Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Позовну заяву мотивує тим, що 15.05.2015 року близько 23 год. 00 хв. на 557 км. + 870 м. автодороги сполучення Київ-Чоп, що поблизу с.Липники, Пустомитівського району Львівської області відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенс-Віто», д.н.з. [NUMBER] , не вибравши безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в порушення вимог п.12.1, 18.1 ПДР України, здійснив наїзд на нерегульованому пішохідному переході на позивачку [PERSON] . Відносно дій відповідача було складено адміністративний протокол. 25 вересня 2015 року постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та ухвалено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Внаслідок здійсненого відповідачем наїзду на нерегульованому пішохідному переході на [PERSON] , остання отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Під час перебування на лікуванні у Комунальній 8-й міській клінічній лікарні м.Львова з 16 травня 2017 року по 22 травня 2017 року позивачка понесла витрати на лікування - а саме придбання лікарських засобів, препаратів та витрати на посилене харчування. Крім цього, позивачка зазначає, що продовжила амбулаторне лікування, пов`язане із вищевказаною ДТП і після виписки із стаціонару, несла витрати на проведення медичних обстежень, проходила 4 відновлюючі сеанси у психотерапевта. Також позивач зазначає, що своїми діями, відповідач по справі, крім завданої [PERSON] матеріальної шкоди,завдав також моральної шкоди, оскільки всі події, пов`язані з ДТП негативно вплинули на її подальше життя, як в матеріальному, так і в психологічному плані. [PERSON] , як зазначається, було завдано фізичних, душевних, психічних страждань внаслідок ушкодження здоров`я, порушено нормальний спосіб її життєдіяльності; була змушена звертатись за фаховою допомогою психотерапевта та проходити відповідні відновлюючи сеанси. 10.09.2018 позивач подала уточнену позовну заяву, залучивши співвідповідача страхову компанію і відповідно до якої просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 4680,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. та судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги солідарно з відповідачів. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності. В попередніх судових засіданнях позивачем та її представником позов підтримувався з підстав, викладених в позовній заяві, в уточненій позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях щодо обґрунтування мотивів позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні такого в повному обсязі. Додатково пояснив, що не вважає себе винним у скоєнні ДТП, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржував, адже це було б більш затратно фінансово. Також зазначив, що позивач перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а тому не могла правильно оцінити ситуацію. Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до встановленого ЦПК порядку. Разом з тим, представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що у зв`язку з тим, що протягом трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не подала страховику заяви про страхове відшкодування це є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування по даному випадку. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що [PERSON] , 15.05.2015 року близько 23 год. на 557 км + 870 м автодороги «Київ-Чоп», що поблизу с.Липники, Пустомитівського району Львівської області в порушенні вимог п.12.1, 18.1 ПДР України, керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенс-Віто», д.н.з. [NUMBER] , не вибравши безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив наїзд на нерегульованому пішохідному переході на гр. [PERSON] , яка отримала легкі тілесні пошкодження. Згідно з випискою із карти стаціонарного хворого №5239 від 22.05.2015 року [PERSON] госпіталізовано 16.05.2015 року до комунальної 8-ої міської клінічної лікарні м.Львова та виписано 22.05.2015 року. Відповідно до додаткового висновку експерта №384/15 від 28.08.2015 року на підставі постанови слідчого СВ Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 20.08.2015 року проведено додаткову судово-медичну експертизу гр.. [PERSON] . Відповідно до проведеної експертизи у [PERSON] були синці на лівій руці та лівій нозі, крім цього, за даними медичних документів, у неї був забій грудної клітки зліва. Всі ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитись 15 травня 2015 року в момент дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В крові [PERSON] при поступленні в лікарню виявлено 0,87 %о етанолу. Постановою слідчого СВ Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській області про закриття кримінального провадження від 26.08.2015 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140270000686 від 16.05.2015 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального провадження. З листків непрацездатності серії АГЛ №510279 від 03.06.2015 року, серії АГД №124447 від 22.05.2015 року, серії АГЛ №427976 від 23.05.2015 року вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні після ДТП. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 06.07.2018 року вбачається, що [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні, було проведено психотерапевтичне консультування, скерована на консультацію до невропатолога. Згідно з полісом №АС/9685015 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб Mercedes Benz Vito, д.н.з. [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача, збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи». Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів». Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, відповідно до якої потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) серед іншого є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Відтак, трьохрічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з заявою про виплату страхового відшкодування безпосередньо до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не звертались. З позовними вимогами до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» позивач звернулась 10.09.2018, ДТП мало місце 15.05.2015 року, тобто звернення з позовом до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було за межами 3-річного строку на таке звернення. Суд не бере до уваги покликання представника позивача на те, що позивачу було не відомо де застрахований автомобіль відповідача [PERSON] , оскільки позивач та її представник не були позбавлені можливості протягом трьох років з моменту ДТП звернутись до МТСБУ з запитом щодо наявності страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] або до самого винуватця ДТП з аналогічним запитом з яким представник позивача звернувся в серпні 2018 року. Відтак у стягненні з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивачки матеріальної шкоди у розмірі 4680,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. слід зазначити наступне. Як вбачається з постанови Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, яке мало місце 15.05.2015 року, вказана постанова набрала законної сили і ним не оскаржувалась. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Враховуючи характер дій відповідача, обставини заподіяння шкоди, те, що події, пов`язані з ДТП негативно вплинули на подальше життя позивачки, як в матеріальному, так і в психологічному плані. [PERSON] було завдано фізичних, душевних, психічних страждань, внаслідок ушкодження здоров`я, порушено нормальний спосіб її життєдіяльності. Після ДТП, [PERSON] тривалий час перебувала на стаціонарному, а згодом і амбулаторному лікуванні, втратила сон, у неї порушився нормальний життєвий ритм. Позивачка стала пригніченою та дратівливою. [PERSON] тривалий час відчувала страх переходити дорогу, через що змушена була звертатись за фаховою допомогою психотерапевта та проходити відповідні відновлюючи сеанси: 09.06.2015 р., 12.06.2015 р., 16.06.2015 р., 23.06.2015 р. Діагноз: після травматичний стресовий розлад. Як вбачається із відповіді №843 від 6.07.2018 року Комунальної 2-ї міської поліклініки м.Львова на адвокатський запит від 04.07.2018 року [PERSON] звернулась 03 червня 2018 року до лікаря психотерапевта зі скаргами на періодичне відчуття страху, заціпеніння, що виникають під час того, як потрібно перейти дорогу, порушення сну, кошмари, в уяві виринають картини того місця, де сталася ДТП; відмічає уникання переходити дорогу. Турбує періодична пітливість, серцебиття, головний біль - все внаслідок ДТП, що мало місце 15.05.2015 року. Таким чином, [PERSON] була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення стану свого здоров`я і захисту своїх прав, порушених в ДТП за участю відповідача, що в свою чергу викликало додаткові зусилля для відновлення звичного способу організації свого життя, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості суд приходить до переконання про стягнення із відповідача розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Суд не бере до уваги покликання відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо його невинуватості у вчиненні ДТП, оскільки, як свідчать матеріали справи постанова Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2015 року , якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП набрала законної сили та ним не оскаржувалась. Оскільки, згідно з уточненою позовною заявою до [PERSON] заявлено вимогу лише щодо стягнення моральної шкоди, суд не може виходити за межі позовних вимог до даного відповідача і розглядати вимогу щодо стягнення з нього матеріальної шкоди, яку позивач просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи, витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 29 березня 2017 року між адвокатом Кожан-Юрдига Олександрою Ярославівною та [PERSON] укладено договір про надання адвокатських послуг (з наступними змінами та доповненнями). Згідно розрахунку розміру правової допомоги у цивільній справі №465/3871/17 та актів здачі-приймання робіт, сума за надані послуги [PERSON] складає 15300,00 грн. до яких входять: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 400 грн.; збирання доказів: складання і надсилання адвокатських запитів уБолехівський міськрайонний суд, Калуський відділ поліції Долинського відділення поліції - 700 грн.; складання і надсилання адвокатського запиту у 2-гу міську поліклініку м.Львова - 600 грн.; складання і надсилання адвокатського запиту відповідачу [PERSON] - 300 грн.; вироблення правової позиції щодо підготовки позову та вивчення судової практики і роз`яснень правових висновків судів касаційної інстанції - 800 грн.; підготовка, складання та подання Франківському районному суду м.Львова позовної заяви - 1800 грн.; підготовка, складання та подання Франківському районному суду м.Львова клопотання про доручення доказів - 450 грн., клопотання про залучення співвідповідача - 600 грн., уточненої позовної заяви в порядку ст.49 ЦПК України - 3450 грн., заяви про надсилання стороні відповідача заяв по суті спору і поданих раніше доказів - 200 грн., відповіді на відзив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» - 1800 грн., письмових пояснень (заперечень) щодо аргументів сторони відповідача і додаткового обгрунтування позовних вимог - 2400 грн.; витрати часу адвоката у судовому засіданні - 1800 грн. Як вбачається з такого розрахунку, судові витрати, які пов`язані з готуванням та подання до суду позову (в т.ч. адвокатських запитів, клопотань та ін..) до відповідача [PERSON] становлять 6850,00; ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 8450,00 грн. Сплата вищевказана сума підтверджується квитанціями про перерахунок коштів адвокатській фірмі «Львів-Правозахист» за юридичні послуги. Зважаючи, на те, що судом позов задоволено в частині стягнення коштів лише з відповідача [PERSON] , витрати на правову допомогу в частині стягнення коштів з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволенню не підлягають. Таким чином, відповідно до задоволених позовних вимог [PERSON] та розподілу судових витрат між сторонами, стягненню підлягають судові витрати з [PERSON] в сумі 6850,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial