Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

09.09.2020 [PERSON] звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовом до ФОП [PERSON] , третя особа: Відділ надання соціальних послуг у Борівському районі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості, в якому просила розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 01.02.2003 № 392 між [PERSON] та ФОП [PERSON] та зареєстрований у Горлівському міському центрі зайнятості під № 392 від 03.02.2003, з моменту припинення трудових відносин, а саме, з 01.06.2014. Як на підстави позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини. [PERSON] 01.02.2003 уклала трудовий договір за № 392 з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , згідно з яким позивача було прийнято на посаду технічного працівника, про що у трудовій книжці останньої зроблено запис за № 27 від 01.02.2003. Позивач була звільнена з роботи 01.06.2014, про що свідчить запис в трудовій книжці за № 28. На початку червня 2014 у м. Горлівка Донецької області почалася активна фаза проведення АТО. Тому, у зв`язку з небезпекою для життя, позивач була вимушена виїхати із зони АТО до с. Піски-Радьківські Борівського району Харківської області та фактично припинила трудові відносини з роботодавцем. Позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи і нині проживає в с. Піски-Радьківські. В серпні 2020 року позивач звернулася до відділу надання соціальних послуг у Борівському районі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості, з проханням взяти її на облік як таку, що не має роботи. Однак, в центрі зайнятості позивачу відмовили у прийнятті її на облік як особі, яка не має підтверджуючих доказів про розірвання трудового договору з роботодавцем. Дійсно, трудовий договір на даний час не розірваний. Таким чином, позивач не може ні стати на облік, ні працевлаштуватися на законних підставах, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижні до цього. Однак, м. Горлівка Донецької області є окупованою територією, згідно з Додатком № 1 до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що знаходяться на лінії зіткнення» відноситься до населених пунктів на території яких, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. В зв`язку з цим, доставка поштової кореспонденції до міста не здійснюється, позивач не має можливості розірвати трудовий договір з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , через центр зайнятості у м. Горлівка, направивши нотаріально завірену заяву про розірвання трудового договору в односторонньому порядку. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 01.10.2020 провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на 02.11.2020 відзив на позовну заяву до Борівського районного суду Харківської області не надійшов. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судова влада України. Третя особа: Відділ надання соціальних послуг у Борівському районі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості в судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір № 392, зареєстрований у Горлівському МЦЗ 03.02.2003 за № 392 (а.с.9). Факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з ФОП [PERSON] підтверджується також копією трудової книжки серії [NUMBER] , згідно записів якої, [PERSON] 01.02.2003 прийнята на роботу за трудовим договором № 392 і 01.07.2014 звільнена за власним бажанням (а.с.10). Згідно копії довідки від 07.11.2014 № 6305000332 [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] (а.с.8). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Станом на момент укладення трудового договору між [PERSON] та ФОП [PERSON] діяв КЗпП в редакції від 08.11.2002, до якого була включена ст. 24-1, згідно якої у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. На виконання вимог вказаної статті на момент виникнення даних трудових правовідносин діяв Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики № 260 від 08.06.2001 р. Згідно п. 2 Порядку укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. При укладенні безстрокового трудового договору [PERSON] та ФОП [PERSON] були дотримані вимоги чинного на момент виникнення трудових відносин законодавства. На підставі Закону № 77-VIII від 28.12.2014 були внесені зміни до КЗпП України, згідно яких ст. 24-1 КЗпП, яка передбачала обов?язкову реєстрацію фізичними особами-підприємцями трудових договорів у тижневий строк, була виключена. Відповідно до п. 8 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до п. ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, оскільки місцезнаходження відповідача не встановлено, тому, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації і захистити своє порушене право. Тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимог щодо стягнення судового збору заявлено не було. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved