Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що 11 липня 2009 року між ним та [PERSON] [INFO] був зареєстрований шлюб. [INFO] народився син, а [INFO] народилась донька. Спільне життя з відповідачкою не склалось, оскільки у них різні погляди на життя, в зв`язку з чим рішенням Якимівського районного суду Запорізької області № 330/2693/19 від 16 січня 2020 року було розірвано. З грудня місяця 2019 року колишня дружина забрала доньку та всі особисті речі, змінила місто проживання та переїхала жити до м. Полтава. За місцем реєстрації не проживає. Син [PERSON] , виявив бажання проживати з батьком та відмовився на переїзд до матері. Весь цей час син проживав з позивачем. В зв`язку з чим просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] з батьком. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області № 330/302/21 від 16 січня 2020 року розірвано шлюб подружжя [PERSON] . Від шлюбу у сторін народились діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач з грудня місяця 2019 року колишня дружина забрала доньку та всі особисті речі, змінила місто проживання та переїхала жити до м. Полтава. За місцем реєстрації не проживає. Син [PERSON] , виявив бажання проживати з батьком та відмовився на переїзд до матері. З грудня 2019 рокута до цього часу [PERSON] проживає з позивачем. Згідно довідки від 10 лютого 2021 року [PERSON] навчається у КЗ "Якимівський ОЗЗСО 1-3 ступенів" у п`ятому класі. Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 160, ч.ч.1,2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законні та обґрунтовані та враховуючи визнання відповідачем позову суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved