Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

В листопаді 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 квітня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим в силу різності характерів, починаючи з грудня 2016 року шлюбні відносини фактично припинені через відсутність взаємопорозуміння та постійних сварок. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач також надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача визнала, просила справу слухати в її відсутність. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 02 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб (актовий запис №14); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 02 квітня 2011 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу "[PERSON]" (а.с.8). Сторони у справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області 23 серпня 2011 року за актовим записом №119 (а.с.9). З грудня 2016 року шлюбні відносини між подружжям припинені; сторони припинили спільне проживання; дитина проживає з відповідачкою. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим за категоричної позиції позивача про розірвання шлюбу, оскільки він фактично створив нову сім"ю, визнання позову відповідачем, а тому збереження даної сім'ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. На прохання позивача суд не стягує з відповідачки понесені ним судові витрати.

Outcome: approved