Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

31 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно та виключення його з акту опису та арешту майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2016 року державним виконавцем ВДВС Білопільського РУЮ [PERSON] був складений акт опису й арешту майна у звязку з примусовим виконанням виконавчого листа №573/445/15-к, виданого 02 квітня 2015 року Білопільським районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 10327,69 грн. Вона з [PERSON] перебуває у шлюбі з 22 жовтня 2010 року. Речі, що включені державним виконавцем до акту опису й арешту майна, а саме: телевізор LG 23 System модель CF21G20R, серії 712 МТ 000776; ТВ тюнер чорного кольору Strong SRT 6011, серійний номер 6050709140959; музичний центр сірого кольору PHILIPS FVB -ML 200/01 L, серійний номер 0306324; холодильник (морозильна камера) білого кольору BEKO серійний номер 750102002410116946610, були придбані особисто нею до укладення шлюбу з відповідачем, а тому є її особистою приватною власністю. За таких обставин [PERSON] просила визнати за нею право власності на вказані речі та виключити їх з акту опису й арешту майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, і просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Суду зазначив, що речі, які були включені державним виконавцем до акту опису та арешту йому не належать, він ніякої участі у їх придбанні не приймав, оскільки вони були придбані ще до того, які він уклав шлюб з позивачем. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Білопільського РУЮ [PERSON] в судовому засіданні свою думку стосовно заявленого позову не висловив, поклавшись на розсуд суду у вирішенні даного спору. Також суду зазначив, що під час складання акту опису та арешту майна позивач не надала документів на підтвердження того, що описані речі були її особистою власністю. Третя особа - [PERSON] у судове засідання повторно не прибув, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відділу ДВС Білопільського РУЮ [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 22 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6). 24 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білопільського РУЮ [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа №573/445/15, виданого 02 квітня 2015 року Білопільським районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 10327,69 грн., був здійснений опис та арешт майна, а саме: телевізора LG 23 System модель CF21G20R, серії 712 МТ 000776; ТВ тюнера чорного кольору Strong SRT 6011, серійний номер 6050709140959; музичного центру сірого кольору PHILIPS FVB -ML 200/01 L, серійний номер 0306324; холодильника (морозильна камера) білого кольору BEKO серійний номер 750102002410116946610, а також електрогітари зеленого з коричневим кольору (а.с. 7-8). Опис та арешт майна було проведено за адресою: с. Коршачина, вул. Молодіжна, 29, Білопільського району, Сумської області, тобто за місцем проживання та реєстрації позивача [PERSON] (а.с. 5). Частиною 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч. 5 ст. 52 Закону). Згідно з частиною 1 статті 55 вказаного Закону державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ст. 57 Закону). Аналіз вищенаведених норм Закону дозволяє зробити висновок про те, що державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь-якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні. Як вбачається з матеріалів справи, під час складання 24 березня 2016 акту опису та арешту майна [PERSON] надала зауваження, в яких зазначила, що описані державним виконавцем речі належать їй на праві приватної власності. Представник відділу ДВС Білопільського РУЮ в судовому засіданні також підтвердив факт подання [PERSON] зауважень під час складання акту опису, але вказав, що вони враховані не були, оскільки позивач не надала підтверджуючих документів. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила той факт, що вона під час опису майна не представила державному виконавцю документів на спірне майно, оскільки зразу не змогла їх відшукати. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено імперативне правило, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Описане державним виконавцем спірне майно - телевізор LG 23 System; ТВ тюнер Strong SRT; музичний центр PHILIPS та холодильник (морозильна камера) білого кольору BEKO FSA25300 було придбано позивачем [PERSON] (прізвище якої до одруження з відповідачем було Грищенко), що підтверджується товарними чеками та гарантійними талонами, оригінали яких були досліджені у судовому засіданні (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності пред'являється власником майна, тобто, особою, яка набула права власності на підставах та у порядку, встановленому законодавством, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» з відповідними змінами визначено, що вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залучений судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведене свідчить, що правовою підставою для звільнення майна з-під арешту є те, що арештоване майно в дійсності належить на праві власності не боржнику, а іншій особі. Згідно з п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Як вбачається з досліджених судом квитанцій до прибуткового касового ордеру №3 та №60, спірне майно було придбане позивачем до укладення шлюбу з [PERSON] 06 березня 2008 року та 15 вересня 2009 року відповідно (а.с. 9). З вироку Білопільського районного суду від 26 грудня 2008 року та довідки Конотопської ВК №130 вбачається, що [PERSON] у період придбання позивачем холодильника взагалі був відсутній на волі у період часу з 05 серпня 2008 року по 11 листопада 2009 року, оскільки відбував покарання у виді обмеження волі у Конотопському виправному центрі №130. Дата звільнення з випровної колонії 11 листопада 2009 року. Доказів про те, що вказане вище спірне майно було придбане сторонами за час їх спільного проживання однією сімєю до реєстрації шлюбу, суду надано не було. Так само як не надано доказів того, що сторони взагалі проживали однією сімєю до реєстрації шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на телевізор LG 23 System модель CF21G20R, серії 712 МТ 000776; ТВ тюнер чорного кольору Strong SRT 6011, серійний номер 6050709140959; музичний центр сірого кольору PHILIPS FVB - ML 200/01 L, серійний номер 0306324; холодильник (морозильна камера) білого кольору BEKO серійний номер 750102002410116946610 підлягають задоволенню. З цих же підстав, суд приходить до висновку, що в даному випадку державний виконавець наклав арешт на майно, що фактично є власністю [PERSON], а тому спірне майно підлягає виключенню з акту опису й арешту, складеного 24 березня 2016 року. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved