Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду із вищевказаною позовною заявою, в якій зазначає, що він з відповідачкою [PERSON] перебували у шлюбі з січня 1973 року, який було розірвано 30 серпня 2016 року Згурівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану, про що складено актовий запис № 14. Фактично сімейно-шлюбні стосунки та ведення спільного господарства сторони припинили більше п"яти років тому. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дочок. В період шлюбу у 1976 році сторони за спільні кошти побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Вищевказаний житловий будинок є об"єктом спільної сумісної власності подружжя. На даний час сторони не домовились про порядок поділу будинку. Відповідачка вигнала позивача з будинку, перешкоджає йому в користуванні та проживанні в будинку, у зв"язку з чим позивач змушений винаймати житло. Вартість будинку оцінена в 125455,00 гривень. Згоди на добровільний поділ вищевказаного майна між сторонами досягнуто не було, а тому позивач [PERSON] просить суд: 1.Поділити житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та виділити йому в натурі у власність кімнату 1-5 розміром 12,3 кв.м, кімнату 1-2 розміром 7,1 кв.м, гараж «Г» розміром 17,00 кв.м, сарай «Д» розміром 39,6 кв.м згідно з планом забудови. 2.Виділити [PERSON] в натурі у власність кімнату 1-4 розміром 9,4 кв.м, кімнату 1-3 розміром 19,3 кв.м, погріб з шиєю «Б» розміром 14,4 кв.м, сарай «В» розміром 5,9 кв.м, вбиральню «Е» розміром 1,1 кв.м згідно з планом забудови. 3.У спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити прибудову «а» розміром 12,3 кв.м, ганок «1» розміром 3,7 кв.м, колонку «К», огорожу «№2», ворота з хвірткою «№3» та огорожу «№4». 4.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та держави судовий збір по 627 (шістсот двадцять сім) гривень 28 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задоволити. Додатково пояснили, що житловий будинок набутий у власність сторонами в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а тому вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, частки у спільному майні є рівними. Сторона позивача визначила найбільш прийнятний варіант поділу спільного будинку. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Визнала, що спірний житловий будинок був набутий у власність у період їх перебування з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Після того, як сторони вирішили роз'їхатись та більше не проживати разом, вони домовились поділити спільне майно подружжя наступним чином. Відповідачці залишається будинок, а позивач переїздить до іншого місця проживання. Як свою частку в спільному майні подружжя, позивач забрав сільськогосподарську технічку та інше майно. Документально такий розподіл майна сторони не оформлювали. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS], житловий будинок побудований у 1976 році, що встановлено з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.8-12). Позивач зареєстрований та проживає в житловому будинку по [ADDRESS] (довідка Усівської сільської ради - а.с.13). Житловий будинок розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, розташованій по [ADDRESS], яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що встановлено з копії державного акту (а.с.14-15), копії інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20-21). Позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га, яка розташована по [ADDRESS] (копія державного акту на право власності на земельну ділянку - а.с.18-19). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 січня 1973 року, який було розірвано 30 серпня 2016 року, що встановлено з копії відмітки в паспорті про реєстрацію шлюбу та його розірвання (а.с.5), копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7). Відповідачка [PERSON] не допускає позивача [PERSON] до житлового будинку, власником якого є позивач, по даному факту позивач звертався до правоохоронних органів, що встановлено з копії акту обстеження (а.с.16), копії письмового повідомлення Згурівського відділення поліції (а.с.17). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року визначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване нерухоме майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). В силу ч. 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» 21.12.2007 року N 11 передбачено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 2 ЗУ «Про судовий збір» платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS]. Житловий будинок побудований позивачем у 1976 році. Право власності на житловий будинок набуте позивачем з моменту завершення його будівництва в порядку, передбаченому законодавством чинним на час побудови житлового будинку. Вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], оскільки набутий у власність в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Сторони уклали шлюб 16 січня 1973 року. Шлюб розірвано 30 серпня 2016 року. Розірвання шлюбу не припиняє режиму спільного майна подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Вирішуючи питання про розподіл спільного майна подружжя - житлового будинку, суд виходить з принципу рівності часток співвласників. Судом не встановлено наявність домовленості сторін про відступ від принципу рівності часток або укладення договору про розподіл майна. Суд вважає прийнятним варіант розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд запропонований позивачем. За такого варіанту розподілу кожній із сторін виділяється в натурі у власність по дві кімнати в житловому будинку, а прибудова та ганок залишаються в їх спільному користуванні. При розподілі господарських будівель та споруд враховано їх цільове призначення та потреба у користуванні ними кожною із сторін. Так, позивачу виділяється гараж та один з сараїв. В свою чергу, відповідачці погріб з шиєю, сарай та вбиральня. В спільному користуванні сторін залишаються колонка, огорожі та ворота з хвірткою. Відповідачка [PERSON] свій варіант розподілу суду не запропонувала, щодо варіанту визначеного позивачем заперечувала. На думку суду, визначений позивачем варіант розподілу найбільш наближений до засад рівності часток подружжя, а тому саме такий варіант приймається судом. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір. Крім того, враховуючи те, що судом ухвалено рішення на користь відповідачки про виділення її частки у спільному майні подружжя, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь держави судовий збір, визначений пропорційно до вартості присуджено відповідачці майна.

Outcome: approved