Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

28 березня 2017 року представник позивачки звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за позивачкою в порядку поділу майна подружжя право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. 20.01.2012 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис від 20.01.2012 року за №1. За час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру№3 у будинку №62 по вул.Шевченка в с.Базарянка Татарбунарського району Одеської області, загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 25,4 кв.м. Вказане майно набуто відповідно до договору купівлі-продажу від 15.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] Титульним власником придбаного майна є відповідач. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.03.2017 року шлюб між сторонами по справі розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється у позасудовому порядку документально підтвердити право власності позивачки на частину квартири шляхом укладання цивільно-правової угоди, тобто не визнає право власності позивачки на частину майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, чим порушує права власності позивачки. За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, а також надали заву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просили визнати за позивачкою в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не зявилися, але направили до суду заяву з проханням заслухати справу у їх відсутність, не заперечуючи проти вимог позову з урахуванням уточнених позовних вимог. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача, відповідача, та їх представників про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 січня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №163259 від 20.01.2012 року (а.с.14). За час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82744165 від 17.03.2017 року (а.с.23-24), з якою слідує що підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу. 03 березня 2017 року за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано(а.с.20-21). Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивачка не просить про поділ квартири в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному будинку без його реального поділу. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] придбана відповідачем [PERSON] 15 грудня 2012 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON], то суд має всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України,

Outcome: approved