Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати батьківство [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця [INFO] по відношенню до її сина - [PERSON], [INFO]; зобовязати Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису № 312 від 24.11.2015 року про народження дитини [PERSON], [INFO], зареєструвавши [PERSON], [INFO], громадянина України, батьком її сина; стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повнолітті сина, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з [PERSON] позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2014 року і до серпня 2016 року. До вересня 2014 року сторони підтримували близькі стосунки, але ще не перебували у фактичних шлюбних відносинах. 03.06.2015 року позивач народила сина [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. 24 листопада 2015 року Покровським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області була здійснена реєстрація народження дитини, актовий запис № 312. Відомості про батька дитини в зазначеному актовому запису внесені відповідно до вимог ст. 135 Сімейного Кодексу України, за вказівкою матері дитини. Відповідач після народження дитини визнавав своє батьківство по відношенню до їхнього сина. Але відповідач безвідповідально відносився до матеріального забезпечення сім'ї та дитини, він не мав постійного місця роботи, матеріально сім'ю не забезпечував. З вказаної причини у сторін часто виникали сварки та конфлікти і після чергового конфлікту вони припинили колишні стосунки та сумісне виховання дитини. Внаслідок того, що відповідач матеріально сім'ю не забезпечував, не піклування про матеріальне забезпечення дитини, позивач не була впевнена в майбутньому їхніх стосунків і тому не наполягала на тому, щоб відповідач подав заяву до відділу ДРАЦС про реєстрацію його батьком дитини. Протягом минулого часу відповідач тільки періодично відвідував свого сина, але, як правило, таке спілкування відповідача з дитиною відбувалося за ініціативою відповідача. Матір відповідача визнає дитину позивача як свого онука, іноді вона піклувалась про нього та надавала дитині незначні дарунки. Відповідач з дня народження дитини і до сих пір не надає позивачу ніякої регулярної матеріальної допомоги на утримання дитині. Враховуючи інтереси своєї дитини, позивач вирішила звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить цивільну справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому п. 2 ч. 7 та ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзив не подав. Представник третьої особи Покровського МВ ДРАЦС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилася, але надіслала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, у вирішенні справи та прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду, заперечень по справі немає. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, згідно з ч.1ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично проживали однією сімєю з вересня 2014 року до серпня 2016 року. До вересня 2014 року підтримували близькі стосунки. У відповідності з копією свідоцтва про народження дитини - [PERSON], народився 03.06.2015 року, батьками якого є [PERSON] (відомості про якого внесені зі слів матері) та [PERSON] свідоцтво серії І-КИ №572609, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 25.11.2015 року, актовий запис №312 (а.с.6). Відповідно до актового запису про народження №312 від 24.11.2015 року матірю [PERSON],[INFO], є [PERSON], [INFO], батьком є [PERSON], підставою запису відомостей про батька є заява матері №58/05-40 від 24.11.2015 року (а.с.47). Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00021392128 від 08.11.2018 року (а.с.48). При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства сторонами до народження дитини, спільне виховання чи утримання ними дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст.\~128\~СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державно реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документі закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. 2. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походженні дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Відповідно дост.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Судом встановлено, що державна реєстрація народження дитини здійснена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання батьківства обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.\~27\~Конвенції ООН\~про права\~дитини від\~20\~листопада 1989\~року,\~яка ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~N\~789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та\~набула чинності\~для України\~27\~вересня 1991\~року,\~держава визнає\~право кожної\~дитини на\~рівень життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини.\~Батьки або\~інші особи,\~які виховують\~дитину,\~несуть основну\~відповідальність за\~забезпечення в\~межах своїх\~здібностей фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання свого сина і розмір вказаних аліментів не має бути менш, ніж 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, зважаючи, що відповідач має постійне місце роботи, отримує регулярний дохід, враховуючи задовільний стан здоровя відповідача, відсутність будь яких стягнень за виконавчими листами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 N 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1\~ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 10.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з\~відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved