Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про вселення та визнання права користування житловим приміщенням, третя особа - служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, в обгрунтування якого зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Шлюб розірвано 16 квітня 2013 року. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач сплачує аліменти за рішенням суду. Згідно виписки з фінансово особового рахунку відповідач, позивач та їх спільна дитина [PERSON] зареєстровані у квартирі за адресою: м. Кривий ріг, вул. Корнійчука, 14/194; житло не приватизоване. В січні 2014 року відповідач забрав ключі від квартири та вигнав позивача з дитиною. Всі особисті речі позивача та дитини, а також майно, яке вони разом придбали та користувались, залишились в квартирі. У звязку з тим, що відповідач перешкоджає позивачу та їх спільній неповнолітній дитині вселитись у квартиру, просить вселити її, [PERSON], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS], і визнати за ними право користування житловим приміщенням в зазначеній квартирі. В судовому засіданні позивач позов підтримала та вказала на те, що за згодою позивача, вона та їхній з відповідачем син з 1999 року зареєстровані в [INFO]. Там проживали родиною. Квартира однокімнатна, неприватизована. Між нею та відповідачем склались неприязні відносини, розглядалась кримінальна справа, вироком суду відповідача визнано винним у спричиненні тілесних ушкоджень. У звязку з цим відповідач здійснював моральний тиск на дитину, щоб він вплинув на неї та умовив покинуту квартиру. 5 січня 2014 року їй зателефонував син та повідомив, що додому не повернеться, бо батько на нього тисне. З цього часу вони не проживають в квартирі, відповідач забрав у сина ключі від усіх замків в квартиру, потім дав ключ лише він одного замку, в його відсутність він не може прийти до квартири. ЇЇ ключі у неї було викрадено. Відповідач чинить перешкоди її проживанню, вона не може взяти свої речі. Іншого житла вона та син не мають, винаймають кімнату в гуртожитку. Просить визнати за нею та неповнолітнім сином право користування житлом, вселити до квартири. Представник третьої особи органу опіки та піклування Саксаганської районної в місті ради [PERSON] позов підтримала. Просила захистити житлові права неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] з позовом фактично погодився частково. Вказав на те, що за його згодою в квартирі, яка є службовою, були зареєстровані його дружина та спільний син, [INFO]. Родиною вони проживали в цій квартирі. Шлюб з позивачем було розірвано. Позивач лише навідувалась до квартири, мала ключі, син мав можливість проживати в квартирі, але пішов до матері. Він заперечує, що позивач була вселена до квартири, тому що між ними склались неприязні відносини, він може не стриматись та спричинити позивачу тілесні ушкодження. Не заперечує, щоб квартирою користувався син. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач сестра її чоловіка. Відповідач заперечував проти проживання позивача в квартирі, виганяв її з їхньої квартири. Вона про це розмовляла з відповідачем, але він зазначав на те, що не бажає, щоб позивача жила в його квартирі. Вона не памятає коли це було, але пізно увечері, їй зателефонувала позивач та приїхала з дитиною. Розповіла про те, що син пішов з квартири, бо батько на нього тиснув морально. Племінник їй розповів, що батько схиляв його до то, щоб він сприяв тому, щоб мати з ними не жила, тому він пішов з дому. Позивач потім ходила за речами в квартиру, але повернулась без речей, бо її не пустив відповідач. Позивач хочу повернутись до квартири, їй більше немає де жити. Вона з дитиною прожила у них декілька місяців, потім вони жили у другої сестра, зараз винаймають житло. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона кума сторін, працює разом з позивачем . Останній раз в спірній квартирі була 1, 5-2 року потому. Влітку в магазині де вона працює, на підробіткам був син позивача та відповідача. Він їй казав на те, що не може потрапити до квартири, оскільки має ключ лише від одного замка. Позивач та її син не проживають в спірній квартирі, бо їх не пускає відповідач. Останній говорив їй, що не хоче щоб позивач та проживала бо у них неприязне ні відносини. Відповідач ображає позивача, переслідує, постійно тисне на дитину, принижує її. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її сестра. Приблизно на Новий рік їхній брат їздив до сестри, бо відповідач виганяв її з квартири, викидав її речі. Коли позивач та її син, пішли з квартир, то проживали спочатку у брата, потім у неї, зараз винаймають житло. Позивач їй говорила, що відповідач не надає їй можливості жити в квартирі. Ключів від квартири у них немає, у позивача викрали сумку з ключами. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 10) та копією рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2013 року (а.с. 11), яке набрало законної сили 29 квітня 2013 року. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Згідно копії довідки Криворізької об"єднаної міської довідково-інформаційної служби № 75 позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 7). Згідно копії виписки із фінансово особового рахунку № 800000520194 від 20 січня 2014 року особовий рахунок на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 14/194 відкрито на ім"я [PERSON]; за даною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Квартира неприватизована (а.с.8). Таким чином, квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 14/194, надана для проживання для сім"ї, до складу якої входить позивачка та неповнолітній [PERSON] Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За змістом ст. 65 Житлового кодексу наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно роз»яснень, що містить п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Враховуючи те, що позивач із неповнолітнім сином [PERSON] вселилась у спірну квартиру зі згоди відповідача, зареєструвались там, тривалий час постійно проживали у ній, іншого місця проживання не мають, законність підстав їх перебування в помешканні ніким не оспорюється, тому суд вважає зайвим питання про права користування позивачів при вирішені питання про їх вселення. У звязку з чим позовні вимоги щодо визнання права користування житлом задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 64, 65 Житлового кодексу України та

Outcome: partial