Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що [INFO] р. депутатом Запорізької обласної Ради [PERSON] на пленарному засіданні тринадцятої позачергової серії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яке транслювалось на офіційному веб-порталі (www.rada.zp.ua), у присутності депутатів Запорізької обласної Ради, представників засобів масової інформації та громадськості була поширена недостовірна інформація стосовно позивача, керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, а саме було сказано наступне: «…Що ми бачимо, пан [PERSON] та пан [PERSON], це помічники народного депутата [PERSON] старшого. Ви думаєте, вони працюють на громаду, чи вони заробітну плату отримують лише тут, чи вони на 2 тисячі працюють? Ні, їм [PERSON] платить заробітну плату…». Даний вислів є утвердженням фактичних даних, що є недостовірною інформацією, та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, у зв'язку з чим підлягає спростуванню. Поширена відповідачем інформація вказує на те, що на професійну діяльність позивача нібито впливають зовні, тобто за свою діяльність на посаді керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради він нібито отримує грошові кошти від [PERSON]. Поширена відповідачем інформація є негативною і має ознаки наклепу, принижує соціальну оцінку його громадської та професійної діяльності, а тому порушує його конституційне право на повагу до честі та ділової репутації. Відповідач фактично звинуватив його у вчиненні корупційного діяння, що створює негативне враження і відношення до нього як до непрофесіонала, створює негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, керівництва, підлеглих, а також дискредитується набута ним позитивна суспільна оцінка ділових і професійних якостей при виконанні трудових, службових, громадських та інших обов'язків. [PERSON] є публічною особою, депутатом Запорізької обласної ради, керівником депутатської фракції політичної партії «Українське об'єднання патріотів - УКРОП», тому поширена ним на пленарному засіданні сесії ради, яке транслювалось на офіційному веб-порталі, негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох депутатів обласної ради, співробітників виконавчого апарату обласної ради, громадськості, і тим самим суттєво принижує його честь та ділову репутацію серед широкого кола осіб, що є підставою для стягнення з відповідача на його користь 100 000 грн. моральної шкоди. За позовом [PERSON] просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації його, керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, інформацію поширену [PERSON], депутатом Запорізької обласної Ради, на засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яка відбулась [INFO] р. про те, що «…Що ми бачимо, пан [PERSON] та пан [PERSON], це помічники народного депутата [PERSON] старшого. Ви думаєте, вони працюють на громаду, чи вони заробітну плату отримують лише тут, чи вони на 2 тисячі працюють? Ні, їм [PERSON] платить заробітну плату...»; зобов'язати [PERSON], депутата Запорізької обласної Ради, спростувати відомості, поширені ним на пленарному засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яка відбулась [INFO] р. шляхом прилюдного зазначення про те, що інформація, поширена [PERSON] про отримання [PERSON], керуючим справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, заробітної плати «від [PERSON]», є недостовірною; стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 15.01.2018 р. справа прийнята до провадження суддею Дмитрюк О.В. 31.01.2018 р. справа надійшла з Апеляційного суду Запорізької області до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. У період з 05.02.2018 р. по 19.02.2018 р. справа до розгляду не призначалась у зв'язку з перебуванням судді у відпустці. Судове засідання 15.03.2018 р. було відкладено на 23.04.2018 р. за клопотанням відповідача на підставі п.2 ч.1 ст.223 ЦПК України. 23.04.2018 р. розгляд справи було відкладено на 30.05.2018 р. за клопотанням відповідача. 30.05.2018 р. в судовому засіданні була оголошена перерва до 11.06.2018 р. за клопотанням позивача на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з'явились, відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи. Судом не було встановлено підстав, передбачених ст.223 та ст.240 ЦПК України, для задоволення заявленого клопотання та відкладення розгляду справи. В судовому засіданні 30.05.2018 р. представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, заявленого [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.73-76). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, і, в процесі розгляду справи, представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28 Конституції України). Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положеннями ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових,службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] працює на посаді керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради (а.с.121). В силу Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також п.п.в п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», як посадова особа органу місцевого самоврядування, є суб'єктом на якого поширюється дія цього Закону. Судом встановлено, що [INFO] р. депутатом Запорізької обласної Ради [PERSON] на пленарному засіданні тринадцятої позачергової серії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яке транслювалось на офіційному веб-порталі (www.rada.zp.ua), у присутності депутатів Запорізької обласної Ради, була поширена інформація стосовно позивача, керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, а саме було сказано наступне: «…Що ми бачимо, пан [PERSON] та пан [PERSON], це помічники народного депутата [PERSON] старшого. Ви думаєте, вони працюють на громаду, чи вони заробітну плату отримують лише тут, чи вони на 2 тисячі працюють? Ні, їм [PERSON] платить заробітну плату…». Викладене підтверджено наданим письмовим доказом, а саме витягом зі стенографічного звіту засідання від [INFO] р. (а.с.12-14). Негативною слід вважати інформацію, в який стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р.№1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Модальні слова окремий розряд лексичних одиниць, який утворився в результаті постійного використання форм різних частин мови у вставній функції з метою вираження ставлення мовця до змісту висловлювання. Функціональна місткість модальних слів із значенням невпевненості визначається їх здатністю виражати як логіко-смислові, так і емоційно-експресивні відтінки. Використовуючи такі слова, мовець дає свою логічну оцінку достовірності висловлювання. Вона виступає як припущення про відповідність висловленого реальній дійсності або сумнів у цьому і характеризується не категоричністю, проблематичністю. Вибір мовцем тих чи інших модальних слів залежить від його здатності до вираження потрібного ступеня впевненості в конкретній ситуації. Словами, які вказують на характер припущення, є - "можливо", "мені здається", тощо. За такого, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що твердження відповідача, в частині «…Ні, їм [PERSON] платить заробітну плату…» в контексті пов'язаному з позивачем, є образливими для позивача, та нічим не підтвердженими, шкодять його діловій репутації, а зазначена у статті інформація є недійсною та недостовірною, а тому підлягає спростуванню. З огляду на характер висловлювань вбачається, що відомості висловлені [PERSON] в частині того, що позивачу «[PERSON] платить заробітну плату» є фактичним твердженням, оскільки у статті не оцінюються дії позивача, а категорично зазначаються як фактичні дані певні обставини, що нібито мають відношення до позивача. Вказані висловлення відповідачем були розповсюджені значній кількості осіб. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була розповсюджена на засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної ради сьомого скликання, щодо позивача. В свою чергу, позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також надано докази на її спростування (а.с.89-122). Суд вважає доведеним, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості щодо обставин, які не відповідають дійсності. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена інформація є недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію позивача, що є підставою для задоволення вимог [PERSON] в частині визнання інформації недостовірною та зобов'язання її спростувати. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд дійшов висновку, що у цій частині вимог слід відмовити з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди. Під час розгляду справи позивачем недоведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст.141 ЦПК України). У порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн. за подання позову немайнового характеру та витрат на правничу допомогу в сумі 4600 грн., згідно наданого позивачем розрахунку витрат (а.с.129-132) на підставі ст.137 ЦПК України.

Outcome: partial