами, державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Олійник Ю.М., 19.07.2016 року видала на їх ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках по 1/4 кожному (в тому числі на ім'я [PERSON], померлого [INFO]) на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина» розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, належного [PERSON] на підставі сертифікату бланк серії [NUMBER], виданого Вижницькою РДА Чернівецької області 27.02.1997 року, що підтверджується їх копіями, які містяться в матеріалах зазначеної вище спадкової справи. У видачі свідоцтв про право на спадщину у відповідних частках за законом на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що ними не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №903/02-31 від 19.07.2016 року, винесеною державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Олійник Ю.М.. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Частиною 1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З урахуванням зазначених вимог закону та наведених вище досліджених доказів, Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] до складу спадкового майна після смерті [PERSON] не входив, оскільки на день її смерті на підставі договору дарування від 07.12.1992 року належав на праві приватної власності [PERSON], позивачі, як спадкоємці першої черги за законом відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР 1963 року вважаються такими, що спадщину після смерті матері не прийняли, а тому їх позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є безпідставною і задоволенню не підлягає. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними та скасування рішення і свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно безпідставні, є помилковими, а тому задоволенню не підлягають. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного ні позивачами, ні їх представником суду не надано. Довідку виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №610 від 30.05.2016 року суд визнає недопустимим доказом і до уваги не приймає, оскільки вона підписана головою сільської ради [PERSON], який є позивачем по справі. З цих же підстав суд не приймає визнання позову відповідачем - Карапчівською сільською радою Вижницького району Чернівецької області. Крім того суд вважає за необхідне відповідно до положень ч.6 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» стягнути з [PERSON] та [PERSON] в дохід держави недоплачений ними судовий збір по 1102,40 грн. з кожного відповідно до кількості позовних вимог немайнового характеру. На підставі ст.ст.44, 47, 120, 123, 227, 244, 524, 529, 534, 548, 549, 563 ЦК УРСР 1963 року, Законом УРСР «Про державний нотаріат», ст.ст.3, 11, 15, 21, 393 ЦК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved