Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Краматорської райдержадміністрації, Органу опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 квітня 2004 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . Діти народилися хворобливими та відповідачу це не подобалося. 30 листопада 2005 року шлюб між нею і [PERSON] був розірваний і він поїхав проживати в Слов`янський район. З відповідача було стягнуто в 2005 році аліменти на утримання дочок в розмірі 1/3 частини всіх його доходів. [PERSON] з моменту народження дітей і по сьогоднішній день до них не проявляє ніяких батьківських почуттів, вихованням не займається, не спілкується з ними. Після того як вони припинили жити разом і відповідач поїхав в с. Рай- Олександрівка, він взагалі перестав цікавитися доньками, відвідувати їх та надавати матеріальну допомогу на їх утримання. В даний час [PERSON] не працює, кілька разів платив аліменти по 100-200 грн. Зараз по аліментах у період з 04 листопада 2005 року по 31 серпня 2021 року включно у нього утворилася заборгованість в сумі 211089,50 грн. Коли вона звернулася до відповідача та попросила його погасити заборгованість по аліментах він сказав, що грошей у нього немає і діти йому не потрібні. Просить суд винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] і [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 17 листопада 2021 року до суду надала Заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності та задовольнити позовні вимоги (а.с. 55). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 10 листопада 2021 року до суду надав Заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позовні вимоги не визнає (а.с. 52). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Краматорської райдержадміністрації, до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради, заступник міського голови Катальникова О., до судового засідання не з`явилася. 11 жовтня 2021 року представник надала до суду Заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 30). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Краматорської райдержадміністрації, Органу опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав, не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження (а.с.6). Відповідно до Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 27 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Зі Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 27 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Зі Свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] , виданого 30 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, вбачається, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний Актовий запис № 805 від 30 листопада 2005 року (а.с. 7). Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 49541 від 10 вересня 2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] разом з дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно з Листом Відокремленого структурного підрозділу «Краматорський фаховий коледж промисловості, інформаційних технологій та бізнесу Донбаської державної машинобудівної академії» від 13 вересня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , навчаються на третьому курсі денного відділення коледжу за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування». [PERSON] та [PERSON] мешкають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з батьком доньок [PERSON] в розлученні з 2005 року. Батько [PERSON] та [PERSON] з колишньою родиною зв`язків не підтримує, у вихованні доньок участі не приймає, батьківські збори не відвідує, матеріально не допомагає, долею дівчат не цікавиться. [PERSON] і [PERSON] за час навчання зарекомендували себе с позитивного боку, намагаються добре вчитися, виконують всі рекомендації викладачів, пропусків навчальних занять без поважних причин не мають. Крім навчальної діяльності дівчата беруть активну участь у культурно-масовій діяльності коледжу (а.с.15). Відповідно до Довідки про заборгованість по аліментам від 01 вересня 2021 року, виданої Слов`янським Відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), на примусовому виконанні Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження АСВП №- 8921979 відкрите на підставі виконавчого листа № 2-8611 від 04 листопада 2005 року, який видано згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] щомісячно у розмірі по 1/3 частині з усіх видів заробітку, (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Згідно матеріалів виконавчого провадження за весь період сплати аліментів, а саме з 04 листопада 2005 року по 31 серпня 2021 року включно заборгованість по аліментам складає у сумі 211 089,50 грн. (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У суду немає підстав ставити під сумнів Лист Відокремленого структурного підрозділу «Краматорський фаховий коледж промисловості, інформаційних технологій та бізнесу Донбаської державної машинобудівної академії» за підписом виконуючого обов`язки директора Макухи О. від 13 вересня 2021 року стосовно дітей, оскільки він є особою, яка не зацікавлена в результатах розгляду справи і факти, викладені в даному Листі, належним чином відповідачем не спростовані. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - [PERSON] , проживає окремо від своїх дітей, матеріальну допомогу їм не надає, не спілкується з ним, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться їх навчанням, навичками та уподобаннями, життям, успіхами та труднощами, їх схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо [PERSON] та [PERSON] батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов`язку щодо виховання дітей, спілкування з ними та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 7, 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Разом з тим, з матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», Заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їхнього здоров`я та розвитку, взагалі не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. Крім того, відповідач [PERSON] у своїй Заяві зазначив, що позовні вимоги не визнає, отже заперечує проти їх задоволення. Судом це розцінюється як прагнення відповідача змінити ситуацію та розуміє це як його бажання відновити стосунки із доньками. За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог та врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідача [PERSON] крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дітей, якою є позбавлення батьківських прав. До такого висновку у Постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18, провадження № 61-22933св19, прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в якій зазначено що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків та допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дітей, як на беззаперечні підстави позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такі обставини у повній мірі не можуть свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків, а тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] , слід відмовити. Такий правовий висновок викладено і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц, провадження № 61-36265св18, в якій зазначено, що існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дітей у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Разом з тим, суд, з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вважає необхідним попередити [PERSON] про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків щодо своїх дітей та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав. Крім того, суд вважає необхідним покласти на Орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed