Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області про визнання за ними в рівних частках права власності на квартиру [ADDRESS] . На обгрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що [PERSON] був членом ЖБК «Скаржинці №1» в с. Скаржинці Ярмолинецького району, статут якого затверджено головою виконкому Ярмолинецької районної ради народних депутатів. Він повністю сплатив пайовий внесок за кооперативну квартиру в розмірі 9195 карб. 34 коп. і на підставі рішення виконавчого комітету Скаржинецької ради народних депутатів №7 від 23.02.1989 виконавчим комітетом Скаржинецької ради народних депутатів йому було видано ордер без номера серії ХМО від 10 березня 1989 року на проживання в квартирі [ADDRESS] з сім`єю на 4 людини: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) та [PERSON] (дочка). Вказують, що дану кооперативну квартиру вони набули під час шлюбу, але своє право власності не зареєстрували. Дочка [PERSON] у вказаній квартирі проживає з позивачами з часу вселення, а син [PERSON] уже 15 років зареєстрований і проживає з сім"єю у м. Львів. 31 березня 2020 року вони звернулися до Реєстраційної служби в Ярмолинецькому районі із заявою щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру, однак отримали рішення про відмову в державній реєстрації права у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів. В судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник позивачів суду пояснив, що [PERSON] став членом ЖБК №1 с.Скаржинці Ярмолинецького району у 1986 році. Кооператив був створений на базі Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, де позивач на той час працював. Пайові внески позивачами були сплачені в повному обсязі і у 1989 році вони отримали ордер на вселення в квартиру. Представник відповідача - Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, який у встановленому порядку оповіщений про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій проти задоволення позову та визнання права власності на спірну квартиру за позивачами не заперечував та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у 1986 році був прийнятий в члени житлово-будівельного кооперативу №1, с. Скаржинці Ярмолинецького району Хмельницької області, статут якого затверджено головою виконкому Ярмолинецької районної ради народних депутатів Коцюбою П.С. [PERSON] повністю сплатив пайовий внесок за квартиру в розмірі 9195,35 карбованців та на підставі рішення виконавчого комітету Скаржинецької сільської ради народних депутатів № 7 від 23 лютого 1989 року "Про видачу ордерів на 60-тиквартирний кооперативний будинок" йому було видано ордер б/н серії ХМО від 10.03.1989 на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 38,17 кв.м. на сім`ю з чотирьох чоловік, включаючи позивача, а також: [PERSON] (дружину), [PERSON] (дочку), [PERSON] (сина). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами: статутом ЖБК №1, с. Скаржинці Ярмолинецького району Хмельницької області (а.с. 15); зобов`язанням про сплату позики в розмірі 9195,34 карбованців (а.с. 22); квитанціями про повернення позики (а.с. 32, 33); ордером на житлове приміщення (а.с. 14); архівною випискою архівного відділу Ярмолинецької РДА від 11.03.2020 за №19/01-22-73 (а.с. 25); свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 27.01.1974 року (а.с. 10); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 13.11.1974 (а.с. 11). Відповідно до технічного паспорта на квартиру загальна площа квартири [ADDRESS] становить 38,0 кв. м. (а.с. 24). Крім того, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала бухгалтером ЖБК №1 с. Скаржинці, який був створений в 1986 році з ініціативи головного лікаря ХОПЛ №1 і почали будувати житловий будинок. Вони заплатили 30%, на решту 70% отримали кредит, який виплатили. Члени ЖБК №1 писали зобов`язання про сплату пайового внеску, після цього всі члени ЖБК №1, в тому числі позивачі, повністю розрахувалися за житло. Будинок по [ADDRESS] був введений в експлуатацію в 1988 році, сільська рада видала ордери і люди заселилися в квартири. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він працював головою виконкому районної ради народних депутатів та затверджував статут ЖБК № 1 с. Скаржинці. Кооператив був створений за ініціативою медичних працівників ХОПЛ №1 у 1986 році. Вказав, що всі члени ЖБК № 1 своєчасно та в повному обсязі внесли грошові кошти за житло і у 1989 році будинок був заселений. [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] з підстав, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зазначена обставина підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2020 року №51853301. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. У відповідності до вимог статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно статті 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] повністю викупив квартиру [ADDRESS] , та з урахуванням того, що вищевказане житло було придбане позивачами під час шлюбу, позов слід задовольнити, визнавши за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках право власності на квартиру [ADDRESS] . Судові витрати на користь позивачів з відповідача не стягуються за клопотанням позивачів. На підставі ст.328, 384 ЦК України, ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року,

Outcome: approved