Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

23 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення моральної шкоди, яка заподіяна тяжким ушкодженням здоров`ю під час виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала, що з 25.09.2006 року по 20.11.2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала машиністом підіймальної машини з повним робочим днем в підземних умовах на шахті ім. Леніна. 20.11.2017 року звільнена за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. 06.03.2019 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» їй було встановлено професійне захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня». 18.07.2019 року висновком МСЕК їй первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності. 13.07.2021 року при черговому переогляді їй повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з черговим переоглядом 01.06.2022 року. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких вона зазнала та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися її образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 180 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк не скористалася своїм правом та не направила до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач [PERSON] з 25.09.2006 року по 20.11.2017 року працювала машиністом піднімальної машини шахти «ім. Леніна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . З АКТу розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.06.2019 року вбачається, що 06.03.2019 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено професійне захворювання - «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня». 04 червня 2019 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. В п. 16 Акту зазначено, що підставою для встановлення професійного захворювання стало те, що працюючи підземним машиністом піднімальної машини на проходці шахти «Гвардійська» шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 25.09.2006 року по 20.11.2017 року, [PERSON] виконувала роботи з керування підіймальною машиною під час спускання і підіймання людей, вантажів, матеріалів та іншого обладнання по вертикальних стовбурах, стежила за технічним станом підіймальної машини, приймала сигнали, перевіряла стан сигналізації, захисних, пускових і контрольно-вимірювальних приладів, гальмівної системи барабанів, канатів і стежила за ними, усувала дрібні неполадки в роботі підіймальної машини. Внаслідок недосконалості робочого місця підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06.03.2019 року №419 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: - 16.09.2004 по 01.03.2005 - стрічковий прибиральник дільниці ДСФ шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком»; - 01.03.2005 по 12.09.2006 - машиніст конвеєра дільниці ДСФ шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком». В п. 17 Акту зазначено, що причина виникнення професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії, концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони складала - 2,7 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/мЗ. Відповідно до довідки МСЕК від 18.07.2019 року серія 12 ААА № 054802 позивачу первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 25% втрати професійної працездатності. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. 13.07.2021 року при черговому переогляді позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з черговим переоглядом 01.06.2022 року, що підтверджується довідкою МСЕК від 13.07.2021 року серія 12ААА № 059869. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оцінюючи позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем також і під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65 %, третю групу інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, вона змушена постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, постійно турбує задишка навіть при незначному фізичному навантаженні, постійно мучить приступоподібний кашель, щоденні приступи задухи до 3-4 разів на добу, які вона може зняти тільки медикаментозно. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 60 %, встановлену ІІІ групу інвалідності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 180 000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1800 гривень 00 копійок. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved