Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

03.08.2016 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 5914,29 гривень за кредитним договором №0124/2012 від 04.07.2012 яка складається з: - 4486,00 грн. - заборгованість по кредиту,- 535,61 грн. - заборгованість за відсотками по кредиту, - 892,68 грн. - заборгованість за відсотками за видачу та управління кредитом. Також просить стягнути судові витрати в розмірі 1 450,00 гривень. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що 04.07.2012 між КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі - КП «ФОНД ІЖБ») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №0124/2012 згідно з яким відповідач отримав кредит для спорудження інженерних мереж за адресою по [ADDRESS] строком на 6 років. З метою забезпечення повернення кредиту цього ж дня між Фондом та [PERSON] було укладено договір поруки згідно з яким остання зобов'язалася відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов'язань за Кредитним договором №0124/2012. Відповідно до Кредитного договору, фактично отриманий кредит повинен повертатись щоквартально до 04 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу (по 500 грн.) починаючи з 04.07.2013 згідно з встановленим графіком. Боржник порушив умови Кредитного договору - строки повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання. Судові поістки отримали 23.08.2016 (а.с.49-50), причини неявки суду не неповідомили, заперечень на позовну заяву та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надали. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 04.07.2012 між КП ФОНД ІЖБ" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0124/2012. Згідно п.1.1 предметом цього договору є 10 000,00 гривень для спорудження інженерних мереж за адресою по [ADDRESS] терміном на 6 років, які позивач зобов'язався надати [PERSON] [PERSON] зобов'язалася використати їх за призначенням, повернути та вносити плату за користування, надання і управління кредитом грошовими коштами у розмірах і терміни встановлені цим договором (п. 4.1,4.3 кредитного договору. Пунктом 2.5 сторони погодили погашення кредиту рівними частками чотири рази на рік по 500,00 гривень та одночасно вносити плату за користування кредитом надання та управління кредитом до 04 липня, 04 жовтня, 04 січня, 04 квітня щомісячно. Датою закінчення повернення кредиту визначено 04 квітня 2018 року. Згідно п.2.7 Кредитного договору за користування кредитом встановлюється плата у розмірі по 3% річних від суми, що знаходиться в користуванні. Згідно п.2.8 Кредитного договору за надання та управління кредитом встановлюється плата у розмірі по 5% річних від суми, що знаходиться в користуванні. Відповідно до разрахунку боргу станом на 13.07.2016 відповідач має заборгованість по строкам що настали - 5 914,29 грн із них: 4 486,00 грн. - заборгованість по кредиту; - 535,61 грн. - заборгованість за користування кредитом, 892,68 грн. - заборгованість за видачу та управління кредитом(а.с.6), пені станом на 13.07.2016 не має.(а.с.4). Згідно довідок станом на 13.07.2016 відповідач сплатив всього 3 354,84 грн із них: по тілу кредиту - 2 014,00 грн, 3% за користування кредитом - 502,82 грн, та 3% за видачу та управління кредитом - 838,02 грн, пені - 4,73 грн. (а.с.8). Таким чином між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли зобовязальні цивільно-правові відносини у сфері кредитування, а між позивачем та відповідачем [PERSON] зобовязальні цивільно правові відносини у сфері забезпечення кредиту, шляхом укладання договору поруки. Вирішуючи спір по суті судом використано норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Згідно зіст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Кредитний договір № 0124/2012 від 04.07.2012 та договір поруки б/н від 04.07.2012 між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладені з урахуванням волевиявлення сторін, оскільки підписи на договорах є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. У відповідності до статтей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) - зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Належне виконання сторонами прийнятого на себе зобов'язання, передбачено як умовами кредитного договору № 0124/2012 від 04.07.2012 та договором поруки від 04.07.2012, так і нормами чинного законодавства України. Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у сумі 10 000,00 гривень, відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала в повному обсязі до 04 квітня 2014 року, про що свідчать розрахунки заборгованості (а.с.7,8), черговий платіж повинен був сплачений 04.07.2014 проте відповідач його не сплатила і взагалі більше жодного платежу не зробила, внаслідок чого і виникла заборгованість в розмірі 5 914,29 грн із них: 4 486,00 грн. - заборгованість по кредиту; - 535,61 грн. - заборгованість за користування кредитом, 892,68 грн. - заборгованість за видачу та управління кредитом(а.с.6). Отже вимоги про стягнення боргу з [PERSON], як з основного боржника є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення боргу з [PERSON], як солідарного боржника за договорами поруки суд виходить з наступного. Відповідно до положеньст. 546-548 ЦК України виконання зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору, може забезпечуватись письмовим договором поруки. Відповіднодо ч.2ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Судом встановлено, що з метою забезпечення повернення кредиту 04.07.2012 між КП "ФОНД ІЖБ" та [PERSON] було укладено договори поруки згідно з п.1.1 якого остання зобов'язалася відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов'язань за Кредитним договором № 0124/2012 від 04.07.2012 (а.с.15). Згідно п.6.1 договорів поруки вони набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання зобов'язань Поручителя і Боржника за Кредитним договором. Проте за змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника /п.6.1/ не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Черговий основний платіж в сумі 500,00 грн. [PERSON] повинна була сплатити згідно п.2.5 кредитного договору та графіку погашення до 04 липня 2014 року, проте не зробила цього, отже вимогу до поручителя можна було пред'явити до 04.01.2015, за платіж зі строком сплати 04.10.2014 до 04.04.2015, за платіж зі строком сплати 04.01.2015 до 04.07.2015, за платіж зі строком сплати 04.04.2015 до 04.10.2015, за платіж зі строком сплати 04.07.2015 до 04.01.2016, за платіж зі строком сплати 04.10.2015 до 04.04.2016, за платіж зі строком сплати 04.01.2016 до 04.07.2016, за платіж зі строком сплати 04.04.2016 до 04.10.2016. Згідно штемпеля на конверті позивач направив позовну заяву до суду 27.07.2016 таким чином заборгованість основного боржника зі строком сплати до 04.01.2016 включно не підлягає солідарному стягненню з [PERSON], а зі строком сплати з 04.04.2016 і далі підлягає. Отже заборгованість зі строком сплати на 04.04.2016 (500 грн.) та 04.07.2016 (500 грн.) - 1000,00 грн. основного боргу підлягає стягненню в солідарному порядку з основного боржника та поручителя. Також в солідарному порядку підлягає стягненню 3% за користування кредитом в сумі 1000 грн. з 04.04.2016 по 13.07.2016 за 115 днів - 9,45 грн (1000 х 3 /100 х 115/365). Також в солідарному порядку підлягає стягненню 5% за за видачу та управління кредитом в сумі 1000 грн з 07.03.2016 по 13.07.2016 за 129 днів - 15,75 грн (1000 х 3 /100 х 129/365). Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем платіжним дорученням №84 від 26.07.2016 був сплачений судовий збір у сумі 1378 гривень., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у пропорційному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial