Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в якому просив відібрати малолітню дитину у матері [PERSON] без позбавлення матері дитини батьківських прав, передати малолітню дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка через наявність психічного захворювання нездатна в повному обсязі виконувати батьківські обов»язки, а перебування дитини з матір»ю в умовах, які непридатні для проживання дитини та її виховання створює небезпеку для дитини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка позов визнала , не заперечувала щодо відібрання від неї дитини , пояснила, що дійсно через стан здоров»я та важкий матеріальний стан не має можливості в повному обсязі виконувати батьківськи обов»язки. Третя особа [PERSON] позов підтримала, пояснила, що на теперішній час вона займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, оскільки матір через наявність психічного розладу нездатна забезпечити належне виховання дитини. Представники третіх осіб комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, Запорізького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Запорізької міської ради, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явилися, про причину неявки суд не повідомили, в зв»язку з чим справу розглянуто у їх відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] року. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Батько дитини [PERSON] помер [INFO] року (а.с.7). . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в період з 13.12.2012 по 03.03.2014 перебувала на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради (наказ від 13.12.2012 № 01-08/758) у зв'язку з незадовільними умовами проживання дитини, відсутністю уваги матері щодо навчання та виховання дочки. У поданні ЗОШ У 76, в якій [PERSON] навчалась, зауважено, що достатнього родинного виховання та умов для інтелектуального розвитку дитина в сім'ї не отримує. Родина перебувала під соціальним супроводом Запорізького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді для вирішення побутових та інших проблем, які унеможливлювали створення задовільних умов проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини. Батькам було рекомендовано влаштувати дитину до інтернату, але [PERSON] відмовилась як від цієї пропозиції, так і від соціального супроводу родини у подальшому. За неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON] та [PERSON] були притягнуті до адміністративної відповідальності (а.с.12,14 ). Після смерті батька [PERSON] фактично проживає та перебуває на утриманні тітки [PERSON], яка займається її вихованням та утриманням , що підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачка знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом "Шизофренія, проста форма,безперервний тип протікання з наростаючим дефектом" (а.с.10). Через наявне психічне захворювання [PERSON] не має можливості здійснювати повноцінне виховання дитини, доглядати за нею, може спати тривалий час , залишає місце проживання на строк понад три місяці , що встановлено згідно пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].Також зазначені свідки вказали, що [PERSON] була постійно голодна та брудна, хворіла на педікульоз. Крім того, судом встановлено , що будинок, де проживає родина, має незадовільні санітарні умови, він потребує ремонту, в будинку наявні оголені дроти, що створює небезпеку для дитини , про що зазначено в акті обстеження умов роживання від 11 січня 2017 року (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1 2 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на 19.01.2017 року існували умови, загрозливі для життя і здоров'я [PERSON] , а саме через те, що мати дитини з огляду на наявність психічного захворювання , не забезпечила безпечні умови існування дитини , фактично залишла дитину без батьківського піклування , що створювало небезпеку її здоров»ю , і були підстави для влаштування її до родини тітки [PERSON] . Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання малолітньої дитини від відповідача, оскільки обстановка в сім'ї неблагонадійна для дитини , для її розвитку, загрозлива для здоров'я . Суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідача (матері) без позбавлення її батьківських прав. За таких обставин , суд приходить до висновку, що відібрання [PERSON] від матері повністю відповідає інтересам малолітньої дитини. З огляду на те, що відповідачка є інвалідом ІІ групи, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved