Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

У червні 2019р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50% від заробітку відповідача щомісячно. В обґрунтування позову [PERSON] послалась на те, що відповідач є батьком їх спільних дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сімейні взаємовідносини між сторонами припинено на підставі рішення суду від 30.06.2010р. про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, має приватний бізнес, не обтяжений родинними зобов`язаннями, у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні вказав, що дітям допомогає матеріально. На запитання головуючого судді пояснив, що працює неофіційно, прибуток наразі складає близько 4000 грн. - 5000 грн. на місяць, до кризи (запровадження карантину) становив від 15000 грн. до 20000 грн. Також вказав, що матеріально допомагає своїм батькам, є учасником бойових дій. Крім того вказав, що сплачує частину комунальних платежів за житло, де проживає позивач з дітьми. Позивач в засіданні суду не заперечувала факт часткової сплати комунальних платежів відповідачем й те, що [PERSON] дійсно дає кошти на продукти харчування для дітей. Суд, заслухавши учасників процесу, встановивши обставини справи, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2005р. по 12.07.2010р., шлюбні стосунки між сторонами припинено на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира (а.с.3). Від вказаного шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4-6). В процесі розгляду справи встановлено, що діти проживають разом з матір`ю, що не заперечувалось відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дітей, має дохід, який з його слів зараз складає 4000 грн. - 5000 грн., до запровадження карантину - від 15000 грн. до 20000 грн., також відповідач допомагає своїм хворим батькам, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні. Також, судом враховано, що відповідач здійснює часткову сплату комунальних платежів за житло, в якому проживає позивач з дітьми, що визнано [PERSON] в судовому засіданні. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 183 ЦПК України визначено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про незадовільний стан здоров"я відповідача, має нестабільний дохід (в умовах карантину), допомагає своїм хворим батькам. Враховуючи зазначене, а також те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 40% заробітку відповідача. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. У зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial