Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивачка [PERSON] ,30.03.2020 року звернулася до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до честі, гідності та ділової репутації інформацію щодо неї, розповсюджену відповідачкою [PERSON] у соціальній мережі «Facebook» на сторінці за адресою: [INFO] , а також просить зобов`язати відповідачку вибачитись та спростувати вказану інформацію шляхом опублікування спростування в мережі «Facebook» на сторінці [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судовий збір в сумі 3 783,70грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] о 09 год 22 хв відповідачка [PERSON] на своїй персональній сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» за адресою: [INFO] поширила інформацію, яка є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки наступного змісту: «Дорогі друзі поможіть зробити цю жінку дуже відомою, хоча Я б не назвала її жінку а Відьмою..коли зараз наданий час люди переживаю, як вижити і пережити важкий час для нас, ця істота недає жити нам сусідам-це наш істинний корона вірус… Це [PERSON] жителька с. Черневе яка вже купу років недає своїм сусідам нормально жити, вона робить різні підклади кожному сусіду наприклад: тухле м`ясо і сіль з спаленими сірниками і які перев`язані хрестом, вона онкохвора в неї син вчиться на священника і людина не боїться [PERSON] , до церкви літає, як тільки її відкривають, не сповідаючи летить брати причастя.. В сьогоднішній пісний день, Я мовчала бо вона в перший день посту просила пробачення і це напевно вийшов як прикол, бо на даний час вона біситься і викликає на кожного сусіда поліцію і то дає не правильне призвіще бо поліція вже на її виклики не хоче їхати, Але так неможна! Ця істота не законно встановила камери по будинку і по подвірю без дозволу сусідів… [PERSON] куди можна звернутись, щоб ту істоту вислати подальше з села? Вона як мати одиночка, хоча живе з чоловіком отримує кошти за дитину, вона онкохвора, яка на даний час працює в школі з неї все село сміється але це нам непоміч, вона для нас як Мікроб який просто не дає жити???? Я розумію це смішно, але повірити, це вже просто неможливо і не знаєш що від тої істоти чекати… Я дуже переживаю за свою сім`ю… І як наказати ту істоту Я незнаю…». До вказаного допису відповідачкою [PERSON] було додано декілька скопійованих фото світлин з особистого архіву позивачки, які містяться виключно на її (позивачки) інтернет - сторінці у мережі «Facebook» за адресою [INFO] Крім цього, у вказаній публікації відповідачка [PERSON] в образливій та грубій формі назвала позивачку: «істотою»,\~«істинним коронавірусом»,\~«мікробом»,\~«онкохворою», «яка вже купу років недає своїм сусідам нормально жити, робить різні підклади кожному сусіду наприклад: тухле м`ясо і сіль з спаленими сірниками і які перев`язані хрестом». Таким чином, на переконання позивачки, відповідачка стверджує та намагається донести думку до необмеженого кола осіб, що позивачка займається чародійством, перешкоджає сусідам та односельцям вести повноцінне життя, переслідує їх, є особою, яка не має високих моральних цінностей.Розміщена відповідачкою інформація не відповідає дійсності, а тому така необґрунтована характеристика пригнічує її (позивачки) честь та гідність. Стверджує, що пригнічення немайнових прав, відносно яких Конституцією України передбачено обов`язок ставитись з повагою, обґрунтовується тим, що жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути (дізнаватись) про себе безпідставні звинувачення у вчиненні злочинних діянь та інших ганебних вчинків, з точки зору моралі. У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачкою широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно неї, позивачка зазначає, що знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, своїми діями відповідачка створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь.Оскільки вказана інформація була поширена [PERSON] , у соціальній мережі «Facebook», а отже публічно доведена до відома невизначеного кола осіб, які є користувачами зазначеної соціальної мережі, позивачка вважає за необхідне зобов`язати відповідачку вибачитися та спростувати викладену нею інформацію саме у вказаній соціальній мережі. В зв`язку з тим, що вказаною неправдивою інформацією їй було завдано моральних страждань, позивачка вважає, що відповідачка повинна відшкодувати їй моральну шкоду, розмір якої оцінює в 5000грн. Зазначена сума є, на думку позивачки, мінімальною, а тому розумною та справедливою. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідачки понесені нею витрати на сплату судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, а саме 3 783,70грн. ІІ. Позиція учасників справи В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Гриньо М.І.позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивачка пояснила, що поширена відповідачкою інформація не відповідає дійсності, стала відома її односельцям та знайомим. ЇЇ члени сім`ї та діти також потерпають від поширення недостовірної інформації, яка принижує її честь та гідність. Відповідачка скопіювала її фотознімок на її сторінці у соціальній мережі «Facebook» та розмістила недостовірну інформацію під даним фотознімком, а тому така необґрунтована характеристика пригнічує її честь та гідність. Відповідачка та її представник - адвокат Борисенко В.В. проти позову заперечили, пояснивши суду, що позивачка неодноразово конфліктує не лише з відповідачкою, а й з іншими сусідами, які проживають у багатоквартирному будинку, просять у задоволенні позову відмовити, оскільки у даному пості відповідачка не розповсюджує неправдиву інформацію, а звертається до односельчан с.Черневе з проханням про допомогу, оскільки позивачка створює умови, за яких проживання у будинку відповідачки та інших мешканців є неможливим, а саме [PERSON] , незаконно по всьому будинку встановила камери та слідкує за сусідами, хоча у сільській раді їй (позивачці) надали дозвіл на встановлення камер лише біля свого вікна. Крім цього, конфлікт з позивачкою виник на підставі оціночних суджень, фактів, які б ображали честь, гідність та ділову репутацію немає. Також, наголошують, що позивачка не є ні депутатом сільської чи обласної ради, немає ніяких привілеїв у вигляді ордерів, нагород, тощо, які б могли надати негативну оцінку щодо її ділової репутації. Наголошують, що оціночні судження не є предметом позову, тому позов є безпідставним. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.04.2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.06.2020року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІV. Обставини справи, встановлені судом [INFO] о 09 год 22 хв у соціальній мережі «Facebook» на своїй персональній сторінці відповідачкою [PERSON] було розміщено публікацію наступного змісту «Дорогі друзі поможіть зробити цю жінку дуже відомою, хоча Я б не назвала її жінку а Відьмою..коли зараз наданий час люди переживаю, як вижити і пережити важкий час для нас, ця істота недає жити нам сусідам-це наш істинний корона вірус… Це [PERSON] жителька с. Черневе яка вже купу років недає своїм сусідам нормально жити, вона робить різні підклади кожному сусіду наприклад: тухле м`ясо і сіль з спаленими сірниками і які перев`язані хрестом, вона онкохвора в неї син вчиться на священника і людина не боїться [PERSON] , до церкви літає, як тільки її відкривають, не сповідаючи летить брати причастя.. В сьогоднішній пісний день, Я мовчала бо вона в перший день посту просила пробачення і це напевно вийшов як прикол, бо на даний час вона біситься і викликає на кожного сусіда поліцію і то дає не правильне призвіще бо поліція вже на її виклики не хоче їхати, Але так неможна! Ця істота не законно встановила камери по будинку і по подвірю без дозволу сусідів… [PERSON] куди можна звернутись, щоб ту істоту вислати подальше з села? Вона як мати одиночка, хоча живе з чоловіком отримує кошти за дитину, вона онкохвора, яка на даний час працює в школі з неї все село сміється але це нам непоміч, вона для нас як Мікроб який просто не дає жити???? Я розумію це смішно, але повірити, це вже просто неможливо і не знаєш що від тої істоти чекати… Я дуже переживаю за свою сім`ю… І як наказати ту істоту Я незнаю…». Разом з текстом публікація міститься фото особи. Як свідчить долучена до позовної заяви копія паспорта позивачки [PERSON] , № [NUMBER] , на розміщеному в публікації фото зображена саме позивачка. Дата та час публікації на персональній сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» відповідачки [PERSON] [INFO] о 09 год 22 хв. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , є користувачами мережі Інтернет та мають зареєстровані сторінки в соціальній мережі «Фейсбук». Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи - право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Предметом доказування в даному спорі є: по-перше, факт поширення відповідачем негативної інформації, по-друге, недостовірність поширеної відповідачем інформації. Зазначена позивачкою інформація була розміщена відповідачкою на її особистій веб-сторінці в соціальній мережі, тому саме вона є належним відповідачем за даним позовом, оскільки власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, як такий, що створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації, буде належним відповідачем лише за умови, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , (зі сторони позивачки), пояснила суду, що є сусідкою сторін по справі, неодноразово між позивачкою та відповідачкою виникали конфлікти на побутовому рівні, в результаті яких відповідачка [PERSON] , погрожувала позивачці. Зазначає, що упередженого ставлення позивачка [PERSON] ні до відповідачки [PERSON] , ні до її братів та сестер не проявляє. Стверджує, що допис відповідачки стосовно [PERSON] вона (свідок) бачила у мережі «Фейсбук», однак не пам`ятає скільки часу та коли він був опублікований. Вважає, що вказаний допис принизив позивачку, адже у ньому містяться слова образливого характеру, які принижують людську гідність. Звертає увагу суду і на той факт, що після публікації допису відповідачкою, її знайомі, а також місцевий священик [PERSON] дзвонили до неї (свідка) та цікавилися публікацією. Наголошує, що відповідачці [PERSON] , вона звернула увагу щодо опублікованого допису і поцікавилася навіщо остання розмістила таку публікацію. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , (зі сторони позивачки) пояснив суду, що є сином позивачки, в час розміщення допису перебував дома на карантині, про вказаний допис дізнався від друзів, які повідомили йому про публікацію в телефонному режимі, а також від позивачки. Зазначає, що конфлікти та неприязні відносини між позивачкою та відповідачкою тривають давно, причиною є пияцтво відповідачки. Зазначає, що допис був опублікований близько 20 хв на персональній сторінці [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , (зі сторони позивачки) пояснив суду, що є чоловіком позивачки та сусідом [PERSON] . З відповідачкою у нього склалися неприязні відносини через побутові проблеми. Зазначає, що про допис йому відомо від позивачки, зміст його читав. Стверджує, що вказана публікація сильно принизила честь та гідність позивачки, оскільки вона декілька днів плакала і знаходилася в пригніченому стані. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) пояснила суду, що є сусідкою сторін та проживає в будинку більше 5 років. З відповідачкою [PERSON] у неї хороші відносини, а з позивачкою ворогуючі, оскільки остання неодноразово здійснювала наклеп на неї та її чоловіка, однак з приводу цього в правоохоронні органи з відповідною заявою не зверталася. Стверджує, що тексту допису не бачила, оскільки взнала про нього від сусідів, змісту допису не пам`ятає. Наголошує, що після публікації допису, позивачка звинуватила її (свідка) у причетності до складання допису. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) пояснила суду, що із позивачкою в неї давно неприязні відносини. Вказує, що про допис вона дізналася від відповідачки, коли останній прийшла повістка в суд, однак змісту допису не читала та не ділилася ним в мережі «Фейсбук». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) пояснила суду, що відповідачка є хрещеною її онука, в будинку сторін на даний час не проживає, однак колись проживала та пригадує конфлікти з позивачкою. Зазначає, що посту у мережі «Фейсбук» особисто не бачила і не читала, в друзях у відповідачки в мережі «Фейсбук» перебуває. Стверджує, що про згадану публікацію дізналася від відповідачки, коли їй прийшла повістка до суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) пояснила суду, що в будинку сторін не проживає, однак часто приходить до родичів. Вказує, що з позивачкою у неї погані відносини, оскільки остання знімає усіх сусідів на камери спостереження, слідкує за ними та намагається втягнути у конфлікт. Стверджує, що є депутатом сільської ради, однак характеристики на позивачку, яка міститься в матеріалах справи не читала та не ознайомлена з її змістом. Наголошує, що зі змістом допису також не ознайомлена та нічого про нього не знає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) пояснила суду, що в одному будинку зі сторонами не проживає, однак з позивачкою у неї дуже часто виникали конфлікти, так як [PERSON] не дає нікому з сусідів нормально жити, слідкує за людьми та запалює свічки на своєму підвіконнику. На даний час конфліктів з позивачкою немає. Зазначає, що допису особисто не бачила, хоча перебуває у друзях відповідачки у мережі «Фейсбук» через те, що нечасто заходить в соціальну мережу. Наголошує, що довідалася про публікацію від відповідачки, коли тій прийшла повістка до суду. Стверджує, що позивачка не працює в школі. Відповідачкою не заперечено, що саме нею на її веб-сторінці в соціальній мережі було розміщено зазначену позивачкою інформацію та зазначеного нею змісту. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду Відповідно до ст. 3 Конституції України, честь і гідність людини визнається найвищою цінністю в Україні. Як передбачено ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Згідно ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, гарантованість права на інформацію, відкритість та доступність інформації, свобода обміну інформацією, достовірність і повнота інформації. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (статті 2, 5 Закону України «Про інформацію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про інформацію» за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації. Судом встановлено, що доступ до мережі Facebook є необмеженим для значної кількості осіб. Соціальна мережа «Facebook» та «Instagram» не є засобом масової інформації, проте вона створена для вільного обміну власними думками різних громадян, а відтак розміщення інформації у цих соціальних мережах є поширенням інформації досить значному колу осіб. За змістом п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватися її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Суд приходить до висновку, що відповідачка, розмістивши на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» вказану позивачкою інформаціюзагальнодоступним способом, через мережу Інтернет, довела її до відома більше ніж однієї особи, що вважається поширенням інформації в контексті ч.1 ст.277 ЦК України. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від27лютого 2009року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Тобто, юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи, що у відповідній публікації зазначено власне ім`я, прізвище та по батькові позивачки, суд встановив наявність сукупності обставин, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, а саме інформацію доведено до необмеженого кола осіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто поширена інформація стосується саме особи позивачки. Аналіз зазначеного законодавства та ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок, суджень залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність особи підлягають захисту лише у випадках, коли особа доведе, що інформація була поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість. Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. Відповідачкою [PERSON] , не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була поширена нею в соціальній інтернет-мережі «Фейсбук» відносно позивачки. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Згідно з ч. 1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», які, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною законодавства України. Як вказав Верховний суд у Постанові від 01.02.2018 року по справі №757/33799/15-ц: «Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування." У рішенні ЄСПЛ по справі Лінгенс (Lingens) проти Австрії зазначено: «Суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а справедливість критичного висловлювання не підлягає доведенню». Також у справі "Лендон, Очаковскі-Лоран і Жулі проти Франції" ЄСПЛ зазначив навіть якщо висловлювання є оціночне судження, воно повинно бути підтримано достатнім фактичним підставою, за відсутності якого воно буде визнано виходять за належні рамки. В даному випадку, суд вважає, що твердження відповідачки [PERSON] про те, що позивачка є «матір`ю одиначкою, живе з чоловіком та отримує кошти за дитину,а також є онкологічною хворою, яка на даний час працює в школі», яке поширене в соціальній інтернет-мережі Фейсбук на сторінці [PERSON] , не носить характеру оціночного судження, а містить конкретне твердження, яке є недостовірним і містить відомості, які не відповідають дійсності, оскільки позивачкою надано суду довідку Управління соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації №631 від 25.03.2020 року, згідно якої вона дійсно не отримує жодної соціальної допомоги ні на дітей, ні як малозабезпечена сім`я. Крім цього, показами свідка [PERSON] (зі сторони відповідачки) підтверджено, що позивачка не працює в сфері шкільної чи дошкільної освіти. Отже, на переконання суду, інформація, поширена відповідачкою, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. В свою чергу, суд вважає, що позивачкою [PERSON] доведений факт поширення недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зміст поширеної відповідачкою інформації, не доведеність її достовірності, суд дійшов висновку, що така інформація є недостовірною, негативною, такою, що принижує та порочить честь позивачки в очах оточуючих - громадськості, читачів соціальних мереж. Дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про позивачку, як людину, а тому позов в частині визнання інформації недостовірною є обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації; спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила і у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пункт 25 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» передбачає, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже покладення на відповідачку обов`язку спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена, буде відповідати такому способу захисту як спростування недостовірної інформації . На переконання суду, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, так як саме такий спосіб спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, на думку суду, з урахуванням викладеної в позові вимоги, саме такий спосіб захисту буде ефективним для захисту порушеного права позивачки. Суд бере до уваги як достовірні та такі, що відповідають обставинам справи показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (зі сторони позивачки), оскільки такі безпосередньо сприйняли публікацію, бачили та читали зміст оспорюваного допису у мережі «Фейсбук», спілкувалися із позивачкою після оприлюднення допису. Також, суд розцінює як такі, що частково заслуговують на увагу показання свідка [PERSON] (зі сторони відповідачки), оскільки та підтвердила, що [PERSON] , не працює у сфері шкільної освіти, що відповідає матеріалам справи, та спростовує інформацію, яка викладена у дописі відповідачки [PERSON] .. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (зі сторони відповідачки), оскільки такі не несуть жодного інформативного навантаження для суті позову, враховуючи те, що дані свідки безпосередньо не сприймали публікацію та оспорюваного допису не бачили і не ознайомлені з його змістом, а лише чули про такий зі слів відповідачки [PERSON] . Суд ставить під сумнів об`єктивність показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки як встановлено в судовому засіданні між позивачкою та вищевказаними свідками неодноразово виникали конфлікти на побутових підґрунтях. Також і те, що під час допиту дані свідки не заперечили свою неприязнь до позивачки та недружні відносини з нею, а надані ними показання більш стосувалися особистісних якостей позивачки та несли в собі суб`єктивну оцінки поведінки такої в житті. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (далі Постанова Пленуму Верховного Суду України) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Верховним судом України в п. 9 вищевказаної Постанови звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що протиправними діями відповідачки щодо поширення неправдивої інформації, було порушено конституційні права позивачки [PERSON] , та завдано душевних страждань, що призвело до погіршення психологічного стану. Суду доведено, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивачки, оскільки в них містяться відомості про події, та факти, які не відповідають дійсності. З огляду на те, що дії відповідачки були неправомірними і такими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що розповсюдженням відповідачкою негативної недостовірної інформації відносно позивачки була принижена її честь, у зв`язку з чим вона зазнала моральних переживань, однак виходячи із ступеня та характеру завданих позивачці моральних страждань, з додержанням принципів поміркованості, розумності та справедливості, з урахуванням заявленого розміру даної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в розмірі 500 грн. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VI. Судові витрати Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до позовної заяви позивачка [PERSON] просила суд стягнути з відповідачки [PERSON] судові витрати, які складаються із витрат пов`язаних із сплатою судового збору на суму 3 783,70грн. Враховуючи те, що позовні вимоги позивачки [PERSON] , були задоволені частково, зокрема у повному обсязі задоволено вимоги щодо визнання інформації, яка містилася у дописі [PERSON] у соціальній мережі Фейсбук, зробленому [INFO] на персональній сторінці [PERSON] відносно [PERSON] ,- такою, що не відповідає дійсності тазобов`язано [PERSON] публічно вибачитись та спростувати інформацію, яка містилася у її дописі у соціальній мережі Фейсбук, зробленому 21.03.2020 року, тому судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі в сумі 1681,60 грн (840,80 грн+840,80 грн =1681,60 грн). Позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень задоволено частково у відсотковому співвідношенні = 10%, що складає 500 грн, тому з відповідачки [PERSON] , після проведених розрахунків підлягає стягненню на користь позивачки витрати пов`язані зі сплатою судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди на суму 378 суму .

Outcome: partial