Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

23.12.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дітей, на обгрунтування якого зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.02.2014 року. Від шлюбу у них народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 07.02.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ, яким наказано: стягувати щомісяця з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , а також неповнолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 22 січня 2018 року та до досягнення відповідною дитиною повноліття. Зазначає, що на даний час їх спільні діти - [PERSON] та [PERSON] потребують значно більшого матеріального забезпечення, ніж вони отримують. Вказує, що суттєво збільшився розмір витрат на їх утримання, зокрема, на продукти харчування, придбання одягу, взуття, предметів побуту, лікування та реалізацією ними своїх соціально - психологічних потреб та творчого хисту. Разом з тим, відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не забезпечує належним чином їх матеріальні потреби, хоча зобов`язаний це виконувати. З огляду на наведене позивачка просить збільшити розмір утримуваних із [PERSON] аліментів і стягувати з останнього в її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття [INFO] на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається наступне. Так, вказує, що на даний час він не має матеріальної можливості сплачувати більшу суму аліментів в грошовій формі. Це пов`язано з тим, що він отримує мінімальну заробітну плату (з 01.01.2021 року вона становить 6 000 грн., фактично отримує 4830 грн.). Разом з тим, зазначає, що повинен також матеріально допомагати батьку, який за станом здоров`я потребує постійного лікування. На підставі викладеного просив у позові відмовити повністю. У судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач щодо задоволення позову заперечував із викладених у відзиві підстав, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2018 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , а також неповнолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 22 січня 2018 року та до досягнення відповідною дитиною повноліття (а.с.11). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що розмір аліментів, який на даний час стягується з відповідача на утримання їх спільних дітей є недостатнім для належного матеріального забезпечення. Як встановлено судом, [PERSON] навчається в Загальноосвітній школі І-ІІІ ступеня с. Крижівка. Дана обставина підтверджуються довідкою № 77 від 15.12.2020 року(а.с.13). У свою чергу, [PERSON] зарахована до складу вихованців дошкільного навчального закладу с. Носачевичі з 01.12.2020 року відповіднодо наказу № 20 від 11.11.2020 року (а.с.12). Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває. Доказів іншого суду не надано. Разом з тим, суд не приймає до уваги ту обставину, що відповідач повинен матеріально допомагати батьку. Зокрема, в ході розгляду справи [PERSON] не надано жодних доказів того, що його батько немає джерел доходу та в тій чи іншій мірі перебуває на його утриманні. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітніх дітей. Діти мають потреби в соціальному розвитку та навчанні, на що необхідні матеріальні витрати, якими позивач не може забезпечити дітей в повній мірі. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України, передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума аліментів, яка стягується на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2018 року, є недостатньою для належного забезпечення їх потреб, а тому заявлені вимоги позивачки [PERSON] про збільшення розміру аліментів підлягають до часткового задоволення, та вважає за необхідне їх розмір збільшити до 3000 грн. на місяць на двох дітей. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. При цьому, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 23) у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти у зміненому розмірі на користь позивача підлягають стягненню з моменту набранням даним рішенням законної сили. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial