Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, про що надала суду письмову заяву, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання надіслав письмову заяву, в якій повністю визнав позов та клопотав про розгляд справи без його участі. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, у зв'язку із чим у відповідності до ст..197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши та проаналізуваши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так, зі свідоцтва про народження неповнолітньої [PERSON] серія [NUMBER] вбачається, що сторони по справі є її батьками. Дитина проживає спільно з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою сільської ради №87 від 18.01.2016 року. Відповідно до статей 180-183 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 цього ж Кодексу суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, і зобов'язаний її утримувати до досягнення повноліття, працює вчителем у Великоцепцевицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, не має інших утриманців, а також відсутні обставини, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свій обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо, у добровільному порядку [PERSON] коштів на утримання дитини не надає, і будь-яких домовленостей між сторонами з цього приводу не досягнуто, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції "Про права дитини" незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір аліментів - 1/3 частина всіх видів доходу відповідача щомісячно, є достатнім для забезпечення невідкладних потреб дітей, їх харчування, навчання, лікування, оздоровлення, придбання одягу, інших необхідних матеріалів. Виходячи із взаємного обов'язку батьків утримувати дитину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у вказаному розмірі, який не є завищеним, з урахуванням віку неповнолітньої дитини, її потреб, та таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру, відповідає засадам розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровим чоловіком і може працювати та виконувати обов"язок по утриманні своїх дітей та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес дитини та її розвиток. Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач не надав. Враховуючи викладене,

Outcome: approved