Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У травні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON]. таким, що втратив право користування жилим приміщенням та усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням шляхом його виселення з 69/100 часток будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власницею вказаної частини спірного будинку, а відповідач, проживаючи у будинку, постійно з'являється у алкогольному сп'янінні та здійснює скандали, через що вона зверталася до міліції із заявами, за що його неодноразово притягували до адміністративної відповідальності. На її вимоги звільнити будинок в добровільному порядку та знятися з реєстрації із спірного будинку відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачкою було заявлено клопотання про відмову від позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення [PERSON]. з 69/100 частин жилого будинку за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач в добровільному порядку виселився з будинку у липні 2014 року. Ухвалою суду від 19.09.2014р. провадження у цій частині позовних вимог було закрито. Позивачка та її представник в іншій частині щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації і не заперечувала того факту, що відповідач виселився з будинку 09.07.2014 року, однак з невідомих їй причин з реєстрація не знявся. Особисті речі відповідач не забрав. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, підтвердив, що він виселився зі спірного будинку в добровільному порядку у липні 2014 року, однак не знявся з реєстрації, тому що йому більше немає де жити. Підтвердив, що колишня дружина є власником 69/100 частин жилого будинку за адресою: [ADDRESS], і він там не проживає з 09.07.2014 року, однак його речі знаходяться у будинку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.1994 року. 26.01.2005 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.01.2005 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі Договору купівлі-продажу від 03.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 135, позивачці [PERSON] належить 69/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, що розташований в [ADDRESS]. Зазначене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно з довідкою форми №3, виданою КП ДЕЗ „Океан" № 926 від 01.03.2014р., у зазначеному будинку з 11.12.2010 року зареєстровані: позивачка, відповідач та їх неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Реєстрація відповідача в будинку була здійснена зі згоди позивачки. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідач здійснив виселення в добровільному порядку зі спірного будинку 09 липня 2014 року, залишивши особисті речі в будинку. В судовому засіданні позивачка не заперечувала проти цих фактів і підтвердила факт виселення відповідача в липні 2014 року та знаходження особистих речей відповідача в будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Виходячи із змісту положень ч. 2 ст. 405 ЖК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 10 березня 1989 р. № 2 та від 25 грудня 1992 р. №3), при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати порядок, встановлений при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів наймача, чи прописані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх приживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. З висновків матеріалів перевірки за заявами [PERSON] щодо вжиття заходів до її колишнього чоловіка, який влаштовує скандали за місцем проживання, наданих дільничими інспекторами міліції Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 14.02.2014р., 11.06.2014р., вбачається, що в лютому 2014р. та червні 2014 року відповідач проживав за спірною адресою. Оскільки відповідач [PERSON]. виселився зі спірного будинку лише в липні 2014 року, що підтверджено сторонами, а позов поданий до суду в травні 2014р., а тому суд вважає, що позивачка звернулася до суду із вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у будинку [ADDRESS] передчасно. Приведені вище докази в їх сукупності свідчать про те, що позивачка передчасно звернулася до суду з таким позовом, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed