Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

30.04.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що з 27.08.2008 перебував у шлюбі зі [PERSON], який розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.06.2013. Від цього шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON]. Фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні. Відповідачка почала створювати штучні перешкоди стосовно неможливості його нормального спілкування із своєю донькою. Вважає, що зазначеними діями відповідачка порушує його права як батька дитини. Мирним шляхом врегулювати даний спір з відповідачкою в досудовому порядку йому не вдалося. Вказує, що він з відповідачкою мають рівні права і обов'язки щодо доньки [PERSON], а питання виховання батьки мають вирішувати спільно. Він як батько зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини та має право на особисте спілкування з донькою, а відповідачка [PERSON] не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. З наведених підстав просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.09.2015: - зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON] [INFO].; - встановити спосіб участі батька у вихованні дитини [PERSON], [INFO]., шляхом особистого спілкування батька з дитиною, без участі матері, в такі дні та години: перша та третя субота місяця з 10.00 години по 17.00; щороку влітку, сім днів для проведення спільного відпочинку з дитиною; [INFO] щороку (день народження доньки) з 11 години до 15 години; - зобов'язати [PERSON], за два дні до дня його зустрічі з донькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це мене особисто на наступний день з дня настання таких обставин. 30.06.2015 відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання. Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, посилається на те, що з 27.08.2008 перебувала у шлюбі зі [PERSON], який розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.06.2013. Від цього шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON]. На даний час між нею та відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Зазначає, що вона зареєстрована та проживає разом з донькою за адресою [ADDRESS]. Вона постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з донькою наявний психологічний контакт, прив'язаність одна до одної. Вважає, що оскількі малолітній дитині лише 4 роки та їй вкрай необхідна постійна материнська любов та турбота. З наведених підстав просить визначити місце проживання дитини, [PERSON], [INFO]., разом з матір'ю за адресою : [ADDRESS]. Крім того зазначає, що на даний час матеріальним забезпеченням дитини займається лише вона. Вона має дві вищі освіти: економічну та психолога, є фізичною особою-підприємцем. Співпрацює з ТОВ «Інфопульс Україна» за цивільно-правовим договором з надання послуг у сфері інформаційних технологій з 04.02.2014 року по теперішній час. Це дозволяє їй мати вільний графік роботи та більше часу проводити з дитиною. В той же час батько дитини матеріально ніяким чином не допомагає утримувати їх спільну дитину. Їй не відомо, чи офіційно працевлаштований позивач і який він отримує дохід. У зв'язку з цим, відповідачка просить стягнути з позивача на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO]., в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за первісним позовом частково. Просили встановити спосіб участі батька у вихованні дитини [PERSON], [INFO]., шляхом особистого спілкування батька з дитиною, без участі матері, в години, визначені у висновку органу опіки та піклування з цього приводу. В іншій частині позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом визнали в частково. Зокрема, не заперечували проти визначення місця проживання дитини з відповідачкою та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн. В решті просили відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала в частині вимог. Зокрема, не погодилася з вимогою позивача щодо зустрічей з дитиною без її участі. При цьому звертає увагу, що дитині зараз повних лише 4 роки. Від народження донька страждає на гіпертонус м'язів, який є природнім явищем для дітей до трьох місяців, але не пройшов у дитини і до сьогодні. Крім того, їх донька в трьохмісячному віці хворіла на гостру кишкову інфекцію. У віці 1 рік і місяць знаходилась в стаціонарі Міської Клінічної Лікарні №1. У дитини спостерігається часті порушення ЖКТ у вигляді ацетонемічного синдрому та кишечного синдрому. При проявах цих синдромів необхідне оперативне реагування та відповідна допомога донці. Тому у зв'язку зі своїми психічними та віковими особливостями дитина не може тривалий час знаходитися без її присутності. Також зазначає, що позивач пішов з сім'ї, коли дитині був рік. У зв'язку з чим у дитини відсутній тісний емоційний та психологічний зв'язок з позивачем, та дитина не хоче тривалий час залишатися з ним без неї. Вимоги за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Третя особа служба у справах дітей Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації надала суду висновки щодо встановлення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON], [INFO]., щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Свого представника для участі у розгляді справи не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у зв'язку з чим суд знаходить можливим провести судовий розгляд у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 27.08.2008, від якого мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи [PERSON] разом з дитиною мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS], де відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 02.07.2015, складеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, за вказаною адресою створені належні умови для проживання, розвитку та відпочинку малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У відповідності до висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації останній не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Згідно листа ТОВ «Інфопульс Україна» від 15.08.2015, представленої відповідачкою, слідує, що остання співпрацює з товариством за цивільно-правовим договором з надання послуг у сфері інформаційних технологій з 04.02.2014 по теперішній час. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. З довідки виданої Дошкільним навчальним закладом № 648 від 19.06.2015 №30 вбачається, що малолітня [PERSON] з 01.02.2014 по 31.03.2015 виховувалася в дошкільному навчальному закладі № 648 Солом'янського району м. Києва. За час відвідування дошкільного закладу, дитиною опікувалася та виховувала лише мама [PERSON], яка приводила та забирала доньку з садочка, відвідувала батьківські збори, брала активну у часть у житті групи та дошкільного закладу. Аліна завжди доглянута, охайна. Згідно висновку психологічного обстеження складеного психологом [PERSON]. Міського центру дитини Служби у справах дітей Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.06.2015 № 060, виявлений міцний емоційний родинний зв'язок [PERSON] як з матір'ю, так і з батьком. Мати для [PERSON] є центром захисту, безпеки, спокою, стабільності та комфорту. У ставленні до батька простежується з однієї сторони емоційна близькість, бажання з ним гратись; з іншої - настороженість, через конфлікт між дорослими. Згідно висновку спеціаліста Центру психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології [PERSON] від 30.06.2015, соціально-підтримуюче оточення для [PERSON] утворюють її матір ([PERSON].), бабуся і дідусь (батьки матері дитини). У [PERSON] не виявлено специфічних психологічних особливостей у ставленні до матері. Якість контакту з матір'ю дає дитині переживання почуття психологічного комфорту та благополуччя. Це позитивно позначилося на рівні психічного розвитку дитини, який відповідає віковій нормі і виявляється у високому рівні соціальної та інтелектуальної активності дитини. Ставлення до батька у [PERSON] є конфліктним, що виявляться у наявності суперечливих переживань стосовно нього самого, формальності стосунків з ним; невизначеності його функції і ролі у житті дитини. Свідки [PERSON], [PERSON], показали суду, що [PERSON] чудова мати, з любов`ю та турботою піклується про доньку [PERSON], забезпечує дитину всім необхідним, займається їх фізичним, інтелектуальним та духовним розвитком, в квартирі чистота і порядок, дитина доглянута, завжди чисто та охайно одягнена. Свідки також зазначили, що дитина дуже любить свою матір та сильно до неї прив'язана. З огляду на наведені вище обставини, суд враховуючи визнання позивачем зустрічного позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини, виходячи з інтересів малолітньої дитини, приходить до висновку про те, що місце проживання малолітньої [PERSON] має бути визначено з її матір'ю [PERSON] відповідно зустрічний позов в цій частині належить задовольнити. Разом з цим, згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до частини другої зазначеної статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З виписки з історії розвитку дитини від 30.06.2015 року, наданої КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 " м. Києва, вбачається, що у дитини діагностовано ацетономічний синдром, підвищена збудливість. З висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації слідує, що під час бесіди з працівником служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації малолітня [PERSON] вказала, що любить маму і тата, але не бажає зустрічатись з татом лише вдвох, а хоче проводити зустрічі в присутності мами. Виходячи з матеріалів справи та інтересів дитини, враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне встановити зустрічі [PERSON] з малолітньою донькою, [PERSON], [INFO]., щомісяця кожного вівторка та четверга з 18.00 год. до 20.00 год. та кожної суботи з 15.00 год. до 18.00 год. Допита в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок від 30.06.15, та пояснила, що у [PERSON] є індивідуально-особистісні особливості, що потребують особливої уваги з боку батьків й вихователів та створення особливих умов виховання. Рівень психічного розвитку, наявність в дитини неврологічного діагнозу та індивідуальних особливостей психосексуального розвитку потребують постійного догляду і опіки з боку матері дитини - [PERSON]. Альтернативи материнському догляду за дитиною на сьогодні не існує. З огляду на викладене вище, з врахуванням віку дитини, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд приходить до висновку, що встановлення судом запропонованого позивачем способу участі батька у вихованні дітей не буде максимально відповідати її інтересам, а тому приходить до висновку про визначення участі батька в спілкуванні з дітьми в порядку запропонованому Органом опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та за обов'язкової присутності матері. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі батька у вихованні дитини. В той же час статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Як зазначено вище, за наслідками розгляду первісного та зустрічної позовної заяви щодо визначення місця проживання малолітньої доньки сторін [PERSON], суд дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання дитини з матір'ю. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON]. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою не обґрунтовано стягнення аліментів саме в заявленому розмірі. Також в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивач офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід. Враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог відповідачки про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 2000,00 щомісячно, оскільки вважає, що такий розмір буде достатнім для створення дитині необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації її життя. Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог відповідачки за зустрічним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого відповідачкою при зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини. В той же час з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі батька у вихованні дитини. З урахуванням того, що відповідачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про те, що з позивача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial