Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 7,2 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП "Кірова", що знаходився в с.Новобахмутівка Ясинуватського району, цільове призначення- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що у серпні місяці 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено, оскільки за даними інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті батька була заведена ще 01.06.2000 року. Ясинуватська державна нотаріальна контора перерєстрована за адресою: вул. Трифонова, м. Вугледар, Донецька область, але фактично роботу не розпочала. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладенх в позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 47). Ухвалою суду від 03 січня 2019 року відкрито провадження по даній цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання (а.с. 13-14). Ухвалою суду від 20 березня 2019 року замінено неналежного відповідача у справі Ясинуватську районну державну адміністрацію на належного відповідача Новобахмутівську сільську раду (а.с. 36-37). Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с. 49). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу , він не заявив про відмову від неї. (ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 6, 7). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), розташованої на території с. Новобахмутівка Ясинуватського району Донецької області та зареєстрована 28 вересня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER], розмір в умовних кадастрових гектарах складає 7,2 га, яка належала померлому. (а.с.10). Судом встановлено, що на день смерті, [INFO], [PERSON] був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS]. На день смерті за даною адресою також був зареєстрований його син [PERSON], дружина [PERSON] (а.с.43-46). В судовому засіданні [PERSON], як свідок, пояснила, що в 2000році, після смерті чоловіка [PERSON], за заявою його сина, позивача у справі, [PERSON] було заведено спадкову справу, а вона писала заяву про відмову від спадщини. Проте свідоцтво про спадщину отримати позивач не зміг, оскільки не було коштів на переоформлення документів. Суд вважає встановленим, що за заявою позивача було заведено 01.06.2000 року Ясинуватською державною нотаріальною конторою спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 836000, номер у нотаріуса 211. Спадкодавець [PERSON], який помер [INFO] Постановою приватного нотаріуса Ясинуватського районного нотаріального округу Домернок Ю.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Постанова нотаріуса обгрунтована тим, що Ясинуватська державна нотаріальна контора фактично не розпочала роботу на підконтрольній українській владі території та не здійснює свою нотаріальну діяльність, доступ до архіву цієї нотаріальної контори на теперішній час відсутній. (а.с. 42) Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто по цій справі свідоцтво про право на спадщину позивач мав отримати після [INFO]. Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися земельною часткою (паєм), що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування з [INFO], відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України). Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Тобто, антитерористична операція на території Донецької області триває вже більше п'яти років і строки її закінчення є непередбачуваними, не виключено, що вона буде проводитися ще тривалий час. Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

Outcome: approved