Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

05 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Полівської сільської ради, третя особа: Біржа нерухомості «Україна» про визнання угоди, укладеної в біржі нерухомості «Україна», дійсною. В підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 07.09.1999 року він уклав угоду договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на біржі нерухомості «Україна» з [PERSON] , яка була власником вказаного будинку з надвірними будівлями. [PERSON] виконав усі умови угоди купівлі - продажу будинку сплати кошти за будинок у розмірі 4 500,00 грн., вселився в спірний будинок з родиною, зареєструвався та проживає в ньому 20 років. Відповідачка отримала кошти згідно умов угоди, які в подальшому передала своєму племінникові [PERSON] , однак з причин які від неї не залежали, а саме через хворобу, залишилась проживати в його будинку. Той факт, що біржовий договір не є нотаріально оформленим договором, позивач дізнався лише у 2018 році. 21.09.1999 року біржовий договір було зареєстровано в Дергачівському БТІ Харківської області. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, без фіксації технічними засобами, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача Полівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. Представник третьої особи Біржа нерухомості «Україна» в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд розглядає справу відповідно до ст.247 ч.2 КПК України без фіксації судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 07.09.1999 року [PERSON] уклав угоду договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , яка була власником будинку, на товарній біржі нерухомості «Україна»., договір № Н10-109 від 07.10.1999. [PERSON] виконав усі умови угоди купівлі - продажу будинку сплати кошти за будинок у розмірі 4 500,00 грн., вселився в спірний будинок з родиною, зареєструвався та проживає в ньому 20 років. Відповідачка отримала кошти згідно умов угоди, які в подальшому передала своєму племінникові [PERSON] , однак з причин які від неї не залежали, а саме через хворобу, залишилась проживати в його будинку. Той факт, що біржовий договір не є нотаріально оформленим договором, позивач дізнався лише у 2018 році. 21.09.1999 року біржовий договір було зареєстровано в Дергачівському БТІ Харківської області. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільний кодекс 1963 року, який діяв на момент посвідчення договору купівлі-продажу у ч.1 ст.227 передбачав, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З 01.01.2004 нотаріальному посвідченню підлягають не лише договори купівлі-продажу, міни, дарування жилого будинку (як було передбачено статтями 227, 242, 244 Цивільного кодексу УРСР) у разі, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а усі договори купівлі-продажу нерухомого майна незалежно від того хто є стороною такого договору. Відповідно до ч.4 ст.656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах , (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна (статті 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 ) Нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду. Це можливо за дотримання таких вимог: сторони домовились щодо усіх істотних умов договору; така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення У разі позитивного рішення суду наступне нотаріальне посвідчення договору не потребується, в такому випадку судове рішення має „компенсаторне" значення. Згідно ст. 15 Закону України „Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація на Біржі нерухомості «Україна» права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. Відповідно до ст. 210 ЦК України в її редакції 2004 року, діючої на час розгляду судом вказаного спору, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, передбачених законом, є вчиненим з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved