Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

19 червня 2019 року [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.1996 року між ним [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 15.06.1996 року Холмецькою сільською радою за актовим записом № 801. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Позивач вказує на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, в лютому місяці 2019 року відповідач [PERSON] покинула його з дітьми та переїхала проживати до іншого чоловіка, та в подальшому участі у вихованні та утриманні дітей не приймала.Вважає, що подальше спільне сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та спільних дітей подружжя. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує. Позивач разом із неповнолітнім сином проживають спільно та дитина знаходиться повністю на його утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, в добровільному порядку матеріально не забезпечує дитину, не бере участі у його вихованні. Окрім цього, позивач зазначає, що [PERSON] є працездатною, здоровою особою молодого віку, в неї відсутні будь-які захворювання, працює в Баранинській сільській раді на посаді головного спеціаліста і її заробітна плата становить більше 17000 гривень на місяць та має у власності дві земельні ділянки, що підтверджується даними зазначеними у електронній декларації. З посиланням на викладене, позивач просить суд: шлюб укладений 15 червня 1996 року між ним - [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.06.1996 року Холмецькою сільською радою народних депутатів с. Холмець за актовим записом № 01 розірвати; [PERSON] , [INFO] залишити поживати з батьком [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі Ѕ з усіх її заробітків (доходів), щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; зобов`язати відповідача - [PERSON] змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». До початку розгляду справи по суті відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини. Зустрічний позов обгрунтовує тим, що їх син [PERSON] фактично проживає за адресою де зареєстрований [PERSON] , проте це викликано не особистим бажанням дитини і не прихильністю його до батька, а тим, що дитина залякана ним і боїться бути покарана у разі, якщо переїде проживати до матері, [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] працює дальнобійником, а відтак дуже рідко буває вдома, так як весь час знаходиться в рейсах, в зв`язку з чим дитина позбавлена необхідного розвиту, виховання та догляду. В силу даних обставин позивач за зустрічним позовом вважає, що [PERSON] всупереч бажанню дитини, залякавиши його , створив штучно умови, які юридично дають підстави вважати, що дитина поживає з ним. Враховуючи вище викладене, особисту прихильність дитини до неї та бажання самої дитини проживати з нею , зважаючи на те, що [PERSON] більшість часу відсутній на території України , просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом із [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання сина, [PERSON] щомісячно у розмірі ј частки всіх доходів [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму громадян відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач за первісним позовом [PERSON] (відповідач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Позивачем було подано відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якого проти задоволення зустрічного позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги первісного позову підтримує. Проти зустрічного позову заперечує повністю. Відповідач за первісним позовом [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнала частково , не заперечила проти розірвання шлюбу, в іншій частині позовних вимог заперечила та просила відмовити у їх задоволенні. Позовні вимоги зустрічного позову підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Вказала, що причиною розірвання шлюбу є відсутність почуттів. З кінця 2019 року вони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують , спільне господарство не ведуть. Окрім того вказала, що їх спільному сину [PERSON] - 15 років, вона хоче, щоб дитина проживала з нею , у неї є всі належні умови для проживання дитини, що стверджується актом обстеження умов . Звернула увагу на те, що дитина на даний час проживає сама у їх спільному будинку, син не хоче йти проживати з нею, так як він настрашений. Вказала на те, що вона відкрила рахунок на ім`я дитини і щомісячно перераховує на рахунок 1000,00 грн. та несе витрати на утримання дитини. Вказала, що вона як мати , хоче, щоб дитина проживала разом з нею. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Баранинської сільської ради в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Начальник служби у справах дітей Баранинської сільської ради надала суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради - в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомили. 20.01.2021 року виконавчим комітетом Чопської міської ради подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. 27.09.2019 року відповідачем за первісним позовом подано до суду відзив на позов. 02.10.2019 року представником позивача за первісним позовом подано до суду заяву, про вислухання думки [PERSON] про його бажання надалі проживати з батьком. 02.10.2019 року представником позивача за первісним позовом подано до суду заяву, про виклик свідка. 02.10.2019 року відповідачем за первісним позовом подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 03.10.2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічний позов. 08.10.2019 року представником позивача за первісним позовом подано до суду відповідь на відзив. 22.10.2019 року відповідачем за первісним позовом подано до суду заяву про забезпечення доказів шляхом витребування. 11.11.2019 року представником відповідача за первісним позовом подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення судового засідання. 17.12.2019 року представником позивача подано до суду заяву про заміну третьої особи . 23.01.2020 року відповідачем подано до суду дві заяви про забезпечення доказів. 23.01.2020 року відповідачем подано до суду заяву про забезпечення доказів. 25.02.2020 року начальник служби у справах дітей Баранинської сільської ради подала до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 26.02.2020 року представник позивача подала до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 02.04.2020 року представник третьої особи - Ужгородської районної державної адміністрації подав до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 23.06.2020 року представник відповідача подав до суду клопотання пор відкладення розгляду справи. 23.06.2020 року представник третьої особи - Ужгородської районної державної адміністрації подав до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 31.08.2020 року представник третьої особи - Ужгородської районної державної адміністрації подав до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 11.09.2020 року начальник служби у справах дітей Баранинської сільської ради подала до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 16.10.2020 року представник відповідача подав до суду клопотання пор відкладення розгляду справи. 19.10.2020 року позивачем за первісним позовом подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву. 21.10.2020 року позивачем за зустрічним позовом подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. 04.11.2020 року позивачем за первісним позовом подано до суду заперечення на відповідь на відзив. 03.12.2020 року начальник служби у справах дітей Баранинської сільської ради подала до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 07.12.2020 року представником відповідача подано до суду клопотання про заміну третьої сторони, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору. 08.12.2020 року представником позивач подано до суду заяву про видачу копій ухвал суду та ознайомлення з матеріалами справи. 12.01.2021 року відповідачем подано до суду заяву про забезпечення доказів. 13.01.2021 року представником позивача подано до суду заяву про видачу копій ухвал суду . 20.01.2021 року виконавчим комітетом Чопської міської ради подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. 21.01.2021 року представником відповідача за первісним позовом подано до суду клопотання про перенесення судового розгляду. 04.02.2021 року відповідачем за первісним позовом подано до суду заяву про долучення квитанції про сплату судового збору. 05.02.2021 року представником позивача подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі. 23.02.2021 року представником третьої особи - органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 26.02.2021 року представником відповідача за первісним позовом подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 16.03.2021 року начальник служби у справах дітей Баранинської сільської ради подала до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 24.03.2021 року представником позивача подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі. 25.03.2021 року представником відповідача за первісним позовом подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 20.04.2021 року представником третьої особи - органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 03.06.2021 року відповідачем за первісним позовом подано до суду клопотання про перенесення судового засідання. 04.06.2021 року представником відповідача за первісним позовом подано до суду клопотання про перенесення судового засідання. 04.06.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі. 15.06.2021 року представником третьої особи - органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 17.06.2021 року представником відповідача за первісним позовом подано до суду клопотання про перенесення судового засідання. 29.06.2021 року представником позивача за первісним позовом подано до суду заяву про розгляд справи без її часті. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 06.09.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 12.11.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третю особу задоволено. 20.12.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залучено до участі у справі третю особу. 14.09.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято зустрічний позов. 07.12.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні клопотання про забезпечення доказів за первісним позовом відмовлено. 07.12.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання представника відповідача за первісним позовом про заміну третьої особи, задоволено. 07.12.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про забезпечення доказів відмовлено. 25.03.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні клопотання про забезпечення доказів відмовлено. 25.03.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Заслухавши вступне слово відповідача за первісним позовом, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 15.06.1996 року, який був зареєстрований Холмецькою сільською радою народних депутатів , про що було зроблено актовий запис № 01, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.06.1996 року. У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи.( а.с. 15,16) Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення первісного позову в частині розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Обґрунтованими є і вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача аліментів на його користь на утримання неповнолітнього сина. Як встановлено судом, позивач за первісним позовом разом із синами [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від відповідача за первісним позовом за адресою [ADDRESS] , що стверджується даними висновку органу опіки і піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, даними акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 року проведене службою у справах дітей Чопської міської ради та не заперечується сторонами у справі. Згідно висновку органу опіки та піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а [PERSON] ( зареєстрована, але фактично не проживає). Правовідносини між сторонами випливають із нормСімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно дост.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов`язок утримувати дитину, що передбачений ст. 180 СК України , як стверджує позивач за первісним позовом, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Частинами 1-3ст. 181 СК Українипередбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю міжними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і(або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуютьсяу частці від доходу її матері,батька і(або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статей180,183,185,193,198,199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини,її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них назагальних підставах(стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку,сина,які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття198). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 183 СК України -частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу її матері. Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2021рік" затверджено на 2021 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років:з 1січня 2021року -1921 гривень,на дітей віком від 6до 18 років: з 1січня 2021 року -2395 гривень. Відповідно до вимог ч. 2ст. 182 СК Українимінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я, потреби дитини, та працездатний вік відповідача за первісним позовом , відповідач є фізично здоровою особою , працює головним спеціалістом Баранинської сільської ради та має сталий заробіток ,а відтак здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, та і неповнолітньої дитини, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків. Доводи відповідача за первісним позовом про те, що вона відкрила рахунок на ім`я дитини і щомісячно перераховує на рахунок 1000,00 грн. та несе витрати на утримання дитинина думку суду, не заслуговують на увагу , з огляду на те, що не підтверджені жодними доказами. Суд звертає увагу, що надання неповнолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом матері та не звільняє її від обов`язку утримувати дитину. Згідно ч.ч. 1-4ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи маютьрівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченихзаконом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і наякі вона посилається якнапідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач за первісним позовом проживає окремо від неповнолітньої дитини [PERSON] , в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнена, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Будь - яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини,ч.ч. 7, 8 ст. 7СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і,тим більше,при захисті одного із основних прав дитини -права на утримання,яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки дитина сторін проживає разом з батьком, а [PERSON] є її матір`ю та на неї покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини , які присудити у частці від доходу її матері за вибором батька дитини, разом з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері , так і батька. Що стосується заявлених вимог первісного позову про стягнення аліментів з визначенням частки від доходу відповідача в розмірі Ѕ частини , суд виходить з наступного. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено стягнення аліментів у розмірі : на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі матері у його утриманні, оскільки неповнолітній [PERSON] проживає з батьком та перебуває на повному його утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку [PERSON] на утримання сина [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду 19.06.2019 року і до досягнення ним повноліття, що відповідає приписам ст. 183 СК України, таким чином задовольняючи частково первісні позовні вимоги. Підстав для відмови у задоволенні первісних позовних вимог в цій частині судом не встановлено. Відповідно до ст.89ЦПК України ,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимогист. 81 ЦПК України- кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, наякі вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав викладених вище. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернувся 19.06.2019 року, аліменти на утримання сина підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується позовної вимоги позивача за первісним позовом про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] , суд констатує наступне. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, про визначення місця проживання дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини 28.01.2020 №14-12/01, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Як вбачається із змісту висновку органу опіки та піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, присутній на комісії [PERSON] висловив своє тверде бажання проживати разом з батьком в с. Холмець . Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , досяг чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратив статус малолітньої дитини. Таким чином, майже через місяць після звернення з первісним позовом до суду [PERSON] , [INFO] , досяг 14 років. Отже, на момент розгляду справи в суді, [PERSON] , [INFO] , досяг 14 років, а тому задоволення вимоги пред`явленої одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, відтак в задоволенні первісного позову в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем батьком [PERSON] , слід відмовити за безпідставністю. З аналогічних підстав слід відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Що стосується позовної вимоги за первісним позовом про зобовязання змінити прізвище відповідача « [PERSON] » на « [PERSON] », суд констатує наступне. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд приходить до висновку, що у задоволенні даної позовної вимоги за первісним позовом слід відмовити. Відповідно до ст.89ЦПК України ,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимогист. 81 ЦПК України- кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав викладених вище. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини, суд констатує наступне. Позовна вимога зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дитини неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] задоволенню не підлягає з аналогічних підстав та мотивів викладених вище, в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком , а відтак суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] з огляду на те, що на момент розгляду справи в суді, [PERSON] , [INFO] , досяг 14 років, а тому задоволення вимоги пред`явленої одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства. Що стосується позовної вимоги зустрічної позовної заяви про стягнення з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання сина, [PERSON] щомісячно у розмірі ј частки всіх доходів [PERSON] , суд констатує наступне. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, право на звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини наділений той з батьків, разом з яким проживає дитина. Як встановлено судом, відповідач за зустрічним позовом разом із синами [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від позивача за зустрічним позовом за адресою [ADDRESS] , що стверджується даними висновку органу опіки і піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, даними акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 року проведене службою у справах дітей Чопської міської ради та не заперечується сторонами у справі. Згідно висновку органу опіки та піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а [PERSON] ( зареєстрована, але фактично не проживає). Згідно акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 року проведене службою у справах дітей Чопської міської ради , вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживають : [PERSON] , [PERSON] . Отже, як встановлено неповнолітня дитина [PERSON] проживає з батьком за адресою [ADDRESS] , та повністю знаходиться на його утриманні, а відтак враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання сина, [PERSON] щомісячно у розмірі ј частки всіх доходів [PERSON] , оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що син [PERSON] проживає разом з нею. Відповідно до ст.89 ЦПК України ,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача за первісним позовом слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial