Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

24.02.2020 позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в особі адвоката Гірчак А.М. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму в якості страхового відшкодування у розмірі 43073,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та «Представництво «Євромедекс Франс» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 102896, предметом якого є страхування автомобіля «SKODA Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 13.02.2016 у м. Харків, вул. Ак. Павлова, 32 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «SKODA Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER] . під керуванням [PERSON] . Постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. 13.02.2016 до позивача звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 43073,00 грн. 24.07.2018 на адресу відповідача було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, однак зазначену вимогу було повністю проігноровано та жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача не було здійснено. Станом на 26.12.2019 суму страхового відшкодування відповідачем не погашено, у зв`язку з чим представник позивача був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Гірчак А.М., у якому представник просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання, призначене на 31.03.2020 відповідач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів за місцем реєстрації. В дане судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 17.04.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 13.02.2016 близько 12.35 год. в м.Харкові на перехресті вул..Ак.Павлова та вул..Тепличної ,водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] , рухався по другорядній дорозі, та не надав переваги транспортному засобу SKODA Fabia д.н.з. [NUMBER] , проігнорувавши знак 2.1 «Уступити дорогу», внаслідок чого здійснив зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та спричинено матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м.Харкова від 24.03.2016 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. 00 коп. та стягнуто судовий збір. Постанова набула чинності 05.04.2016. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 171;Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України. Також судом встановлено, в результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , який на момент ДТП був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до договору добровільного страхування АМ №102896 від 23.11.2015. 13.02.2016 року потерпіла [PERSON] звернулась до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку. Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Приватне акціонерне товариство «СК «ПЗУ Україна» на виконання умов договору добровільного страхування АМ №102896 від 23.11.2015, на підставі страхового акта №UA2016021300007/L01/01 від 24.03.2016 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 43073,00 грн. Доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно є необґрунтованою, відповідачем не надано та матеріалами справи не підтверджено. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказана норма закону кореспондується із положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс13. Будь-яка інформація стосовно того, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія транспортного засобу, на момент ДТП була застрахована у суду відсутня. 24.07.2018 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було направлено претензію щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП на адресу [PERSON] , але сума відшкодування сплачена не була. Доказів сплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування матеріали справи не містять, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за використану електроенергію є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №38786 від 17.01.2020. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved