Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами в яких вказав, що 13.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області. Згідно п.1 Договору позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця гроші в сумі 96 000 гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником 13.08.2013 року в момент передачі йому суми позики. Пункт 2 Договору встановлював, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 13.02.2016 року. Повернення позики здійснюється позичальником щотижня у розмірі 800 гривень, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 13 лютого 2016 року. Після укладення договору позики та передачі грошей відповідачеві, [PERSON] не повернув позивачу жодної частини позики. На сьогоднішній день заборгованність за [PERSON] за договором позики складає 96 000 грн. На неодноразові прохання про добровільну сплату боргу відповідач пояснив, що коштів для повернення боргу у нього немає. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано на адресу відповідача досудове попередження від 21.11.2013 року, відповіді на теперішній час позивач не отримував. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 96 000 гривень, судовий збір у розмірі 243,60 гривень, та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, але надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутностю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, оголошенням у пресі. Не маючи відомостей про причину неявки відповідача, с|уд визнав можливим розгляд справи|речі| без його участі на підставі наявних матеріалів та доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, тобто заочно. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. 13.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області. Згідно п.1 Договору позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця гроші в сумі 96 000 гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником 13.08.2013 року в момент передачі йому суми позики. Пункт 2 Договору встановлював, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 13.02.2016 року. Повернення позики здійснюється позичальником щотижня у розмірі 800 гривень, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 13 лютого 2016 року. Після укладення договору позики та передачі грошей відповідачеві, [PERSON] не повернув позивачу жодної частини позики. На сьогоднішній день заборгованість за [PERSON] за договором позики складає 96 000 грн. На неодноразові прохання про добровільну сплату боргу відповідач пояснив, що коштів для повернення боргу у нього немає. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано на адресу відповідача досудове попередження від 21.11.2013 року, відповіді на теперішній час позивач не отримував. Згідно зі ст.ст.525, 530 ЦК України, зобов"язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Виходячи з норми ст.1046 ЦК України, правова природа договору позики полягає у передачі позикодавцем у власність позичальникові грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками та зобов'язанні позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики ті його умов може бути представлена розписка позичальника. Така розписка позивачем надана. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України "Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором". Як вбачається з пояснень позивача він неодноразово звертався з проханням повернути позику, однак позичальником зобов'язання не виконано, грошові кошти не повернуто. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору, в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена як умовами укладеного між сторонами договору, так і вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 96 000 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача то суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Розмір морального відшкодування суд визначає залежно від обсягу та характеру моральних страждань позивача, при цьому виходить з матеріального становища винних осіб, а також із засад розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її спричиненні. Суд вважає, що моральні страждання позивача не відповідають сумі моральної шкоди вказаної у позовній заяві, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial