Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, який було визначено рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2019 року по справі № 295/14832/18 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , 2000 р.н., на її користь у зв`язку з навчанням, починаючи з 07.11.2018 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до 30.06.2022 року, з ј частини від заробітку (доходу) [PERSON] на 16,5 відсотків від його заробітку (доходу); змінити розмір аліментів, який було визначено рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.02.2019 року № 295/16565/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2005 р.н., до досягнення нею 18 років, з 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] на 16,5 відсотків від його заробітку (доходу); зменшити розмір заборгованості зі сплати аліментів, які за рішеннями суду від 20.02.2019 у справі № 295/16565/18 за позовом [PERSON] повинна сплачуватись з 05.12.2018р. при розмірі стягуваних аліментів 25 відсотків, а також, яка за рішенням суду від 21.02.2019р. у справі № 295/14832/18 за позовом [PERSON] повинна сплачуватись з 07.11.2018 при розмірі стягуваних аліментів 25 відсотків. В обґрунтування вимог позивач вказав, що Богунським районним судом м. Житомира в ході розгляду двох вищевказаних справ прийняті рішення про стягнення аліментів у розмірі по 25 відсотків на кожну дитину, отже на утримання двох дітей присуджено сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків доходів позивача. Позивач вважає, що рішення суду по справах № 295/16565/18 та № 295/14832/18 є незаконними, так як згідно законодавства на двох дітей він має сплачувати 1/3 частину доходів, тобто не по 25 відсотків кожній, а по 16,5 відсотків кожній дитині. Враховуючи викладене, позивач також просить зменшити розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла за рішеннями суду від 20.02.2019р. у справі № 295/16565/18 та від 21.02.2019р. у справі № 295/14832/18 з розрахунку розміру аліментів у 16,5 відсотків від його заробітку (доходу). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, додатково пояснив, що працює в Житомирські обласні прокуратурі прокурором, є особою з інвалідністю ІІ групи та витрачає багато коштів на придбання ліків, у зв`язку з чим не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 50% заробітної плати, оскільки це ставить його у скрутний матеріальний стан. Зазначив, що йому не було відомо про необхідність надання доказів про витрачання значної суми коштів на лікування. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення учасників судового зхасідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.02.2019 року у справі № 295/16565/18 ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 7). Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2019 року у справі № 295/14832/18 присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] та на її користь у зв`язку з навчанням, починаючи з 07.11.2018 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до 30.06.2022 року. (а.с. 6) Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №100980 від 19.06.2018 року, [PERSON] , [INFO] , встановлено другу групу інвалідності з 04.05.2018 року. (а.с. 8) Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положення статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потре\-бують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Укра\-їни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які про\-довжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання двох дітей - повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по ј частини доходу щомісячно на кожну дитину, та стягувати з нього аліменти у розмірі по 16,5% на кожну дитину. При цьому, позивач посилається на ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України та вказує, що аліменти на утримання двох дітей мають становити 1/3 частину доходу платника аліментів. Однак, частиною 5 ст. 183 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд зазначає, що відповідно до положень частин 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до положення статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, норми Сімейного кодексу України не містять імперативних приписів щодо розміру аліментів, який буде стягуватися як аліменти на дитину (дітей), та вказують на те, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 5 ст. 183 Сімейного кодексу України не встановлює розмір аліментів на дітей, а лише надає право особі, разом з якою проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу у тому разі, якщо розмір аліментів, який така особа просить стягнути на утримання дитини, буде визначений нею у розмірі, встановленому у вказаній нормі закону. Стаття 183 Сімейного кодексу України було доповнена частино 5 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст. 291), який набрав чинності 08.07.2017 року, що має на меті спрощення порядку на звернення до суду з приводу стягнення аліментів. Тому посилання позивача на те, що рішення суду від 20.02.2019р. у справі № 295/16565/18 та від 21.02.2019р. у справі № 295/14832/18 у частині визначення розміру аліментів є незаконними, безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, за правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні позивач вказав, що він є особою з інвалідність ІІ групи та витрачає значні кошти на придбання ліків, у зв`язку з чим не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 50% заробітної плати, оскільки це ставить його у скрутний матеріальний стан, однак жодних доказів щодо зазначених витрат на купівлю ліків позивач не надав. Так само не надано доказів того, що позивач має скрутний матеріальний стан, має інших дітей та/або утриманців чи наявні інші істотні обставини, які могли б впливати на виконання позивачем своїх батьківських обов`язків. Натомість, позивач вказав, що працює на посаді прокурора Житомирської обласної прокуратури, що свідчить про те, що він має стабільний дохід, та має можливість сплачувати аліменти. Отже, позивачем не доведено, що у нього змінився матеріальний чи сімейний стан, погіршився стан здоров"я, що він не має можливості належним чином виконувати покладені на нього рішеннями суду від 20.02.2019 року та від 21.02.2019 року зобов`язання та сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі, тому, виходячи з найвищих інтересів дітей, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. Позовна вимога про зменшення розміру виниклої заборгованості зі сплати аліментів до задоволення не підлягає, з тих підстав, що позивачем не наведено жодного обгрунтування та не надано жодного доказу, не зазначено про підстави з урахуванням яких мала розглядатись вказана вимога.

Outcome: dismissed