Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 07 серпня 1994 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на життя та на ведення домашнього господарства. Шлюбні стосунки не підтримуються з березня 2017 року, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, тому\~просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, судові витрати просив покласти на нього. В судове засідання відповідач не з"явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову визнала, просила залишити їй шлюбне прізвище. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 1994 року, про що Відділом ЗАГС Лохвицької районної держадміністрації Полтавської області зроблено актовий запис № 54 ( а. с. 5 - свідоцтво про шлюб ). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Згідно п. 10 роз'яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки з березня 2017 року, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, мають окремий бюджет, сімя фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Таким чином, судом зясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно\~ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище\~«Савенко». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved