Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів \~ \~ \~ \~До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09 грудня 2019 року звернувся представник Дніпропетровської міської ради з позовом до [PERSON] , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта та скасування запису про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилалась\~на те,\~що 23\~квітня 2018\~року \~державним реєстратором\~ Скороход\~ О.О.\~зареєстровано право\~власності на\~будівлю магазин\~Літ.\~А-\~1,\~що складається\~ з\~1-\~основне приміщення,\~2-\~підсобне приміщення,\~3-\~підсобне приміщення,\~4\~туалет,\~загальною площею\~40,6\~кв.м,\~ який\~розташований за\~адресою [ADDRESS] за\~ [PERSON] .Підставою для виникнення право власності зазначено декларація про готовність об`єкта до експлуатації ДП 082000081. Натомість в Департаменті державної архітектурно будівельної інспекції у Дніпропетровській області відсутні відомості щодо реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за № ДП 014211000096 від 20 січня 2011 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 082000081817 від 28 квітня 2011 року по об`єкту «Будівля магазину за адресою: [ADDRESS] », замовник [PERSON] . Також листом Управління державного архітектурного будівельного контролю Дніпровської міської ради від 19 серпня 2018 року № 4/1-592 повідомлено, що згідно з даними акту прийому передачі дозвільної документації від 27 жовтня 2016 року Департаментом державної архітектурної інспекції Дніпропетровської області та Реєстру Управління, ведення якого розпочато з 28 жовтня 2016 року відомості щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 082000081 від 29 квітня 2011 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відсутні. \~ \~ \~ \~Листом від 18 грудня 2018 року № 4/1-828 Управління державної архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомляє , що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт за № ДП 014211000096 від 20 січня 2011 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 0820000811817 від 28 квітня 2011 року по об`єкту «Будівля магазину за адресою [ADDRESS] », замовник [PERSON] , про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів інформація стосовно реєстрації зазначених декларацій відсутні. \~ \~ \~ \~Згідно листа Головного архітектурно планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 09 серпня 2018 року № 3/15-235, офіційної адреси [ADDRESS] жодному об`єкту нерухомості на території міста Дніпро не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна або змінена ця адреса, відсутній. \~ \~ \~ \~Державна реєстрація декларації про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта не здійснювалась, документ що підтверджує присвоєння адреси не надавався, [PERSON] , не набув право власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] . Зазначена земельна ділянка не надавалась під будівництво, право власності чи користування нею. \~ \~ \~ \~Позивач посилаючись\~на те\~що \~спірний об`єкт\~ було\~зареєстровано \~в реєстрі\~нерухомого майна\~ на\~підставі не\~існуючої \~декларації про\~готовність об`єкта\~до експлуатації\~та є\~самочинним будівництвом,\~тарозміщення вказаного об`єкта порушує права та законні інтереси територіальної громади міста Дніпра, як землевласника, а тому пославшись на вимоги ст. ст. 83, 12, 78, 80, 116, 152, 153, 212 ЗК України, ст. ст. 376, 331 ЦК України на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просили суд: ?Скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП № 082000081817 від 29 квітня 2011 року «Будівництво магазину літ А-1, навісу літ. А, замощення літ. 1, замовник [PERSON] ; ?Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40828893 від 06 квітня 2018 року здійснену державним реєстратором Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О.; ?Скасувати запис про право власності [PERSON] , № 25901644, на нерухоме майно будівлю магазин літ А-1, що розташована за адерсою [ADDRESS] і внесений державним реєстратором Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40828893 від 26 квітня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1540212012101; ?Зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованої споруди будівлі літ А-1(а.с.1-8). \~ \~ \~ \~10\~квітня 2020\~року на\~адресу суду надійшов письмовий відзив Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, в якому останні зазначили, що відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання. Згідно інформації з Реєстру дозвільних документів відсутні відомості щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 29 квітня 2011 року № ДП 082000081817 «Будівництво магазину літ А-1 навісу літ.а , замощення літ.1 за адресою [ADDRESS] ». Крім того згідно даних реєстру відсутні будь - які документи дозвільного характеру щодо будівництва об`єкта за адресою, [ADDRESS] , інформація щодо наявності будь яких дозвільних документів відносно замовника [PERSON] також відсутня. Окрім того зазначили, що декларація від 29 квітня 2011 року № 082000081817 має їх штамп, однак Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року № 150 ліквідовано Інспекцію державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та згідно наказу Держбудінспекції від 10 жовтня 2014 року № 272 Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області почав здійснювати функції державного архітектурно будівельного контролю на території Дніпропетровської області з 14 жовтня 2014 року. Враховуючи, що Департаментом не реєструвалася декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 29 квітня 2011 року № 082000081817 «Будівництво магазину літ. А-1» в задоволенні позовних вимог до них просили відмовити (68-69). \~ \~ \~ \~22 квітня 2020 року відповідач [PERSON] , надав суду відзив на позов та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі зазначивши наступне. Відомості в Реєстрі дозвільних документів ведуться з 20 травня 2011 року, а отже відомості за 2010 рік та по 20 травня 2011 рік відсутні, проте це не свідчить що дана декларація не видавалась або видавалась, а відтак є нечинними. Зокрема повідомлення, щодо відсутності відомостей з реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за № ДП 082000081187 від 28 квітня 2011 року та декларації про готовність об`єкта експлуатації за № ДП 014211000096 від 20 січня 2011 року, отже надані позивачем докази містять інші відомості, які є схожими між собою, однак різняться як за номером реєстрації так і датою видачі. Відтак це свідчить про недостовірність наданих позивачем відомостей, які мають значення для справи, а тому надані докази не є належним доказами та спростовують факт законності позовних вимог. Окрім того зазначив, що позивачем не доведено факту реєстрації декларації з порушенням вимог чинного законодавства, а тому спірний об`єкт не можна вважати самочинним будівництвом. Стосовно скасування реєстрації за ним права власності зазначив, що його право власності виникло після проходження належної законодавчої процедури, яка включала в себе реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт та Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, без жодного зауваження з боку департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області. Окрім того зазначив , що сплачував земельний податок та з 2010 року неодноразово звертався до позивача з питань права оренди, а також розробки проектної документації на дозвіл розміщення павільйону. Просив врахувати його заперечення та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.80-88) \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 грудня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.28). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.29). \~ \~ \~ \~До суду 08 січня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.30). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 13 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта та скасування запису про державну реєстрацію права власності (а.с. 31-32). \~ \~ \~ \~13 січня 2020 року ухвалою судді задоволено клопотання позивача про забезпечення позову (а.с. 33-36). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду (а.с.52-53). Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності на задоволення позовних вимог наполягали. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, від представників [PERSON] неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи, однак враховуючи що відповідачами було надано відзиви на позовну заяву, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини, встановленні судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 23 квітня 2018 року за [PERSON] , зареєстровано право власності на будівлю магазин, загальна площа 40,6 кв.м.: нежитлова будівля літ А-1, що складається з 1- основне приміщення, 2-підсобне приміщення, 3- підсобне приміщення, 4-туалет.; адреса: [ADDRESS] ; Державний реєстратор: [PERSON] , Виконавчий комітет Іларіонівської селищної ради Синельниковського району Дніпропетровської області; підстава виникнення права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДП 082000081, виданий 29 квітня 2011 року; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 40828893 від 26 квітня 2018 року , [PERSON] , Виконавчий комітет Іларіонівської селищної ради Синельниковського району Дніпропетровської області (а.с.9) 19 грудня 2018 року на запит Дніпровської міської ради - Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Дніпропетровській області повідомив, що згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато з 20 травня 2011 року, станом на час надання відповіді, відсутні відомості щодо реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за № 082000081817 від 28 квітня 2011 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 014211000096 від 20 січня 2011 по об`єкту «Будівля магазину за адресою [ADDRESS] » замовник [PERSON] (а.с. 10) Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року № 150 ліквідовано Інспекцію державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та згідно наказу Держбудінспекції від 10 жовтня 2014 року № 272 Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області почав здійснювати функції державного архітектурно будівельного контролю на території Дніпропетровської області з 14 жовтня 2014 року (а.с.71) Управлінням державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради 18 грудня 2018 року на запит про надання належним чином завірених копій декларацій про початок виконання будівельних робіт за № 014211000096 від 20 січня 2011 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 082000081817 від 29 квітня 2011 по об`єкту «Будівля магазину за адресою [ADDRESS] » замовник [PERSON] повідомлено, що реєстрацію зазначених декларацій не проводилась. (а.с. 11). 19\~серпня 2018\~року Управління державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомило, що згідно з даними акту прийому передачі дозвільної документації від 27 жовтня 2016 року Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції Дніпропетровської області та Реєстру Управління, ведення якого розпочато з 28 жовтня 2016 року станом на час надання відповіді, відомості щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 082000081 від 29 квітня 2011 року , розташованого за адресою [ADDRESS] відсутні. (а.с. 12) Згідно наданої інформації головного архітектурно планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 09 серпня 2018 року офіційна адреса [ADDRESS] жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалася (а.с 13). Станом на 17 липня 2018 рік в автоматизованій підсистемі «Фіскальний кадастр» Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська, не міститься відомості про укладення між міською радою та фізичною чи юридичною особою цивільно правових угод за адресою земельної ділянки [ADDRESS] та прізвищем [PERSON] (а.с. 14, 15) . Позивачем надано копію декларації від 29 квітня 2011 року за № ДП 082000081817 про готовність до експлуатації об`єкта (а.с.18-21), яку й просить скасувати позивач, хоча згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр у Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначена підстава виникнення права власності декларація про готовність об`єкта до експлуатації , серія та номер: ДП 082000081, виданий 29 квітня 2011 року. При надання відзиву на позов відповідач [PERSON] на підтвердження своїх заперечень надав суду наступні докази. Заява від 05 червня 2018 року про постановку [PERSON] на облік як платника земельного податку, адреса [ADDRESS] (а.с. 95). Також надано податкове повідомлення - рішення від 05 червня 2018 року про визначення суми земельного податку за 2018 рік в розмірі 7\~144,14 грн (а.с. 96), за 2019 рік в розмірі 7\~144,14 (а.с. 97), які були сплачені [PERSON] 30 червня 2010 року відповідач [PERSON] звертався до міського голови з клопотанням про надання вказівки на розробку проекту про дозвіл на розміщення МАФ за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 100) Заявою від 29 липня 2010 року [PERSON] просив міського голову продати право оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , для розміщення торгівельного павільйону (а.с. 101) 04 червня 2018 року відповідач [PERSON] звертався до міського голови з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення ділянки обслуговування магазину(а.с. 98-99). Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1\~статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність»\~для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Положеннями частини 5\~статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт. Положеннями\~статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. При цьому відповідно до\~ст. 39 вказаного Закону\~в процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт, реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка і є підставою для оформлення прва власності на об`єкт будівництва. Виходячи із аналізу наведених норм\~після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю. Отже після\~реєстрації права\~власності на\~збудований об`єкт\~нерухомості на\~підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації та отримання свідоцтва на право власності на підставі неї\~виключає\~можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного. Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що відповідач [PERSON] здійснив реєстрацію самочинно збудованого магазину розташованого за адресою: [ADDRESS] , за підставі підробленої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, однак належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надав. Натомість позивачем подано відповіді Департамента державної архітектурно будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 19 грудня 2018 року про відсутність відомостей щодо реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за № 082000081817 від 28 квітня 2011 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 014211000096 від 20 січня 2011 по об`єкту «Будівля магазину за адресою [ADDRESS] » замовник [PERSON] .. Суд вважає даний доказ не належним, оскільки він не містить інформації щодо предмету доказування, окрім того ведення реєстру на який позивач посилається як на доказ розпочато з 20 травня 2011 року, а декларація про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, як зазначив сам позивач від 20 січня 2011 року за № ДП 014211000096 та від 28 квітня 2011 року за № ДП 082000081817 відповідно. Окрім того зазначена відповідь містить і розбіжності в номерах декларації та датах на які посилався позивач. Управлінням державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради 18 грудня 2018 року на запит про надання належним чином завірених копій декларацій про початок виконання будівельних робіт за № 014211000096 від 20 січня 2011 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 082000081817 від 29 квітня 2011 по об`єкту «Будівля магазину за адресою: [ADDRESS] » замовник [PERSON] повідомлено, що реєстрацію зазначених декларацій не проводилась. 19 серпня 2018 року Управління державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомило, що згідно з даними акту прийому передачі дозвільної документації від 27 жовтня 2016 року Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції Дніпропетровської області та Реєстру Управління, ведення якого розпочато з 28 жовтня 2016 року станом на час надання відповіді, відомості щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 082000081 від 29 квітня 2011 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] відсутні. Проаналізувавши всі три відповіді суд звертає увагу, що номера та дати декларацій різняться. Окрім того суд критично ставиться до доказів наданих [PERSON] , а саме його звернення від 30 червня 2010 року до міського голови з клопотанням про надання вказівки на розробку проекту про дозвіл на розміщення МАФ за адресою: [ADDRESS] , (а.с.100), заяви від 29 липня 2010 року, якою [PERSON] просив міського голову продати право оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , для розміщення торгівельного павільйону (а.с. 101), клопотання [PERSON] від 04 червня 2018 року яким останній звертався до міського голови з проханням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення ділянки обслуговування магазину(а.с. 98-99), оскільки жодна із наданих [PERSON] заяв, клопотань не містить відмітки про прийняття їх відповідними органами, а тому не можуть слугувати як належний доказ. Частиною 1 статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності [PERSON] на спірний об`єкт становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції. У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Серков проти України") напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Зеленчук та Цицюра проти України" зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає непередбачуваності закону. Сумніви щодо тлумачення закону, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". В питаннях оцінки "пропорційності" Європейський суд з прав людини, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії"). Таким чином, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи може бути припинено, зокрема у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства. Відповідно до частини першої\~статті 83 ЗК України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно з частиною другою та пунктом «а» частини четвертої\~статті 83 ЗК України\~у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо). Відповідно до частини другої\~статті 95 ЗК України\~порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Правом на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Про зобов`язання звільнити земельну ділянку та привести її у стан, що існував до порушення законодавства, Дніпропетровська міська рада посилалась на те, що самочинне будівництво здійснено на землях, що належать територіальній громаді, що порушує права мешканців територіальної громади. Відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Системний аналіз положень\~статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. При вирішенні питання про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку, тощо. Відповідно до вимог статей\~17,\~18 Закону України «Про основи містобудування»\~містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. За змістом\~статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільним зайняттям земельної ділянки є вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними. Реєстрація права власності нерухомого майна за [PERSON] порушує право власності територіальної громади міста Дніпра на земельну ділянку, на якій воно розташоване. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів,\~встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм\~Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання\~статті 376 ЦК України\~виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої\~статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Згідно зі\~статтею 212 ЗК України\~самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення. Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17. Так, позивачем ні при подачі позовної заяви ні в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що декларація про готовність об`єкта, мала ознаки підробки, що саме [PERSON] будо вчинено самочинне будівництво, не надано суду жодних актів обстеження земельної ділянки, акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства, висновків землевпорядної чи будівельно-технічної експертизи, які вказували б на конкретну земельну ділянку на якій розташоване майно відповідача та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести, оскільки відсутність таких доказів може призвести до порушення прав третіх осіб, майно яких також може бути знесеним. Окрім того суду не надано доказів чи намагався позивач в досудовому порядку врегулювати даний спір. Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст. 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.\~43,\~49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до\~статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. \~ \~ \~ \~Таким чином позовні вимоги Дніпровської міської не підлягають задоволенню в зв`язку з ненаданням належних доказів на підтвердження зазначених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed