Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності, шляхом зобов"язати [PERSON] демонтувати та повернути самовільно встановлений паркан [PERSON] ; зобов"язати [PERSON] знести будівлю (времянку), яка знаходиться на межі ділянок [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що він є власником земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0268 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5610100000:01:025:0097. По сусідству з ним, у житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , паралельна вулиця, проживає відповідач [PERSON] . Між ними впродовж декілька років виникають конфлікти стосовно користування земельними ділянками на яких розташовані їхні будинки, а саме щодо користування меж земельних ділянок. Відповідач звів свій паркан з його металевих щитів, захопивши при цьому 1,5 метрів в ширину і 10 метрів у довжину його земельної ділянки. З приводу даного конфлікту позивач неодноразово звертався до поліції. Відповідач своїми діями перешкоджає йому у здійсненні своїх прав користування земельною ділянкою, внаслідок чого він змушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 18.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, із зазначених у позові підстав, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позов відповідачем суду не подано. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №054392 від 18 липня 2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0268 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5610100000:01:025:0097. По сусідству в будинку за адресою [ADDRESS] , проживає відповідач [PERSON] . Згідно листа №15210/200/01-19 від 03.10.2019 року Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області вбачається, що згідно облікових даних [PERSON] неодноразово звертався на лінію 102 з приводу конфлікту з сусідом [PERSON] , щодо самовільного переміщення меж земельної ділянки. Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлюється, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме припинення дії, яка порушує право. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд має право захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений угодою або законом. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.Право власності є непорушним. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ст. 373 ЦК України). Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно з положеннями статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Таким чином, оскільки позивач є власником земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0268 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5610100000:01:025:0097, а відповідач, своїми діями, порушує його права, як власника земельної ділянки, а саме: самовільно встановив паркан в порушення меж земельної ділянки, кадастровий номер 5610100000:01:025:0097, тому існують перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просив суд зобов"язати [PERSON] знести будівлю (времянку), яка знаходиться на межі ділянок [PERSON] та [PERSON] , однак в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилався під час звернення до суду із даним позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial