Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] 10.10.2017 року звернулася до Звенигородського районного суду з позовом до [PERSON],[PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою,що втратила право користування, в якому просить суд зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні квартирою №8 в будинку № 7,корпус 2, по вулиці Оболонська Набережна, м.Київ,шляхом позбавлення [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою №8 в будинку № 7,корпус 2, по вулиці Оболонська Набережна, м.Київ. та визнати [PERSON],таким, що втратив право на користування квартирою№8 в будинку № 7,корпус 2, по вулиці Оболонська Набережна, м.Київ . В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2009 року є власником квартири №8 в будинку № 7,корпус 2, по вулиці Оболонська Набережна, м.Київ і між власником квартири та [PERSON],який є її рідним братом,26.10.2010 року було укладено договір оренди цієї квартири,який в подальшому переукладався тричі і термін останнього договору закінчився 01.07.2017 року.У спірній квартирі [PERSON]проживає зі своєю цивільною дружиною [PERSON],оскільки термін дії договору оренди закінчився,то і відпали підстави користування відповідачами [PERSON]. відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі та відмовляється разом із [PERSON] звільнити квартиру і уникають спілкування з власницею квартири.Позивач неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування,щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] у вказаній квартирі,але отримала лише відповіді з роз»ясненнями,що зняття з реєстрації згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» здійснюється на підставі судового рішення та документів,які свідчать про припинення підстав користування житловим приміщенням,а тому вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права,оскільки [PERSON] та [PERSON] своїми діями чинять перешкоди, що унеможливлюють користування позивачем вказаним об'єктом нерухомості.Зокрема,безпідставна реєстрація [PERSON] у спірній квартирі створює додаткові витрати по утриманню житла та сплати комунальних послуг,що в свою чергу покладає на позивача зайве фінансове навантаження. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з»явилися,зокрема, представник надала суду заяву про розгляд у їх відсутності,позовні вимоги підтримують та просять суд позов задоволити з підстав викладених у позові.Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі у судове засідання на розгляд справи не з»явилися по невідомій суду причині, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися вчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень та оголошення про виклик до суду на розгляд справи, яке було розміщено в газеті «Урядовий кур»єр» від 18 листопада 2017 року №218, причину своєї неявки суду не повідомили, як і не надіслали заяв чи клопотань про розгляд справи у їх відсутність або перенесення розгляду. На виконання вимог ч. 3\~ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до Звенигородської міської ради Черкаської області щодо реєстрації місця проживання відповідачки [PERSON] та Управління Державної міграційної служби України в м.Києві щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] по справі. Згідно отриманої 25.10.2017 року відповіді Звенигородської міської ради Черкаської області відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO],а відповідно отриманої відповіді Управління Державної міграційної служби України в м.Києві від 25.10.2017 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] і знятим з реєстрації не значиться. Згідно\~ст. 74 ЦПК України, судові повістки про виклик зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місцем проживання фізичної особи - відповідачки. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 29 грудня 2009 року за реєстром №5021, є власником квартири №8 у будинку №7 корпус 2 по вул.Оболонська Набережна у м.Києві.(а.с.6-7).Відповідно до довідки ОСББ «Оболонська 7 я « в квартирі №8 будинку №7 корпус 2 по вул.Оболонська набережна в м.Києві зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] ,[INFO] зареєстрований 25.06.2010 року.(а.с.14).Згідно договорів найму (оренди) житлового приміщення,а саме квартири №8 будинку №7 корпус 2 по вул.Оболонська набережна в м.Києві від 22.06.2010 року,01.07.2012 року,25.02.2015 року,01.07.2016 року відповідач [PERSON] прийняв у строкове безоплатне спільне користування,без права викупу частини житлового приміщення ,а саме кімнату у власника [PERSON] строком на 1 (один) рік ,тобто до 01.07.2017 року.(а.с.8-11).Проте виконати умови вказаного договору оренди позивачці не вдалося через перешкоди з боку [PERSON], який також зареєстрований у вищевказаній квартирі та проживає разом із цивільною дружиною [PERSON]. 12.08.2017 року представник позивачки [PERSON] звернувся із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] до Оболонської районної у місті Києві державній адміністрації,а саме відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб.(а.с.16).Згідно повідомлення Оболонської районної у місті Києві державній адміністрації від 11.09.2017 року,позивачці рекомендували звернутися до суду для врегулювання спірних відносин.(а.с.17). Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов»язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об»єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статус зазначених рішень\~остаточне. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров"я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод. У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. ст.47,\~48 Конституції України. Так, ч. 3\~ст. 47 Конституції України\~проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. За\~ст. 9 ч.3 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону\~ст. 319\~ЦК України. За\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно до п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано розяснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного розяснення та відповідно до\~ст. 107 Житлового Кодексу України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову. В силу\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.\~\~ Частина 1\~ст.405 ЦК України, закріплює право за членами сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Проте, у випадку тривалого нездійснення членом сім»ї власника свого права користування, яке надає йому\~ст.405 ЦК України, зокрема у разі відсутності без поважних причин понад один рік, він втрачає своє право користування, якщо інше не було встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Оскільки [PERSON], який зареєстрований та проживає у спірній квартирі, чинить [PERSON] (власнику квартири) перешкоди у користуванні нею вказаним житловим приміщенням, в тому числі й щодо реалізації останньою прав передбачених положеннями глави 59 ЦК України заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved