Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє [PERSON] , звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , який доводиться батьком малолітньому - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем проживала у цивільному шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач з народження сина не цікавиться дитиною, поїхав за кордон і не повертається, тривалий час з сином однією сім"єю не проживає, жодних контактів з ним немає, місце проживання його невідоме. На даний час малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем, її чоловіком, [PERSON] та братом - [PERSON] , який народився [INFO] . Чоловік позивачки, [PERSON] забезпечує дитину всім необхідним, дбає про його розвиток, займається вихованням та замінює йому батька. Відповідач з сином не спілкується, не приймає жодної участі у його матеріальному забезпеченні та вихованні, не цікавиться його долею. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином через опублікування у мережі Інтернет за веб-адресою: mkm.zk.court.gov.ua. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, знаходить за можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач та відповідач проживали у цивільному шлюбі, без державної реєстрації. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20 червня 2017 року відповідач [PERSON] доводиться батьком малолітньому [PERSON] , [INFO] (а.с.12). У своєму висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 18.03.2021 року за № 371/01-32 у зв"язку з самоусуненням [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо сина, в частині його утримання, виховання, розвитку, підготовки до самостійного життя та турботи про його здоров"я, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , батьківських прав щодо сина, [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання в межах вимог чинного законодавства (а.с.43). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Відповідно до ст.166 ч.3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, доказами наданими позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, а тому підлягає позбавленню батьківських прав у відповідності до ст.164 Сімейного Кодексу України. Окрім цього, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 лютого 2021 року і до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved