Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

23.07.2018 року [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], [INFO], третя особа - орган опіки та піклування Лиманської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він на підставі договору купівлі-продажу, є власниками житлового будинку [ADDRESS]. Окрім позивача у зазначеному будинку зареєстровані також дочка позивача - відповідач [PERSON]та її неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO] та племінниця позивача - відповідач [PERSON], та її неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Однак, з 2013 року відповідачі не проживають у зазначеному будинку, їхні особисті речі відсутні, вони не приймають участі в облаштуванні житла та не сплачують комунальні послуги. В добровільному порядку відповідачі з дітьми з реєстрації знятися не бажають, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомим майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду йому необхідне для зняття відповідачів та їх неповнолітніх дітей з реєстрації. Просить визнати відповідачів та їх неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 25.10.2018 року надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив задовольнити у повному обсязі. У судове засідання призначене на 30.10.2018 року не прибув, надав заяву про заінчення розгляду справи без його участі (а.с. 55) Представник органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області - Роменська В.В. в судове засідання 30.10.2018 року не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 59). Крім того, до суду наданий Висновок Лиманської міської ради Донецької області від 29.10.2018 року № 29 щодо можливості визнання неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. 60). Відповідачів [PERSON] та [PERSON] про необхідність явки в судове засідання повідомлено належним чином, шляхом оголошення на офіційному сайті Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с. 56), згідно з вимогами ч.11 ст. 128 ЦПК України, проте відповідачі до суду не прибули, про причини неявки суд не повідомили, відзив не надали. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року провадження по справі відкрито, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 30.10.2018 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 жовтня 2002 року (а.с. 7), довідкою з КП «БТІ» від 10.10.2018 року (а.с. 47). Згідно довідки про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданої адміністратором відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради у будинку [ADDRESS] області зареєстрований позивач [PERSON] його донька - [PERSON], неповнолітня онука - [PERSON], також дочка позивача - відповідач [PERSON]та її неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO] та племінниця позивача - відповідач [PERSON], та її неповнолітній син - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно акту від 20.07.2018 року, складеного головою вуличного комітету Тарасовим Н.М. у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], відповідачі зі своїми неповнолітніми дітьми з початку 2013 року та по теперішній час в будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] не проживають, їхні особисті речі у вказаному будинку відсутні (а.с. 8). Крім того, факт тривалої відсутності відповідачів з їх неповнолітніми дітьми у вказаному будинку також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON]., яка в судовому засіданні 25.10.2018 року пояснила, що знає позивача та його родину багато років. З початку 2013 року відповідачі з дітьми у вказаному будинку не проживають, їх особисті речі в будинку відсутні. Згідно висновку, наданого виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області в якому зазначено, що виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради вважає за можливе визнання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки при обстеженні умов проживання неповнолітніх дітей за адресою: [ADDRESS], службою у справах дітей Лиманської міської ради встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON]Єу вказаному будинку не проживають, їх особисті речі в будинку відсутні (а.с. 60). Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зі своїми неповнолітніми дітьми відсутні в будинку позивача понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує. До теперішнього часу відповідачі не припинили реєстрацію у вказаному будинку, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачами спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача та її неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON], [PERSON], неповнолітніх [PERSON], [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Судом достовірно встановлено, що відповідачі зі дітьми не мешкають в будинку позивача понад один рік без поважних причин та добровільно не знялися з реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON]про визнання [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Крім того, позивач не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved