Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач є донькою відповідача. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], позивач залишилася проживати з матір»ю - [PERSON]. Відповідач виплачував аліменти до повноліття [PERSON] відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду від 16.09.2010 року. 17.12.2016 року позивач досягла повноліття і виплати аліментів припинились, позивач продовжує навчатися в вищому навчальному закладі на денній формі навчання - Бердянському державному педагогічному університеті, термін навчання - з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року, відповідач добровільно матеріальної допомоги на навчання дочці не надає. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та прохав стягнути на користь [PERSON] аліменти у розмірі 800 гривень щомісячно. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Суд, заслухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком позивача - [PERSON] Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2010 року відповідач виплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів доходу щомісячно та до досягнення [PERSON] повноліття. Судом встановлено, що 17.12.2016 року позивач досягла повноліття і з 01.09.2016 року навчається в вищому навчальному закладі - Бердянському державному педагогічному університеті, на платній основі, вартість навчання освітньої послуги за весь строк навчання становить 31600,00 грн. Судом встановлено, що відповідач добровільно допомогу на оплату навчання дочці не надає. Відповідно до довідки №8-363 від 07.02.2017 року мати позивача [PERSON] працює в державній установі «Бердянська виправна колонія № 77» на посаді спеціаліста, а її заробітна за серпень 2016 року - січень 2017 року становила 16396, 53 грн. Крім того, судом встановлено, що матір позивача - [PERSON] - [PERSON] працює в державній установі «Бердянська виправна колонія» ( № 77) з 14 лютого 2012 року і займає посаду фахівця по контролю за виконанням режимних вимог. У зв»язку з тим, що освіта [PERSON] не відповідає кваліфікаційним вимогам займаної посади, вона була направлена на навчання до вищого навчального закладу "Інститут права імені Володимира Сташиса Класичного приватного університету для отримання спеціальності за напрямком правознавство з 01 веренся 2015 року. На даний час [PERSON] навчається на 2 курсі університету на контрактній основі. Також позивачем суду надана виписка із її амбулаторної картки, відповідно до якої вона перебуває на диспансерному обліку з 20.08.2009 року з діагнозом - змішаний астигматизм обох очей високого ступеню. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач на даний час перебуває на обліку у Бердянському центрі зайнятості, згідно запису в трудовій книжці від 07.03.2017 року. Відповідно до довідки № 1039, наданої Бердянським міським центром зайнятості, дохід [PERSON] за період з 28 лютого 2017 року по 30 квітня 2017 року склав 982,71 грн., його дохід не є постійним. З 2016 року відповідач був змушений припинити підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.02.2017 року. Свою неспроможність сплачувати аліменти позивачці відповідач також обґрунтовує тим, що на його утриманні є малолітня дитина, [PERSON], [INFO], яка часто хворіє і дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, відповідач надав судові письмові докази про те, що він має діагноз - атопічний дерматит ускладнений вторинною інфекцією, в зв»язку з чим проходив курс лікування з 08.10.2015 року по 23.10.2015 року у стаціонарному відділенні обласного комунального шкірно-венеричного диспансеру. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встовлено наявність всіх юридичних фактів, які вказані в вищевказаній Постанові Пленуму ВСУ, а саме вік доньки, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження нею навчання та потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідач все ж таки має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дочці, оскільки він є чоловіком працездатного віку, має захворювання, але інвалідом не є, з 2011 року, коли був звільнений з останнього місця роботи не прийняв заходів до працевлаштування, має ще одну дитину, але він сплачував вже аліменти на утримання [PERSON] до її повноліття, при наявності у нього вже другої дитини. Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі. Докази, на які посилається позивач та його представник, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батька, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу, саме у розмірі, заявленому у позові. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON], яка продовжує навчання у розмірі 500 грн. щомісячно. На підставі ст..ст.198-200 СК України і

Outcome: partial