Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

16.09.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути з ПАТ - 2543600 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період її роботи в шкідливих умовах праці тривалий час машиністом конвеєра нею отримані хронічні професійні захворювання - радикулоневропатія, з помірними статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією кінцівок, плечолопаткового періартрозу, ХОЗЛ 1-2 ст. Згідно висновку МСЕК від 22.06.2011 року вперше позивачу, в зв'язку із професійним захворюванням було встановлено безстроково 40% втрати професійної працездатності. Вважає, що відповідачем не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходилася на лікуванні, їй протипоказано всі види праці в звичайних умовах, призначено необхідність санаторно-курортногота медикаментозного лікування, стан здоров'я погіршується, що порушує її нормальні життєві зв'язки та завдає моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПАТ за довіреністю Юфєрєва О.М. позов не визнав, надала письмові заперечення вказує що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач уклала трудовий договір з ПАТ, та свідомо обрала професію зі шкідливими умовами праці, була попереджена та обізнаний з вказаними умовами, користувалася пільгами та гарантіями і у всякий час могла змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об»єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. З вказаного видно, що діяльність ПАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, що також вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Крім того вважає, що позивач не обґрунтувала розмір моральної шкоди, та пропустила строк позовної давності за врішенням трудового спору. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, трудовою книжкою, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.5-10, що позивачу [PERSON] в період роботи на ПАТ - 19.05.2010 р. встановлено хронічне професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст., радикулопатія, з помірними статико-динамічними порушеннями, плечелопатковим періартрозом. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % по вказаним профзахворюванням висновком МСЕК від 22.06.2011 р. безстроково а.с.13-15. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового та цивільного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.17 Акту розслідування професійного захворювання, у позивача [PERSON] професійне захворювання виникло в наслідок роботи протягом 16 років 7 місяців в умовах впливу на організм шкідливих факторів, зокрема пилу, важкості праці пов'язаної з робочою позою з нахилом корпусу понад нормативи, кількість нахилів за зміну яка перевищує допустимі показникми. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів пилу, вдосконалення технологічного процесу по зменшенню важкості праці а.с.9. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням у русі та фізичних навантаженнях, постійних болей у хребті, суглобах верхніх кінцівок, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.19-32, позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з ПАТ на користь держави, згідно ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial