Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свої вимоги обґрунтували тим, що в жилому приміщенні, який належить їм на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS] разом з ними та дітьми [PERSON], [PERSON] проживав та зареєстрований відповідач [PERSON] Останній, чоловік позивача [PERSON], хоча зареєстрований за даною адресою, але фактично там не проживає понад два роки. В даний час у провадженні суду знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідач хоча є зареєстрованим за даною адресою, але відповідно до ст. 405 ЦК України він втратив право користування цим жилим приміщенням, оскільки без поважних причин не користується ним понад один рік. Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд визнати [PERSON] такою особою, яка втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини неявки. Враховуючи що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, що позивачі не заперечують щодо розгляду справи у відсутності відповідача і ухвалення заочного рішення, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно вимог ст. 72 Житлового кодексу України провадиться в судовому порядку. Відповідно ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками житла за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02 лютого 1998 року, виданим головним архітектором Маневицького району Волинської області, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24145571 від 11 липня 2014 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом № 813 від 11 липня 2014 року, які видані державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори Волинської області, в яких знайшов своє закріплення зазначений факт. В судовому засіданні також доведено, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим, за вказаною адресою без поважних причин не проживає і не користується даним жилим приміщенням понад два роки, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім'ї депутатом Маневицької селищної ради від 29 січня 2015 року. Відповідно ст. 7 Закону України ,,Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідач, як особа, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановлені строки, підлягає зняттю з реєстрації за старим місцем проживання. Оскільки зняття з реєстрації місця проживання проводиться в безспірному порядку за рішенням суду відповідно вимог ст. 7 цього Закону то дублювання даної вимоги в рішенні суду є зайвим. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: dismissed