Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди та витребування майна з чужого незаконного володіння. Посилався на те, що 26.07.2013 року між банком та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення, площею 2 кв.м., відповідно до якого відповідач передала, а банк прийняв у строкове платне користування предмет оренди, що знаходиться за адресою м.Чернівці вул.Руська, 185-Б, зупинка «Фастівська» з метою розміщення банкомату АТ «Імексбанк», інвентарний номер 031809, вартістю 71916 грн. 00 коп. Факт передачі зазначеного приміщення в оренду банку підтверджується актом приймання та передачі обєкта оренди від 26.07.2013 року. Строк дії договору визначено з 26.07.2013 року до 25.06.2016 року. Однак, 02.06.2015 року в газеті голос України було опубліковано повідомлення про відкликання банківської ліцензії АТ «Імексбанк», ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду. В подальшому, 20.10.2015 року та 18.11.2015 року при намірі здійснити інвентаризацію майна, що належить АТ «Імексбанк», розташованого в орендованому приміщенні за адресою м.Чернівці вул.Руська, 185Б, тр. Зупинка «Фастівська», представниками банку було зафіксовано факт блокування орендодавцем доступу до орендованого приміщення та банкомату банку. 19.02.2016 року представник банку звернувся до ГУНП в Чернівецькій області з заявою про факт зникнення банкомату. 28.03.2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, відомості по якій було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016260020000508 від 06.04.2016 року за ознаками, кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України за фактом того, що під час проведення інвентаризації уповноваженою особою 19.02.2016 року було виявлено факт відсутності банкомату за адресою м. Чернівці вул. Руська, 185Б, тролейбусна зупинка «Фастівська». У наданих інспектору поясненнях [PERSON] пояснила, що демонтувала та вивезла з орендованого приміщення банкомат, який належить АТ «Імексбанк» у звязку з наявністю заборгованості по орендній платі. Добровільно повернути майно банку відповідач відмовляється. Просив розірвати договір оренди №26-07/13 від 26.07.2013 року, укладений між АТ «Імексбанк» та [PERSON], відповідно до якого з метою розміщення банкомату АТ «Імексбанк»було передано нежитлове приміщення площею 2 кв.м., розташоване за адресою м.Чернівці вул.Руська, 185 Б, тролейбусна зупинка «Фастівська». Також просив витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та передати банку банкомат ProCash 2050xe з касетами, загальною вартістю 71916 гривень та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Імексбанк». У поданій заяві [PERSON] посилалась на те, що орендар свої обовязки по сплаті орендної плати за договором оренди не виконував, у звязку з чим нею 19.06.2015 року на адресу банку було надіслано претензію щодо належного виконання умов договору, яку банком було отримано 23.06.2015 року, проте проігноровано. В подальшому, у звязку з систематичною несплатою орендної плати 30.09.2015 року вона надіслала банку повідомлення про відмову від договору оренди №26-07/13 від 26.07.2013 року. Тому вважає договір оренди розірваним на підставі ст. 782 ЦК України з моменту одержання банком повідомлення про відмову від договору, тобто з 13.10.2015 року. На момент розірвання договору оренди у ПАТ «Імексбанк» наявна заборгованість по орендній платі в розмірі 6000 гривень, яка на даний час не погашена. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми становить 7561 грн. 67 коп. Також [PERSON] вказувала на те, що у звязку з тим, що банк не забрав банкомат вона передала його на зберігання ПП [PERSON] Згідно умов договору зберігання оплата за зберігання становить 1450 гривень. На даний час понесені витрати за зберігання банкомату у розмірі 29000 гривень. Просила стягнути з ПАТ «Імексбанк» на її користь суму боргу у сумі 36561 грн. 67 коп. Ухвалою суду від 15.08.2017 року зазначені позови були обєднані в одне провадження. Представник позивача у судовому засіданні первісний позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Пояснив, що працівники банку у жовтні 2015 року звертались до [PERSON] з вимогою про повернення банкомату, проте остання не надала їм доступу до орендованого приміщення. На даний час банкомат не повернуто. Просив позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву представник не визнав та пояснив, що відповідач не мала права розпоряджатися належним банку банкоматом та зобовязана його повернути згідно акту. Представник відповідача у судовому засіданні первісний позов не визнав з підстав, викладених у поданій до суду зустрічній позовній заяві. Зустрічну позовну заяву підтримав, вказував на те, що банк не виконував умови договору оренди, у звязку з чим відповідач змушена була розірвати договір оренди та передати банкомат на зберігання. Просив зустрічну позовну заяву задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 26.07.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір оренди №2607/13. Відповідно до умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально-визначене майно частину нежитлового приміщення, площею 2 кв.м., розташоване за адресою м. Чернівці, вул. Руська, тролейбусна зупинка «Фастівська», що є власністю орендодавця. (а.с.13-15). Майно передається в оренду з метою розміщення банкомату АТ «Імексбанк». Орендар вступає у строкове платне користування майном з моменту підписання акту приймання-передачі. У разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю (Розділ 2 Договору). Орендна плата за користування приміщенням становить 600 гривень на місяць (п.3.1. Договору). Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців з 26.07.2013 року до 25.06.2016 року (п.10.1 Договору). 26.07.2013 року сторонами було складено акт приймання-передачі зазначеного вище орендованого майна (а.с.16). В подальшому, представниками банку в орендованому майні було влаштовано банкомат АТ «Імексбанк» ProCash 2050xe з кассетами, інвентарний номер 031809, оціночною вартістю 71916 грн. 00 коп. (а.с.7). 29.05.2015 року у звязку з відкликанням банківської ліцензії Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в газеті «Голос України» було повідомлено, що відповідно до постанови Правління НБУ №330 від 21.05.2015 року про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» розпочато процедуру ліквідації банку та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку (а.с.8). Зазначена інформація є загальновідомою та розміщена в засобах масової інформації та в мережі інтернет. За змістом ст. ст. 11, 629 ЦК Українидоговір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. ст. 525, 526 ЦК України). Проаналізувавши положення договору оренди від 26.07.2013 року, зокрема щодо його субєктного складу, суд приходить до висновку, що в даному випадку між сторонами склались цивільно-правові відносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Зокрема, у даному випадку підлягають застосуванню положення глави 58 Кодексу. Так, у відповідності до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Підстави припинення, розірвання договору найму визначені положеннями ст.ст.781, 782, 783, 784 ЦК України. Враховуючи особливість правовідносин, які склались між сторонами, суд вважає за необхідне розглянути доцільність застосування кожної із зазначених статей з метою обґрунтованого вирішення спору, який виник між сторонами. Так, положення ст.781 Кодексу у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки як орендар, так і орендодавець до закінчення терміну дії договору звертались до протилежної сторони з заявами про розірвання договору оренди. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Норми статей 782, 783, 784 Кодексу розрізняють підстави розірвання договору найму на вимогу наймодавця та наймача. Як вбачається з листа-відповіді [PERSON] на пропозицію Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» щодо розірвання спірного договору оренди №3947 від 21.06.2016 року, остання повідомила, що 19.06.2015 року нею на адресу банку у звязку з неналежним виконанням умов договору було надіслано вимогу про розірвання договору оренди та акт прийому-передачі орендованого майна (а.с.106). Зазначені документи були отримані банком 03.08.2015 року, однак жодної відповіді відповідачу надано не було. Таким чином, у даному випадку першою з ініціативою розірвати договір оренди виступила [PERSON] В подальшому, 30.09.2015 року [PERSON] у звязку з не сплатою орендної плати протягом трьох місяців підряд надіслала банку повідомлення про відмову від договору оренди №26-07/13 від 26.07.2013 року, у звязку з чим вважає договір оренди розірваним на підставі ст. 782 ЦК України з моменту одержання банком повідомлення про відмову від договору, тобто з 13.10.2015 року. За змістом ст. 782 Кодексу наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Отже, відповідач скористалася своїм правом на відмову від договору оренди, і такий, в силу положень ч. 2 ст. 782 ЦК України, є розірваним, а тому позовна вимога ПАТ «Імексбанк» про розірвання договору оренди №26-07/13 від 26.07.2013 року є зайвою. Щодо позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ст.387 ЦК України власник має витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При вирішенні спорів про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до статті 387 ЦК України необхідно встановити, чи перебувало майно у власності особи, вибуло спірне майно з володіння власника, яким чином особа заволоділа спірним майном. Отже, за змістом ст. 387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна. Крім того, відповідне майно має бути індивідуально визначеним і на момент розгляду справи фактично знаходитися у незаконному володінні особи, до якої пред'явлено вимогу. Як було встановлено судом, банкомат АТ «Імексбанк» ProCash 2050xe з кассетами, інвентарний номер 031809, оціночною вартістю 71916 грн. 00 коп. належить на праві власності ПАТ «Імексбанк», що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів, інвентаризаційним описом активів у відділеннях №356, №358, №422, №459 (а.с.71-91). Зазначене рухоме майно було розміщено банком в орендованому приміщенні, площею 2 кв.м., що розташоване за адресою м. Чернівці, вул. Руська, тр. Зупинка «Фастівська», що є власністю орендодавця. Вказана обставина підтверджується копією договору оренди від 26.07.2013 року та акту прийому-передачі(а.с.13-16). В подальшому, як було встановлено судом відповідач скористалася своїм правом на відмову від договору оренди, і такий, в силу положень ч. 2 ст. 782 ЦК України, з 13.10.2015 року є розірваним. Як видно з умов договору оренди, погоджених сторонами, у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обовязок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (п.2.3, 2.4 Договору). Порядок повернення майна орендарю після припинення дії договору оренди умовами договору не визначено. 20.10.2015 року представниками банку була здійснена спроба перевірки наявності майна, що було розташовано в орендованому приміщенні, однак орендодавець відмовила їм у доступі до приміщення (а.с.46-48). 19.02.2016 року представником банку було виявлено відсутність банкомату за адресою м.Чернівці вул.Руська, 185Б, після чого за заявою уповноваженої особи було зареєстровано кримінальне провадження. Розглядаючи наведені доводи, суд звертає увагу на те, що принцип непорушності права власності гарантований Конституцією України та узгоджується з Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практиктою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Твердження представника відповідача щодо безпідставності заявлених позовних вимог з огляду на те, що [PERSON] передала спірне майно на зберігання іншій особі, про що між ними 14.10.2015 року було укладено договір, суд відхиляє та зауважує, що остання, не будучи власником спірного майна, не мала права розпоряджатись ним. Окрім того, суд враховує, що ПАТ «Імексбанк» не є стороною договору зберігання та зберігав банкомат в орендованій частині приміщення [PERSON], а тому саме остання після припинення договірних відносин з позивачем зобовязана була повернути майно власнику. Доказів того, що за договором зберігання від 14.10.2015 року було передано на зберігання саме банкомат, який належить позивачу, у суду не має, оскільки представникам ПАТ «Імексбанк» не було надано можливості оглянути банкомат та пересвідчитись у тому, що на зберіганні у ПП [PERSON] перебуває саме їх майно. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Розглядаючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне. Так, у поданій до суду зустрічній позовній заяві [PERSON] вказувала на те, що на момент розірвання договору оренди у ПАТ «Імексбанк» наявна заборгованість по орендній платі в розмірі 6000 гривень, яка на даний час не погашена. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми становить 7561 грн. 67 коп. Представник банку у судовому засіданні пояснив, що на даний час дійсно існує заборгованість по орендній платі у розмірі близько чотирьох тисяч гривень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, відповідачем не було надано суду детального щомісячного розрахунку заборгованості по орендній платі із зазначенням її початкового та кінцевого строку. Також [PERSON] вказувала на те, що 14.10.2015 року між нею та ПП. [PERSON] було укладено договір зберігання спірного банкомату, у відповідності до якого вона передала його останньому на зберігання. Згідно умов договору зберігання оплата за зберігання становить 1450 гривень. На даний час понесені витрати за зберігання банкомату у розмірі 29000 гривень. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] понесла витрати за зберігання банкомату у розмірі 29000 гривень, з урахуванням того, що [PERSON] є приватним підприємцем, суду надано не було. Долучена до матеріалів справи довідка від 27.06.2017 року не є розрахунковим документом, а тому не може бути прийнята до уваги судом. Суд також враховує, що зазначений договір було укладено відповідачем самовільно без погодження з ПАТ "Імексбанк. Окрім зазначеного, судом було встановлено, що постановою правління Національного банку України №50 від 26.01.2015 року Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Того ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк». Зазначені обставини є загальновідомими, а тому суд на підставі ст.61 ЦПК України визнає їх такими, що не підлягають доказуванню. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Поняття «неплатоспроможний банк» наведено у п.8 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якого неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність". Отже, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» є неплатоспроможним банком. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Згідно ч.2 ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Положення вказаного Закону є спеціальними відносно інших законодавчих актів України, а тому саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №6-2001цс15 від 20.01.2016 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Таким чином, у даному випадку задоволення вимог кредиторів ПАТ «Імексбанк» можливе лише у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, проаналізувавши надані сторонами докази, з урахуванням принципу диспозитивності, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: partial