Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Се Борднетце-Україна» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 121\~757,54 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач з 12.09.2016 р. працював в ТОВ «Се Борднетце-Україна» на посаді вантажника, однак з 20.10.2016 р. був призваний на військову службу за контрактом строком на три роки та направлений у в/ч польової пошти [NUMBER] для проходження служби. Відповідно, позивачем на вказаний період проходження військової служби відповідача було збережено місце його роботи, посаду і середній заробіток на підприємстві. Після закінчення строку контракту, відповідач на роботу в ТОВ «Се Борднетце-Україна»\~не з`явився\~та до\~виконання обов`язків\~не приступив.\~15.12.2017\~р.\~з`ясовано,\~що відповідач\~самовільно залишив\~військову службу\~та відповідно\~з нього\~було знято\~всі види\~забезпечення.\~За період\~з грудня\~2017\~року по\~жовтень 2019\~року позивачем\~було нараховано\~відповідачу та\~виплачено середній\~заробіток в\~розмірі 121\~757,54\~грн.Таким чином, відповідачу, починаючи з 15.12.2017 р. було зайво виплачено середній заробіток, який позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] , починаючи з 12.09.2016 р. (згідно наказу 1421-К від 09.09.2016 р.) працював в ТОВ «Се Борднетце-Україна»на посаді вантажника підвідділу координації виробництва готового продукту відділу логістики. З 20.10.2016 р. по 20.10.2019 р. відповідач [PERSON] , згідно наказу командира військової частини п/п В 1428 № 235 від 20.10.2016 р., був призваний на військову службу за контрактом строком на три роки та був направлений у військову частину польової пошти [NUMBER] для проходження служби, про що свідчить повідомлення ТВО військового комісара № 4114 від 22.10.2016 р. Відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» на вказаний період згідно з наказом № 1704-к від 02.11.2016 р. Про увільнення працівників від роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу, увільнило [PERSON] із роботи та забезпечило гарантії, передбачені ст.119 Кодексу законів про працю, а саме, за ним збережено місце роботи, посаду і середній заробіток на підприємстві. Після закінчення строку контракту (після 20.10.2019 р.) [PERSON] не з`явився на роботі в ТОВ «Се Борднетце-Україна», до виконання посадових обов`язків не приступив. Позивачем надіслало відповідачу письмовий запит № 4159 від 18.10.2019 р. про з`ясування обставин його відсутності, лист отримано 25.10.2019 р., проте інформації про своє місце перебування та будь-якої іншої відповіді відповідачем надано роботодавцю не було. На запит ТОВ «Се Борднетце-Україна»до 44-ої окремої артилерійської бригади за вих. № 4164 від 22.10.2019 р. щодо переукладення з [PERSON] контракту чи звільнення з військової служби за контрактом було отримано витяг із наказу № 159 від 18.12.2017 р. командира військової частини [NUMBER] (по-стройовій частині) про самовільне залишення служби 15.12.2017 р. та зняття його з усіх видів забезпечення, починаючи з 15.12.2017 р. Відповідно до ст.119 Кодексу законів про працю України, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Згідно ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Отже, виходячи із викладеного вище, починаючи з 15 грудня 2017 року (дати самовільного залишення військової служби) [PERSON] не мав законного права на отримання пільг та соціальних гарантій, належних військовослужбовцям, в тому числі на середній заробіток на підприємстві, у якому працював на час призову. За період з грудня 2017 року по жовтень 2019 року позивачем було нараховано відповідачу та виплачено середній заробіток у розмірі 121\~757,54 грн., про що свідчить довідка про нараховану заробітну плату ТОВ «Се Борднетце-Україна» № 1104 від 05.12.2019 р. Таким чином, відповідачу, починаючи з 15.12.2017 р. всього було зайво виплачено середній заробіток в сумі 121 757,54 грн. Відповідно до наказу № 1536-к від 12.11.2019 р. ТОВ «Се Борднетце-Україна», працівника [PERSON] було звільнено з роботи 12.11.2019 р. згідно п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України за прогули без поважної причини. Згідно наказу йому було компенсовано дні невикористаної щорічної відпустки за період з 12.09.2016 р. по 11.09.2017. на 24к.д.. з 12.09.2017 р. по 14.12.2017р. на 6 к.д. (час фактичної військової служби). За період з 15.12.2017р. по 20.10.2019р. компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки не проводили, у зв`язку із самовільним залишенням служби та відсутністю законних прав на збереження гарантій, передбачених для військовослужбовців. Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це Положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно Правової позиції Верховного суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-2711цс16: Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Відповідач безумовно знав про власне самовільне залишення служби та про відповідне припинення законних підстав виплати йому середнього заробітку роботодавцем як військовослужбовцю. Проте, жодної інформації позивачу про це не надав та продовжив отримувати від позивача грошові кошти, що виплачувались йому як військовослужбовцю, як це передбачено вищезгаданими нормами. Таким чином, він вчинив недобросовісні дії та безпідставно набув вказані грошові кошти. Позивачем ТОВ «Се Борднетце-Україна» було надіслано відповідачу [PERSON] претензію про повернення коштів за вих. № 4891 від 14.11.2019 р., відповідно до якої вимагали негайно, у строк не більше 5 робочих днів повернути 121 757,54 грн. зайво виплачених коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «СЕ Борднетце- Україна». Однак, відповіді від відповідача на претензію не надійшло, грошові кошти не повернуті. Позивач ТОВ «Се Борднетце-Україна» додатково звертався до 44-ої окремої артилерійської бригади із листом запитом за вих. № 4882 від 12.11.2019 р. із проханням видати довідку про те, чи було призупинено військову службу за контрактом [PERSON] , у зв`язку із його самовільним залишення служби, чи вважається [PERSON] таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби з моменту самовільного залишення служби. Проте на лист-запит відповіді не надійшло. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач самовільно залишив військову службу, за яким було збережено місце його роботи, посаду і середній заробіток на підприємстві, та відповідно з нього було знято всі види забезпечення, а позивачем за період з грудня 2017 року по жовтень 2019 року було нараховано відповідачу та виплачено середній заробіток, то у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення коштів як безпідставно набуте майно в розумінні ст.1212 ЦК України, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 121\~757,54 грн. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Крім того, на підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1\~921,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved