Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, визнання угоди недійсною та витребування майна із незаконного володіння, який в процесі розгляду справи уточнила. Уточнені позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що приблизно з початку осені 2010 року по 11.01.2012 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - [PERSON], вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного життя мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Батьківство відповідача підтверджено судовим рішенням. В період сумісного проживання з [PERSON] вони планували та вели спільне господарство, придбали автомобіль Honda Accord, купували меблі, необхідну техніку, спільно вирішували усі питання, пов'язані з побутом та формуванням сімейного бюджету, підтримували один одного, разом зустрічали свята, сумісно купували речі домашнього користування, одяг, їжу, та здійснювали інші платежі, разом виїжджали на відпочинок за кордон. Всі важливі питання життя сім'ї вирішували спільно, спільно дбали про забезпечення сім'ї, тобто проживали однією сім'єю як чоловік та дружина. Відповідач допомагав з продажом належної її матері квартири, у зв'язку з чим розмістив відповідне оголошення із зазначенням свого телефонного номеру в засобах масової інформації. Також безпосередньо був присутній при підписанні договору купівлі-продажу цієї квартири. Встановлення вказаного факту впливає на її майновий стан, оскільки за договором купівлі-продажу від 18.10.2011 року на ім'я відповідача [PERSON] було придбано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за 39000,00 доларів США. Кошти, витрачені на придбання спірного житлового будинку, вона одержала від своєї матері [PERSON], з якою вони проживали однією сім'єю і мали спільний бюджет і господарство. Мати отримала кошти від продажу належної їй квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 21.01.2011р. Мати позивача передала їй отримані кошти для подальшого розпорядження на свій розсуд. Спочатку за ці гроші вони з [PERSON] придбали автомобіль Honda Accord, а згодом після його продажу в вересні-жовтні 2011р., вторговані гроші пішли на придбання зазначеного будинку. Оскільки на період осені 2011 року вони з відповідачем проживали разом і мали наміри щодо подальшого сумісного проживання, придбанням будинку займався [PERSON], а тому він оформив будинок на себе. Позивач знала, що відповідач займався пошуком житлового будинку для подальшого спільного проживання, не заперечувала проти цього, оскільки довіряла йому. Зазначила, що має всі підстави вважати, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу [PERSON], як придбаний в період проживання однією сім'єю, а відтак вона має право претендувати на ? його частину. Відповідач знаючи, що вказаний будинок є предметом судового спору і маючи наміри вивести майно, йому не належне, від будь-якої цивільно-правової відповідальності, 03.07.2014р. уклав договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] з [PERSON], яка є його бабусею, розпорядившись, таким чином, в цілому всім будинком. Просила встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] в період часу з жовтня 2010 року по 11.01.2012 року, визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], укладений 03.07.2014р. між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований ПН ХМНО Петриченко О.О., витребувати із незаконного володіння [PERSON] домоволодіння [ADDRESS]. Вирішити питання судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та пояснила, що позивач в період часу з жовтня 2010 року по 11 січня 2012 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] Спочатку вони проживали у квартирі його бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а з серпня 2011 року, коли у квартирі почали робити ремонт, вони мешкали у матері позивача [PERSON]. На початку зими 2010 року мати позивача [PERSON] продала квартиру [ADDRESS], яка їй дісталась після смерті її матері та виручені гроші віддала [PERSON] На дані кошти позивач з [PERSON] відпочивали в Єгипті, а після повернення придбали автомобіль «Honda Accord», за який позивач сплатила перший внесок. Автомобіль було зареєстровано на [PERSON], оскільки на той час позивач йому довіряла і вважала своїм чоловіком. На початку осені 2011 року [PERSON], продавши вказаний автомобіль за 38 000 доларів США придбав з позивачем, за гроші від продажу автомобіля, будинок [ADDRESS]. Під час сумісного проживання сторін у них в січні 2012 року народилася донька, проте коли позивач повернулася з дитиною із пологового будинку, то побачила, що з квартири [ADDRESS], де позивач проживала з [PERSON], останній вивіз усі речі, в тому числі і позивача. Після народження дитини, [PERSON] не забрав [PERSON] із пологового будинку, і в подальшому припинив відносини із [PERSON]. Також зазначила, що 19.09.2011 року позивач розірвала шлюб із колишнім чоловіком [PERSON], будинок із [PERSON] був придбаний після розлучення. [PERSON] продав спірний будиок, який є спільною власністю сторін, своїй бабусі [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, при цьому пояснив, що він та [PERSON] разом хрестили дитину, а потім зустрілись у кумів. Вони з позивачкою підтримували відносини, одного разу їздили разом відпочивати до Єгипту за його рахунок, один платіж сплатила [PERSON]. Інколи вони з [PERSON] мали статеві відносини і зустрічалися для цього у квартирі бабці [PERSON] - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В той час [PERSON] була у зареєстрованому шлюбі, вони приховували стосунку, щоб не дізнався чоловік. Проте окрім нього [PERSON] зустрічалася з іншими чоловіками, і мала з ними статеві відносини. Він мешкав із батьками, іноді в квартирі бабусі, коли вона була на дачі. Мати позивачки попросила його допомогти продати квартиру, він давав оголошення про продаж квартири, залишав свій номер телефону, ходив показувати квартиру. Після продажу квартири мати позивача подякувала йому надав 2000 дол. США. Із матір»ю позивачки у нього були ділові стосунки, він був у неї як «дах». Автомобіль «Honda Accord» він придбав за кошти, які йому позичив його приятель [PERSON]. Перший внесок за автомобіль було здійснено [PERSON] за його кошти, оскільки в той день він забув паспорт. Після ДТП він автомобіль продав за 28-29 тисяч доларів США, перед купівлею будинку. Будинок [ADDRESS] він придбав за власні кошти, [PERSON] не має відношення до придбання даного будинку. Він займався будівництвом магазинів на ринку Барабашово, у нього були гроші, декілька автомобілів. Також зазначив, що мати позивачки придбала квартиру його бабусі. У нього із матір»ю позивачки був конфлікт, через те, що вона забрала майно його бабусі, що було в квартирі. Із [PERSON] вони не мешкали разом, не було спільного бюджету та спільного господарства, були іноді інтимні стосунки, він не збирався утворювати сім»ю із позивачкою, вважає, що дитина [PERSON] не його. Представник відповідача - адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, надав письмові заперечення проти позовних вимог, які долучені до матеріалів справи. Також зазначив, що майно автомобіль та будинок [PERSON] придбав за кошти, які він позичав, з [PERSON] у [PERSON] були інтимні стосунки, але [PERSON] мала стосунки із декільками чоловіками. Під час вагітності [PERSON] [PERSON] нею не опікувався, [PERSON] намагається заволодіти майном [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд у задоволенні позову відмовити, та пояснила, що її онук [PERSON] в її квартирі ні з ким не мешкав. В 2010-2011 роках вона мешкала у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS], до її подажу. До 2014 року вона працювала, тому мешкати на дачі не могла, тільки їздила на вихідні. [PERSON] вона узнала коли продавали квартиру, [PERSON] та її матері. Її онук [PERSON] з [PERSON] разом не мешкав, ніякого майна не придбали. Свого онука [PERSON] разом із [PERSON] вона у вказаній квартирі ніколи не бачила, і в цій квартирі вони разом не проживали. В літку 2011 року вона на свої кошти за допомогою онука зробила ремонт, а на початку 2012 року квартиру подала. У 2014 році вона придбала у свого онука [PERSON] будинок [ADDRESS]. Коли будинок придбали він розвалювався, був після пожежі. Також зазначила, що онук в квартирі [PERSON] не мешкав, він мешкав в квартирі своєї матері, за які гроші онук придбав автомобіль та будинок, не знає. Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Згідно ст.. 293, 315 ЦПК України - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: п. 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (п.5ст.315 ЦПК). В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти позову судом були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засідані пояснила, що в 2010 році вона бажала придбати квартиру, за допомогою реєлтора. Вона познайомилась із парою [PERSON] та [PERSON], квартира була матері [PERSON], вони бажали продати квартиру та придбати будинок. Вона дала завдаток, їй віддали ключі від квартири, квартиру віддали із майном, що там знаходилось. Вона погодилась, так як мешкати в квартирі вона не збиралась, здавала наймачам. Позивача та відповідача свідок бачила три рази, коли давала завдаток, коли батько відповідача вивозив майно з квартири та коли укладали угоду. Вони спілкувались, свідок зрозуміла, що позивач із відповідачем щаслива сімейна пара, у них буде дитина. Вони поспішали з продажем квартири, після отримання завдатку в розмірі 2000 доларів США, [PERSON] та [PERSON], поїхали до Єгіпту. Зазначила, що вона більше спілкувалсь із [PERSON], гроші - завдаток, вона передавала [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала реєлтором, продавалась квартира [ADDRESS], що належала [PERSON] та її матері [PERSON]. [PERSON] давав оголошення щодо продажу квартирти, залишав свій номер телефона та наполягав, щоб квартиру показували в його присутності. Вона із покупцями довго очікувала на вулиці на морозі, [PERSON] була в цей час вдома, а [PERSON] прийшов пізніше. Вона вважала [PERSON] та [PERSON] подружжям, [PERSON] казав, що це його родина, його дружина [PERSON] вагітна на останньому місяці ,без нього дивитись квартиру неможна. В квартирі мешкали [PERSON], [PERSON] та напевно [PERSON], коли вона приходила до квартири, то бачила усіх трьох. Свідок приймала участь у двох угодах купівлі-продажу, з [PERSON] познайомилась, коли прийшла на показ квартири, [PERSON] знала раніше. Увесь час, коли свідок бачила [PERSON] та [PERSON], вважала їх подружжям, [PERSON] дуже уважно відносився до [PERSON], свідок зазначила, що не знає, чи жили вони разом чи ні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що 7 років тому назад її знайома [PERSON] придбала квартиру по [ADDRESS], вона допомогала, оскільки на той час працювала ріелтером. Квартира належала матері позивача [PERSON]. Продажем квартири займались [PERSON] та [PERSON], у яких були романтичні відносини, вони їздили відпочивати до Єгіпту. Перед купівлею квартири вони із [PERSON] давали завдаток [PERSON] та [PERSON], які тримались за руки, обіймались. [PERSON] відрекомендувала [PERSON], як свого хлопця. Оголошення про продаж квартири було за номером телефону [PERSON]. Свідок зазначила, що [PERSON] та [PERSON] вона бачила приблизно 5 разів на протязі місяця, вони разом приходили на зустріч та уходили, свідку не відомо чи мешкали вони разом. При продажі квартири вона із [PERSON] просили про поступки в ціні, але [PERSON] відмовила та зазначила, що вони будуть придбати будинок. Допитана в якості свідка мати позивача - [PERSON] пояснила, що її дочка [PERSON] з літа 2010 року по 10 січня 2012 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Свідку залишилась за договором довічного утримання квартира [ADDRESS], яку їй допоміг продати [PERSON], квартира продана за 38000 доларів США. Гроші від продажу квартири вона віддала [PERSON], щоб він доніс додому, так як було пізно, та віддав її доньці [PERSON]. [PERSON] заволодів грошима її доньки та придбав автомобіль. Її донька давала завдаток на придбання автомобіля «Honda Accord», який був зареєстрований на [PERSON], також на гроші від продажу квартири вони поїхали відпочивати в Єгіпет. [PERSON] та [PERSON] мешкали разом в його квартирі по [ADDRESS], яка належала бабусі [PERSON] - [PERSON]. Потім коли стали робити в квартирі ремонт, жили в її однокімнатній квартирі на [ADDRESS], разом із нею. Коли [PERSON] завагітніла [PERSON] сказав, що треба купити будинок. Вони з [PERSON] продали автомобіль «Honda Accord» і купили будинок [ADDRESS]. Даний будинок був оформлений лише на [PERSON], оскільки [PERSON] знаходилася у лікарні. [PERSON] та [PERSON] планували зареєструвати шлюб після народження дитини. Коли дочка повернулася з дитиною із пологового будинку, то побачила, що з квартири [ADDRESS], де вона проживала з [PERSON], останній вивіз усі речі, в тому числі і особисті речі [PERSON] і в подальшому припинив відносини із [PERSON], всіляко заперечуючи факт їх спільного проживання. Вислухавши свідків зі сторони позивача, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що вони були знайомі із позивачем та відповідачем короткий проміжок часу, у них не було постійного, тривалого спілкування, вони бачились декілька разів на протязі місяця та в судовому засіданні зазначили, що не знають чи мешкають позивач та відповідач разом, вони їх тільки сприйняли як пару,у якої романтичні стосунки. Показання свідка [PERSON] про спільне мешкання її доньки із відповідачем в квартирі бабусі відповідача, спростовується показаннями самої бабусі відповідача - [PERSON], а мешкання, як зазначала свідок її доньки із [PERSON] у її однокімнатній квартирі разом із нею, на погляд суду є неправдивим. Передача ж грошей свідком [PERSON], крім її показань та зазначення цих обставин в позові, нічим не були підтверджені. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2007 року на протязі 6 років він працював із [PERSON] на ринку Барабашова будували магазини, на будівництві [PERSON] був прорабом, проводив розрахунки. Потім свідок робив ремонт в квартирі по [ADDRESS], де мешкала [PERSON]. За ремонт квартири розрахувався [PERSON] або його батько. В квартирі свідок жодного разу не бачив [PERSON] та її мати. У [PERSON] була своя квартира. Свідку відомо, що у [PERSON] є син та дружина [PERSON], з якою він жив то разом, то окремо. Також свідок робив ремонт в будинку на [ADDRESS], який [PERSON] придбав для себе та родини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що його син [PERSON] хорошо заробляв, будував магазини на ринку Барабашова. Мешкав син разом з ними - батьками на [ADDRESS]. [PERSON] мешкала сама в квартирі на [ADDRESS], син відвідував бабусю, але ніколи в її квартирі не мешкав. [PERSON] не мешкала на дачі ,так як там не має води та неможливо мешкати. Його син [PERSON] ніколи не мешкав однією родиною разом із [PERSON], у нього було багато жінок. У [PERSON] до автомобіля Хонда, який він придбав сам, було декілька автомобілів: БМВ, Лексус, Пежо, які він придбав та продавав. Син придбав земельну ділянку по [ADDRESS], на якій був занедбаний будинок, де жили бомжі, та відбудував його. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він товаришує із [PERSON], вони разом працювали на ринку Барабашова, будували магазини. Приблизно 13-14 років тому назад у нього був магазин. [PERSON] приблизно 6 років назад придбав собі автомобіль Хонда в салоні, вони разом їздили дивитись. На придбання автомобілю він зайняв [PERSON] 200000 грн. Зазначив, що вони із [PERSON] часто спілкуються, але [PERSON] він не знає. У [PERSON] є дружина та син, мешкав він разом із батьками в квартирі. Розписку про передачу грошей, на придбання автомобіля, вони не оформлювали. Так, покази свідка [PERSON] та [PERSON] спростовують покази свідка [PERSON] та [PERSON] про походження коштів, за які [PERSON] придбав у січні 2011 року автомобіль «Honda Accord». Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2011 року розірвано шлюб [PERSON], яка є позивачем по даній справі, та [PERSON] Рішення набрало законної сили 30 вересня 2011 року. В мотивувальній частині рішення зазначено, що фактичні шлюбні відностни між сторонами були припинені в 2009 році (а.с.11 т.1) Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 21.01.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вбачається, що продавець продав, а покупець придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] за 38000 доларів США (а.с.13 т. 1) Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Але в судовому засіданні не було надано письмових доказів передачі грошей за продану квартиру [PERSON] відповідачу [PERSON] або [PERSON]. Згідно повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.10.2012 року , вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстровано на [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2011 року, р-р № 2442, що також підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.12.2013 року та від 29.08.2014 року (а.с.12, 95, 175 т.1) Згідно договору купівлі-продажу № 006/11-07/11 від 22 січня 2011 року [PERSON] придбав автомобіль «Honda Accord» за 276000 грн. (а.с. 195) Даний автомобіль був зареєстрований за відповідачем [PERSON] в період часу з 27.01.2011 року по 24.09.2011 року, що підтверджується повідомленням відділу Державтоінспекції від 23.12.2013 року (а.с.96) Згідно копії квитанції від 17 грудня 2010 року [PERSON] було сплачено перший внесок за придбання автомобіля «Honda Accord» у сумі 6100,00 грн. за договором купівлі-продажу № 100 від 17 грудня 2010 року (а.с. 15). Проте, сам [PERSON] пояснив, що даний внесок було зроблено за його кошти на ім'я [PERSON], оскільки відповідач в цей день забув свій паспорт. Доводи відповідача матеріалами справи не спростовані. Також судом встановлено, що на час придбання [PERSON] автомобіля [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із іншим чоловіком. Згідно копії індивідуальної карти № 379/91 вагітної та породіллі [PERSON], в графі прізвище та місце роботи чоловіка зазначено - [PERSON], вказаний рік народження та номер телефону (а.с.16) Даний запис, на погляд суду, не підтверджує факт спільного проживання сторін, так як вноситься зі слів вагітної, без надання підтверджуючих документів. Крім того, в анкеті вагітної [PERSON] місце проживання зазначено її адреса, де вона мешкала разом із матір»ю: [ADDRESS] (а.с.21 т.1), що протиріччить та спростовує показання представника позивача та свідка [PERSON], які зазначали, що [PERSON] разом із [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS], яка належала бабусі [PERSON] - [PERSON] і лише 1,5-2 місяці разом із матір"ю позивача, під час ремонту квартири. Жодного документального підтвердження факту спільного проживання сторін за адресою: [ADDRESS], так і в квартирі, що належала позивачу та її матері, суду не надано. Згідно повідомлення Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 25.11.2014 року на ім»я представника позивача було повідомлено, що в ході перевірки опитом мешканців будинку [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мешкали в квартирі [ADDRESS] в період з кінця 2010 року та впродовж 2011 року (а.с.2 т.2) До даного повідомлення суд відноситься критично та не приймає в якості доказу спільного проживання сторін, у зв»язку із тим, що жодного свідка, які мешкають в цьому будинку не було допитано в судовому засіданні. Крім того, незрозумілі правові підстави опиту представником відділу поліції мешканців будинку по даній справі. Згідно копій оголошень від 29.11.2010 року та від 12.12.2011 року, вбачається, що було подано оголошення про продаж однокімнатної квартири на [ADDRESS], та трьокімнатної квартири на [ADDRESS], із зазначенням номеру телефону відповідача [PERSON] (а.с.75,76 т.1), що не оспорював в судовому засіданні відповідач, пояснивши, що він допомогав продавати квартиру позивачки та її матері. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів, встановлено, що [PERSON] є батьком дочки [PERSON] - [PERSON], [INFO]. У задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім»єю без шлюбу з [PERSON] [PERSON] було відмовлено (а.с. 143-147 т.1). Проте, сама по собі наявність у сторін спільної дитини без надання суду ряду інших доказів не є підтвердженням того, що сторони, як зазначено у позові, протягом жовтня 2010 року - 11 січня 2012 року проживали однією сім'єю. Сам відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував наявності статевих відносин із позивачем, проте вказане не доводить факту спільного проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Як не доводить це і одинична спільна туристична поїздка [PERSON] та [PERSON] у грудні 2010 - січні 2011 р.р. до Єгипту (а.с. 7-10). Зважаючи на викладене, оскільки позивачем не надано належної кількості доказів на підтвердження проживання однією сім'єю з відповідачем [PERSON], а саме: доказів сумісного проживання, спільного ведення господарства, спільного бюджету тощо, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення юридичного факту проживання однією родиною позивача та відповідача без шлюбу. З роз'яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що не підлягає встановленню факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу коли чоловік та жінка перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період час у з жовтня 2010 року по 01 жовтня 2011 року є безпідставними. Судом встановлено, що 03 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Петриченко О.О. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об»єкта нерухомого майна від 29.08.2014 року, вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2014 року (а.с.178) Як зазначено в ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Згідно з п.п. 8,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання вказаного правочину недійсним позивач посилалася на відсутність у відповідача [PERSON] правових підстав для відчуження [PERSON] домоволодіння [ADDRESS], з тих підстав, що вказане майно було придбане за час їх спільного проживання однією сім»єю та належить на праві спільної сумісної власності, як чоловіку та дружині. Відповідно до ст.ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Проте, посилання позивача на належність їй на праві спільної сумісної власності частини вказаного будинку , як придбаного під час спільного проживання із відповідачем [PERSON], належними та достовірними доказами по справі не доведені, як того вимагають приписи ст. ст. 76-81 ЦПК України, тому у задоволені цієї частини позовних вимог також необхідно відмовити. Сімейним кодексом України закріплені рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в Цивільним кодексом - право на спадщину. Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу повинні бути надані документи та докази того, що мали місце фактичні шлюбні стосунки, зокрема: довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, тощо); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно між сторонами були романтичні, інтимні стосунки, що не оспорював відповідач, підтверджено свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], копією договору № 20/12-2010 на туристичне обслуговування від 20.12.2010 року, укладеного між ТК «Арго Тревел» та [PERSON] на бронювання комплексу туристичних послуг туристів [PERSON] та [PERSON] по відвідуванню Єгіпту (Шарм Єль Шейх) за період з 26.12.2010 року по 09.01.2011 року (а.с.7-10 т.1), та підтверджується народженням спільної дитини сторін, батьківство відповідача було встановлено в судовому порядку. В судовому засіданні, з досліджених доказів не підтверджується факт спільного проживання однією сім'єю з жовтня 2010 року по січень 2012 року, разом без реєстрації шлюбу, сторін по справі, тобто факт налагоджених шлюбних відносин із взаємними права та обов»язками, спільним веденням господарства та побутом та наявністю спільного бюджету. Позивачем не було надано переконливих доказів в підтвердження вказаного факту, зокрема, а ні довідки з місця спільного проживання, а ні жодного свідка-сусіда за спільним місцем мешкання, а ні листів ділового та особистого характеру, спільних фото, підтвердження спільного придбання речей, техніки, а також спірного автомобіля та будинку. Згідно ст.. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та давши їм належну оцінку, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог, так як достовірних та достатніх доказів на підтвердження проживання сторін без реєстрації шлюбу однією сім'єю, як чоловіка та жінки, не надано, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні інших позовних вимог, так як доказів придбання майна спільно, надано не було, тому у задоволені позову необхідно відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed