Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, вказавши в позові, що 22 грудня 2007року між ним [PERSON], був укладений шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин, вони стали проживати окремо, а з 11 вересня 2013 року відповідачка зібравши усі свої речі, разом з донькою пішла з дому та стала проживати у своїх батьків, за адресою: [ADDRESS]. Після розлучення та окремого проживання позивач став зустрічатися з донькою самостійно і часто приїздив до неї. Вдома, за місцем її проживання, зустрічатися не було можливості, оскільки відповідачка забороняла, здебільшого це були зустрічі з донькою в дитячому садочку, де він мав можливість пограти з нею та поспілкуватися. З грудня 2013 року його зустрічі з дитиною раптово припинились з незрозумілих причин. Відповідачка [PERSON] стала забороняти бачити дочку, не брала подарунки для неї та була агресивно налаштована проти будь-яких контактів та зустрічей з донькою. На усі прохання батька дати можливість поспілкуватися з дитиною та надати можливість бачити її, відповідачка відповідала відмовою або зовсім не йшла на контакт, що змусило позивача звернутися до Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради з заявою прийняти рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. У травні 2014 року відбулося засідання Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, відповідачка [PERSON] була присутня на ньому. Прийнято рішення з рекомендацією порядку спілкування дитини з батьком. Але встановлений порядок побачень батьку відповідачкою не виконується, відповідачка продовжує ухиляється від зустрічей та телефонних дзвінків, у зв"язку з чим, позивач змушений був звернутися до суду. У судовому засіданні позивач, наполягаючи на фактах, викладених у позові, доводив суду, що згідно висновку Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, батьку було рекомендовано спілкування з малолітньою донькою: [PERSON] [INFO] таким чином: один раз на тиждень у вихідний день з 09.00 до 18.00 години. Враховуючи малолітній вік дитини рекомендовано батькам вирішити можливість спільного оздоровлення батька з дитиною за домовленістю сторін. Щодо спірного питання місця зустрічей батька з дитиною та можливою присутністю на них матері рекомендовано вирішити батькам спільно. Відповідачка під різними надуманими приводами чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною: вигадує поважні причини аби уникнути зустрічей доньки з ним, зокрема, посилається, що дитина хворіє, або що вона не вдома. Більше того, позивач зазначив, що на теперішній час, дитина дуже боїться, що мати дізнається, що вони зустрічаються в садочку, тому з поведінки дитини він розуміє, що доньці навмисно нав'язується негативне ставлення до нього. Але він намагається бути поруч, опікуватись її здоров'ям та допомагати в усьому. В Законі зазначено, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На теперішній час він надає матеріальну допомогу для своєї доньки, але відповідач навмисно її не приймає ні в якому вигляді, а надіслані через засоби поштового зв'язку платежі на утримання [PERSON] на ім'я відповідачки [PERSON] -повертаються. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд визначити способи участі батька у вихованні неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], тобто періодичні та систематичні побачення без присутності матері [PERSON] чи третіх осіб, мати сумісний відпочинок, тобто щоб дитина мала перебувати за місцем мешкання батька та встановити місце та час спілкування: безперешкодно спілкуватися з дочкою по телефону та за допомогою інших електронних засобів зв'язку, мати особисте спілкування з дитиною один раз на тиждень, у вихідний день з 09.00 до 20.00 години за місцем мешкання батька; один раз в місяць мати дводенне побачення з 09.00 години суботи до 20.00 години неділі з ночівлею дочки за місцем мешкання батька з правом відвідування культурно-масових, спортивних, оздоровчих закладів; святкувати день народження доньки разом з іншими членами родини; один раз на рік мати сумісний відпочинок в зимній період, а також мати сумісний відпочинок влітку. Представник позивача підтримала вимоги свого довірителя з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала зазначивши, що вона жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною, проте донька сама не бажає зустрічей з батьком, тому вона для уникнення психологічної травми для дитини не дозволяє таких побачень. Крім того, відповідачка доводила суду, що їх дитина страждає на ряд захворювань, тому вона не може дозволити надовго відпускати дитину, як того просить позивач. При цьому вона розуміє, що батько має право на спілкування та пропонує йому з урахуванням інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги її стан здоров»я, психо-емоційні особливості, а також необхідність дотримання матір'ю дитини санітарно-гігєничних рекомендацій лікаря, визначити батьку час для спілкування з донькою що п'ятниці з 18 -00 по 20 -00 у м. Запоріжжі та щосуботи з 10-00 до 14-00 години у м. Запоріжжі у присутності матері з правом відвідування культурно-масових та розважальних закладів. В іншій частині позову просить суд відмовити позивачу. Представник відповідача підтримала заперечення своєї довірительки та просила суд постановити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини , взявши до уваги її стан здоров»я та психо-емоційні особливості. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району у судовому засіданні пояснив, що за результатами розгляду питання про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні гр. [PERSON] з малолітньою [PERSON], [INFO] слід виходити з інтересів малолітньої дитини, взявши до уваги її стан здоров»я та психо-емоційні особливості. Наявність підстав, які могли перешкоджати спілкуванню батька з дитиною органом опіки та піклування не виявлені. Розглянувши матеріали справи вислухав пояснення сторін, їх представників та свідка, яка була допитана за клопотанням відповідача, а також взявши до уваги думку спеціаліста з області психології, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: 3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю-ООН від 20.11.1959, року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 153, ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З досліджених в ході судового розгляду доказів є наявні підстави для задоволення вимог позивача щодо усунення йому перешкод у спілкування з дитиною, але з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, на підставі ч. ч. 2, З ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 150, 153, 157, 158, 160, Сімейного кодексу України, принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року визначити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, проти якого не заперечували сторони, наступним чином: два робочих дня на тиждень з 17-00 години по 20-00 години за попередньою домовленістю між [PERSON] та [PERSON]; у суботу кожного тижня у м. Запоріжжі або у м.Дніпропетровськ у присутності матері з правом відвідування культурно-масових та розважальних закладів виходячи зі стану здоров'я дитини за попередньою домовленістю між [PERSON] та [PERSON]; безперешкодно спілкуватися батьку - [PERSON] з донькою [PERSON] по телефону або за допомогою інших електронних засобів зв'язку.

Outcome: partial