Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.11.2015р. в твердій грошової суми в розмірі 600 гривень щомісячно, та стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини всіх видів заробітків (доходів) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач є батьком їхньої малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.11.2015р. у справі № 569/12200/15-ц її позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи із 27.08.2015р. до досягнення повноліття дитиною. На виконання вказаного рішення, Рівненським міським судом було видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання. На даний час витрати на їхню дитину зросли. Донька відвідує Дошкільний навчальний заклад ясла-садок №47, в м. Рівне, за харчування дитини в якому вона сплачує 286 грн. в місяць. Крім того, донька відвідує платні гуртки, вартість яких становить 240 грн. в місяць, що підтверджується копією довідки № 40 від 27.03.2018р. Розмір аліментів, що стягується з відповідача, є значно меншим, ніж передбачено чинним законодавством. Відповідач є працездатним, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, а відтак має змогу сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Допочатку судового засідання позивачка [PERSON] . подала до суду письмову заяву згідно якої просила справу розглядати без її участі, позов підтримала повністю, просила задовольнити, не заперечила проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи попередженим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованною кореспонденцією , в судове засідання не з`явився повторно. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність сторін на підставі письмових матеріалів справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення . Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.11.2015р. у справі № 569/12200/15-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи із 27.08.2015р. до досягнення повноліття дитиною. На виконання вказаного рішення, Рівненським міським судом було видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання. Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №347, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції підтверджується, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З оглянутої судом довідки№ 40 від 27.03.2019 р. підтверджується, що донька сторін відвідує дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 47, в м. Рівне, за харчування дитини в якому позивачка сплачує 286 грн. в місяць, 240 грн. в місяць за додаткові освітні послуги. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно до ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суд у, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. При ухваленні рішення, враховуючи зміст позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути аліменти саме не менше розміру 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи ту обставину, що розмір прожиткового мінімуму постійно змінюється, стягнення аліментів у такий спосіб позбавить позивача необхідності повторних звернень до суду з позовами про збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму. Суд також враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 20.11.2015 року (600 гривень) на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що узгоджується з положеннями ч.2 ст. 182 СК України. Оскільки судом встановлено наявність рішення суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 569/12200/15-ц, то за зазначеним виконавчим документом слід припинити виконання за виключенням наявності боргу по сплаті аліментів. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 180,181, 182, 184, 192, СК України , Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: approved