Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

15 грудня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про розірвання шлюбу (а. с. 2-3). В обґрунтування позову вказала на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. Тому просила суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Також зазначила, що на початку 2018 року відповідач поїхав на заробітки до Словаччини, після повернення з якої у березні 2020 року їхні стосунки стали ще гіршими, оскільки сварки закінчувалися її побиттям, тому між нею та відповідачем припинено шлюбні відносини, спільне господарство з відповідачем не ведуть, жодні сімейні та подружні відносини між ними відсутні, тому шлюбно-сімейні відносини між ними мають лише формальний характер, майнових спорів між ними немає. Від шлюбу мають двох спільних дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків (а. с. 13). 29 грудня 2020 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 грудня 2020 року, позивачкою усунуто ( а. с. 15). Ухвалою суду від 19 січня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25 лютого 2021 року (а. с. 21). Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити (а. с. 23). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував. Пояснив, що, повернувшись із заробітків зі Словаччини, він дізнався, що дружина йому зраджує, тому в стані сильного душевного хвилювання, в стані «афекту», побив останню. Зазначив, що шкодує про вчинені дії та у дружини прохає пробачення. Також вказав, що не хоче втрачати дружину та дітей. Строк на примирення не просив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська між [PERSON] , [INFO] , уродженим у м. Дніпропетровську, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у м. Дніпропетровську, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 350, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 вересня 2000 року (а. с. 16). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Від шлюбу мають двох спільних дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 6), та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час перебування справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Через те, що позивачка не виявила бажання змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved