Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку по вул.Батуриніській,74 в м.Бахмачі Чернігівської області, де зі згоди попереднього власника [PERSON] була зареєстрована донька позивача відповідач [PERSON] Оскільки протягом семи років відповідач за місцем реєстрації у вищевказаному будинку не проживає, місце її знаходження позивачу невідомо, будь-яких угод щодо користування спірним житлом сторони не укладали, реєстрація відповідача в спірному будинку чинить перешкоди позивачу в реалізації права розпорядження своєю власністю та оформлення договору купівлі-продажу, тому вона просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, причин своєї неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, про час та місце судового розгляду повідомлялася у відповідності до положень ст.74 ЦПК України шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий курєр". З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного 16.04.2010 року з [PERSON], є одноосібним власником будинку з надвірними будівлями в м.Бахмач Чернігівської області, по вул. Батуринській, 74 (а.с.7,8) Відповідач [PERSON] зареєстрована у вищевказаному будинку, проте приблизно з 2008 року в ньому не проживає, що підтверджується копією домової книги на спірний будинок, довідкою вуличкому від 11.02.2016 року, повідомленням Бахмацького РС УДМС в Чернігівській області № 245 від 19.02.2016 року та поштовим повідомленням (а.с.9,11.12,22). Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386,391 ЦК. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об»єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов»язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) останнього та членів сім»ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), якщо ніякої домовленості між ними не було. На даний час одноосібним власником домоволодіння в м.Бахмачі Чернігівської області по вул.Батуринській,74 є позивач, яка будь-яких угод щодо найму спірного житла з відповідачем не укладала. Отже, за появи нового власника будинку у відповідача припиняється право на дане приміщення, оскільки її права відповідно до ст.405 ЦК України були похідними від прав [PERSON], яка подарувала будинковолодіння [PERSON] Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції, ст.9 ЖК України, ст.311 ЦК України враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані докази в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved