Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

18 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив у ході судового розгляду, посилаючись на ст. 1176 ЦК України, Закон України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", просив стягнути на його користь з Державного бюджету України 19 880, 90 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, яка підлягає списанню Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Вимоги обґрунтовані тим, що 13 вересня 2012 року відносно нього слідчим СВ Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, якого він не вчиняв, і з того часу перебував під слідством та судом до постановлення судом виправдувального вироку 31жовтня 2013 року, який Ухвалою апеляційного суду від 23 січня 2014 р. залишено без змін. Вирок суду першої інстанції набрав законної сили 23 січня 2014 р. Унаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного пред'явлення обвинувачення, йому було завдано моральну шкоду, розмір грошової компенсації якої він оцінює в 19880,90 грн. Позивач та його представник в судовому зсіданні уточнений позов підтримали з викладених у позові підстав. Представник Прокуратури в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вважала позовні вимоги необґрунтованими з тих підстав, що позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди. Відповідач ДКСУ явку представника не забезпечив, повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Третя особа явку представника не забезпечила, повідомлена належним чином, у поданій заяві від 13.010.2015 просила справу розглянути за відсутності її представника, за змістом наданого письмового відгуку з розрахунку заявлених первинних позовних вимог позивача про стягнення 50 000 грн. моральної шкоди вважала, що відсутні підстави для задоволення позову у вказаному розмірі, виходячи з розумності, виваженості та справедливості такого відшкодування /ас. 41/. Допитаний судом свідок [PERSON] показала, що є дружиною позивача і на її очах відбувалися переживання та моральні страждання чоловіка. Щоразу, коли його викликали до правоохоронних органів, він та члени сім'ї хвилювались, що він може не повернутись додому, а буде взятий під варту за вчинення злочину, у вчиненні якого він не винен. Коли відбулася дорожньо - транспортна пригода, то спочатку працівники ДАІ написали в газеті статтю про героїчний вчинок її чоловіка, а потім слідство порушило проти нього кримінальну справу. На переконання свідка, [PERSON] зазнав значних моральних страждань поки перебував під кримінальним переслідуванням. Заслухавши учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, та вбачається із матеріалів справи, 13 вересня 2012 року постановою слідчим СВ Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області Циганенком В.Б. було порушено кримінальну справу №12090085 стосовно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України / копія ас.14/. Вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2013 року [PERSON] було виправдано за відсутністю в діях складу злочину /копія ас.3-8/. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2014 року вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2013 року залишено без змін / копія ас.9-11/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2014 року залишено без змін. / копія ас. 12-13/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із цивільних правовідносин. Згідно з ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що у разі постановлення виправдувального вироку суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а також незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", ";Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Відповідно до п. 5 ст. 3 вказаного Закону громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі ст. 13 цього ж Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У той же час, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, з урахуванням того, що первісні оперативно-розшукові заходи стосовно позивача були вжиті 13 вересня 2013 року, слід вважати, що під слідством і судом він перебував з 13 вересня 2012 року до 23 січня 2014 року, тобто 16 місяців і 10 днів. В цей період відносно позивача були незаконно проведені слідчі дії, які пов'язані з невиправданим втручанням в його особисте життя, відносно позивача незаконно було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 286 КК України, незаконно пред'явлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує наступне. Виходячи з мінімального розміру заробітної плати, який на час звернення позивача до суду і на даний час становить 1218 грн. на місяць, враховуючи, що [PERSON] перебував під судом і слідством 16 місяців 10 днів, мінімальна сума відшкодування позивачеві моральної шкоди становить 19880,90 грн. (16 міс. х 1218 грн. = 19488 грн.; 10 днів х 39,29 грн. = 392,90 грн.; 19488 грн. + 392,90 грн. = 19880,90 грн.). Враховуючи наведе, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд не враховує доводи відповідача, викладені у запереченні, оскільки не надано суду належних і допустимих доказів у спростування позовних вимог, чим не виконано вимоги ст.ст.10,58 - 59 ЦПК України. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України "Про судовий збір": віднести на рахунок держави.

Outcome: approved