Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви від 11.10.2016 р. (а.с. 67-70) остаточно просила: визнати договір іпотеки від 22.08.2006 р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Омега банк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», зареєстрований в реєстрі за №12931 припиненим; визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо направлення [PERSON] та [PERSON] листів повідомлень №480 та №481 від 13.05.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовувався тим, що 22.08.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «Омега банк», який є правонаступником ПАТ «Сведбанк», був укладений кредитний договір №046/0806/88-58, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 50 тис. дол. США. В забезпечення виконання основного зобов'язання між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Омега банк» був укладений договір іпотеки від 22.08.2006 р., предметом якого став магазин літ. «А», за адресою; м.Житомир, вул. Баранова, 74, що належить позивачу на праві власності. 08.02.2013 р. між ТОВ «Вектор Плюс» та [PERSON] був укладений додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого сторони домовились про припинення первісного зобовязань боржника за кредитним договором від 22.08.2006 р. шляхом передання відступного у сумі 36359,26 дол. США, не пізніше 27.01.2014 р. Посилаючись на те, що з укладенням додаткового договору від 08.02.2013 р. фактично відбулася новація боргу, внаслідок чого основне зобовязання за кредитним договором від 22.08.2006 р. припинилося, позивач вказує про припинення додаткових зобовязань, повязаних з первісним зобовязанням, включаючи припинення договору іпотеки від 22.08.2006 р. Також у позові вказується, що 02.06.2016 р. позивачем було отримано лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] №480 та №481 від 13.05.2016 року, яким [PERSON] пропонувалося протягом 30 днів усунути порушення кредитних договорів та сплатити на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» наявну заборгованість за тілом кредиту у сумі 35665,74 дол. США; заборгованість за відсотками у сумі 1490,72 дол. США; штрафні санкції у сумі 15267,63 дол. США, а також повідомлялося, що у випадку невиконання цієї вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на те, що спірний договір іпотеки є припиненим, а також у звязку із невірним зазначеннням у повідомленнях нотаріуса сум, неповноти та неточності у характеристиці предмета іпотеки, позивач вважає, що дії приватного нотаріуса [PERSON] є неправомірними. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у судовому засіданні 07.11.2016 р. проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПАТ «Омега банк» у судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 100). Відповідачі - приватний нотаріус [PERSON] та [PERSON] у жодне судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 22 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банк «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», а в подальшому ПАТ «Омега банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №046/0806/88-085, за умовами якого останньому було надано грошові кошти у розмірі 50 тис. дол. США. зі сплатою 14 процентів річних на строк до 19 серпня 2016 року (а.с. 9,10). 22 серпня 2006 року у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №046/0806/88-085, між Акціонерним комерційним банк «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», а в подальшому ПАТ «Омега банк») та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: магазин, літ. А, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Баранова, 74 (а.с.11). 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вектор Плюс» укладений договір факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, на підставі яких ТОВ «ФК «Вектор плюс» набуло право вимоги до за зобов'язаннями, що випливають з кредитного договору від 22 серпня 2006 року №046/0806/88-085 та іпотечного договору від 22 серпня 2006 року (а.с.72-77, 102-124). 8 лютого 2013 року між ТОВ «Вектор Плюс» та [PERSON] був укладений додатковий договір до кредитного договору №046/0806/88-085 від 22.08.2006 року за умовами якого сторони погодили припинити первісні зобовязання боржника, які виникли на підставі кредитного договору, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного у сумі 36 359,26 дол. США, не пізніше 27.01.2014 року (а.с.15,16). Відповідно до п. 2.1 додаткового договору після отримання кредитором грошових коштів в якості відступного в сумі 36 359,26 дол. США, припиняються всі та кожне із зобовязань, визначених кредитним договором №046/0806/88-085 від 22.08.2006 року, а також припиняються зобовязання передбачені договором іпотеки від 22.08.2006 року. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. Частинами 2, 5 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним. Так, згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених законом. Статтею 593 ЦК України передбачено підстави припинення права застави, що цілком кореспондуються із положеннями статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку». Положення щодо припинення зобов'язань містяться в главі 50 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 559 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (новація) (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України), ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернуся кредит та оплатити проценти. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту додаткового договору від 8 лютого 2013 року до кредитного договору вбачається, що сторони погодили припинити первісні зобовязання боржника, які виникли на підставі кредитного договору, шляхом передачі боржником кредитору суми відсутнього у сумі 36 359,26 дол. США, не пізніше 27.01.2014 року (а.с.15,16). У позовній заяві позивач посилається на те, що основне зобовязання та укладений в його забезпечення договір іпотеки від 22 серпня 2006 року є припиненими на підставі ст. 600, 604 ЦК України внаслідок укладення між сторонами додаткового договору від 8 лютого 2013 року. Згідно з ч. ч. 2 - 4 ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором. Виходячи з вищевказаних вимог діючого законодавства слід дійти висновку, що умовами здійснення новації є двостороння угода (домовленість) та дотримання форми такого правочину (новаційного договору). Натомість, як вбачається з матеріалів справи сторони такої угоди не укладали. Суд вважає помилковоми доводи позивача про те, що уклавши додатковий договір від 8 лютого 2013 року до кредитного договору, фактично було погоджено заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами, тобто відбулося новація, оскільки зазначене спростовується змістом самого додаткового договору, за умовами якого останній укладений щодо припинення зобов"язання переданням відступного на підставі ст. 6, 600, 627 ЦК України, а не на підставі ст. 604 ЦК України, що є окремою підставою припинення зобов"язання. Відповідно до п. 2.1 додаткового договору після отримання кредитором грошових котів в якості відступного в сумі 36 359,26 дол. США, припиняються всі та кожне із зобовязань, визначених кредитним договором №046/0806/88-085 від 22.08.2006 року, а також припиняються зобовязання передбачені договором іпотеки від 22.08.2006 року. Отже, виходячи з умов додаткового договору від 8 лютого 2013 року можна дійти висновку, що сторони домовились про припинення основоного зобовязання, а також припинення зобовязання передбаченого договором іпотеки від 22.08.2006 року лише після настання певної події, а саме - передачі боржником кредитору суми відступного, в обумовлені сторонами строки. Разом з тим, умови вказаного додаткового договору від 8 лютого 2013 року боржником - [PERSON] лишились не виконані, що сторонами у судовому засіданні не заперечувалося. Таким чином, основне зобовязання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку не припинено, іпотечний договір судом недійсним не визнавався, при цьому підстав, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» за яких іпотечний договір від 22 серпня 2006 року може бути визнаний припиненим, судом також не встановлено. За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання припиненим договору іпотеки від 22 серпня 2006 року, укладеному між [PERSON] та Акціонерним комерційним банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк». Щодо вимог про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо направлення [PERSON] та [PERSON] листів повідомлень №480 та №481 від 13.05.2016 року, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що у зв"язку із порушенням позичальником [PERSON] виконання основного зобов"язання, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як іпотдекодержатель звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявами адресованими [PERSON] та [PERSON] про необхідність протягом 30 днів усунути порушення кредитних договорів та оплатити на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» грошові кошти, а саме: заборгованість за тілом кредиту у сумі 35665,74 дол. США; заборгованість за відсотками у сумі 1490,72 дол. США; штрафні санкції у сумі 15267,63 дол. США (а.с. 13,14 звороти). Також у заявах ТОВ «ФК «Вектор Плюс» адресованих [PERSON] та [PERSON] повідомлялося, що у випадку невиконання цієї вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом: - набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»); - продажу від свого імені предмета іпотеки (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). В подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] були направлені [PERSON] та [PERSON] листи-повідомлення №480 та №481 від 13.05.2016 року зі змістом аналогічним викладеному у заявах ТОВ «ФК «Вектор Плюс». У поданому позові позивач вказує на неправомірність дій приватного нотаріуса [PERSON] посилаючись на те, що спірний договір іпотеки є припиненим, а також у звязку із невірним зазначенням у повідомленнях сум та неточності опису предмета іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 84 Закону України «Про нотаріат» нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Суд не приймає до уваги доводи позивача про неправомірність дій приватного нотаріуса [PERSON] щодо направлення [PERSON] та [PERSON] листів-повідомлень №480 та №481 від 13.05.2016 року з підстав припинення зобовязань за договором іпотеки, оскільки дані вимоги є похідними від основних вимог, у задоволенні яких судом було відмовлено. Щодо доводів позивача про неправомірно зазначені (неправомірно збільшені) суми та невірно, неповно охарактеризований предмет іпотеки у повідомленнях №480 та №481 від 13.05.2016 року, як окрему підставу для визнання дій приватного нотаріуса [PERSON] неправомірність, то як вбачається зі змісту вказаних повідомлень, при їх направленні до відома [PERSON] та [PERSON] нотаріус діяв з урахуванням змісту заяв іпотекодержателя ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на виконання ст. 84 Закону України «Про нотаріат». При цьому, ані нормами Закону України «Про нотаріат», ані іншими чинними нормативно-правовими актами України не передбачено обов"язку нотаріуса щодо перевірки достовірності чи повноти відомостей чи інформації, що міститься в заявах, які підлягають переданюю іншим особам в порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат». Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів на підтвердження неправірного збільшення приватним нотаріусом сум, зазначених у адресованих [PERSON] та [PERSON] повідомленнях №480 та №481 від 13.05.2016 року, позивачем в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано. З огляду на викладене, суд вважає вимоги про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса [PERSON] щодо направлення [PERSON] та [PERSON] листів повідомлень №480 та №481 від 13.05.2016 року безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed