Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

19.02.2018 року [PERSON] звернулася із позовом в суд до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в шлюбі, який між ними розірвано 27.03.2012 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. За час спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO], батьками якого записані вона з відповідачем. Дитина фактично є на її утриманні, відповідач ухиляється від його утримання, а її доходи є недостатніми для утримання їх спільного сина, оскільки вона працює, отримує мінімальну заробітну плату і її доходів не вистачає на гідного утримання дитини. Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 23.02.2012 року з відповідача [PERSON] стягують аліменти у розмірі 400 грн. на утримання сина [PERSON] до його повноліття, що на даний час є явно недостатнім. Навіть присуджені аліменти відповідач сплачує нерегулярно. Відповідач працює на тимчасових заробітках, в тому числі і за межами України, з чого має значний дохід, однак отримані доходи повністю витрачає на свої потреби. Матеріальної допомоги в достатньому розмірі на утримання він дитини не надає, самоусунувся від утримання, тому вона змушена звернутися з позовом в суд про зміну розміру аліментів. Просить суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду від 23.02.2012 року та стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просить її вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково і зазначає, що дійсно аліменти в розмірі 450 грн. щомісячно на утримання сина є занадто малими, їх розмір не відповідає чинному законодавству, тому вважає можливим стягувати з нього аліменти в розмірі що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки більшу суму аліментів він не взмозі сплачувати, так як це поставить його в скрутне матеріальне становище. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлений позивачем позов також визнав частково, підтримав доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, додатково зазначивши, що відповідач не працює, оскільки офіційного здійснює догляд за перестарілою бабусею [PERSON], [INFO], яка потребує постійного догляду, що в свою чергу не дає йому можливості виїхати на заробітки, а іншого джерела доходу в нього немає. Тому також просить визначити аліменти в мінімальному розмірі, передбаченому чинним законодавством. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України, які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у разі зміни матеріального або сімейного стану одержувача аліментів або платника аліментів, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за позовом одержувача аліментів шляхом їх присудження у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 27.03.2012 року згідно рішення Надвірнянського районного суду, Івано-Франківської області (а.с.6-7). За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина проживає з позивачем по справі та фактично знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем та підтверджується довідкою № 491 від 16.02.2018 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, виданими Зарічанською сільською радою Надвірнянського району, Івано-Франківської області (а.с.10-11). Судом також встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року № 0911/313/2012 вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.8). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що на час винесення попереднього рішення від 23.02.2012 року, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону № 2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з 08 липня 2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 гривні, з 1 липня 1559 гривень, з 1 грудня 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня 1944 гривні, з 1 грудня 2027 гривень; Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також в п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд зазначає, що предметом розгляду в даній справі є зміна (збільшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак розмір аліментів визначається судом з врахуванням всіх обставин справи. Зазначений розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини відповідно до рішення суду від 23.02.2012 року є недостатнім для задоволення потреб неповнолітньої дитини, оскільки з 2012 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги. Таким чином, з об'єктивних причин у позивачки погіршився матеріальний стан, а тому сума аліментів, стягнутих попереднім рішенням суду, є недостатньою для утримання дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд вважає необґрунтованим визначення сторонами розміру аліментів зокрема відповідачем [PERSON] у звязку зі зміною його матеріального стану в мінімальному розмірі, визначеному для дитини відповідного віку, так як такий розмір є мізерним, не може забезпечити нормальне матеріальне забезпечення його сина; а розмір аліментів визначений позивачем [PERSON] в 1500 грн. на дитину не достатньо обґрунтований і підтверджений. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріального становища дитини, що доходи позивачки є недостатніми для належного матеріального забезпечення необхідних першочергових потреб дитини (його харчування, лікування, навчання, придбання одягу, тощо), а також матеріального стану платника аліментів, що має інших утриманців - офіційно здійснює догляд за перестарілою [PERSON], [INFO], суд вважає, що він взмозі працювати та утримувати сина [PERSON] в розмірі, достатньому для його нормального фізичного та духовного розвитку, а тому суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів по 1100 грн. на дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. З відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави та на користь позивача згідно представлених квитанцій. На підставі ст.ст. 180, 184, 185, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved