Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] вернулася до суду із указаною заявою, яку мотивувала тим, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] в м.Севастополь Автономної Республіки Крим. Документ, що підтверджує факт його смерті є свідоцтво про смерть видане 12 вересня 2019 року «Отделом записи актов гражданского состояния Балаклавского района города Севастополя Управления ЗАГС города Севастополя» (так російською). Заявник зазначає, що поховала чоловіка за свій рахунок, тіло якого було доставлене з місця смерті до м.Тростянець Сумської області, на даний час виникло питання про оформлення в органах Пенсійного фонду України допомоги на поховання, але отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану її не вдалося, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». За указаних обставин заявник просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] на тимчасово окупованій території України - у м.Севастополь Автономної Республіки Крим. У судове засідання заявник не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду. Враховуючи заяву заявника, суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність заявника та заінтересованої особи, на підставі наявних доказів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). З 14 серпня 1971 року заявник перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с.8). На підтвердження факту смерті [INFO] [PERSON] в м. Севастополь заявник надала свідоцтво про смерть так званої Російської Федерації, м.Севастополь від 12.09.2019, видане у м. Севастопіль, лікарське свідоцтво про смерть № 67 від 12.09.2019 та довідку про причину смерті виданих Державною бюджетною установою охорони здоров`я Севастополя "Міська лікарня №5 -"Центр охорони здоров`я матері і дитини", за змістом яких чоловік заявника помер внаслідок атеросклеротичної хвороби серця. Також, надано довідку, що тіло [PERSON] видано родичам та відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання №251 [PERSON] був похований в м.Тростянець, Сумської області (а.с.10,11,12,13,14). Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (статті 2 та 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно п. п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, видане органом на території АР Крим, медичне свідоцтво про смерть не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадяна [PERSON] , що створює перешкоди та робить неможливим оформлення свідоцтва про його смерть. Згідно із статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. Проте, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Ураховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне як виняток взяти до уваги документи про смерть осіб, видані на окупованій території України, і оцінити їх разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявника. З огляду на викладене, ураховуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для установлення факту смерті на тимчасово окупованій території [PERSON] , оскільки законом не передбачено іншого порядку установлення цього факту. На підставі частини 4 ст.317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved