Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду в загальному розмірі 115534,00 грн.. в тому числі 111586,00 грн. матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу, 2448,00 грн. вартості проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 1500,00 грн. витрат на правову допомогу, а також 25000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить транспортний засіб марки «ІVEKO» д.н.з. [NUMBER], котрий зазнав технічних пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 04.10.2013 року на автодорозі західний об'їзд м. Львова, з вини водія автомобіля «Опель Кадет» д.н.з. [NUMBER], [PERSON], котрий згідно постанови суду був визнаний винним у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення. Стверджують, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що власником транспортного засобу, яким керував [PERSON] є [PERSON] Наголошує на тому, що оскільки йому було заподіяно шкоду джерелом підвищеної небезпеки, власник та водій наземного транспортного засобу повинні нести солідарну відповідальність, як особи, спільними діями яких було завдано шкоди. Окрім цього, наголошує на тому, що йому було завдано моральної шкоди, що полягала у вимушених змінах в своїх життєвих стосунках. Оскільки автомобіль в якому він їхав перекинувся, він пережив стрес, отримав синці та забої, і хоча за медичною допомогою не звертався, пережив фізичний біль. Через те, що автомобіль було пошкоджено, він не міг ним користуватися, і змушений був витрачати свій час та кошти, щоб доїхати додому, а потім, щоб доїжджати з Хмельницької області у Львівську, до відповідних органів ДАІ, Львівський НДІ СЕ, змушений був витрачати кошти на стоянку автомобіля за адресою вул. Городоцька, 369, м.Львів та його транспортування. Наголошує на тому, що він відчував дискомфорт, пригніченість, роздратування. Всі ці обставини негативно впливають на його здоров'я, псують стосунки у родині, оскільки він не взмозі приділити їм достатнього часу та уваги. Завдану таким чином моральну шкоду оцінює у розмірі 25000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеному, просить позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім того, пояснив, що транспортний засіб марки «ІVEKO» д.н.з. [NUMBER] на момент розгляду справи у суді знаходиться у власності та фактичному володінні позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] позовних вимог не визнав, вважає такі безпідставними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, через засоби масової інформації. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], суд прийшов до висновку, про часткове задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2013 року о 01 год. 20 хв. водій [PERSON] на а/д Західний обхід м. Львова, керуючи автомобілем Опель-Кадет д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення із автомобілем ІVEKO-35С10 д.н.з. [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водій [PERSON] залишивши транспортний засіб, зник із місця ДТП, чим порушив п.п. 2.10; 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.11.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності. Вказана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 18.11.2013 року. Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на її відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв"язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Аналогічна за своїм змістом позиція викладена також у п. 6 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Оскільки з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, вбачається, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди він мав при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, він є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом Опель-Кадет д.н.з. [NUMBER]. Саме тому особою, що повинна відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки є [PERSON] За таких обставин вимога про солідарне стягнення матеріальної шкоди з двох відповідачів є необгрунтованою та безпідставною. Згідно висновку №3730 від 20.12.2013 року експертоного автотоварознавчого дослідження, проведеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ІVEKO-35С10 д.н.з. [NUMBER], внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 04.10.2013 року, з урахуванням результатів експертного обстеження 08.11.2013 року, визначається у розмірі ринкової вартості цього автомобіля станом на 04.10.2013 року до моменту пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, і становить 111586,00 грн. Постановою Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме п. 14 визначено, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Отже, після повного відшкодування відповідачем [PERSON] суми заподіяної майнової шкоди в розмірі 111586,00 гривень [PERSON]В.у, транспортний засіб марки "Iveco 35 C 12 Daily 2.3 HPI" ідентифікаційний номер [NUMBER] номерний знак [NUMBER] слід передати [PERSON] Вимогами ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, згідно п. 5 ППВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача [PERSON] та цією шкодою, суд виходячи із матеріалів справи оцінює таку у 2000,00 грн. Положеннями ст. 79 ЦПК України, встановлено, що до судових витрат відносяться витрати з оплати судового збору та витрати на правову допомогу. Оскільки склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, сторони повинні подати докази укладення договору про надання правової допомоги та докази здійснення оплати за такою угодою. Так до матеріалів справи додано квитанцію №3 від 24.10.2013 року, якою підтверджено сплату [PERSON], [PERSON] 1500,00 грн., однак призначення такого платежу, як оплата за надану правову допомогу не вказано. Окрім того суду не надано доводів того, що представник, що діє на підставі довіреності від 14.10.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за №4179, є фахівцем у галузі права чи адвокатом, а також не надано доказів укладення договору про надання правової допомоги з позивачем. За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу є необгрунтованими та безпідставними. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати понесені позивачем у цій справі складаються із судового збору, що необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог із відповідача [PERSON] у сумі 1145,46 грн., та згідно вимог ст. 79 ч.2 п. 6 ЦПК України, витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача, що згідно квитанції №2954821 від 17.04.2014 року складають 75,00 грн. та витрат пов'язаних із повідомленням про проведення огляду транспортного засобу у розмірі 9,60 грн. за пересилання двох поштових відправлень. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі 1220,46 грн. Окрім того, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.03.2014 року було вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Опель Кадет» д.н.з. [NUMBER], майно та грошові кошти [PERSON] та [PERSON], в межах загальної суми позову в розмірі 140534,00 гривень. Постановлено, що вказана ухвала звертається до виконання негайно після внесення предмета застави в сумі 105400,50 гривень у повному розмірі на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області № 37313005000789 відкритий в Головному управлінні державної казначейської служби України у Львівській області, МФО 825014, ЄДРПОУ 26306742. У відповідності із положеннями ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Беручи до уваги вказане вище, суд вважає за необхідне ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.03.2014 року про забезпечення позову скасувати.

Outcome: partial