Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири №70 у житловому будинку №31, що знаходиться по вул. Відінській, у м. Рівне. Його право власності підтверджується Договором купівлі-продажу від 22 травня 2014 року. Відповідно до п.2 Договору квартира належала відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 05 квітня 2013 року державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори [PERSON]. Він неодноразово намагався звязатись з відповідачем. До теперішнього часу у його відсутня будь-яка можливість звязатися з відповідачем та відсутня будь-яка інформація щодо звільнення квартири. 01 серпня 2014 року на адресу відповідача рекомендованим листом був направлений лист-претензія. Станом на 25 серпня 2014 року будь-якої відповіді від відповідача не надходило. Доступ до квартири №70, розташованою за адресою : м. Рівне, вул. Відінська, 31, відсутній. Квартира залишається у користуванні відповідача. Він до цього часу так і не отримав жодної відповіді на надісланий відповідачу лист, що свідчить про нехтування його законних вимог. Такі дії відповідача порушують його права, як власника вказаної квартири. Окрім того, він має намір сьогодні разом зі своєю сімєю проживати у вказаній квартирі. 02 квітня 2015 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій вказала, що [PERSON] фактично є власником квартири №70 у житловому будинку №31, що знаходиться по вул. Відінська в м. Рівне. Таким чином позивач має право на підставі ст..391 ЦК України вимагати від колишнього власника [PERSON] усунення перешкод у користуванні власності шляхом зняття з реєстрації та виселення з квартири. У добровільному порядку відповідач це питання не вирішав, на даний час квартиру не звільнив та з реєстрації не знявся. Крім того, на даний час за зазначеною вище адресою проживає мати відповідача [PERSON], яка не має права власності на зазначене житло. Відповідач був єдиним власником квартири. Після продажу квартири [PERSON] втратила право на користування зазначеним житлом. Реєстрація жодним чином не надає будь-якого права власності на квартиру. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №70, що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Відінська, 31, зняти їх з реєстрації місця проживання та зобовязати усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] на праві приватної власності квартирою №70 по вул. Відінській у м. Рівне шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за мотивів, що викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просила позов задоволити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з"явилась, хоча повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи належним чином, заяви про розгляд справи без її участі не подала. Суд вважає, роглянути справу без участі відповідача [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 22 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу № ВТХ №087260 квартири [ADDRESS]. Відповідно до пункту 3 Договору продаж квартири вчинено за 372\~370,00 грн. Розрахунок проведений відповідно до норм чинного законодавства України до підписання даного договору, підписання цього договору сторонами є фактом отримання Продавцем грошових коштів належним чином у встановленій формі. Згідно пункту 4 Договору право власності на квартиру за цим договором виникає у Покупця з моменту нотаріального посвідчення даного договору та державної реєстрації його прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Згідно ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Враховуючи ч.1 ст.594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Відповідно до ст.1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Пункт 1 постанови правління Національного банку України від 06.06.2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» закріплює граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між особою за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150\~000,00 грн. Враховуючи зазначене розрахунок по договору купівлі-продажу, що перевищує установлену Національним банком України суму повинен бути здійснений у безготівковій формі. Відповідно до виписок по банківських рахунках з ПАТ КБ «ПриватБанк», де відкриті рахунки [PERSON] в період з 20 травня 2014 року по 26 січня 2015 року він не отримував жодних коштів від [PERSON] Як встановлено судом, позивач у відповідності до договору купівлі-продажу від 22 травня 2014 року не провів державну реєстрацію вищевказаної квартири у відповідних органах на своє ім"я , а тому він на даний час не є власником вказаного помешкання, і передчасно звернувся до суду з заявою про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як слідує з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незакконість набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України - якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Як вбачається з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed