overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 14.06.2008 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, однак відповідач добровільно не надає належної матеріальної допомоги на утримання сина. Позивач в судове засідання не зявилась, подала письмову заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, судова повістка, направлена за адресою його реєстрації повернена дл суду відділенням поштового звязку з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП №094858 від 05.02.2009 року (а.с.4). Дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" №445 від 15.03.2014 р. Домовленості про утримання дітей в досудовому порядку сторонами не досягнуто. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, враховуючи усі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позов, стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 263 грн. 40 коп., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки. В обґрунтування своїх вимог заявник стверджує, що в грудні 2014 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Деражнянському районі із заявою про призначення йому пенсії за віком, проте в цьому йому було відмовлено із тих підстав, що у трудовій книжці, виданій 7 квітня 1971 року, його прізвище вказане „[PERSON] ", тоді як в паспорті та в інших належних йому документах він значиться як - „[PERSON]". Оскільки позасудовим шляхом встановити факт належності саме йому вказаної трудової книжки неможливо, а вказані суперечності перешкоджають йому реалізувати своє право на пенсію, заявник просить задовольнити його заяву. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України в Деражнянському районі в судове засідання не з»явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши доводи заявника, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки, виданої 7 квітня 1971 року, заповнена вона на прізвище «[PERSON]». Згідно з письмовим повідомленням управління Пенсійного фонду України в Деражнянському районі [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до вищенаведеної трудової книжки, із тих підстав, що у ній вказане прізвище власника, яке документально не підтверджене. Судом встановлено, що дійсним прізвищем заявника є прізвище „[PERSON] ", що підтверджується паспортом, виданим Деражнянським РВ УМВС України в Хмельницькій області 16 травня 1998 року. Факт належності трудової книжки заявнику підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, оскільки дозволяє реалізувати право на пенсію за віком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 серпня 1999 року Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, посилаючись на те, що їх сім'я не може бути збережена. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що від шлюбу з відповідачкою в них народився син [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося. З 2013 року вони з відповідачкою не підтримують сімейних стосунків, проживають окремо, позивач фактично створив нову сім"ю, а тому збереження сім'ї з [PERSON] вважає неможливим. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав за обставин, викладених в позовній заяві та пояснив, що в березні 2013 року [PERSON] поїхала на заробітки в м. Київ і з того часу вони з відповідачкою проживають окремо, не ведуть спільне господарство, неповнолітня дитина проживає з ним, він фактично створив нову сім"ю, а тому примирення з відповідачкою вважає неможливим. Відповідачка [PERSON], яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, термін на примирення просила не надавати. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 1999 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Від спільного проживання сторін в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. З березня 2013 року сторони проживають окремо, не підтримують шлюбні стосунки, а примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим. Дані обставини визнані сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: свідоцтвами про одруження та про народження дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. За таких обставин та враховуючи те, що відповідно до ст. 174 ЦПК України визнання позову відповідачкою не суперечить закону, не порушує прав і свобод сторін та інших осіб, суд приймає визнання позову і вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 104, 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31825,00 гривень, а також моральну шкоду в розмірі 6000 гривень. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 12.07.2000 року вона працювала на ПАТ "Миколаївський суднобудівний завод "Океан", тобто знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. 11.04.2014 року була звільнена у зв'язку із ліквідацією підприємства за ст. 40 ч. 1 КЗпП України. Відповідач повністю розрахунок з нею у день звільнення та по теперішній час не провів. Позивач зазначила, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені на день звернення до суду складає 31825,00 гривень. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач працювала на ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» з 12.07.2000 року по 11.04.2014 року та була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. Однак при звільненні позивач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не отримала повного розрахунку. Встановивши несвоєчасність розрахунку по заробітній платі, суд вважає за можливе в порядку ст. 117 КЗпП стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 31825,00 гривень, яка виражається у середній заробітній платі з дня звільнення та до дня звернення позивача до суду. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6000 гривень моральної шкоди, яких буде достатньо для її компенсації. В порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 378,25 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

В січні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 41 в будинку № 30 по вул. Райдужна в м. Миколаєві. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], син позивача, зареєстрований в квартирі з 30.11.2000 року, але з 15.12.2015 року не проживає у спірному житлі. Його речей в квартирі немає, він не користується житловим приміщенням без поважних причин, не проводить оплату житлово-комунальних послуг. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, на підставі ст. 405 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив про задоволення позову та про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь-яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 0611-Н від 05.09.2000 року. Відповідач [PERSON] з 30.11.2000 року зареєстрований в спірній квартирі, що підтверджується довідкою КП "ДЄЗ"Пілот" № 89 від 13.01.2017 року. З 15.12.2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає, він не користується житловим приміщенням без поважних причин, не проводить оплату житлово-комунальних послуг. Даний факт підтверджується актом про непроживання від 13.01.2017 року. Особистих речей відповідача у квартирі немає, перешкод у користуванні житловим приміщенням\~позивач не чинила. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлене між ним та власником житла або законом. \~ З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, оскільки він без поважних причин не користується вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

В січні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання відповідача - [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі з 19.09.1991 року, але з 2000 року у спірній квартирі не проживає. ЇЇ речей в квартирі немає, вона не користується житловим приміщенням без поважних причин, не проводить оплату житлово-комунальних послуг. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням, на підставі ст. 405 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь-яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується: - свідоцтвом про право власності на житло від 15.04.2003 року та рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.05.2007 року, за якими позивачу належить 1/4 частина спірної квартири; - свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.03.2008 року, згідно якого позивач успадкувала 1/4 частину вказаної квартири після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року; - договором дарування від 10.11.2007 року, за яким відповідач подарувала позивачу 1/4 частку спірного житла; - договором дарування від 11.08.2009 року, за яким [PERSON] подарувала позивачу 1/4 частку спірного житла. Відповідач [PERSON] з 19.09.1991 року зареєстрована в спірній квартирі, що підтверджується довідкою КП "ДЄЗ"Корабел" № 119 від 10.01.2017 року. З 2000 року відповідач у спірній квартирі не проживає, вона не користується житловим приміщенням без поважних причин, не проводить оплату житлово-комунальних послуг. Даний факт підтверджується повідомленням Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області за вих. № 18252/53-2016 від 28.12.2016 року. Особистих речей відповідача у квартирі немає, перешкод у користуванні житловим приміщенням позивач не чинила. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлене між ним та власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням, оскільки вона без поважних причин не користується вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В січні місяці 2014 року позивач звернувся до суду зазначивши ,що [INFO] померла її мати [PERSON] [INFO] яка постійно проживала в [ADDRESS] . В управління спадковим майном,за місцем відкриття спадщини ,вступила відповідач № 1 ,тобто її рідна сестра ,яка проживала з матірью ,але не оформила право власності на дане майно так ,як померла [INFO]. Після смерті сестри, в управління спадковим майном вступив її син :-[PERSON] який тоже не встиг офоримти своїх спадкових прав ,оскільки помер у [INFO]. . Позивач через стан здоров"я та незнання спадкового законодавства не подав своєчасно в ноторіальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті матері,внаслідок чого було пропущено шести місячний строк для її прийняття ,що і спонукало його звернутись до суду з позовом про визначення в судовому порядку додаткового строку . В судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі та просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач № 1 , в судове засідання не з"явився , подав письмове клопотання яким просив провести розгляд справи без її участі , стосовно задоволення позову не заперечує. Відповідач № 2 подав клопотання про розгляд справи без участі його представника . Суд,дослідивши матеріали справи вважає ,що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено шестимісячний строк для прийняття спадщини Диспозицією ч.3 1272 ЦК України 2003 року, передбачено можливість визначення судом додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Факт наявності права в позивача на звернення до нотаріальної контори, підтверджено свідоцтвами про смерть спадкодавців серії [NUMBER] , серії [NUMBER] ,серії [NUMBER] від 23.11.2013 року ,свідоцтвом про народження позивача сері [NUMBER] де в графі: ,,мати ,, зазначено прізвище ,ім"я та по батькові померлої [INFO] [PERSON], свідоцтвом про реєстрації шлюбу позивача яким зафіксовано зміну дівочого прізвища ,,[PERSON],, на ,,[PERSON],, ; довідкою № 363 від 20.12.2013 року відповідача № 2 ,та письмовою заявою відповідача № 1 від 20.12.2013 року ,якими підтверджується факт визнання даними відповідачами позову . Причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд визнав поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

В січні місяці 2014 року позивач звернувся до суду зазначивши ,що [INFO] року помер її батько: [PERSON] [INFO] року народження який постійно проживав в [ADDRESS] . . Позивач через стан здоров"я та незнання спадкового законодавства не подав своєчасно в ноторіальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті батька,внаслідок чого було пропущено шести місячний строк для її прийняття ,що і спонукало його звернутись до суду з позовом про визначення в судовому порядку додаткового строку . В судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі та просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився , подав письмове клопотання яким просив провести розгляд справи без її участі , стосовно задоволення позову не заперечує. Суд,дослідивши матеріали справи вважає ,що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено шестимісячний строк для прийняття спадщини Диспозицією ч.3 1272 ЦК України 2003 року, передбачено можливість визначення судом додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Факт наявності права в позивача на звернення до нотаріальної контори, підтверджено свідоцтвами про смерть спадкодавця серії [NUMBER] ,свідоцтвом про народження позивача сері [NUMBER] де в графі: ,,батько ,, зазначено прізвище ,ім"я та по батькові померлого спадкодавця, та письмовою заявою відповідача ,якою підтверджується факт визнання даним відповідачем позову . Причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд визнав поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

в с т а н о в и в: позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з наступних підстав: між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договор № б/н від 20.10.2008 року в розмірі 6700 грн. 00 коп. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте умови договору порушені позичальником, зобов"язання ним не виконано. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Згідно Кредитного договору у випадку порушення відповідачем зобов"язань , відповідач сплачує Позивачу штрафи . Відповідно до Кредитного договору передбачено порядок повернення кредиту. В зв"язку з цим просить позивач суд стягнути з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.10. 2008 року в розмірі 12216 грн. 35 коп. та оплачений ними судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок . Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судове засідання не прибула , однак подала заяву, що позов підтримує, просить справу розглядати у їх відсутності, не заперечує проти заочного рішення по справі . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином попереджена про час та місце розгляду справи. Ознайомившись з матеріалами справи суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав: Згідно Кредитного договору від № б/н від 20.10.2008 року вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір в розмірі 6700 грн. 00 коп. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.ст. 1050,1054 ЦК України передбачено порядок повернення кредиту зокрема вбачається, що у разі невиконання зобов»язань за Договором Боржником , на вимогу Банку достроково виконати зобов»язання з поверненням Кредиту .

Outcome: approved