Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій вказав, що спадкодавець [PERSON] проживав у [ADDRESS] . За життя він працював у радгоспі с.Щербівці і йому був виданий сертифікат на земельну частку (пай). 19 листопада 2009 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів усе своє майно дружині заявника - [PERSON] . [PERSON] був у похилому віці, хворів, потребував стороннього догляду, а тому з серпня 2010 року до дня смерті [INFO] без реєстрації проживав у їхньому будинку у [ADDRESS] . Вони здійснювали догляд за ним, провели його похорон за власний рахунок. [INFO] померла його дружина [PERSON] , після її смерті заведена спадкова справа за його заявою. Однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження на 10 годину 00 хвилин 23 жовтня 2019 року, задоволено клопотання заявника про витребування у приватного нотаріуса Новоушицького нотаріального округу Поліховської Л.В. копій спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. 08 жовтня 2019 року заінтересована особа - Новоушицька селищна рада, Хмельницької області надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та визнання заяви. Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідити та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини. 11 лютого 1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11 лютого 1990 року (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 листопада 2017 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв заявник [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за земельну ділянку. Зазначена обставина підтверджується копією спадкової справи № 126-2018 . Також суд встановив, що 19 листопада 2009 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів усе своє майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 жовтня 2011 року. Відповідно до даних довідки №542 від 23 липня 2018 року, виданої Новоушицькою селищною радою, [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . З серпня 2010 року по [INFO] [PERSON] проживав разом із ними в їхньому погосподарському номері, оскільки був людиною похилого віку, часто хворів та потребував стороннього догляду. З довідки № 541 від 23 липня 2018 року, виданої Новоушицькою селищною радою, суд встановив, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований у [ADDRESS] . За життя [PERSON] належала земельна ділянка, площею 2,74 га на території Малостружківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить копія державного акту серії ЯА № 955810. Заявнику відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON] , спадкоємцем якого за заповітом була [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із неможливістю встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повідомленням нотаріуса від 25 липня 2018 року. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, про що зазначено у відповіді приватного нотаріуса Кохан О.В. від 17 жовтня 2019 року. Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до частини десятої статті 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зі справи вбачається, і це підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , що [PERSON] дійсно з серпня 2010 року по 08 жовтня 2011 року проживав без реєстрації у домогосподарстві [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заявник з дружиною здійснювали догляд за ним, оскільки [PERSON] часто хворів. За змістом ст.1268 ЦК України причини постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вказана норма закону не передбачає. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного проживання [PERSON] із [PERSON] з жовтня 2010 року до дня смерті останнього - [INFO] у [ADDRESS] , оскільки встановлення цього факту необхідне заявнику для вирішення спадкових прав. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved