Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

21.01.2013 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності особи на частку у спільному майні, в обґрунтування якого зазначила, що нею на підставі договору дарування укладеного між [PERSON] та позивачем [PERSON] було оформлено право власності на 75/100 частини квартири за адресою: [ADDRESS], інші 25/100 частини квартири належали на праві спільної часткової власності колишній дружині померлого [PERSON] - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відповідачем [PERSON], яка є донькою [PERSON] було подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але в установленому законом порядку право на спадщину не оформлено. На цей час в Реєстрі прав власності на нерухоме майно обліковується запис про зареєстроване право власності не 75/100 - за позивачем, а також запис про зареєстроване право власності на 25/100 - за померлою [PERSON] Оскільки відповідач є громадянкою Російської Федерації і після смерті [PERSON] одноособово володіє та користується всією квартирою, частка відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, позивач вважає можливим та правомірним припинити право власності відповідача на 25/100 частину квартири. На підставі викладеного, позивач просила суд припинити право власності відповідача [PERSON] на 25/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке зареєстроване за померлою [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 25/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Причин неявки суду не повідомила. Згідно п. 9 ст. 74 ЦПК, відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікування оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 52 (5181) від 21.03.2014 року стор. 21, відповідач була повідомлена належним чином. У зв'язку з вищевказаним суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України з проведенням заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 75/100 частки та [PERSON] - 25/100 частки, про що свідчить копія витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2010 року (а.с. 10). 15.03.2011 року [PERSON] було укладено договір дарування з [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-228, відповідно до якого він передав безоплатно у власність, а позивач прийняла 75/100 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав від 07.04.2011 року позивачем було зареєстровано право власності на 75/100 частин вищезазначеної квартири (а.с. 7). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 28.10.1998 року виданого Пролетарським ВРАГС м. Донецька, актовий запис № 1327 (а.с. 9). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 141 щодо майна померлої [PERSON], 30.03.1999 року відповідач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але право власності нею оформлено не було. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно п.2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON],суд вважає доведеним, що відповідач є власником 25/100 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який міститься у постанові від 15.05.2013 року № 6-37цс13. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України дане рішення є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до договору дарування від 15.03.2011 року, квартира [ADDRESS] складається з однієї кімнати, загальною площею - 35,8 м2, у тому числі житловою площею - 18.09 м2, виділити частку відповідача в квартирі у самостійний об'єкт нерухомості не має можливості, оскільки за своїми технічними характеристиками квартира не може бути поділена з подальшим облаштуванням двох самостійних об'єктів нерухомості, отже є неподільним нерухомим майном. Спільне проживання в квартирі позивача та відповідача є неможливим, оскільки вони не є родичами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживала в Російській Федерації та відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи УФМС по Костромській області була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та її було знято з реєстраційного обліку 25.09.2002 року у зв'язку з виїздом до Ізраїлю. Таким чином, відповідач більше десяти років не користується своїм майном, не має можливості утримувати квартиру у належному стані, не сплачує комунальні послуги (а.с. 56). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім'ї. Як роз'яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 р. „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" (з послідуючими змінами та доповненнями) при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Позивачем було надано звіт про незалежну оцінку вартості квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно до якої вартість 25/100 частин квартири станом на 28.02.2014 року складає 7 985 грн. Як вбачається з квитанції № 65 від 02.04.2014 року, позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду кошти в сумі 7 985 грн. як вартість спірної частки. Таким чином, сукупність наведених сторонами доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що є всі підстави для припинення права власності [PERSON] на 25/100 частин квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право приватної власності на вказану частку зазначеної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved