Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування майнової та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 06.06.2018 року [PERSON] стало відомо про поширення відносно нього недостовірної інформації у найтиражнішій газеті Вінниччини «33-й Канал» № 24 (1388) від 6 червня 2018 року, чим порушено його немайнові на честь і гідність права, та майнові права пов`язані із витратами на лікування. Вказане підтверджується надрукованою статтею у рубриці «Повертаючись до надрукованого» під заголовком «Копання ручне, а масштаби промислові». Як зазначено на 16 -й сторінці вказаної газети, засновником є ТОВ «Регіна ЛТД», головний редактор [PERSON] , загальний тираж 96000. Дану газету помісячно виписує дружина позивача [PERSON] та отримується від листоноші. Ознайомившись зі змістом та двома фотокартками із зображенням автомобіля намазі земельної ділянки, наданими відповідачем, до яких позивач не має жодного відношення, до [PERSON] стверджує, що [PERSON] з 2014 року по даний час, щоденно, автомобілем Камаз, близько шести ходок, викрадає пісок та заробляє 24000 грн. В статті наводить схему: «як тільки [PERSON] заїжджає на поле, до вантажівки біжить 4-5 чоловіків, буквально за 15 хвилин машина повна. За день близько шести ходок і 24\~000 грн. заробітку. За місяць із стихійного кар`єру зникає 3000 кубів піску. І відбувається це цілодобово та круглий рік». [PERSON] стало зле, він мало не втратив свідомості, різко піднявся тиск, заболіла голова, був вимушений звернутися за медичною допомогою». Так 06.06.2018 року о 22 год. 22 хв. бригадою № 72 Липовецького відділення екстреної медичної допомоги за викликом, [PERSON] було надано медичну допомогу, що підтверджується довідкою КУ «ТМО «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Липовецька станція екстреної медичної допомоги за вих. № 01-16/34 від 18.06.2018 року. Наступного дня 07.06.2018 року у зв`язку із нестерпним болем як серця так і голови, [PERSON] було госпіталізовано на стаціонарне лікування до Липовецької центральної лікарні. 18.06.2018 року [PERSON] було виписано з лікарні з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2- ї стадії, 2-го ступеня, ризик 4, гіпертонічний неускладнений криз, гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночку), цукровий діабет 1-й тип, середньої важкості. Ускладнена катаракта обох очей, непроліферативна діабетична ратінопетія 1- го ступеня. Діабетична манулопатія(суха форма). Діабетична дистальна сенсорна полінейропатія ніг явна стадія. Змішена енцефалопатія-1. Діабетична ангіопатія ніг 3-ї стадії. На стаціонарному лікування [PERSON] пролікувався з 07.06.2018 року по 18.06.2018 року, у зв`язку з лікуванням, було придбано медикаментів та медичних препаратів на суму 2965, 16 грн. [PERSON] зазначив, що дійсно є депутатом Турбівської селищної ради, Липовецького району Вінницької області, користується чималою повагою серед своїх виборців, депутатського корпусу селищної ради, керівництва та працівників органу місцевого самоврядування, а загалом мешканців селища в цілому. Разом із цим, має сім`ю: дружину та доньку, має родину, чимало друзів, товаришів і знайомих. І після публікації цієї неправдивої інформації, кожному як не в очі то по телефону зобов`язаний був пояснювати, доводити, що це не відповідає дійсності, що викладена інформація є неправдивою, що на фотографії автомобіль Камаз йому не належить, що на іншій фотографії не відома земельна ділянка, яка не ним розкопана чи розрита що він не є злочинцем. Зважаючи на вище викладене, інформація поширювана щодо [PERSON] поширювана відповідачем, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення останнім вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо, та такою, що порушує немайнові права. Просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] , інформацію поширену [PERSON] у найтиражнішій газеті Вінниччини «33- Канал» за № 24 (1388) від 06.06.2018 року під заголовком «Копання ручне, а масштаби промислові». Стягнути з [PERSON] 50000 грн. моральної шкоди, 2965,16 грн. майнової шкоди та судові витрати. В судове засідання представник позивача Власюк А.В [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі за обставин викладених у справі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що у газеті Вінниччини «33-й Канал» № 24 (1388) від 6 червня 2018 року, була опублікована стаття з заголовком «Повертаючись до надрукованого», «Копання ручне, а масштаби промислові!» - Кажуть активісти із Турбова про піщану мафію. У вище вказаній статті зазначено: «Великий резонанс серед наших читачів виклала публікація «Під дулом пістолета у мене забирали Камаз і зізнання, - стверджує [PERSON] ». «До редакції звернувся активіст громадського формування «Право і порядок» турбівчанин [PERSON] , аби висловити свою точку зору на дану подію. За його словами несанкціонований видобуток піску у тих місцях відбувається насправді роками…якщо копання ручне, то масштаби промислові!» «Із фермеркою [PERSON] Оркушою - власницею полів я не знайомий і не захищаю її інтереси, а захищаю інтереси громади й елементарні екологічні норми. Бо якщо таке триватиме далі, то наслідки непоправні будуть, адже одне із найбільших багатств нашої країни надра та земля. Саме вони наш єдиний шанс вижити у майбутньому. Та й дуже дивно, що депутати, які мали бути на боці людей, чомусь їх обкрадають. Та найбільш цинічно те, що в цей момент громада займається волонтерствомдля наших воїнів, а хтось шкодить довкіллю та купує розкішні іномарки, - каже [PERSON] . [PERSON] з того, що [PERSON] депутат Турбівської селищної ради з 2015 року. Але він займався видобутком піску ще раніше, на що в нас є докази. Ми цього чоловіка ловимо «на гарячому» із 2014 року. Схема така: як тільки [PERSON] заїжджає на поле, до вантажівки біжать 4-5 чоловіків. Буквально за 5 хвилин машина повна. За день близько шести ходок і 24\~000 грн. заробітку. За місяць із стихійного кар`єру зникає 3000 кубів піску. І відбувається це цілодобово та круглий рік.» «Зокрема 24 листопада 2014 року побачили [PERSON] на стихійній копальні із завантаженою вантажівкою. Застосувати силу не могли, бо це протизаконно. Запросили на місце екологічну інспекцію, але ті не захотіли їхати. То ми викликали на місце правоохоронців, і все це зафіксовано на відео. Ще на той час у Турбові був пост ДАІ, де й перепинили цього чоловіка. А ми ззаду їхали за ним. Все це зафіксовано на фото та відео. Поліцейські після зупинки забрали у [PERSON] права й взяли справу до розгляду. Потім ми отримали відповідь від правоохоронців, зміст якої полягає в тому, що складу злочину немає. Така позиція поліції змушує нас трактувати дану ситуацію, як покривання винуватців. Скоріш за все, вони «в долі». Крім того, ми живемо водному селі і добре знаємо, хто кому платить і на які потреби возить пісок. Зокрема крадений матеріал возили колишньому голові на садочки… » « [PERSON] додає: ловили на стихійному кар`єрі його й інші депутати. Чоловік божився, що більше не буде. Його відпустили, але він знову брався за старе. Тікав його доганяли. Після того ховався на приватній території, де дістати його не було можливо. І коли вже почались такі небезпечні погоні, я своїм хлопцям сказав досить. Бо рано чи пізно вони можуть завершитись трагедією. Тому я став схиляти активістів переводити в юридичну площину і добиватись справедливості правовим способом. Та, на жаль, успіху немає поки що. У насдержавна монополія на слідство його може вести тільки поліція. А вона бездіє» (а.с.6). Відповідно до довідки № 01-16/34 від 18.06.2018 року «Липовецької станції екстреної медичної допомоги» виданої [PERSON] , 06.06.2018 року о 22 год. 22 хв. бригадою № 72 Липовецького відділення екстреної медичної допомоги виконаний виклик, хворому була надана медична допомога згідно з протоколом, залишений на місці (а.с.7). 18.06.2018 року [PERSON] було виписано з лікарні з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2- ї стадії, 2-го ступеня, ризик 4, гіпертонічний неускладнений криз, гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночку), цукровий діабет 1-й тип, середньої важкості. Ускладнена катаракта обох очей, непроліферативна діабетична ратінопетія 1- го ступеня. Діабетична манулопатія(суха форма). Діабетична дистальна сенсорна полінейропатія ніг явна стадія. Змішена енцефалопатія-1. Діабетична ангіопатія ніг 3-ї стадії (а.с.8). На стаціонарному лікування [PERSON] пролікувався з 07.06.2018 року по 18.06.2018 року, у зв`язку з лікуванням, було придбано медикаментів та медичних препаратів на суму 2965, 16 грн.(а.с.9). Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, суду показала, що в статті від 6 червня 2018 року в газеті «33 Канал», опубліковані неправдиві факти, фото не відповідає дійсності, також не відповідає дійсності той факт, що [PERSON] постійно працював на кар`єрі, оскільки він хворіє на цукровий діабет, є інсуліно залежним, також має багато ускладнень пов`язаних з хворобою. Зазначила, що вона постійно контролює чоловіка, через хворобу і він постійно у неї під наглядом, такого не було, щоб він сутками працював на кар`єрі. Після опублікування статті у чоловіка стався гіпертонічний криз, вона надавала йому допомогу. Вказала, що з відповідачем [PERSON] проживають в одному селищі, два рази на день проходять повз його будинок. [PERSON] є громадським діячем, приймав участь в самообороні. Також зазначила, що на фото не автомобіль її чоловіка. Зазначила, що дійсно, з дозволу голови, чоловік привозив пісок у садочок та на кладовище. Свідок [PERSON] , кум позивача, суду показав, що інформація у статті від 6 червня 2018 року в газеті «33 Канал», відносно [PERSON] не відповідає дійсності. Автомобіль на фото не належить позивачу, у нього був з помаранчевою кабіною, а на фото з зеленою. Вказана стаття погіршила його моральний стан, пригнітила. Зазначив, що на полі не був. Свідок [PERSON] , яка є родичкою позивача, суду показала, що прочитала статтю і була дуже розгнівана, оскільки інформація викладена в газеті не відповідає дійсності. Автомобіль на фото не [PERSON] , у нього кузов був зелений, а машина помаранчева. По стану свого здоров`я, останній не міг ночами грузити пісок, оскільки хворіє на діабет. Йому не було де взяти п`ять, шість людей, щоб вони йому грузили пісок. [PERSON] їй сказав, що це не він, і він не міг цього робити. Вказана відповідачем\~ [PERSON] \~в статті\~інформація на\~думку позивача\~за своїм\~змістом свідчить\~про конкретні\~фактичні дії\~та полягає\~у звинуваченні\~позивача в\~незаконних діях: « [PERSON] з 2014 року по даний час, щоденно, автомобілем Камаз, близько шести ходок, викрадає пісок та заробляє 24000 грн. В статті наводить схему: «як тільки [PERSON] заїжджає на поле, до вантажівки біжить 4-5 чоловіків, буквально за 15 хвилин машина повна. За день близько шести ходок і 24 000 грн. заробітку. За місяць із стихійного кар`єру зникає 3000 кубів піску. І відбувається це цілодобово та круглий рік». Суд не погоджується з доводами і твердженнями позивача та його та представника з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ст. 201 ЦК України). У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим, статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. У частині 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Вирішуючи спір, суд також керується п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року і виходить з того, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У п. 19 постанови Пленуму Верховним Судом України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Як встановлено у ході розгляду справи, позивач [PERSON] не скористався правом на відповідь. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Доказів недостовірності інформації викладеної у вказаній статті, суду не надано. Зокрема, позивачем не надано доказів належності йому на праві власності автомобіля з помаранчовою кабіною та зеленим кузовом, відповідно до показів свідків та для спростування фото в публікації Газети "33 канал". Крім того, відповідно до статті, дана подія зафіксована працівниками ДАІ, на фото та відео. Даних документів з метою спростування вини позивача та присутності його на місці події суду також не було надано. Суд також критично оцінює покази свідків, які не були присутні на місці події і дані обставини їм відомі зі слів. Проаналізувавши встановлені\~в судовому\~засіданні фактичні\~обставини справи\~та в\~контексті загального\~змісту всієї\~статті конкретні\~висловлювання відповідача\~ [PERSON] \~у своїх\~поясненнях кореспонденту\~газети Вінниччини «33-й\~Канал» № 24 (1388) від 6 червня 2018 року у статті «Копання ручне, а масштаби промислові!», які позивач [PERSON] просив визнати недостовірними, суд вважає, що такі висловлювання відповідача [PERSON] не містять ознак недостовірної інформації відносно позивача [PERSON] в розумінні ст. 277 ЦК України і їх не можна віднести до інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд розцінює висловлювання відповідача [PERSON] у своїх поясненнях кореспонденту газети Вінниччини «33-й Канал» № 24 (1388) від 6 червня 2018 року у статті «Копання ручне, а масштаби промислові!», які позивач [PERSON] просив визнати недостовірними, як оціночні судження, зроблені, щодо несанкціонованого видобутку піску у кар`єрі, щодо особи позивача [PERSON] . Також слід врахувати, що право висловлювати судження, оцінки, думки, погляди гарантовано ст. 34 Конституції України, а також закріплене в ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Тому висловлювання суджень, оцінки фактів та дій, які відбувались насправді щодо кар`єрного конфлікту між депутатом та місцевими активістами, не можуть розцінюватись як поширення відповідачем [PERSON] неправдивих відомостей, які його ганьблять, а відтак відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення позову. Вимога про стягнення моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з приниженням його честі та гідності фізичної особи, ділової репутації не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт заподіяння такої шкоди та факт поширення відповідачем відомостей, які його ганьблять. Оскільки вимога про відшкодування майнової шкоди в розмірі 2965, 16 грн. пов"язана з вимогою про визнання недостовірною інформацію та спростування її, яка задоволенню не підлягає, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в цій частині. Враховуючи вище викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed