Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач в травні 2018 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 24.04.1999р. 20.11.2000р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Оскільки син навчається в Прикарпатському національному університеті імені В.Сефаника, в зв'язку з чим самостійного заробітку не має, ставить питання про стягнення аліментів з відповідача до закінчення сином навчання в сумі 1/4 частини його доходів починаючи з дати подання позову. 15 травня 2018 року ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області [PERSON] відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду (а.с. 11). Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 84 від 01.10.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв"язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Відповідна ухвала про прийняття цивільної справи № 344/6376/18 до свого провадження постановлена 16 жовтня 2018 року. Позивач в судовому засіданні, просила позов задовольнити щодо уточнених позовних вимог в сумі 2700 грн. Відповідач в судовому зсіданні подав заяву в якій вказав, що вже стягуються з нього аліменти в сумі 1/4 з допомоги на іншу дитину, він постійно хворіє (щомісяця), ніде не працює через хворобу, просив відмовити в задоволенні позову. Разом з тим, при наданні пояснень суду щодо стягнення аліментів з нього частково, спочатку не заперечив - журнал судового засідання від 06.12.2018р., в позові просив відмовити. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачем сина [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, навчається на ІV курсі денної форми навчання в Івано-Франківському коледжі Державного вищого навчального закладу «Прикарпатський національний університет імені В.Стефаника», що підтверджується довідкою від 29.11.2018 року № 136 (а.с.78), проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач та відповідач не вирішили. У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться стан здоров'я та матеріальне становище дочки, сина; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу України вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Повнолітньому сину [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, він продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, разом з тим, повнолітній отримує стипендію в розмірі 700-800 грн. (зі слів позивача) відповідач заперечив можливість надання допомоги та частково визнавав попередньо, а тому суд в сукупності оцінених доказів прийшов до переконання того, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина на час навчання в розмірі 600 грн. Цей розмір визначений судом з врахування отриманої стипендії повнолітнім та обов'язком обох батьків надавати допомогу, що в сукупності складатиме близько 2000грн. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім зазначених обставин, суд враховує, повнолітня дитина сторін навчається на денній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, обов'язок обох батьків щодо утримання дитини, встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, та вважає, що заявлений позов слід задовольнити частково та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON], у розмірі 600 гривень на дитину, щомісячно до закінчення його навчання в юридичному коледжі ПНУ ім.В.Стефаника, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258,259, 263-265, ЦПК України , суд,-

Outcome: partial