Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

17.01.2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „Північний ГЗК» /далі ПАТ/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПАТ - 100 000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що з 03.07.1990р. по 05.09.2012р. працювала на ПАТ машиністом конвеєра, сепараторником рудозбагачувальної фабрики №1. Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати її професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту №22 від 17.07.2012р. їй встановлено наступні захворювання : - радикулопатія поперекова - крижова білатеральна L5 - S1, переважно справа та шийка С5 - С7 переважно зліва, з вираженим больовим синдромом, вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного гонартрозу, ПФ першого ступеня і двобічного плечолопаткового пері артрозу, зліва ПФ другого ступеня, справа ПФ першого ступеня, периферичним ангіодистонічним синдромом; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), ЛН першого ступеня; - нейросенсорна приглухуватість першої стадії (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК №6 Дніпропетровської області за №084124 від 08 жовтня 2012р. їй первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40 % . Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання №22 від 17.08.2012 р. причиною професійного захворювання стала робота протягом 22 років 1 місяця під дією шкідливих виробничих факторів, зокрема, концентрації пилу і високого рівня шуму, параметри яких перевищували ГДК та ГДР, а також недопустимої важкості праці. Згідно п.19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання , професійні захворювання виникли зокрема з вини Північного ГЗК, ВАТ «Північний ГЗК» та ПАТ «Північний ГЗК» за період роботи позивача, яке не забезпечило безпечні умови праці і порушило законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме, ст.153 Кодексу закону про працю України, ст.13 Закону України «Про охорону праці». Виходячи з характеру захворювання, вона відчуває стійкий біль та обмеження рухів в шийному і поперековокрижовому відділах хребта, задній поверхні ноги, у лівому та правому колінних суглобах, які посилюються при фізичних навантаженнях, її постійно турбує періодичний сухий кашель, підвищення артеріального тиску, зниження слуху на обидва вуха, необхідне амбулаторне та стаціонарне лікування, важко виконувати будь-яку роботу, вона обмежена в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує її нормальні життєві зв'язки, просить стягнути з ПАТ 100 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Представник ПАТ за довіреністю Луньов Р.В. надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.1990 р. позивач [PERSON] прийнята на роботу на ПАТ машиністом конвеєра. В подальшому, 03.08.1995р. вона переведена на роботу сепараторником 4 розряду на збагачувальній фабриці №1 ВАТ «Північний ГЗК» з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1. 05.09.2002р. [PERSON] переведена на роботу сепараторником 4 розряду на рудозбагачувальній фабриці №1 ВАТ «Північний ГЗК», яке з 04.04.2011 р. перейменовано в ПАТ «Північний ГЗК» з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1 (а.с. 4 - 6). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.7-10) позивачу [PERSON] 17.07.2012р. встановлені хронічні професійні захворювання: радикулопатія поперекова - крижова білатеральна L5 - S1, переважно справа та шийка С5 - С7 переважно зліва, з вираженим больовим синдромом, вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного гонартрозу, ПФ першого ступеня і двобічного плечолопаткового періартрозу, зліва ПФ другого ступеня, справа ПФ першого ступеня, периферичним ангіодистонічним синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), ЛН першого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першої стадії (з легким зниженням слуху). Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 40 %, з них 25%-радикулопатія, 10 %-ХОЗЛ, 5%-тугов., згідно висновку МСЕК від 08.10.2012р., а.с.15. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р. абзацу 4 статті 1, підпункту «є» ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім того, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.10.2012р., а.с.7-12, встановлено хронічні професійні захворювання: радикулопатія поперекова - крижова білатеральна L5 - S1, переважно справа та шийка С5 - С7 переважно зліва, з вираженим больовим синдромом, вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного гонартрозу, ПФ першого ступеня і двобічного плечолопаткового періартрозу, зліва ПФ другого ступеня, справа ПФ першого ступеня, периферичним ангіодистонічним синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, ЛН першого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першої стадії. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є умови впливу на організм концентрації шуму та рівень пилу, параметри якої перевищували ГДК та ГДР, та важкість праці, нормативи яких перевищували допустимі значення, в т.ч. маса переміщуваних вантажів, робоча поза з нахилом корпусу, нахили корпусу, статистичне навантаження при утриманні вантажу двома руками. Умови виробничого середовища машиніста конвеєра за показниками пилу відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, шуму - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, важкості праці за показником «робоча поза» - до 3 класу 2 ступеня шкідливості; умови виробничого середовища сепараторника за показниками пилу відносяться до 3 класу 1-2 ступеня шкідливості, шуму - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, важкості праці за показником «маса вантажу» - до 3 класу 1-2 ступеня шкідливості згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці (п.13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання), а.с.8. Позивач безперервно працював у вказаних умовах на ПАТ протягом 22 років 1 місяця. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано посилити контроль за використанням працівниками фабрики засобів індивідуального захисту органів дихання та слуху, згідно графіку ППР виконувати ремонти обладнання для зменшення рівнів шуму та пилу, які вони утворюють. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 08.10.2012 р. позивачу встановлено всього 40 % втрати професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, постійних болях у суглобах та хребті, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.7-10, 13-31, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 11 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 100 000 грн. завищеною. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ на користь держави судові витрати в сумі 121,80 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial