Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

14.04.2020 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.03.2019 у справі №22337/18 та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1700 грн. щомісячно ,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.09.2014 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Київського районного суду м.Харкова від 23.10.2018 у справі №640/10554/18 розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.03.2019 у справі №640/22337/18 було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 813 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2018 до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 10.06.2019. На виконання вказаного рішення позивач отримала виконавчий лист. З червня 2019 року дочка [PERSON] постійно хворіє. Спочатку це були ГРВІ, потім бронхіти. В жовтні 2019 року позивач змушена була звернутися за лікуванням дитини до приватного медичного закладу «Дитячий медичний центр «Планета педіатрія», оскільки дитина постійно хворіла, а лікарі районної поліклініки не могли її вилікувати. Дочці було встановлено діагноз гострий бронхіт, загроза розвитку бронхіальної астми. Було призначено лікування, низка аналізів. Пізніше дочці було поставлено додатково діагнози: IgE залежна алергія, хронічна герпесвірусна інфекція (вірус Епштейна Барр, герпес 6 типу), дисфункція імунітету. Кожного разу лікарем призначалися ліки та проведення медичних досліджень. 11.02.2020 дитині було поставлено діагноз бронхіальна астма. Крім того, [PERSON] поставлено діагноз: нефропатія сечового міхура. В зв`язку з постійними хворобами, дитині рекомендований домашній режим та індивідуальний догляд матері. Позивач була змушена звільнитися з роботи для здійснення догляду за дочкою, яка часто хворіє, в зв`язку з чим її матеріальний стан погіршився. На сьогодні вона не працює, взагалі не має доходу, змушена доглядати за хворою дочкою. З літа 2019 року погіршився стан здоров`я позивача. В серпні 2019 року вона була змушена звернутися до лікаря в зв`язку з загостренням остеохондроза грудного відділу хребта, грижі дисків, спондильоз, торакалгія. Також їй було встановлено діагноз хронічний бронхіт. Таким чином, після призначення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , погіршився матеріальний стан позивача, внаслідок неможливості працювати із-за стану здоров`я дитини, також погіршився її стан здоров`я та стан здоров`я самої дитини, у якої виявлено низку захворювань, що підтверджується консультативними висновками лікарів. Отже є підстави для зміни розміру аліментів, призначених рішенням суду від 15.03.2019 у справі №640/22337/18, збільшивши їх розмір до 1700 грн. на місяць. Інших дітей у відповідача немає. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2020 справу було передано для розгляду судді [PERSON] Ухвалою суду від 17.06.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 20.07.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, [PERSON] заперечує проти задоволення позову та просить залишити суму аліментів без змін. При цьому відповідач посилається на те, що позивачем не враховано всі обставини, які беруться до уваги судом при визначенні розміру аліментів, у відповідності до статті 182 СК України, зокрема матеріальне становище платника аліментів, адже відповідач працює у ТОВ «БМП СХІДБУД» та він не в змозі сплачувати фіксовану суму аліментів у розмірі 1 700 грн. Також, він знаходиться у цивільному шлюбі та з родиною орендує квартиру у м. Мерефа. Крім цього, він сумлінно сплачує аліменти нараховані по рішенню Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2019. І хоча виконавчий лист не було своєчасно, отримано позивачкою, та індексація виконавчою службою не проводилася, відповідач збільшив суму аліментів самостійно. Також зазначає, що перераховував додаткові кошти на лікування дочки, та придбав лікарські засоби по проханню позивачки. [PERSON] посилається, що вже почав сплачувати кошти на додаткові витрати у зв`язку з хворобою дитини, які присуджені до стягнення рішенням суду від 07.07.2020. Не погоджується з посиланнями позивача, що вона була вимушена звільнитися з роботи, вказує, що вона працює. На підставі викладеного вважає вимоги позивача необґрунтованими. 22.07.2020 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначила, що з наданих відповідачем платіжних документів вбачається, що за січень 2020 року він сплатив аліменти на утримання дочки в сумі 813 грн, за лютий 2020 року - 880 грн, березень-липень 2020 року - 890 грн., що є меншими сумами, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини шестирічного віку, який складає 889,50 грн, з липня 2020 року - 929,50 грн. З довідки про доходи №258 від 01.07.2020 вбачається, що з його заробітної плати, яка складає на сьогодні 7600 грн. на місяць, кошти в розмірі 1700 грн. становлять навіть менш, ніж 1/4 від його заробітної плати, отже твердження відповідача про неврахування його матеріального стану при визначенні розміру аліментів не відповідає обставинам справи. Щодо знаходження відповідача у цивільному шлюбі та оренда квартири у м.Мерефа, то ним не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Що стосується рішення суду від 07.07.2020 про стягнення додаткових витрат на дитину, воно не стосується сплати аліментів, а тому посилання на нього в даному випадку вважає недоречним та таким, що не впливає на розгляд даної справи, тому позивач просить задовольнити позов у повному обсязі. У зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 31.08.2020 передана в провадження судді Колесник С.А. У судове засідання позивач не з`явилась, подал заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання без його участі, зазначив, що з позовом не згодний, оскільки виконавчий лист позивачем не був пред`явлений до виконання та усі збільшення аліментів були взяті з інтернету, повторно посилався на рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, яке вже почав виконувати, однак із заробітною платою у 6000 грн. повна виплата, яку вимагає позивач, є дуже обтяжуючою. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони сповіщені про день розгляду справи, подали до суду заяви про розгляд спарви у їх відсутності, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що 09.10.2014 складено відповідний актовий запис №812 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Батьками дитини вказано [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.03.2019 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 813 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2018 до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7). На виконання рішення суду 05.09.2019 було видано виконавчий лист, однак відомостей про пред`явлення його до виконання та відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять. Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідноі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18; постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво19). Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Позовні вимоги [PERSON] про збільшення аліментів ґрунтуються, зокрема, на погіршенні стану здоров"я дитини. Так, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , дійсно має низку захворювань, про що позивачем надано консультативні висновки та виписки з медичної картки дитини. Відповідно до довідки Міської дитячої поліклініки №23 від 28.04.2020 №189 [PERSON] , [INFO] , потребує домашнього догляду (а.с.50). У зв`язку з необхідністю матері дитини - [PERSON] постійно доглядати за дитиною, погіршився її матеріальний стан. Згідно наданої довідки №02/03-20 від 11.03.2020 ФОП [PERSON] , [PERSON] працювала у ФОП [PERSON] до 31.10.2019. [PERSON] працює в ТОВ «БМП СХІДБУД» з 09.09.2019 та має постійний заробіток. З лютого по червень 2020 року [PERSON] нараховувалась заробітна плата у розмірі 7600 грн. Розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.03.2019, не становить навіть ј частки від доходу платника аліментів. Доводи [PERSON] щодо неврахування судом при визначенні розміру аліментів наявності у нього іншої родини, з якою він орендує квартиру у м.Мерефа є безпідставними, оскільки доказів щодо цього [PERSON] не надано. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.03.2019 у справі №640/22337/18 у розмірі 813 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та збільшує їх розмір до 1500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial