Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У травні 2016 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів. Ухвалою судді [PERSON]. від 04.07.2016 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 13.04.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [PERSON] , про визнання окремої частини правочину недійсною та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв`язку із звільненням судді [PERSON]. у відставку та передано для розгляду судді Малинникову О.Ф. У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 24.05.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом. Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року. У зв`язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 14 травня 2014 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено письмовий договір позики грошових коштів, на безвідсотковій основі в розмірі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США, що на день укладання договору позики складало 990 250,00(дев`ятсот дев`яносто тисяч двісті п`ятдесят) гривень. Сума позики була отримана Відповідачем у повному обсязі до моменту підписання договору. Відповідно до умов договору позики, п.1 відповідач 1 зобов`язався повернути позику до 01 грудня 2014 року, п закінчені цього строку відповідачі суми позики не повернули, та ухиляються від її повернення до цього часу. В ході розгляду справи позивачами було збільшено позовні вимоги, так позивачі просять стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 3741525,55 грн. Та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів судовий збір в сумі 6890 грн. 28.12.2016 року відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов, в якому він просив визнати недійсним п. 4 Договору позики, оскільки він не відповідає вимогам законодавства, а грошові кошти повинні бути повернуті в у розмірі 990250 грн., а не в іншому, а також просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В зустрічному позові просив відмовити. У судовому засіданні представник відповідачів просив у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до посвідченого приватним нотаріусом договору позики № 804 від 14.05.14р. [PERSON] уклала та підписала договір, а її чоловік - [PERSON] надав свою згоду на укладення та підписання дружиною договору позики, про що вказано у п. 9 Договору позики. Подружжя Позивачів надали свої спільні грошові кошти в позику подружжю Відповідачів, оскільки були давно знайомі та довіряли порядності останніх. [PERSON] попросив позичити йому та його дружині [PERSON] 85 000,00 тисяч доларів США для розширення й розвитку бізнесу відповідачів (компанія STELLADOMINIK S.R.L.). У відповідності до умов п. 1. Договору, позики Відповідач 1 зобов`язався повернути позику до 01 грудня 2014 року.По закінченні зазначеного строку Відповідачі суми позики Позивачам не повернули, ухиляються вони від її повернення й до цього часу. 08 лютого 2016 року Відповідачі отримали рекомендований лист із вимогою Позивачів про повернення суми позики, однак ця вимога Позивачів про повернення боргу залишилась без відповіді. 23 березня 2016 року Позивачі вирішили звернутися за виконавчим написом до нотаріуса. Позивачам стало відомо, що напередодні отримання позики, а саме у період з лютого 2013 року до жовтня 2014 року Господарським судом міста Києва слухалось декілька справ проти компанії STELLADOMINIK S.R.L. про стягнення заборгованості у значних сумах: 85 000,00 доларів США та 30 000,00 доларів США, та на даний час ці судові рішення набули законної сили й очікують виконання.Таким чином, Позивачам стало зрозуміло, що Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не мають наміру повертати позичені кошти, оскільки їх матеріальний стан не відповідає дійсності. 16 травня 2016 року Позивачі звернулися до Шевченківського районного управління Національної поліції в м. Києві із заявою повідомленням про кримінальне правопорушення за ст. 190 КК України, вчинене Відповідачами. Також суд вважає за необхідне відмовити в задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [PERSON] , про визнання окремої частини правочину недійсною, з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконав то воно підлягає негайному виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором. Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2). Відповідно до ст. 65 СК України та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. (далі - Постанова № 11. від 21.12.2007 р.), при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби. Як вже закачалося вище, Відповідач 2 надала свою письмову згоду на отримання Відповідачем 1 грошових коштів, тому є всі підстави вважати, що грошові кошти були отримані одним із подружжя ( [PERSON] ) в інтересах сім`ї, а не для власних, особистих, потреб. Вказана позиція висловлена в правових висновках Верховного Суду України, в постанові від 20 лютого 2013р. по справі № б-1бЗцс12, щодо наявності відповідних доказів на підтвердження витрачання отриманих грошових коштів в інтересах сім`ї, а також на надання у письмовій формі згоди на укладення договору ПОЗИКИ: «Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби (ч, 2 ст. 73 СК України). У процесі розгляду спору факт використання одержаного за договором на потреби сім"ї підлягає доказуванню зацікавленою стороною, а наявність наданої в письмовій формі згоди другого з подружжя - з`ясуванню судом (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 р. у справі №6-163цс12).» В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язання за договором позики №803 від 14.05.2014р. у відповідачів перед позивачами виникла заборгованість в розмірі 3741525,55грн., що складається з: 2275450,00 грн. - основний борг, 1268017,89 грн. - пеня, 198057,66 грн. - 3 %річних, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З огляду на задоволення позовних вимог, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивачів сплачену суму судового збору, в розмірі грн. 6890грн. 00 коп. У задоволені зустрічного позову необхідно відмовити, оскільки п. 4 Договору позики повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню також і вимога про стягнення судового збору.

Outcome: approved