Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

05.05.2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 16 вересня 2011 року перебуває у шлюбі з відповідачем, але сімейне життя з відповідачем змінилися, різні погляди на питання життя та побуту і відсутнє порозуміння одне одного, відповідач не приділяє уваги вихованню дитини, а тому вимушена ставити питання про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO], який народився під час шлюбу і перебуває на її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% від прожиткового мінімуму на дитину, встановленого законодавством для відповідного віку дитини та стягнути судові витрати на її користь. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримує у повному обсязі і прохає позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому є підстави для розгляду справи в його відсутність. Суд вислухав пояснення позивачки, проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованого 16 вересня 2011 року виконкомом Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми, актовий запис №69 ( а.с. 5), від шлюбу є неповнолітній син: [PERSON], [INFO], якої відповідач є батьком (а.с. 4). В судовому засіданні встановлено, що подружжя не підтримують шлюбні відносини, тому подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім"ї, і шлюб доцільно розірвати. Згідно ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За даних обставин суд вважає необхідним розірвати шлюб між подружжям. Судом встановлено, що неповнолітній син проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні, що не заперечує і сам відповідач. Стаття 180 СК України передбачає що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 1 ст. 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналізуючи зібрані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частині від усіх видів заробітку слід частково задовольнити, враховуючи те, що одна дитина, відповідач працює і його заробіток невеликий, та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частині від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, встановленого для відповідного віку. Згідно ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн. - судового збору на користь позивачки і в розмірі 243,60 грн. у доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved