Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.12.2018р. представник позивача, адвокат [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру Серії ДП №2338 звернувся до суду з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Кривбасремонт» /далі\~ТОВ/ про відшкодування моральної шкоди, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 36820 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-7). В обґрунтування вказує, що в період роботи в шкідливих умовах праці з 01.01.2010 року по 02.25.2015 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар»єрі та на відвалах з повним робочим днем в умовах Першотравневого карєру на ТОВ, ним отримано хронічні професійні захворювання, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «В», фаза загострення, ЛН першого другого ступенів, які відповідно до акту розслідування від 10.03.2015 р. виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 11.06.2015р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20%. Остаточно відповідно до довідки МСЕК від 24.05.2018 року безстроково було встановлено 20% втрати працездатності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність у молодому віці, виконуючи роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, відчуває фізичний біль та страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями захворювань. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості та інше, що порушує його нормальні життєві звязки. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача, адвокат [PERSON] надав до суду заяву, просить судовий розгляд справи проводити у його відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Представник ТОВ за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду 21.01.2019 клопотання, в якому просить судовий розгляд відкласти з підстав не надання позивачем копій усіх документів, що додаються до позовної заяви, у звязку з чим представник відповідача позбавлений можливості у встановлений судом строк, підготувати та надати обґрунтований відзив на позовну заяву. У разі неявки в судове засідання учасника справи, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом \~ \~ \~ \~ встановлено, що з 01.01.2010 р. по 25.05.2015 року позивач працював на ТОВ слюсарем черговим та з ремонту устаткування в карєрі та на відвалах спеціалізованої дільниці з капітального ремонту устаткування Першотравневого карєру (а.с.34-36). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.05.2015 р., а.с.12-15, позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «В», фаза загострення, ЛН першого другого ступенів. Позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності 20%, згідно висновку МСЕК від 11.06.2015 р. а.с.16. Останній раз, згідно висновку МСЕК від 24.05.2018 року встановлена стійка втрата працездатності 20% (а.с.8-10). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.03.2015р., а.с.12-16, встановлені хронічні професійні захворювання, виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів пилу середовища та трудового процесу. Умови виробничого середовища та важкість праці слюсаря відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 16 років 10 місяців, у ТОВ 5 років 1 місяць. Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд вважає,\~що слід\~врахувати роз'яснення\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.,\~з подальшими\~змінами,\~"\~Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди",\~відповідно до\~якого,\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~суд визначає\~в межах\~заявлених вимог\~залежно від\~характеру та\~обсягу заподіяних\~позивачеві моральних\~і фізичних\~страждань,\~з урахуванням\~в кожному\~конкретному випадку\~ступеня вини\~відповідача та\~інших обставин.\~Зокрема,\~враховується характер\~і тривалість\~страждань,\~стан здоров"я\~потерпілого,\~тяжкість отриманого\~захворювання,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретних обставин\~по справі,\~характер моральних\~страждань і\~наслідків,\~що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК (а.с.8-29), виписками з історії хвороби (а.с.18-27), тривалістю праці відповідача 5 років 1 місяць, позов слід задовольнити частково та стягнути з ТОВ на користь позивача 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18\~Податкового кодексу\~України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164\~Податкового кодексу\~України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ТОВ на користь держави судовий збір в сумі 704.80 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial