Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

01.10.2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 16777,94 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17216,00 грн та 5000 грн моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.10.2019 року був прийнятий на посаду завідувача господарства ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я», 08.12.2019 року переведений на посаду слюсаря-сантехніка, а 29.07.2020 року звільнений за ст.38 КЗпП. Однак, при звільненні відповідачем не було повідомлено позивача [PERSON] про нараховані суми, належні при звільненні та не проведено з ним відповідного розрахунку. Враховуючи, що заробітна плата не була виплачена за грудень 2019 року, січень, лютий, березень та липень 2020 року позивач звернувся з листом до відповідача з вимогою надання розрахунку, проте, така була проігнорована. Бухгалтером підприємства повідомлено про моє право на 22800,00 грн, однак виплачено лише 4800 грн. Крім цього, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29.07.2020 року по 01.10.2020 рік складає 17216,00 грн. У зв`язку із вказаним, позивач змушений звернутися в суд за захистом свого права. Ухвалою від 02.10.2020 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 22.10.2020 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. 20.10.2020 року від позивача надійшло клопотання про відмову від позову, а 21.10.2020 року заява, в якій зазначає про те, що йому не було роз`яснено наслідки такої відмови, а тому просить суд не брати її до уваги. Водночас [PERSON] 21.10.2020 року подав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме по стягненню заборгованості по заробітній платі, оскільки таку йому виплачено відповідачем 20.10.2020 року. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. Згідно правил\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З відомостей трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що наказом від 07.10.2019 року №201-к [PERSON] 08.10.2019 року прийнятий на посаду завідувача господарства Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я». Наказом від 05.12.2019 року №269-к з 08.12.2019 року переведений на посаду механіка. Наказом від 29.07.2020 року №85-К [PERSON] звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. 26.08.2020 року [PERSON] звернувся до директора ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» з вимогою про надання письмової інформації про розмір заборгованості з виплати заробітної плати та інших виплат, провести розрахунок і виплатити належні йому при звільненні суми, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З індивідуальних відомостей про застраховану особу, реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) вбачається, що страхувальником ТзОВ «Планета Здоров`я» у грудні 2019 року нараховано [PERSON] платежів 4728,08 грн, у січні 2020 року - 5643,69 грн, у лютому 2020 року 5109,05 грн, у березні 2020 року 4173,00 грн, у липні 2020 року 1924,12 грн, що становить 21577,94 грн. Враховуючи, що [PERSON] до початку судового засідання відмовився від частини позовних вимог, а саме щодо виплати нарахованої заробітної плати, суд закриває провадження в цій частині, та приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За змістом ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст..116 цього Кодексу. При відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З данного приводу ВСУ в постанові Пленуму №13 від 24.12.1999 року вказав, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чиним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чиним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи, що у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України в період з 12 березня 2020 року по 14 липня 2020 року [PERSON] працював не цілий місяць, а тому середня заробітна плата обячислюється враховуючи виплати за січень і лютий 2020 року. А тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29 липня 2020 року по 01.10.2020 рік становить 17216,00 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, то ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів п сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що внаслідок невиплати нарахованої заробітної плати позивачу, йому дійсно заподіяно моральні страждання, порушено його нормальні життєві зв`язки та психологічний стан. Позивач вимушений вирішувати спір в судовому порядку, відволікаючись від свого особистого життя. Суд визначає розмір моральної шкоди 1000 гривень, вважаючи його таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved