Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

в жовтні 2019 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 22 678,71 грн., а також 1921 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 29.11.2015 року о 00 год. 11 хв. на вул. С. Петлюри в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen» державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля марки «Skoda» державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2017 року встановлено в діях [PERSON] наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення. На час дорожньо-транспортної пригоди, водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку із чим власник автомобіля марки «Skoda», д.н. [NUMBER] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі наказу № 0129-С від 21.12.2016 року потерпілому здійснено страхову виплату у розмірі 22 128,71 грн., також позивачем понесено витрати у зв`язку із складенням звіту про визначення вартості матеріального збитку та залученням аварійного комісара у розмірі 550 грн. За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача 22 678,71 грн., а також 1 921 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 листопада 2016 року о 00 год. 11 хв. по вул. С. Петлюри в м. Києві, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» державний номер [NUMBER] , порушив п. 13.1, п. 12.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості та безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Skoda» державний номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, після чого покинув місце пригоди. Дії [PERSON] кваліфіковано за ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, наявність винних дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 29.11.2016 року, внаслідок якої було пошкоджено вказані вище транспортні засоби, є доведеною. Власником транспортного засобу марки Skoda» державний номер [NUMBER] , є [PERSON] , яким 06.12.2016 року звернулась із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 0129-С від 21.12.2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки Skoda» державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29.11.2016 року, складає 25 033,56 грн. У зв`язку із складенням звіту з визначення вартості матеріального збитку та залучення аварійного комісара, МТСБУ понесено витрати у розмірі 550 грн., що стверджується платіжним дорученням № 550 від 18.01.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Завдана шкода особисто особою, винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON] , відшкодована не була. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до п.п. " а " п. 41. 1 ст. 41 зазначеного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторним (транспортним) страховим бюро України прийнято рішення (Наказ № 7647 від 17.08.2017 року) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та здійснено виплату суми страхового відшкодування у розмірі 22 128,71 грн. на користь [PERSON] , що стверджується платіжним дорученням № 1236414 від 18.08.2017 року. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілому відшкодована матеріальна шкода, у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до [PERSON] в розмірі понесених витрат, що складає 22 128,71 грн. і є сумою виплаченого страхового відшкодування на користь потерпілого [PERSON] у розмірі 22 128,71 грн., та витратами, понесеними у зв`язку із залученням аварійного комісара та складенням звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі, завданого [PERSON] , як власнику колісного транспортного засобу, у розмірі 550 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved