Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

11 жовтня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просила суд стягнути з відповідача компенсацію, недоплату та моральну шкоду, спричинену неправомірними діями. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 06.04.2009 року була незаконно звільнена з наукової посади в Українському державному науково-дослідному інституті проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «Укр ВОДГЕО». На підставі довідки з УДНДІ «УкрВОДГЕО», з 29.04.2009 року Управлінням ПФУ Дзержинського району м. Харкова позивачці була призначена наукова пенсія. Зазначене звільнення було визнано незаконним Київським районним судом м. Харкова від 19.12.2011 р., яке було залишено в силі апеляційним судом Харківської області 22.02.2012 р., внаслідок чого позивача було поновлено на посаді старшого наукового працівника в УДНДІ «УкрВОДГЕО» з 07.04.2009 року. Наказом в.о. директора підприємства від 03.07.2012 р. №22-0С позивач була поновлена на вищезазначеній посаді. 25.07.2012 р. позивач письмово повідоми управління ПФУ в Дзержинському районі м. Харкова про те, що зазначеним наказом її було поновлено на посаді відповідної установи. 16.09.2012 року позивач була звільнена за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. 24.09.2012 р. посилаючись на поновлення на роботі, позивача переведено на пенсію за віком в результаті чого виникла переплата за період з 29.04.2009 р. по 31.08.2012 р. у розмірі 34\~625 грн. 74 коп. Так, з 24.09.2012 р. позивачці призначено пенсію за віком з посиланням на те, що протягом трьох років вона не повідомила управління ПФУ про факт розгляду справи в суді, що на думку відповідача є порушенням ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з листопада 2013 р. з пенсії позивача почалися утримання надміру виплаченої суми. Цей факт позивачка оспорила у суді, за наслідками розгляду було винесено постанову Харківським апеляційним адміністративним судом від 09.04.2015 р., якою було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON], а саме скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 р., визнано дії управління ПФУ в Дзержинському районі м. Харкова неправомірними про переведення позивачки на пенсію за віком; зобовязано поновити [PERSON] пенсію наукового працівника з вересня 2012 року з виплатою недоплачених пенсій та визнано щомісячні утримання з пенсії [PERSON] у розмірі 20% від суми пенсії неправомірними. Зазначена постанова була виконана лише в червні 2015 року. На підставі цього, позивач наголошує на тому, що незаконно утримані з пенсії суми за період з вересня 2012 року по червень 2015 року є грошовим доходом у вигляді пенсії, яку своєчасно не отримала позивач з вини відповідача, а тому окрім повернення зазначених недоплат, відповідач повинен здійснити компенсацію за затримку їх виплат. Свої вимоги позивач неодноразово направляла відповідачу, однак отримувала відмову. Крім того, позивач вважає, що відповідач спричинив їй моральну шкоду своїми незаконними діями, так як через неправомірні недоплати та утримання з пенсії [PERSON] була позбавлена достатнього харчування, медичного обслуговування. До того ж на утриманні позивача знаходилась на той час літня мати, яка потребувала належного медичного обслуговування, що потребувало значних матеріальних затрат. 13.10.2017 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова провадження у зазначеній справі було відкрито. 22.02.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від Шевченківського обєднаного управління ПФУ м. Харкова, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі обґрунтовуючи свою позицію наступним. Позивач просить стягнути компенсацію через втрату частини грошових доходів, одна мова йде про доходи, що не мають разовий характер , а пенсія в свою чергу є разовим доходом, тому не може бути включена до переліку грошових доходів, що підлягають компенсації. Відповідач також наголошував на неправомірності заявлених сум стягнення матеріальної та моральної компенсації. 19.04.2018 року позивачем подано до Дзержинського районного суду м. Харкова відповідь на відзив в якій зазначає, що усі розрахунки були нею зроблені в рамках Закону, та на підставі документально підтверджених фактів. Також просила задовольнити вимоги у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Наказом від 02.04.2009 року [PERSON] було незаконно звільнено з посади УДНДІ «УкрВОДГЕО». На підставі довідки з УДНДІ «УкрВОДГЕО» з 29.04.2009 року управління ПФУ Дзержинського району м. Харкова [PERSON] була призначена наукова пенсія. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2011 року, яке було залишено в силі апеляційним судом Харківської області 22.02.2012 року. позовні вимоги [PERSON] щодо визнання звільнення незаконним було задоволено та поновлено позивача на посаді старшого наукового працівника з 07.04.2009 року. Наказом в.о. директора підприємства від 03.07.2012 року позивач була поновлена на вищезазначеній посаді. 25.07.2012 року позивач письмово повідомила управління ПФУ в Дзержинському районі м. Харкова про поновлення на роботі. 16.09.2012 року позивач була звільнена за власним бажанням. 24.09.2012 року позивача було переведено на пенсію за віком з посиланням на те, що протягом трьох років вона не повідомила управління ПФУ про факт розгляду справи у суді, що на думку позивача є порушенням ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» а з листопада 2013 року з пенсії позивача почались утримання надміру виплаченої суми. Зазначені дії управління ПФУ Дзержинського району м. Харкова [PERSON] оскаржила до Дзержинського районного суду м. Харкова, який відмовив у задоволенні позовних вимог. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано та ухвалено нове, в я кому суд визнав дії управління ПФУ неправомірними щодо переведення позивача з наукової пенсії на пенсію за віком та утримання з пенсії надміру виплачених сум у розмірі 20% від пенсії за період з листопада 2013 року до червня 2015 року. На підставі зазначеної постанови позивачу було доплачено 35707 грн. 29 коп., однак без будь-яких витрат. Зазначений факт є преюдиційним, тому доведенню не підлягає. На підставі зазначеної постанови позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова у порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної компенсації у розмірі 20915 грн. 83 коп. та моральної шкоди, яка підлягає виплаті у звязку із неправомірними діями відповідача. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів;показаннями свідків. Європейською соціальною хартією 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною, передбачено, що держави-сторони зобовязані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12). Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обовязків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами. Право на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини трактує доволі широко. Зокрема, у рішенні у справі «Muller v. Austria» ЄСПЛ кваліфікував виплату пенсій як право власності особи, а, відповідно, невиплату - як порушення цього права. Отже, визнавши неконституційними положення Податкового кодексу України, Конституційний суд України, по суті, припинив обмеження права власності громадян з боку держави, яке діяло протягом декількох років та завдало збитків певній категорії громадян. Європейський суд з прав людини вважає, що одним із важливих елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право на мирне володіння майном є надання справедливої та обґрунтованої компенсації. Стаття 11 ЦК України встановлює, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. За ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~ст.\~37\~Закону України\~«Про наукову\~та науково-технічну\~діяльність» пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до\~Закону України\~"Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" нараховані суми\~пенсії,\~не отримані\~з вини\~органу,\~що призначає\~і виплачує\~пенсію,\~виплачуються за\~минулий час\~без обмеження\~будь-яким\~строком з\~нарахуванням компенсації\~втрати частини\~доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Згідно зі ст.ст 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» Підприємства,\~ установи\~ і\~ організації\~ всіх\~форм власності\~ та\~ господарювання\~ здійснюють\~ компенсацію\~ громадянам\~втрати частини\~доходів у\~випадку порушення\~встановлених строків\~їх виплати,\~ у\~тому числі\~з \~вини \~власника \~або \~уповноваженого ним\~органу (особи).\~Компенсація \~громадянам \~втрати \~частини доходів\~у зв'язку\~з порушенням\~строків \~їх \~виплати \~(далі\~ -\~ компенсація)\~провадиться \~у \~разі затримки\~на один\~і більше\~календарних місяців\~виплати доходів,\~ нарахованих\~громадянам за\~період починаючи\~з дня\~набрання чинності\~цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, за підрахунками позивача ця сума становить 20915 грн. 83 коп. та є обґрунтованою відповідно до чинного законодавства. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначила, що впродовж періоду обмеження пенсійних виплат та утримання з пенсії за віком надміру виплачених сум у розмірі 20% не могла повноцінно харчуватись та отримувати повноцінне медичне обслуговування для себе та своєї матері, що знаходилась в той період на утриманні позивача. Зазначені незручності призвели до моральних страждань позивача, у звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20915 грн. 83 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до абзацу 1,2 п.3 ППВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 вищезазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, вина відповідача полягає у неправомірних діях стосовно призначення [PERSON] пенсії на загальних підставах та щомісячного утримання з листопада 2013 року 20% від суми пенсії [PERSON] Цей факт встановлено постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 року. Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved