Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 147 грн. На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що був свідком по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, після його показів [PERSON] подала письмові пояснення суду в яких вказала, що [PERSON] їй сказав, що допомагав [PERSON] зробити липові групи інвалідності, що не є правдою та є таким, що порочить його честь, гідність. Такі дії відповідачки завдали позивачу моральної шкоди, оскільки тепер його односельчани говорять про те, що він «купив» посвідчення про інвалідність. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач та його представник, в судовому засіданні визнали, що дійсно вказували те, що [PERSON] допомагав [PERSON] зробити «липові» групи інвалідності, але це було вказано зі слів [PERSON] Просять відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що будь-якого відношення до позивача не має, не вчиняв будь-яких дій по сприянню позивачу у виготовленні посвідчення і не говорив на цю тему з відповідачем по справі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 1 березня 2013 року [PERSON] подала до суду додаткові пояснення в межах розгляду справи №686/25711/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна в яких вказала, що «[PERSON] їй сказав, що він допомагав [PERSON] зробити «липові» групи інвалідності». Дані пояснення були долучені до матеріалів справи та оголошені в судовому засіданні. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ч. 3 п. 15 Постанови пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з ч. 3 п. 17, ч. 1 п. 18 цієї ж Постанови інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (із послідуючими змінами і доповненнями) „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що [PERSON] поширювала неправдиву інформацію про те, що [PERSON] з допомогою [PERSON] виготовив «липове посвідчення» інваліда третьої групи, що останні категорично заперечили в судовому засіданні, відповідачкою не надано доказів в підтвердження даного факту, за таких обставин суд приходить до висновку, що така інформація підлягає спростуванню. Також суд вважає, що позивачу такими діями було спричинено моральну шкоду, що викликало необхідність у зверненні до суду за захистом честі та гідності, а також за наданням правової допомоги, що понесло за собою певні витрати, а також потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, а тому розмір спричиненої моральної шкоди суд визначає у 300 грн. Також суд виходить за межі позовних вимог зважаючи на той факт, що п. 24 Постанови пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. А тому суд визначає такий строк протягом місяця після набрання чинності рішенням суду законної сили. Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial