Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

05.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: визнати частково не дійсним розпорядження Ізмаїльської районної адміністрації 953/А-2005 від 12 грудня 2005 року в частині виділення в натурі та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 4,12 га з земель колективної власності колишнього КСП ім. Леніна ([ADDRESS] ) на території Кирничанської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В іншій частині розпорядження залишити без змін; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №913148 від 14 вересня 2006 року, який був виданий на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації №953/А-2005 від адміністрації від 12 грудня 2005 року; скасувати державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №913148 від 14 вересня 2006 року, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.521.00011. Крім цього позивач просить поновити пропущений строк для звернення до суду, мотивуючи тим, що йому було не відомо про вище зазначене розпорядження. Відповідно до ст. 267 ЦК України - заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки позивач 1950 року народження, проживає в іншому Білгород-Дністровському районі , юридично не обізнаний, суд вважає можливим поновити строк для звернення до суду. Підтримуючи позовні вимоги позивач пояснив, що з [PERSON] є рідними братами. Брату [PERSON] на підставі розпорядження Ізмаїльської державної адміністрації 3953/А-2005 від 20 грудня 2005 року, безпідставно була виділена у власність земельна ділянка з земель колективної власності колишнього КСП ім. Леніна. На підставі цього розпорядження відповідачу було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №9131148, площею 4,12 га. Державний акт був зареєстрований Ізмаїльським районним відділом земельних ресурсів в книзі записів реєстрації земельних актів. Вважає вище вказані розпорядження, державний акт та його реєстрація незаконними та просить скасувати. Відповідач позов не визнав заперечував проти задоволення позову дав пояснення по справі. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Райлян Н.Д. заперечували проти позовних вимог у повному обсязі. Представник Кирничанської сільської ради у судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник Ізмаїльської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явилися про час слухання справи сповіщені належним чином, причина неявки суду не відома. Заслухавши пояснення сторін їх представників, ознайомившись з матеріалами справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю сторін по справі , на підставі Рішенням Ізмаїльської державної адміністрації від 16 лютого 1996 року №54-96 останній належала земельна ділянка (пай) із земель, що перебували у колективній власності КСП ім. Леніна, Кирничанської сільськ5ої ради Ізмаїльського району, розміром 4,33га без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості). 9 червня 1997 року Сертифікат зареєстровано у Книзі сертифікатів на право на земельну ділянку за №174. Як вбачається з сертифікату, з часу реєстрації сертифікату право на земельну частку(пай) може бути об`єктом купівлі продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку не видавався. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть а/з № 28 від 20.08.1997 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцями на земельну частку розміром 4.33 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна, Ізмаїльського району є її син [PERSON] і син [PERSON] у рівних частках (спадкова справа №167 від 1998 року). Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 3-2318. Вказане свідоцтво підлягає реєстрації в Ізмаїльській райдержадміністрації. Сторони отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, не провели реєстрацію в Ізмаїльській райдержадміністрації, державний акт на земельну ділянку не отримали. За усною домовленістю між братами земельна ділянка, що була успадкована сторонами з 1998 року в рівних частка, використовувалась [PERSON] так у останнього на утримані було 4( четверо) неповнолітніх дітей, він нуждався матеріально. В серпні 2017 року між ними виникла сварка, через спадковий будинок і в той же час він дізнався що брат - відповідач по справі повторно приватизував земельну ділянку, яка їм дісталась в спадщину після смерті матері. 28.11.2005 року [PERSON] звернувся з заявою до голови Ізмаїльської держадміністрації про затвердження технічної документації з землеустрою, не вказавши, що вже є власником 1/2 частини зазначеної земельної ділянки, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам організаціям" земля в КСП ім. Леніна, Кирничанської сільської рада уже була розпайована. Член колективного сільськогосподарського підприємства, який включений до списку на розпаювання, а саме [PERSON] набула право на земельну частку (пай) з дня видач акта, і в разі смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Сторони успадкували спірну земельну ділянку про свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа 3 167 від 1998 року). Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2007 року „ Про судову практику у справах про спадкування", передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 1 ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з п.2 ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Крім того, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Ст. 153 ЗК України гарантує право власності на земельну ділянку. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 393 ЦК України 1. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Судом встановлено, що повторно розподілялась вище зазначена земельна ділянка, яка вже не знаходилась в колективній власності. Відповідно розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації №953/А-2005 від адміністрації від 12 грудня 2005 року, є безпідставним, таким чином Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №913148 від 14 вересня 2006 року являється недійсним та підлягає скасуванню. При звернені відповідача [PERSON] про видачу йому земельної ділянки у власність в 2005 році Ізмаїльська районна державна адміністрація могла надати ділянку із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність, тому, оскільки позивач лише в серпні 2017 року дізнався що брат - відповідач по справі повторно приватизував земельну ділянку, яка їм дісталась в спадщину після смерті матері, тому суд приходить до висновку щодо поновлення позивачу строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved