Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

У січні 2020 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказував, [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] батьку [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла його дочка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син, позивач по справі, [PERSON] . Після смерті позивач не пропустивши передбачений діючим законодавством України строк звернувся з необхідними документами для вирішення питання прийняття спадщини до державного нотаріуса Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Горбенко Л.В. як спадкоємець за законом. Проте, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право власності на майно померлого, посилаючись на відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями. На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким: - визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] , спадкоємцем після смерті якого за законом була його дочка [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Пінчук Ю.В. в судове засідання не з`явилися. На адресу суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Відповідач Піщанська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не зявились. Про дату і час слухання справи були повідомлені належним чином. Подали до суду заяву, згідно якої просили проводити слухання справи без їх участі. Представник Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав повідомлення в якому позов визнав, просив справу розглядати без його участі. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 07. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла його дочка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до довідки Піщанської сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, згідно до записів погосподарської книги за № 1816 та згідно свідоцтва про право власності від 01.06.1984 року видане виконавчим комітетом Кременчуцької районної ради на підставі рішення виконкому Піщанської сільської ради від 16.05.1984 року за гр. [PERSON] , який помер [INFO] лічиться житловий будинок та господарські будівлі, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Згідно копії договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Бредун М.М. від 30.11.1970 року, [PERSON] придбав у свою власність житловий будинок на території Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Згідно копії рішення Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 26.10.2000 року, згідно протоколу № 11 «Про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] », було вирішено оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та видати Свідоцтво про право власності. Копією Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 01.06.1984 року, видане виконавчим комітетом Кременчуцької районної ради народних депутатів Полтавської області, згідно якого [PERSON] на правах особистої власності належить домоволодіння в селі Піщане Кременчуцького району. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Кременчуцької районної ради народних депутатів № 183 від 16.05.1984 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.12.2019 року, державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Горбенко Л.В., було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] , спадкоємцем після смерті якого за законом була його дочка [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки позивачем не надано правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, право власності на яких також не зареєстровано. Таким чином, [PERSON] не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями. Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст.1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки та той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого на її прийняття, він не заявив про відмову від неї. Згідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ № 21/753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», „Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку". Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та іншу нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право власності відповідно до згаданих нормативних актів, залежало лише від законності набуття такого права, однією із підстав якого визначався договір купівлі-продажу домоволодіння. Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( п.20 Інструкції). Відповідно до вказаних нормативних актів записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності домоволодіння за адресою [ADDRESS] , померлий [PERSON] , набув на законних підставах, хоч і не зареєстрував його. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі. З врахуванням встановлених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Outcome: approved