Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, яким просить про збільшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, щомісяця, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO], присудивши збільшення розміру аліментів від дня пред'явлення позову- з 27 січня 2016 року . В обґрунтування позову зазначила, що у період з 28.03.2001 року по 09.11.2010 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. В липні 2011 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Проте, відповідач надав довідку, що він офіційно працює, і рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2011 року , з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частки заробітної плати, всіх доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви , починаючи з 20.07.2011 року, щомісячно, і продовжуючи до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. Дане рішення нею не оскаржувалося . Приблизно до серпня 2012 року відповідач офіційно працював та аліменти стягувалися з нього через бухгалтерію установи з урахуванням реального розміру його заробітної плати. Потім, після звільнення з підприємства , відповідач з метою мінімізації розміру призначених до стягнення аліментів , надав державному виконавцю довідку про те, що він ніби -то працює у ФОП [PERSON] та отримує мінімальну заробітну платню. Нещодавно їй стало відомо , що відповідач як платник аліментів , з метою сплати аліментів у мінімальному розмірі умисно приховує розмір своїх реальних доходів, зокрема: особа у якої він працює , це є батько нової дружини відповідача, ніякою підприємницькою діяльністю він не займається, [PERSON] реально у нього не працює ; у жовтні 2011 року відповідач придбав ? частину квартири [ADDRESS] та в 2012-2013 році придбав дороговартісний вантажний автомобіль, який використовує для отримання необлікованого заробітку. Їй відомо, що його щомісячний дохід становить 10-14 тисяч гривень, а тому вважає, що є всі підстави для збільшення розміру аліментів з ? частки на тверду грошову суму 1000 грн. На сьогодні дитина продовжує проживати з нею, позивачем, повністю знаходиться на її утриманні, аліменти які вона отримує становлять приблизно 400 -450 грн. на місяць, що є недостатнім , оскільки у державі погіршився економічний стан, ціни виросли у 2-3 рази. Вона не в змозі забезпечити нормальне існування сина: харчування, одяг, лікування, навчання, транспортні витрати, що і змусило її звернутися до суду. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пославшись на обґрунтування, які викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, зазначив, що він з 18.06.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] У них народилась донька [PERSON], яка проживає разом з ними, та у дружини є від першого шлюбу донька [PERSON]. Вони проживають однією сім»єю та ведуть спільне господарство. Він працює водієм у ПП [PERSON] , отримує постійний дохід у розмірі 4160 ,00 грн. у квартал, з якого і сплачує аліменти на користь позивача на утримання сина , заборгованість відсутня. Додаткових джерел доходу у нього не має. Дійсно, у період другого шлюбу було придбано квартиру та автомобіль , за рахунок коштів, які бралися у позику. Після призначення аліментів на сина [PERSON], у нього народилася також і донька [PERSON] , яка знаходиться на його утриманні, його доходи суттєво не збільшилися , тому вважає, що підстави для перегляду розміру аліментів відсутні. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, з наступного. Судом встановлено, що сторони з 28 березня 2001 року перебували в зареєстрованому Новенською селищною радою міста Кіровограда шлюбі, про що зроблено було актовий запис №11. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2011 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частки заробітної плати, всіх доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви , починаючи з 20.07.2011 року, щомісячно, і продовжуючи до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] /а.с.5/. Згідно довідки про доходи, відповідач дійсно працює в ФОП [PERSON] на посаді водія транспортних засобів, отримує заробітну платню, загальна сума за період з 01.01.2015 року по 29.02.2016 року становить 21 060,00 грн. ( а.с. 25). Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків №6509 від 03.03.2016 року , [PERSON] в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року отримував доходи з таких джерел: заробітна плата ( а.с. 24). Згідно довідки начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 09.03.2016 року , станом на 04.03.2016 року заборгованість по аліментам , які стягуються із [PERSON] по рішенню Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2011 року , відсутня ( а.с. 26). В свою чергу, згідно довідки про доходи позивача [PERSON], яка працює в Обласному комунальному виробничому підприємстві «Дніпро-Кіровоград», контролером, її доходи за період з липня 2015 року по грудень 2015 року становлять 21 054, 23 грн. ( а.с. 10). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що з моменту ухвалення рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда від 30.09.2011 року про стягнення аліментів, збільшився прожитковий мінімум, син став доросліше, ціни зросли в 2-3 рази, а розмір аліментів залишився на тому ж самому рівні; вона не в змозі забезпечити нормальне існування сина: харчування, одяг, лікування, навчання, транспортні витрати, а доходи відповідача значно збільшилися , так як ним було придбано в 2011 році нерухомість, а в 2012-2013 роках вантажний автомобіль , що свідчить про те , що розмір витрат останнього зовсім не відповідає розміру його доходів . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України покладено обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених норм Закону, підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я когось із них та інші випадки, передбачені СК України. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів змінилося, що дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин позивачем, в судовому засіданні, належних та допустимих доказів про факт покращення матеріального становища [PERSON] не надано, при цьому , відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України зміни матеріального стану відповідача або погіршення здоров`я когось із них. Посилання позивача на збільшення витрат на утримання сина не є підставою для збільшення розміру аліментів на утримання дітей у розумінні ст. 192 СК України. Посилання позивача на збільшення прожиткового мінімуму з моменту ухвалення рішення суду 30.09.2011 року, також, не є підставою для задоволення позову про збільшення розміру стягнутих аліментів, виходячи з положень ст. 192 СК України. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З"ясовано, що відповідач сплачує із заробітної плати аліменти на утримання сина згідно поданих квитанцій в розмірі 400-450 грн. ( 1455 грн. х 30%= 436,50 грн.) ( а.с. 11) . Таким чином, суд приходить до висновку, що визначений за попереднім рішенням суду розмір аліментів, які стягується з відповідача, 1/ 4 частка , не суперечить діючому законодавству. Посилання позивача на те, що сину потрібно кошти на лікування, навчання також не може бути підставою для задоволення позову про збільшення розміру стягнутих аліментів, а є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат згідно ч.1 ст. 185 СК України. Посилання позивача на те, що відповідач придбав 1/2 частину нерухомого майна , транспорт також не є підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів. Зазначене рухоме та нерухоме майно придбане відповідачем в 2011 -2013 роках в другому шлюбі , та кошти , як зазначав відповідач на його придбання, брав у борг. Доказів того, що доходи відповідача становлять щомісячно 10-14 тисяч гривень , та автомобіль який був придбаний відповідачем використовується для отримання додаткового заробітку (оренда, перевезення вантажів) позивач не надала. Клопотань про витребування таких доказів щодо доходу відповідача, після роз»яснення судом наслідків не вчинення процесуальної дії не заявляла. З огляду на зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, зокрема його офіційний дохід та постійне місце роботи , наявність у нього ще однієї неповнолітньої дитини у другому шлюбі , та відсутністю доказів погіршення матеріального становища самого одержувача аліментів, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог , оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed