Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 26784 квартири [ADDRESS], укладений 07 грудня 2000 року на Одеській товарній біржі між [PERSON], як покупцем та [PERSON], [PERSON], які діяли від власного імені і в інтересах [PERSON], як продавцями. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що при укладанні даного договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. Договор № 26784 від 07.12.2000 року було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН». Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству. При зверненні позивачів до нотаріальної контори з метою оформлення договору відчуження вказаної квартири, їм було відмовлено з причин відсутності нотаріального посвідчення вказаного договору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, будучі сповіщені належним чином за адресою мешкання (згідно даних Відділу адресно-довідкового роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 16.06.2014 року та від 02.07.2014 року), а також шляхом надання оголошення у засобах масової інформації, причини неявки суду не повідомили, заперечень стосовно предмету позову або заяви про розгляд справи за їх відсутності, до суду не надходило. Згідно відповіді адресно-довідкового бюро, за вказаною у договорі адресою, Одеської товарної біржі не існує. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.12.2000 року між [PERSON], як покупцем та [PERSON], [PERSON], які діяли від власного імені та в інтересах [PERSON], як продавцями, було укладено договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 43,50 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 26784. Договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 05.01.2001року, 189-стор. 93-кн. 373пр.(а.с. ) При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. З однієї сторони позивач передав відповідачам обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідач у свою чергу - передав позивачу правовстановлюючі документи на квартиру, фактично передав квартиру у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, тому як мешкає у квартирі, сплачує всі комунальні послуги, здійснює поточний ремонт. Згідно ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Лист Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами № 15 від 15.05.1998 року „ Про судову практику по справам про визнання угод недійсними ", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved