Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

05 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (а.с. 3-6), пізніше уточненим (а.с.44) до Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про виключення майна з акту опису й арешту, скасування арешту. Даний позов позивач мотивує тим, що 01 січня 2008 року помер його батько [PERSON]. На момент смерті батько разом з дружиною [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [INFO]. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка була відчужена на користь позивача. Позивач вказує в позові, що 22 серпня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання недійсним договору дарування квартири №63, яка знаходиться в м.Іллічівську, вулиця Олександрійська будинок 2, укладеного 14 березня 2007 року між [PERSON] і [PERSON]. Рішенням Iллічівського міського суду Одеської області від 31 травня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування задоволено, яким визнано недійсним договір дарування квартири №63, яка знаходиться в м.Іллічівську, вулиця Олександрійська, будинок 2, укладений 14 березня 2007 року, між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак 3.I. та зареєстрований в реєстрі за №994. Вказане рішення суду набуло законної сили 26 червня 2013 року. Також позивач зазначає в позові, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 червня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволено, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру №63, яка знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, Одеської області, вул.Олександрійська, буд. №2 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Вказане рішення суду набуло законної сили 16 червня 2015 року та на підставі вищевказаного рішення суду у липні 2015 року позивач зареєстрував своє право власності на квартиру №63, яка знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, Одеської області, вул.Олександрійська, буд. №2. У грудні 2015 року позивач вирішив розпорядитися вказаною квартирою на власний розсуд, однак нотаріус йому повідомив, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області накладено заборону (арешт) на дане нерухоме майно. Позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, однак державним виконавцем відділу повідомлено, що у відділі ДВС на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження за №В-4/1 (номер за ЄДРВП 220071424) відкрите 27.09.2010 року на підставі виконавчого листа по справі №1-59, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 02.09.2010 року, яке закрито та перебуває в архіві відділу ДВС, однак видати копію постанови про накладення арешту та закриття провадження у справі не може та рекомендовано звернутися до суду. Наявність вказаної заборони перешкоджає позивачу користуватися правами власника, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд: - виключити з акту опису та звільнити з під арешту квартиру №63 в будинку №2, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м.Iллічівськ, вул.Олександрійська, - скасувати з квартири №63 в будинку №2, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м.Iллічівськ, вул.Олександрійська всі обтяження (заборони, арешт), накладені постановами відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, в тому числі постановою №В-11/956 від 10.08.2010 року (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10275765) (заборони накладені в рамках виконавчого провадження за №В-4/115 (номер за ЄДРВП 220071424) відкрите 28.09.2010 року на підставі виконавчого листа по справі №1-59, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області від 02.09.2010 року). Позивач був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився та начальник відділу ДВС надав до суду заперечення проти позову, просив в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що у відділі ДВС на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження за №В-4/115, відкрите на підставі виконавчого листа по справі №1-59, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 02.09.2010 року про конфіскацію власного майна [PERSON] на користь держави. 28.09.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також відповідач вказує, що рішенням Iллічівського міського суду Одеської області від 31 травня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування задоволено, яким визнано недійсним договір дарування квартири №63, яка знаходиться в м.Іллічівську, вулиця Олександрійська, будинок 2, укладений 14 березня 2007 року, між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак 3.I. та зареєстрований в реєстрі за №994. У звязку з цим державним виконавцем 21.08.2013 року направлено до Овідіопольського районного суду заяву про розяснення рішення суду. 18.09.2013 року на адресу відділу надійшов лист Овідіопольського районного суду, згідно якого повідомлено про неможливість порядку встановлення чи зміни способу та порядку виконання вироку суду. Відповідач вказує в запереченнях, що 24.09.2013 року направлено до прокурора м.Іллічівська листа з приводу вирішення питання щодо оскарження в апеляційному суді Одеської області рішення Іллічівського міського суду від 31 травня 2013 року, однак відповідь щодо розгляду листа на адресу відділу не надійшла. 05.11.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про виконавче провадження». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно копії виконавчого листа, у відділі ДВС на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження за №В-4/115, відкрите на підставі виконавчого листа по справі №1-59, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 02.09.2010 року про конфіскацію власного майна [PERSON] на користь держави (а.с.24). Відповідно до копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.10.2010 року, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с.25). Згідно копії акту опису й арешту від 23 грудня 2010 року, складеного державним виконавцем, проведено опис майна кватири №63, яка знаходиться в м.Іллічівську, вулиця Олександрійська, будинок 2 та передано на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с.27-30). Рішенням Iллічівського міського суду Одеської області від 31 травня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування задоволено, яким визнано недійсним договір дарування квартири №63, яка знаходиться в м.Іллічівську, вулиця Олександрійська, будинок 2, укладений 14 березня 2007 року, між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак 3.I. та зареєстрований в реєстрі за №994 (а.с.13-15). Вказане рішення суду набуло законної сили 26 червня 2013 року. Відповідно до копії постанови заступника начальника відділу №22071424/в-4 від серпня 2013 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.34). 21.08.2013 року державним виконавцем направлено до Овідіопольського районного суду заяву про розяснення рішення суду (а.с.35). Згідно копії листа Овідіопольського районного суду від 18.09.2013 року повідомлено про неможливість порядку встановлення чи зміни способу та порядку виконання вироку суду (а.с.37). 24.09.2013 року заступником начальника відділу ДВС направлено до прокурора м.Іллічівська лист з приводу вирішення питання щодо оскарження в апеляційному суді Одеської області рішення Іллічівського міського суду від 31 травня 2013 року (а.с.38-39). Відповідно до копії постанови 05.11.2013 року, заступником начальника відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.40). Згідно копії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 червня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволено, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру №63, яка знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, Одеської області, вул.Олександрійська, буд. №2 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с.8-12). Вказане рішення суду набуло законної сили 16 червня 2015 року. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 03 липня 2015 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на квартиру №63, яка знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, Одеської області, вул.Олександрійська, буд. №2 (а.с.16). Відповідно до ст.50 Закону України „Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Частиною 1 ст.57 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Отже, суд приходить до висновку, що спірні обтяження (арешти) на квартиру №63 в будинку №2, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м.Iллічівськ, вул.Олександрійська накладено в межах виконавчого провадження за №В-4/115 відкритого 28.09.2010 року на підставі виконавчого листа по справі №1-59, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області від 02.09.2010 року, який згідно постанови державного виконавця від 05.11.2013 року повернуто стягувачеві у відповідності до п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» Таким чином, враховуючи те, що 03 липня 2015 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на квартиру №63, яка знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, Одеської області, вул.Олександрійська, буд. №2, підстави для збереження арешту на вказане майно - відсутні. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, Держава не втручається у здійснення власником права власності. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Outcome: approved