Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

01 червня 2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 30 липня 2007 року померла мати позивачки [PERSON] в с.Безімянка Татарбунарського району Одеської області. За життя [PERSON] не вчиняла на імя позивачки заповіт. Після смерті спадкодавця залишилися земельні ділянки площею 2,24 га та 2,24 га, загальною площею 4,48 га, що розташовані на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №292359, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 31 березня 2005 року, на імя [PERSON] Вказану земельну ділянку позивачка має право успадкувати як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. Після смерті матері позивачка звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено з причин втрати нею 6-ти місячного строку для прийняття спадщини та не надання доказів сумісного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області по справі №515/237/17 від 02.03.2017 року встановлено факт постійного проживання з спадкодавцем на час відкритя спадщини. Після звернення до приватного нотаріуса [PERSON] їй також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та відповідної реєстрації цього права, а тому за таких обставин, позивачка вимушена звернутися з вказаним позовом до суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву з проханням справу заслухати у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.36). Представник [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.35). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №110699 від 30.07.2007 року (а.с.4) [PERSON] померла 30 липня 2007 року в с.Безімянка Татарбунарського району Одеської області. Копією свідоцтва про народження V-УP №0730852 виданого 01.04.1965 року (а.с.5) підтверджується, що матірю позивачки є [PERSON]. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.03.2017 року (а.с.6) встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю до часу відкриття спадщини 30.07.2007 року. Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №292359, виданого 31.03.2005 року Татарбунарською РДА (а.с.7) вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 4,48 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за №Б-81/0-0,420-159/151-17 від 29.05.2017 року (а.с.9) вбачається, що вартість земельної ділянки загальною площею 4,4871 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району, власником якої є [PERSON], станом на 01.01.2017 року складає 220 247 грн. 81 коп. З листа нотаріуса №71/02-14 від 25.05.2017 року (а.с.8) вбачається, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої 30.07.2007 року [PERSON] з причин відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно земельну ділянку. Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник №23 від 24.06.2017 року (а.с.37) слідує, що в графі втрачені значиться вважати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №292359 на ім'я [PERSON]. З витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №47848874 від 25.05.2017 року (а.с.31) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] інформація відсутня. До вказаної довідки долучена нотаріально завірена копія заяви [PERSON] від 25.05.2017 року за №39 про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка по справі є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 4,48 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області. В звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку нотаріусом [PERSON] відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Отримати вказаний документ після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає, що права позивачки мають бути захищені шляхом визнання за нею, як спадкоємцем за законом, права власності на земельні ділянки площею 2,24 та площею 2,24, загальною площею 4,48 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала на праві власності [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №292359 від 31.03.2005 року.

Outcome: approved