Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

В жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 2010 року вона працювала логістом на базі мережі магазинів АТБ, яка розташована по вул. Журналістів в м. Дніпропетровську. Відповідач працював на цій самій базі водієм. З травня 2011 року вона стала зустрічатися з відповідачем, а з вересня 2011 року вони почали проживати разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу за місцем її проживання та реєстрації. Вони харчувалися разом. Вона готувала їжу, прала білизну. У них була окрема житлова кімната в квартирі, де вони спали разом. Вони жили однією сім'єю. З грудня 2011 року по січень 2012 року разом придбали телевізор «LG». Вона знала, що відповідач вже перебуває у шлюбі і у нього від шлюбу є донька, якій він надає матеріальне утримання. Відповідач казав їй, що він не живе з дружиною, що раніше він також не жив по півроку в сім'ї, що вони розійшлися остаточно, проживають окремо та він має намір розлучитися з нею та подасть позов про розірвання шлюбу до суду. За час сумісного життя відповідач неодноразово говорив їй, що він бажає аби в нього народився син. В жовтні 2011 року вона дізналася, що вагітна. 21.12.2011 року вона разом з відповідачем та своїми батьками поїхали на ультразвукове дослідження, де її вагітність підтвердилася. В 20-21 тиждень вагітності на ультразвуковому дослідженні повідомили стать дитини - це мав бути хлопчик. Відповідач дуже зрадів цій новині, що нарешті його мрія про народження сина здійсниться. Він хизувався, бо був впевнений, що народиться хлопчик. Вона разом з відповідачем поїхали до його батьків, повідомили про вагітність і що має народитися хлопчик. Відповідач телефонував своєму товаришу [PERSON] і також радісно сповістив його, що в них має народитися син. Новий 2012 рік вона з відповідачем зустрічали у її друзів [PERSON]. Її друзі їх сприймали як чоловіка та жінку. [INFO] вони відмітили день народження відповідача, накрили святковий стіл, привітали. Її батьки подарували відповідачу грошові кошти, а вона подарувала йому відеореєстратор на автомобіль, на якому вони часто виїжджали у справах та на відпочинок. Все було добре до 23.02.2012 року. 23.02.2012 року відповідач сказав, що поїхав до своїх батьків щоб взяти свій автомобіль, який там находився і більше не повернувся. Вона хвилювалася, неодноразово телефонувала йому на мобільний телефон, але відповідач не брав слухавку. Вона зателефонувала другові відповідача - [PERSON] та повідомила йому про своє хвилювання. Згодом [PERSON] повідомив їй, про те, що відповідач перебуває у своєї дружини. 24.02.2017 року відповідач приїхав до неї, та пояснив свій вчинок поверненням до дружини, а 25.02.2017 року він забрав свої особисті речі та повернув ключі від квартири. [INFO] вона народила сина [PERSON]. В актовому записі про народження дитини вказала батьком відповідача. Ще до народження сина відповідач обрав йому ім'я [PERSON], яким вона його і назвала. Відповідач в грудні 2012 року, грудні 2013 року, в 2014 році, 2015 році, та в січні 2016 року надсилав грошові кошти на утримання сина. З лютого 2016 року він перестав перераховувати кошти, змінив номер телефону і перестав спілкуватися, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Тому вона вимушена звернутися до суду. Просила суд: визнати[PERSON], [INFO], громадянина України, батьком малолітнього [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER], видане Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції 11 липня 2012 року, актовий запис №706; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2016 року до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до п.2, п.5 ст.74, ч.4 ст.76 ЦПК України. Поштові повідомлення про виклик були направлені за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання відповідача та повернені до суду по закінченню строку зберігання. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Свідок [PERSON], сусідка, вказала, що позивачку знає з дня народження. Вона проживала з відповідачем в квартирі батьків десь з осені 2011 року до весни 2012 року. Вона їх сприймала як чоловіка та жінку. Відповідач проживав в квартирі, як член сім'ї. Вони разом ходили за покупками, весь час були разом. Вони разом купили телевізор. Позивачка завагітніла і вони проживали разом десь до 5 місяців вагітності позивачки. Відповідач сам обрав ім'я дитини. Потім вона дізналася, що відповідач пішов від позивачки. Однак після народження сина він допомагав позивачці матеріально, це були кошти на утримання сина. Свідок [PERSON], подруга позивачки. Вказала, що вона знайома з позивачкою років 7. Вони познайомилися на роботі в АТБ Маркет, в якому вона стала працювати з 2008 року, а [PERSON] з 2010 року, відповідач також працював в АТБ волієм. Вони працювали в одному кабінеті і стосунки між позивачкою і відповідачем розвивалися на її очах. Вони разом їздили на відпочинок двома парами, ходили в кіно. Позивачка з відповідачем проживала разом з вересня 2011 року в квартирі батьків. [PERSON] був дуже радий, що в нього буде син. Стояло питання про реєстрацію шлюбу, це питання обговорювалося, однак відповідач був одружений, у нього була інша сім'я. Ім'я дитині вибрав сам відповідач. Після народження дитини відповідач передав грошові кошти на дитину. Розрив між позивачкою та відповідачем був для неї несподіваним. Свідок [PERSON], сусідка, проживають на одній площадці. Розповіла, що бачила відповідача, як він спочатку приходив до позивачки з квітами, а потім з осені 2011 року по 2012 рік став проживати в квартирі батьків позивачки. Вона сприймала позивачку та відповідача, як чоловіка та дружину. Під час вагітності позивачки відповідач пішов, але після народження сина відповідач допомагав матеріально на утримання сина. Свідок [PERSON], мати позивачки, розповіла про те, що коли донька стала працювати в АТБ в неї з'явився шанувальник [PERSON]. Восени 2011 року донька прийшла додому з [PERSON] і сказала, що вони будуть жити разом, та вибрали в якій кімнаті вони будуть жити. В той час відповідач був одруженим. [PERSON] був радий, що в нього буде син, він навіть вибрав йому ім'я [PERSON]. Кошти в сім'ю він надавав невеликі, тому що допомагав першій сім'ї. Після святкування дня народження [PERSON] пішов від їх доньки. Він передавав через неї кошти для дитини 06.01.2013 року в розмірі 4000 грн. Також передавав 8000 грн. та пересилав 8000 грн. Свідок [PERSON], батько позивачки, розповів про те, що донька на роботі стала зустрічатися з відповідачем [PERSON]. Потім восени 2011 року він став жити з донькою в їх квартирі до лютого 2012 року. У нього були ключі від квартири. Вони разом купили телевізор, хотіли облаштувати дитячу кімнату. Донька їздила на УЗІ разом з [PERSON]. Коли [PERSON] дізнався, що в нього буде син він зрадів і сам вибрав ім'я [PERSON]. 23 лютого 2012 року [PERSON] поїхав до батьків і він його більше не бачив. Коли народився онук його назвали [PERSON]. Після народження онука відповідач неодноразово надавав матеріальну допомогу на утримання сина. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області батьками [PERSON], [INFO] є батько: [PERSON] та мати [PERSON], про що в Книзі реєстрації народження 11 липня 2012 року зроблено відповідний актовий запис №706 ( а.с.7). Відповідно до Довідки № 2338/1 від 22.08.2017 року [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] перебуває на обліку в Індустріальному районі управління праці та соціального захисту населення і отримувала допомогу на дітей одиноким матерям, а саме на сина [PERSON], [INFO] з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року . Згідно до довідки КП ЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська № 3970 від 23.09.2016 року, [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає в м. Дніпропетровську, за адресою: [ADDRESS] і має склад сім'ї: син - [PERSON], 2012р.н. батько - [PERSON], мати - [PERSON], брат - [PERSON], племінниця - [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що сторони дійсно проживали з осені 2011 року до лютого 2012 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За клопотанням позивачки ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року по справі було призначено судово-медичну генетичну експертизу, вірогідності генетичного батьківства [PERSON] [INFO] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO]. 19 квітня 2074 року КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" ухвала була повернена без виконання в зв'язку з неявкою громадянина [PERSON] на експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 146 у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутністю заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визначене за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно процесуального кодексу України. Оскільки позивачем було заявлено клопотання щодо проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, на проведення якої відповідач не з'явився, то суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від проведення експертизи, тому у суду не викликає сумніву той факт, що відповідач є батьком дитини, а тому суд приходить до висновку, що є всі підстави для встановлення батьківства відповідача відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 1989 року, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. ст. 180, 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. З урахуванням викладеного, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом з матір'ю (позивачкою), перебуває на її утриманні, а саме те, що відповідач є працездатним, має постійне місце роботи та заробіток, а також інші обставини, що мають значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 551,20 грн. судових витрат, а також стягнення з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved