Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису №23139 від 01.02.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 03 липня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали Кредитний договір № Е/V3813. 23.03.2018р., після виявлення процедури проведення електронних торгів за посиланням https://setam.net.ua/auction/270194 та ознайомлення представника Позивача з матеріалами виконавчого провадження ВП№ 55715779 (зведене ВП№55733604), було встановлено, що вказане виконавче провадження щодо [PERSON] відкрите на підставі виконавчого напису №23139, виданого 01.12.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Водночас, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не отримував від ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, квитанції, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості 116368,51 грн. та всі його складові перед стягувачем, у тому числі суми заборгованість по відсотках, пені, зазначені у написі, є безспірними. Водночас, позивач акцентує увагу суду на наступному. Як вбачається з тексту виконавчого напису №23139 від 01.02.2017р., нотаріусом вказується, що строк, за який проводиться стягнення 3323 днів у період з 03.07.2008 року по 08.08.2017р., а саме: заборгованість за тілом кредиту 31709,72 (Долар США), заборгованість за відсотками - 81986,79 (Долар США); заборгованість з пені - 2672 (Долар США). Проте зазначені суми визначені стягувачем в односторонньоу порядку не можуть бути нараховані в межах трирічного строку, що передує даті вчинення виконавчого напису (01.12.2017р.). При цьому нотаріусом знехтувано положеннями законодавства згідно абзацу другого підпункту 1.7 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку, - при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, не перевірено та не витребувано необхідної для вчинення таких дій документації як від стягувача, так і від боржника. Позивач зазначає, що розрахунок боргу, наданий банком є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків даної юридичної особи, та не може слугувати доказом безспірності розміру її грошових вимог до [PERSON], що вказує про неправомірність вчинення виконавчого напису нотаріусом. ПАТ КБ «Приватбанк» подано до суду відзив на позов, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просять відмовити. Представником приватного нотаріуса КМНО [PERSON] [PERSON] подано до суду відзив на позов, відповідно до якого в позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], відмовити, розгляд справи проводити за відсутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] та його представника. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак представником позивача [PERSON], подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився повторно. Представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції, однак ухвалою Трускавецького міського суду від 06.06.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ПАТ «ПриватБанк» про проведення судового засідання у режимі відеоконференці. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2008 року між позивачем [PERSON] та ПАТ "КБ "Приватбанк" була укладена кредитна угода №E/V 3813 про надання кредиту в сумі 40000 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок відкритий ПАТ КБ «Приватбанк». За користування кредитними коштами була встановлена відсоткова ставка. Cтаном на 06.08.2017 року в позивача виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 116368,51 долар США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 31709,72 (Долар США), заборгованість за відсотками - 81986,79 (Долар США); заборгованість з пені - 2672 (Долар США). В подальшому, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON].01.12.2017 року вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 23139 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №E/V 3813 від 03.07.2008 року у сумі 116368,51 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 31709,72 (Долар США), заборгованість за відсотками - 81986,79 (Долар США); заборгованість з пені - 2672 (Долар США) та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Суд вважає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису у боржника [PERSON] була відсутня безспірна заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, спір щодо заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбнак» був вирішений по суті, і сума такої заборгованості становила 407703,05 грн., підтвердження чого є Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 26 березня 2012 року по справі № 2/0417/2664/2012. Про відсутність безспірності свідчать і наступні дії сторін, а саме: наявність Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 26 березня 2012 року по справі № 2/0417/2664/2012 та звернення відповідача до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на іншу суму. Приватний нотаріус не вправі змінювати рішення суду, та його висновки. Постановою ВС України від 14.02.2018 в справі № 564/2199/15-ц зазначено, зокрема, суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Таким чином, враховуючи, що Відповідач скористався правом дострокового погашення заборгованості, встановивши нові строки його погашення, можна стверджувати про припинення дії кредитного договору та відсутності права вимоги у Відповідача щодо нарахування процентів та інших платежів за користування кредитом. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та таким що підлягає до задоволення, а тому слід визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON].01.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №23139. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем надано докази понесення витрат по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які слід покласти на відповідача.

Outcome: approved