Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за борговою розпискою в розмірі 175465 гривень 70 копійок та судові витрати в розмірі 1754 гривні 66 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики, внаслідок чого позивач надав відповідачу в борг 12667 доларів США. З позиченої суми відповідач повернув 4016 доларів США, а заборгованість в розмірі 8651 долар США відповідач зобов`язався повернути до 25 жовтня 2019 року, що підтверджується розпискою. Однак, борг в сумі 7072 долари США відповідач у строк повернення позики зазначений в розпистці, не повернув. Позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів 18 грудня 2019 року, але до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення з його підписом в графі «вручено особисто». Причини неявки суду не повідомив. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився та не повідомив причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] надав розписку [PERSON] , [INFO] , з якої вбачається, що [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти для особистого користування в розмірі 12667 доларів США, з яких він віддав 4016 доларів США, решту коштів в розмірі 8651 доларів США зобов`язався віддати у строк до 25 жовтня 2019 року (а.с.45). У позовній заяві позивач зазначив, що борг відповідача складає 7072 долари США. 18 грудня 2019 позивач відправив на адресу відповідача лист, в якому пред`явив вимогу щодо повернення позики та процентів в загальній сумі 175465 гривень 70 копійок (а.с.26-27). Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст.ст.1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання". Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Окрім того, згідно положень ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу за користування, які боржник зобов`язалась сплачувати кредитору за користування його грошовими коштами. Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем,згідно якого : 7072 долари США дорівнюють 170859 гривень 52 копійки, згідно курсу долара США USD до гривні НБУ станом на 25 листопада 2019 року, де 1 долар США USD дорівнює 24 гривні 16 копійок; 3 % річних з суми заборгованості дорівнюють 4606 гривень 18 копійок. Тож, враховуючи те, що відповідач дійсно отримав грошові кошти від позивача та повернув їх частково, що підтверджується наявністю розписки відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 1754 гривні 67 копійок, що підтверджується оригіналом платіжного доручення від 28 листопада 2019 року (а.с.1). Тож, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 1754 гривні 67 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved