Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 243000 гривень за спричинену моральну шкоду, без урахування податку з доходів фізичних осіб. Представник третьої особи - ВВД ФССНВУ м. Кривого Рогу, в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, заперечень не надав. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, надав довіреність для представництва своїх інтересів представнику [PERSON] Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та суду пояснив, що позивач всю свою трудову діяльність працює на підприємстві відповідача в рудозбагачувальній фабриці: в період з 13.04.1992 року по професії машиністом млинів 5 розряду, а з 09.12.2011 року працює підсобним робітником в цеху підготовки виробництва. 20.10.2011 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому встановлені професійні захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба першого - другого ступеню від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з деформуючим артрозом ліктьових суглобів, першого ступеню, двобічним плечолопатковим періартрозом, першого другого ступеню, деформуючим артрозом колінних суглобів, першого ступеню, у сполученні з попереково крижовою полірадикулопатією з вираженим порушенням біомеханіки хребта. Хронічний бронхіт, першого ступеню. Висновком медико соціально експертною комісією йому первинно серія 10 ААА № 0723900) 30.11.2011 року було встановлено 35% втрати професійної працездатності, при наступному огляді 06.02.2014 року (серія АБ № 0007748) в стані здоровя відбулися значні погіршення, тому лікарями встановлено 65% втрати професійної працездатності, 60% по вібраційній хворобі, 5% по хронічному бронхіту, визнано інвалідом 3 групи, наступний переогляд 01.02.2016 року. Вважає, що саме з вини Відповідача, позивач втратив здоровя, працездатність, змушений переносить щоденно хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, зазначає, що погіршення в стані здоровя помітив ще з 2010 року, проходив систематично амбулаторне лікування та стаціонарно лікувався в 17й міській лікарні (неврологічне відділення), кожні три місяці проходить лікування, його постійно непокоїть ниючий біль в шийному і поперековому відділах хребта, що посилюється при незначному навантаженні, зміні положення тіла, ході, виникає оніміння в руках і ногах, виникають болі в плечових, колінних та ліктьових суглобах, оніміння в кистях, турбують періодичні судоми в пальцях кистей, непокоять приступи кашлю, задухи, особливо стан загострюється вранці та ввечері, відчуває болі в грудній клітці, непокоять головні болі в звязку с сухотами, підвищення температури, загальну слабкість всього організму. В звязку з цим, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача зазначену вище суму. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, вважає що позивач безпідставно звинувачує відповідача у порушенні законодавства з питань охорони праці. Так, у ПАТ "ІнГЗК, діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПАТ "ІнГЗК". Праця у важких та шкідливих умовах завжди супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. Позивачу було завідомо відомо про небезпечні та шкідливі виробничі фактори на ПАТ «ІнГЗК», тому що кожного працівника перед прийомом на роботу або переведенням на інше місце роботи в обов'язковому порядку ознайомлюють з умовами праці. В період своєї праці на підприємстві позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Зокрема, [PERSON] отримував путівки 2008 році до б/в «Стрелкове» с. Стрелкове Херсонська обл., у 2010 році до б/в «Майдан» с.Майдан Львівської області та у 2013 році до санаторно-курортного закладу «Київ» (м.Алушта, АР Крим). Таким чином Позивач під час своєї трудової діяльності у Відповідача не лише знав про шкідливі умови, без яких неможливий конкретний технологічний процес, але й свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але Позивач в першу чергу ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров'я. Крім того, Позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують наявність у нього моральної шкоди. Сам факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства. В задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача, а саме на РЗФ-1 в період з 13.04.1992 року машиністом млинів 5 розряду, а з 09.12.2011 року по теперішній час працює підсобним робітником в цеху підготовки виробництва РЗФ-1. /а.с.10-13/. Стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на момент розслідування хронічного професійного захворювання складає - 12 років 4 місяці в умовах дії загальної вібрації та 19 років 6 місяців в умовах дії виробничого пилу /а.с.15/. Під час роботи на підприємстві відповідача позивач [PERSON] виконував роботи в шкідливих умовах зі значним перевищенням допустимого рівня загальної вібрації та показників концентрації пилу в повітрі робочої зони, що підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці позивача /а.с.15/. Відповідно до Акту №16 розслідування хронічного професійного захворювання від 03.11.2011 року повідомлення про професійне захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини надійшло до установи державної санітарно-епідеміологічної служби 24.10.2011 року. 20.10.2011 року позивачу встановлений остаточний діагноз: 1. Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з деформуючим артрозом ліктьових суглобів. ПФ першого спи, двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФ першого-другого спи, деформуючим артрозом колінних суглобів, П'Ф першого спи, у сполученні з попереково-крижовою полірадикулопатією з вираженим порушенням біомеханіки хребта. (Т75.2). 2. Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. (J44). Відповідно до п.16 вищезазначеного Акту, професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: працюючи з 13.04.1992 по теперішній час машиністом млинів РЗФ-1 ПА Т «ІнГЗК» підпадав під шкідливу дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники яких перевищували ГДР та ГДК через недосконалість технології, технічних недоліків устаткування. Пунктом 17 вищезазначеного Акту визначена причина професійного захворювання: робота впродовж 12 років 4 місяці в умовах дії загальної вібрації та 19 років 6 місяців в умовах дії виробничого пилу на підприємстві відповідача. За висновками МСЕК від 30.11.2011 р. позивачу встановлена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 35%. При наступному огляді 06.02.2014 року (серія АБ № 0007748) в стані здоров'я відбулися значні погіршення, тому позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, в тому числі 60% по вібраційній хворобі, 5% по хронічному бронхіту, Наступний переогляд 01.02.2016 року. Протипоказана - важка праця, пил, переохолодження, робота в умовах вібрації /а.с.19,20/, що свідчить про погіршення стану здоровя позивача. З наданих суду численних виписок з історії хвороб, епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, які за визначенням є професійними, в період з 2011 року до 2015 року неодноразово по 3-4 рази на рік - перебував з приводу цього на стаціонарному лікуванні та обстеженні /а.с.21-41/. Відповідно до вищезазначених медичних документів лікарями встановлено, що позивач потребує «Д» спостереження лікарів за місцем мешкання, щорічних курсів відновлювальної терапії, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року, постійного медикаментозного лікування та ін., що свідчить про зміну його звичного способу життя. Суд вважає доведеним, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, у звязку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача, порушеннями вимог ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», визначеними п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.11.2011 року, та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності 65 відсотків, в тому числі 60% у зв'язку з таким профзахворюванням, як вібраційна хвороба першого - другого ступеню від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з деформуючим артрозом ліктьових суглобів, першого ступеню, двобічним плечолопатковим періартрозом, першого другого ступеню, деформуючим артрозом колінних суглобів, першого ступеню, у сполученні з попереково крижовою полірадикулопатією з вираженим порушенням біомеханіки хребта та 5% - у зв'язку з таким профзахворюванням, як Хронічний бронхіт першого ст. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ПАТ «ІнГЗК», що позивач добровільно писав заяви про прийом на роботу, був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, але від такої роботи не відмовлявся та добровільно тривалий час працював в таких умовах, хоч мав можливість перевестись на іншу, більш безпечну роботу, а тому сам винен у своєму профзахворюванні, оскільки вищезазначене не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: показники рівня загальної вібрації та концентрації пилу фіброгенної дії перевищували граничнодопустимий рівень, що привело до виникнення професійних захворювань у позивача. Доводи відповідача, щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовується наданими позивачем доказами: актом розслідування, медичними документами, висновками МСЕК /а.с.14-41/. Ст.153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Ст.173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, він вимушений по декілька разів на рік проходити стаціонарне лікування в медичних закладах, вживати велику кількість лікарських препаратів, що впливає на загальний стан його самопочуття та здоровя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя, нормального відпочинку, він не може займатись будь-якою фізичною працею, адже фізичні навантаження викликають у нього сильний біль. Хвороби позивача невиліковні, стан здоровя постійно погіршується, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, якість якого через професійні захворювання погіршилася, що завдає йому моральних страждань. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.08 р. № 20-рп/2008 підтверджено право позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Суд враховує, що позивачу [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності - 65%, та він має два професійних захворювання, кожне з яких спричиняє йому фізичні та моральні страждання. Крім того, позивач є інвалідом ІІІ групи. Суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тому вважає, що співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] буде відповідати сума в розмірі 30\~000 грн. Оскільки на стадії виконання рішення при виплаті моральної шкоди виникають питання, щодо відрахування податків, які перераховує підприємство з виплат, які нараховуються, суд вважає за необхідне, зазначити в рішенні, що сума моральної шкоди підлягає виплаті в зазначеному розмірі - 30000грн., без урахування нарахованої на цю суму суми податків з фізичних осіб. Суми податків повинен визначити та нарахувати відповідач, оскільки це не входить до компетенції суду. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 243,60 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial