Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~У серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 27 травня 1999 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в с. Біла Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 04. Від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Протягом останніх шести місяців подружніх відносин не підтримують, між ними часто виникають сварки, непорозуміння, в них різні інтереси та несумісність характерів. Спільного господарства та сімейного бюджету також не ведуть. Тому позивачка просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, просив справу розглядати за його відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 27 травня 1999 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в с. Біла Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 04. Від шлюбу в них є дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останніх шести місяців сторони подружніх відносин не підтримують, між ними часто виникають сварки, непорозуміння, в них різні інтереси та несумісність характерів. Спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітніх дітей сторін суд залишає проживати з матірю. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідач визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок згідно квитанції АТ "[PERSON] Аваль» № N1CH454413 від 30 серпня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved