Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення ХХІУ сесії п»ятого скликання Дрогобицької міської ради № 709 від 30 листопада 2008 року пп.1.7 п.1; рішення ХХХІУ сесії п»ятого скликання Дрогобицької міської ради № 985 п.п.27.1 п.27 від 19.11.2009р.; рішення УІІ сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради № 216 від 31 травня 2011 року п.2.1 «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок площею 685 кв.м. власникам будинку № 54 по вул..Зварицькій м.Дрогобич. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачами [PERSON] та [PERSON] він має спільну межу, яка розділяє їхні земельні ділянки. 01.12.1997р. Дрогобицький міський суд Львівської області ухвалив рішення за його позовом до [PERSON] та [PERSON] про повернення самовільно зайнятої ними земельної ділянки в належне користування йому, власнику будинку [ADDRESS], встановивши межі 7,5 м., 14,5 м. та зі сторони річки Серет 25,3 м.. Місце розташування земельної ділянки було встановлено і визначено межі земельної ділянки. З часом він приватизував частину своєї земельної ділянки. Земельна ділянка була передана йому у власність для обслуговування житлового будинку на підставі рішення Дрогобицької міської ради. Інша частина земельної ділянки належна йому на підставі рішення суду від 01.12.1997р. не приватизована, оскільки на ній знаходяться самовільно збудовані відповідачами [PERSON] та попереднім власником частини житлового будинку [ADDRESS], покійною [PERSON] господарські споруди, які підлягали знесенню. Відповідачі після рішення суду від 1.12.1997р. під час його примусового виконання, просили його дозволити їм тимчасово користуватись самовільно збудованим гаражем та сараєм, які розташовані на частині земельної ділянки, яка відійшла йому по рішенню суду до часу перенесення споруд в інше місце. З часом, вже звільнену частину земельної ділянки він мав намір приватизувати з цільовим призначенням для ведення садівництва. На принципах добросусідства він погодився на такі умови, ще й до того рішенням №64 від 16.03.1995 року Дрогобицькою міською радою попри річку Серет йому було дозволено за власні кошти влаштувати заїзд до його будинку, яким відповідачі відмовились користуватись. Про цю домовленість знав онук померлої, відповідач по даній справі [PERSON]. Не зважаючи на це він грубо порушив домовленість, поламав огорожу встановлену ним, користується готовою дорогою на яку він затратив багато часу, коштів і здоров»я. Самозахоплену земельну ділянку власники буд. №54 добровільно повернути не хочуть. Біля господарських будівель на не повернутій йому земельній ділянці, на віддалі 2,5 м. від вікон його будинку влаштували сміттєзвалище. З відповіді міської ради на його заяву «запит на інформацію» він довідався, що 30.11.2008р. Дрогобицька міська рада на ХХІУ сесії п'ятого скликання прийняла рішення №709 п.п.1.7 п.1 про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 685 кв.м. громадянам [PERSON] та [PERSON], по [ADDRESS] 19.11.2009р. на ХХХІУ сесії п'ятого скликання Дрогобицька міська рада прийняла проміжне рішення № 985 п.п.27.1 п.27 яким громадянам [PERSON] та [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 685 кв.м. на вул. Зварицькій,54 для ОЖБ. Після смерті [PERSON] на основі заповіту про право на спадщину, 31 травня 2011 р. Дрогобицька міська рада на УІІ сесії шостого скликання прийняла рішення № 216 , де в п.п.2.1 вказано, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] передається безоплатно у спільну сумісну власність земельна ділянка площею 685 кв.м. на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. З тексту цих рішень є очевидним, що відповідачам передається у власність також частина земельної ділянки, яка була йому передана у належне користування на підставі рішення Дрогобицького міського суду від 01.12.1997 року. Про вказані вище рішення Дрогобицької міської ради він не знав і згоди на вилучення належної йому земельної ділянки ніколи не давав. Тому вважає, що рішення Дрогобицької міської ради № 709, №985, №216 є незаконними, оскільки межі земельної ділянки, які передаються у власність відповідачам з ним не узгоджувались. На схем.плані земельної ділянки, долученому на розгляд комісій Дрогобицької міської ради відсутній його підпис погодження меж земельної ділянки. Немає також укладеної ним будь-якої «мирової угоди» під час примусового виконання рішення суду, щодо надання ним згоди на вилучення частини його земельної ділянки. Прийняті Дрогобицькою міською радою незаконні рішення порушили моє право користуватись належною мені земельною ділянкою. Про прийняття вищезазначених рішень до 13 січня 2017 року йому не було відомо, тому вважає, що пропустив строк на їх оскарження з поважних причин. З позовною заявою про оскарження рішень органу місцевого самоврядування він звернутався до Дрогобицького міськрайонного суду. 09.11.2017р. Дрогобицьким міськрайонним судом була ухвалена постанова, якою його позов задоволено. 22.03.2018р. Львівський апеляційний адміністративний суд частково задоволив апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON]З , постанову Дрогобицького міськрайонного суду від 09.11.2017р. скасував та закрив провадження у справі. Апеляційний суд прийшов до висновку, що підставою скасування та закриття провадження у справі є те, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Вважає, що Дрогобицька міська рада, ухвалюючи оскаржувані ним рішення, не мала права приймати ці рішення без дотримання порядку щодо вилучення земельної ділянки, якщо би це було необхідно. Адже рішення Дрогобицького міського суду від 01.12.1997р. не втратило чинності, спірна земельна ділянка фактично за рішенням суду була повернута в його користування. З огляду на вказане вище в нього виникла необхідність звернутися в суд із даним позовом, за захистом порушених прав та інтересів. Позивач Сов»як [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Позов просять задоволити. Представник Дрогобицької міської ради - [PERSON], позовні вимоги заперечив, вказуючи на їх безпідставність, у задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позову не визнали з підстав, викладених у письмовому відзиві, зокрема, послались на те, що вищевказані рішення жодним чином не порушують права позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, причин неявки не повідомив. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання правочину недійсним. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Дрогобицького міського суду Львівської області від 01.12.1997 року у справі №2-773/1997р. позов [PERSON] задоволено, та вирішено повернути земельну ділянку розміром 121 кв.м. з корисування власників будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] в належне користування власнику будинку [ADDRESS] [PERSON], встановивши розміри земельної ділянки закріпленої за цим будинком з південної та східної сторони, межі якої проходять з будинковолодінням [ADDRESS], відповідно 14.5.м і 7,5 м., з північної сторони (річка Серет)-25,3м. Рішення суду вступило в законну силу. Відповідно до рішення Дрогобицької міської ради від 30.11.2008 року №709 ХХІУ сесії п'ятого скликання вирішено передати безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд за п.1.7. [PERSON] та [PERSON] площею 685 кв.м. на [ADDRESS] Рішенням ХХХІУ сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради № 985 «Про відміну окремих пунктів ухвал і рішень сесії міської ради та рішень виконавчого комітету міської ради та безоплатну передачу у власність та спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» від 19.11.2009 року вирішено в п. 27. відмінити п.п. 1.7. п.1 рішення №709 від 30.11.2008 року «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянанам земельних ділянок» у зв'язку з допущеною помилкою. П. 27.1. вирішено передати у приватну власність земельну ділянку площею 685 кв.м. на [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] проживаючій на [ADDRESS]., [PERSON], проживаючій на [ADDRESS] Пунктом 2 Рішення УІІ сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради № 2016 від 31.05.2011 року, вирішено: відмінити п.п.7 п.1 рішення міської ради №709 від 30.10.2008 року «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» на підставі свідоцтва про право на спадщину, а п.2.1. вказаного рішення, вирішено: передати безоплатно у спільну власність земельну ділянку площею 685 кв.м. на [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) [PERSON], прож. на [ADDRESS], [PERSON], проживаючій на [ADDRESS] Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Системний аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин. Відповідно до ч.2 ст.116 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Частиною 5 ст.115 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. За змістом ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу Особи, зацікавлені у вилученні (викупі), виборі земельних ділянок, зобов'язані погодити з власниками землі і землекористувачами та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, розміри земельних ділянок, передбачені для вилучення (викупу), умови їх вилучення (викупу), а також розміри земельної ділянки, передбачені для її передачі (надання), умови її передачі (надання) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів та умови проживання населення і охорону довкілля. ( ст. 151 ЗК України). Підставами для визнання рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів громадян, зокрема, позивача у справі. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що Дрогобицька міська рада повинна керуватися чинними нормами законодавства та не вправі була приймати оскаржувані рішення без дотримання балансу між правовідносинами, які склались та визначеним рішенням суду, яке є чинним, зокрема щодо земельної ділянки, яка вже повернута у користування за рішенням суду - [PERSON] без дотримання порядку щодо вилучення земельної ділянки за необхідних умов, а тому з огляду на викладене вище суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила», в судовому засіданні встановлено, що позивач про оскаржувані рішення дізнався 13 січня 2017 року, а тому суд приходить до переконання, що строки на звернення до суду не пропущені. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved