Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів на виїзд за кордон та виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення нею 16 - ти річного віку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували в шлюбі з 2009 по 2013 р.р., від якого мають доньку, 2010 року народження. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, у вихованні дитини не приймає ніякої участі. Оскільки вона не має можливості отримати дозвіл на виїзд у передбаченому порядку через його відсутність та неможливість встановити його місце перебування, тому вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, посилаючись на викладене у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо задоволення позову та тимчасовий виїзд дитини за кордон, про що надав письмову заяву. Представник Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засіданні не з'явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 21 вересня 2009 року по 29 липня 2013 року, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва. (а.с.7) Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с.6) У відповідності до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зокрема, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон України може бути дозволено на підставі рішення суду. Зокрема, такі ж положення щодо виїзду за кордон громадян України, які не досягли 16-річного віку містяться в Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, зокрема, п.п. 3 п.2-2 яких передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально завірених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до змісту Постанови Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа», оформлення проїзних документів здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі, того з них, з ким проживає дитини. За наявності заперечень одного із батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси подружжя, відповідає інтересам малолітньої дитини, а тому може бути прийнята судом. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем не наведено правових підстав надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька аж до досягнення дитиною 16-річного віку, не надано суду будь - яких документів щодо напрямку виїзду дитини (з зазначенням країн), наміру здійснення виїзду, періодів виїзду, часового проміжку перебування за межами України, оздоровчих закладів, у які вона має намір вивезти дитину на оздоровлення та лікування, однак, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність з боку відповідача заперечень проти оформлення проїзного документа щодо тимчасового виїзду дитини за кордон та заперечень щодо неодноразових тимчасових виїздів його дитини за кордон та з урахуванням відсутності у відповідача реєстрації місця проживання, зокрема і у м. Києві та Київській області та його довготривалі відрядження, про що зазначав сам відповідач (що унеможливлює в разі потреби звернення до відповідача), дають можливість суду дійти висновку щодо надання дозволу [PERSON] на оформлення проїзного документа на тимчасові виїзди за кордон малолітній [PERSON] без згоди батька [PERSON] та дозвіл на тимчасові виїзди за межі України малолітній [PERSON] без згоди та супроводу батька, у супроводі матері, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення дитини в Україну, до досягнення дитиною 10 - ти річного віку. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Outcome: partial