Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

21.11.2014р. [PERSON]. звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою і просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальнісю "УБМ-П" 38490,49грн. заборгованості по заробітній платі, 20325,56грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 17 червня 2014року по 28 жовтня 2014року і 5000грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи це тим, що працював у відповідача з 04.05.2011р. машиністом бурової установки, а 16.06.2014р. звільнений з роботи на підставі п.1ст.36 КЗпП України, тобто за угодою сторін, але оскільки в день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок і цим йому завдані моральні страждання то і просив стягнути не тільки 38490,49грн. заборгованості по заробітній платі та 20325,56грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а ще і 5000 грн. моральної шкоди. Відповідач в судове засідання не з"явився хоча про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, що стверджується поштовими рекомендованими повідомленнями. Заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки не повідомив. (а.с.64-65,69) У зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, зі згоди позивача, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, визнаючи наявні матеріали про права і взаємовідносини сторін достатніми, суд знаходить можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у слідуючому і за таких підстав. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується не раніше як кожні півмісяця, а згідно ст. 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Чинне законодавство (ст.117 КЗпП України) передбачає, що в разі не невиплати з вини власника або уповноваженного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається із наявних матеріалів справи позивач з 04.05.2011р працював у відповідача машиністом бурової установки, а наказом № 69-к від. 16.06.2014р. звільнений з роботи на підставі п.1ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін. (а.с.6) Однак в день звільнення з ним не був проведений розрахунок і не виплачено 38490,49грн. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Станом на 28.10.2014р. позивачу не виплочено 20325,56грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки за два останні місяці роботи листопад, грудень 2013року (43 робочих дні) йому було нараховано 9500 грн. (5000+4500). Відтак розмір середньденної заробітної плати становить 220,93 грн. (9500:43) З 17 червня 2014 року по 28 жовтня 2014 року кількість робочих днів становить - 92. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] за затримку розрахунку при звільненні і необхідно стягнути 20325,56грн. (220,93 грн.х 92дні.) Позивач просив стягнути на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його трудових прав 5000грн. Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що ці позовні вимоги задоволенню не підлягають,оскільки не предоставив, а суд не здобув доказів, що непроведення розрахунку в день звільненя привелело його до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, необхідності вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Водночас з відповідача, на підставі ст. 88 ЦПК України на користь держави необхідно стягнути ще і 588 грн. 16 коп судового збору.

Outcome: partial