Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] 02 березня 2020 року звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати свою доньку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , належним позивачу на праві приватної власності, посилаючись на те, що відповідач у 2003 році після сварки з позивачем переїхала до іншого населеного пункту, з цього часу у належному позивачу будинку не проживає. 19 травня 2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та свідків. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтрималаув повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснивши, що дійсно за вказаною у позові адресою не проживає з 2003 року та не претендує на це житло, але їй потрібна реєстрація місця проживання для лікування дітей, а за адресою в [ADDRESS] , де вона має у власності житловий будинок та проживає там більше року, сільський голова відмовляє у реєстрації місця проживання. Крім того, відповідач просила відкласти судовий розгляд у зв"язку з зайнятістю її представника у іншій справі, у чому судом відмовлено, враховуючи, що судом 08 липня 2020 року було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для отримання правової допомоги, документів, які підтверджують залучення відповідачем представника, та причини його неявки у судове засідання, суду не надано, що розцінено судом як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до таких висновків. Зі свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] вбачається, що будинок на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.6), яка також вказана власником і у технічному паспорті на будинок (а.с.8-11); у цьому будинку також зареєстрована відповідач та інші члени сім"ї позивача, у тому числі малолітні (а.с.12). Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання Березанської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але з 2003 року за вказаною адресою не проживає (а.с.7). Те, що відповідач у вказаному будинку не проживає з 2003 року без поважних причин, підтвердила і сама відповідач, а також допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] . Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено у судовому засіданні і сторонами не оспорюється, відповідач, яка була вселений у будинок як член сім"ї власника, не проживає за адресою реєстрації більше одного року без поважних причин, перешкод у користуванні будинком його власник відповідачу не чинить, а тому суд вважає доведеними посилання позивача на те, що відповідач втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Посилання відповідача на необхідність збереження реєстрації місця проживання для лікування дітей є недоведеними та правового значення у даному спорі не мають, оскільки вимоги ст.405 ЦК України не передбачають вказаних умов як підстав для існування права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved