Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

02.09.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач осилається на те, що 14.02.2009 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося у зв`язку із відсутністю взаємопорозуміння та взаємоповаги, між ними постійно відбувалися сварки та конфлікти в зв`язку з непорозумінням один одного, вони втратили віру в подальше сумісне життя та втратили почуття любові один до одного, сім`я фактично розпалася та відновлена не може бути. В серпні 2020 року між ними припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства, їх шлюб суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини. З часу припинення шлюбних відносин їх син проживає з ним, вони спільно з відповідачкою матеріально утримують та належним чином піклуються про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, спору про місце проживання дитини поки немає, вони вирішили, що відповідачка не чинитиме перешкоди у його спілкуванні з дитиною, згода про утримання дитини між ними досягнута, спору про поділ майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю, немає. Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2020 року суддя [PERSON] визначена для розгляду даної цивільної справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.09.2020 року вказаний позов був залишений без руху, оскільки не відповідав вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України. 24.09.2020 року позивачем усунені вказані в ухвалі недоліки, позовна заява відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України. Ухвалою суду від 01.10.2020 року у цивільній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.11.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданій суду заяві просив проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представником відповідача до початку судового засідання суду надана письмова заява, в якій він просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. У наданому суду письмовому відзиві на позовну заяву відповідач вказала, що вона не проти задоволення позову про розірвання шлюбу з позивачем, проте не погоджується з тими обставинами, які він зазначив у позові. Зазначила, що після того, як вона побачила позовну заяву, вона дійсно зрозуміла та погоджується з тим, що сім`я фактично розпалася та її відновлення неможливе, на протязі 11 років шлюбу позивач не приймав участі в підтримуванні господарства в спільному помешканні, не допомагав в прибиранні, пранні, прасуванні, приготуванні їжі, всі вказані обов`язки виконувалися нею. Все спільне життя вона витратила на підтримання гідного життя і побуту сина та чоловіка, віддавала всю себе сім`ї, але цього було недостатньо для того, щоб її врятувати. З серпня 2020 року позивач перестав вести з нею та їх сином спільне господарство, матеріально відокремився від них, сам собі готує, забрав частину їхніх продуктів, вивіз частину посуду, речей і документів, що вважав своїми, перестав платити за комунальні послуги по квартирі, не бере участі у її забезпеченні та спільної дитини. Позивач не звернувся до неї з пропозицією подачі спільної заяви про розірвання шлюбу, він заявляв їй, що якщо вона не домовиться з ним про мирний поділ спільного майна, то і надавати гроші на утримання дитини він не буде. Вони з позивачем та їх сином проживають в одній квартирі, вона не заважає позивачу спілкуватися з дитиною, згоди про утримання дитини між ними не досягнуто, позивач самоусунувся від їх сім`ї та не бере жодної участі у їх забезпеченні, вона самостійно піклується про дитину та її утримує, забезпечує необхідним одягом та харчуванням. Вона вважає, що подальше проживання з позивачем однією сім`єю негативно вплине на формування сімейних цінностей у дитини. Просила понесені позивачем судові витрати, а також понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. покласти на позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку про наступне. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 14.02.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 14.02.2009 року зроблено відповідний актовий запис за №12 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного життя сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини [NUMBER] , виданим 24.12.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося у зв`язку із відсутністю взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя, ведення господарства. В серпні 2020 року між позивачем та відповідачем були припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства, сім`я сторін розпалася та її відновлення неможливе, що підтвердили позивач у позові та відповідач у відзиві на позов. Як зазначив у позові позивач, між ними постійно відбувалися сварки та конфлікти в зв`язку з непорозумінням один одного, вони втратили віру в подальше сумісне життя та втратили почуття любові один до одного, шлюб суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини; з часу припинення шлюбних відносин син проживає з ним, вони спільно з відповідачкою матеріально утримують та належним чином піклуються про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, спору про місце проживання дитини поки немає, вони вирішили, що відповідачка не чинитиме перешкоди у його спілкуванні з дитиною, згода про утримання дитини між ними досягнута, спору про поділ майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю, не має. Із змісту відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що відповідач не погоджується із вказаними позивачем обставинами розпаду їх сім`ї і причиною розірвання шлюбу зазначає те, що позивач протягом сімейного життя не приймав участі в підтримуванні господарства в спільному помешканні, не допомагав в прибиранні, пранні, прасуванні, приготуванні їжі, утримуванні дитини, а згодом самоусунувся від спілкування з ними. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо участі позивача в матеріальному утриманні їх сина, з яким вони спільно проживають в одній квартирі, та його участі у вихованні дитини. Крім того, судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В силу ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, а також доводи позивача та відповідача щодо причин розпаду їх сім`ї, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)\~пов`язані з\~вчиненням інших\~процесуальних дій,\~необхідних для\~розгляду справи\~або підготовки\~до її\~розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 цієї статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до ч.4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами.\~ Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч.4 ст. 162 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України\~"Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відзиві на позов відповідач посилалася на те, що в зв`язку з необхідністю направлення до суду відзиву на позовну заяву, вона була змушена звернутися до адвоката за наданням правничої допомоги і за консультацію адвоката, підготовку відзиву, формування документів і відзиву для подачі до суду, організацію підписання відзиву та його подачу до суду нею були сплачні адвокату витрати в сумі 1000,00 грн. і ці понесені по справі витрати вона просила покласти на позивача. На підтвердження понесених витрат відповідачем разом з відзивом було надано суду дублікат квитанції № 0.0.1882920258.1 від 24.10.2020 року про оплату послуг адвоката Дугністого М.А. в сумі 1000,00 грн., а також наданий ордер про надання їй правничої допомоги цим адвокатом. Разом з цим, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження понесених нею зазначених витрат по справі, а саме не надано договору про надання правничої допомоги та інших доказів, якими встановлено та підтверджується обсяг наданих їй адвокатом Дугністим М.А. послуг і виконаних робіт та їх вартості, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги; позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що було б з співмірним із даною справою та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для відповідача. Зважаючи на викладене, вимоги позивача про стягнення з позивача на її користь понесених у даній справі витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1000,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, зважаючи на задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved