Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

31.10.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства Волиньвугілля про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. 12 грудня 2016 року подав суду заяву про зміну позовних вимог, просить стягнути з ДП «Волиньвугілля» в його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17850,24 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03.06.2013 року працював у ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП «Волиньвугілля». 20.07.2016 року був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою одноразової допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку. Суми, які належали до виплати при звільненні з роботи, підприємство йому оплатило лише до 23.09.2016 року. Оскільки ДП Волиньвугілля на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні складає 17850,24 грн. Просить стягнути з відповідача в свою користь 17850,24 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2016 року по 22.09.2016 року включно (останній робочий день, що передує дню виплати заборгованості повністю). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги в редакції 12.12.2016 року підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає до частково задоволення. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював у ВП «Шахта №9 Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 03.06.2013 року, 20.07.2016 року звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України у звязку невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою одноразової допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку (а.с.5,6). Із довідки ВП «Шахта 9 «Нововолинська» ДП Волиньвугілля № 376 від 21.09.2016 року слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 371,88 грн. (а.с.7). Судом встановлено, що невиплачену заборговану заробітну плату при звільненні з роботи позивач [PERSON] отримав частинами, остання виплата проведена 23 вересня 2016 року (а.с.9). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, через не проведення відповідачем розрахунку з [PERSON] у день звільнення належить виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, на підставі вищевикладеного суд задоволює позов частково і стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 16734,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 21.07.2016 року (наступного дня після звільнення) по 22.09.2016 року (останній день, що передує дню виплати заборгованості по заробітній платі повністю) включно, виходячи із розрахунку: 371,88 (середньоденна заробітна плата) x 45 (робочих дні затримки розрахунку) = 16734,60 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з ДП Волиньвугілля в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved