Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним права власності на ? частину будинку з господарчими спорудами, розташовані по [ADDRESS], які зареєстровані на праві власності за відповідачкою, оскільки це майно є їх спільною сумісною власністю. [PERSON] позов не визнала та подала по справі зустрічну позовну заяву до [PERSON], в якій просила поділити будинок по [ADDRESS], який є їх спільною сумісною власністю з відповідачем, придбаний в період шлюбу, при цьому з урахуванням інтересів їх дітей виділити їй у власність 75% будинку та господарчих споруд. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву, суду позивач пояснив, що в 1991 році [PERSON] з відповідачкою [PERSON] придбали в період шлюбу будинок по [ADDRESS] за спільні кошти, оформивши договір купівлі-продажу будинку на відповідачку. Вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю їх як подружжя. На підставі ст. ст.. 22, 28 КпШС України просив визнати за ним право власності на ? частину будинку, так як частки подружжя у спільній власності рівні. Підстав для зменшення його частки у власності не має. У них з відповідачкою від шлюбу є троє дітей, одна дитина проживає з ним. Один син повнолітній проживає в іншій місцевості. Крім цього він не заперечує проти того, щоб діти проживали разом з ним і ніяких перешкод для їх проживання в будинку не створює. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнала частково. Визнала в суді, що будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, придбаний нею та чоловіком в період шлюбу та оформлений на її ім"я. Однак на теперішній час чоловік не дає можливості проживати в будинку і їй, і їх дітям. Тому просила визнати за нею право власності на 75% будинку, при цьому просила відступити від рівності їх часток на підставі ст.70 СК України з урахуванням інтересів їх дітей, які залишились проживати разом з нею. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку наданим доказам в обґрунтування позову, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 1987 року по травень 2011 року , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 травня 2011 року по справі №2-561/11 про розірвання шлюбу між сторонами.(а.с.14,15) Від спільного життя в них народилося троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 25 січня 1991 року в період спільного проживання в шлюбі згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на ім"я відповідача [PERSON] було придбано житловий будинок по [ADDRESS] Одеської області.(а.с.5) Сторони в суді підтвердили, що даний будинок вони купили за спільні кошти У відповідності до ст. 22 КпШС України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові і дружині на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.28 КпШС України, у випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином законодавством встановлено, що основний принцип при поділі майна подружжя є рівності їх часток. Аналогічно дані правовідносини регулюються і ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України, згідно якого майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У виняткових випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, за обставин, що вказані в ч.2 та ч.3 ст.70 СК України. Таким чином, оскільки будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] придбано сторонами в період проживання у шлюбі за спільні кошти, то дане майно є їх спільною сумісною власністю, вони мають рівні права на володіння, користування даним будинком. Щодо доводів позивачки про те, що вона має право на отримання більшої частки будинку у власність, то суд вважає їх не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню, виходячи при цьому із наступного. Так судом встановлено, що між сторонами не має будь-яких домовленостей щодо їх часток в спільному майні. Однак позивачка просила збільшити її частку в будинку з урахуванням того, що з нею проживають діти - син [PERSON], [INFO] , інвалід 3-ї групи та донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів недостатній для забезпечення їхнього духовного розвитку та лікування. Таким чином збільшення розміру частки в майні закон пов"язує лише з випадком стягнення аліментів на дитину в недостатньому розмірі, і ні з якими іншими причинами. Судом встановлено, що в спірному будинку проживає позивач і діти періодично проживають з ним в будинку, вони мають право проживати, як на половині матері, так і на половині батька. Сини [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми, а тому мають можливість самостійно дбати про свої житлові умови, аліменти на них позивач не виплачує. Донька [PERSON] також підтримує стосунки з батьком, судовим рішенням про розірвання шлюбу місце проживання дівчинки не визначалось, а тому вона має право проживати як на житловій площі батька, так і на житловій площі матері. Матеріальна незабезпеченість дитини в суді не доведена. Тому підстав, встановлених ч.3 ст.70 СК України, для збільшення частки в спільній власності сторін за [PERSON] судом не встановлено. Тому суд вважає, що на підставі ст.28 КпШС України, ст.70 СК України за позивачем та відповідачем належить визнати право власності по 1/2 частині будинку з господарчими спорудами, розташованого по [ADDRESS] Одеської області.

Outcome: partial