Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

20.02.2018 року ДП «НВКГ «Зоря - Машпроект» звернулося в Заводський районний суд міста Миколаєва з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за угодою. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 року справу було передано за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва, відповідно до ст.ст. 30,31 ЦПК України. 18.04.2018 року визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 - ІV (у редакції Закону № 2147 - VIII від 03.10.2017 року) та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Заочним рішенням від 03.10.2018 року позов Державного підприємства "Науково-виробничого комплексу газотурбобудування "Зоря-Машпроект" був задоволений: з відповідача [PERSON] стягнуто основний борг за угодою № 08/1-2 про реструктуризацію заборгованості від 17.02.2015 року в розмірі 20 177,00 грн., пеню в розмірі 16 059,99 грн., 3% річних в розмірі 1 604,57 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 7 094,89 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. Ухвалою суду від 12.03.2019 року заочне рішення було скасоване, а справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.04.2019 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 20 177,00 грн., пеню в розмірі 21 921,85 грн., 3% річних в розмірі 2 098,85 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 8 901,76 грн. та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря-Машпроект» та [PERSON] був укладений договір про підготовку молодшого спеціаліста № 21/95 від 25.06.2008. Згідно умов Договору, підприємство зобов`язувалось здійснити підготовку відповідача на освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста (магістра) по спеціальності «Газові установки та компресорні станції» у Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» та після завершення навчання забезпечити його роботою по спеціальності на підприємстві. На підставі вищезазначених обставин, ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» уклало з ХАІ договір надання освітніх послуг № 38-23/08 від 02.09.2008 року, згідно якого інститут зобов`язувався надати освітню послугу у вигляді підготовки [PERSON] на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, за спеціальністю «Газотурбінні установки та компресорні станції», терміном навчання - п`ять з половиною років, а позивач зобов`язався вчасно вносити плату в розмірах та у строки, що встановлені зазначеним договором. 04.01.2012 року на третьому курсі навчання відповідача, за його заявою йому було призупинене надання освітніх послуг строком на один рік з правом на повторне навчання. На підставі зазначеного та у зв`язку з тим, що відповідач скористався правом на повторне навчання, 03.12.2012 позивач уклав з ХАІ новий договір про надання освітніх послуг № 08/1-397 від 03.12.2012, згідно якого інститут зобов`язувався надати освітню послугу у вигляді підготовки студента [PERSON] на денній формі навчання за освітньо- кваліфікаційним рівнем бакалавра за напрямком «Енергомашинобудування», терміном навчання - другий семестр 2012/2013 року навчального року з 01.01.2013 рок по 20.06.2013 року. 20.05.2013 року, після отримання відповідачем освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, позивач уклав з ХАІ договір № 08/1-433 від 20.05.2013 року, згідно якого інститут зобов`язувався надати освітню послугу у вигляді підготовки [PERSON] на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст (магістр) за напрямком 7.090522 «Газотурбінні установки і компресорні станції», терміном навчання з 01.09.2013 року по 28.02.2015 року. Однак, 07.03.2014 року згідно наказу ХАІ № 353-уч відповідача було відраховано з університету за власним бажанням згідно його заяви. Таким чином, відповідач відмовився від виконання умов договору № 21/95 від 25.06.2008 та розірвав його в односторонньому порядку, всупереч вимогам п. 3.2. Згідно п. 1.3. Договору, у випадку розірвання договору з порушенням пункту 3.2., обов`язком відповідача є відшкодування підприємству витрат на навчання, що передбачені цим Договором. У зв`язку із вищезазначеною ситуацією, між позивачем та відповідачем була укладена угода № 08/1-2 про реструктуризацію заборгованості від 17.02.2015 року, згідно п. 1 якої відповідачем була визнана заборгованість в розмірі 53 347,00 грн. за надання освітніх послуг та передбачений порядок її погашення протягом 12 місяців з момент укладення даної угоди. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 2 вищезазначеної угоди, відповідач зобов`язався до 20 числа кожного місяця здійснювати оплату заборгованості у наступному порядку: з березня 2015 року - по січень 2016 року по 4 445,00 грн.; у лютому 2016 року - 4 452,00 грн. Однак, оплата заборгованості була здійснена лише частково та на теперішній час сума заборгованості складає 20 177 грн. На підставі вищезазначеного позивач звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за угодою. Представник позивача - Міняйло О.М., в судовому засідання уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідач - [PERSON] , повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду надав заяву про застосування строків позовної давності. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти задовлення позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань та просила застосувати строк позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідача пені. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що між Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» та [PERSON] був укладений договір про підготовку молодшого спеціаліста № 21/95 від 25.06.2008 року. Згідно умов Договору, підприємство зобов`язувалось здійснити підготовку відповідача на освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста (магістра) по спеціальності «Газові установки та компресорні станції» у Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» та після завершення навчання забезпечити його роботою по спеціальності на підприємстві. На підставі вищезазначених обставин, ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» уклало з ХАІ договір надання освітніх послуг № 38-23/08 від 02.09.2008, згідно якого інститут зобов`язувався надати освітню послугу у вигляді підготовки [PERSON] на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, за спеціальністю «Газотурбінні установки та компресорні станції», терміном навчання - п`ять з половиною років, а позивач зобов`язався вчасно вносити плату в розмірах та у строки, що встановлені зазначеним договором. 04.01.2012 року на третьому курсі навчання відповідача, за його заявою йому було призупинене надання освітніх послуг строком на один рік з правом на повторне навчання. На підставі зазначеного та у зв`язку з тим, що відповідач скористався правом на повторне навчання, 03.12.2012 року позивач уклав з ХАІ новий договір про надання освітніх послуг № 08/1-397 від 03.12.2012 року, згідно якого інститут зобов`язувався надати освітню послугу у вигляді підготовки студента [PERSON] на денній формі навчання за освітньо- кваліфікаційним рівнем бакалавра за напрямком «Енергомашинобудування», терміном навчання - другий семестр 2012/2013 року навчального року з 01.01.2013 року по 20.06.2013 року. 20.05.2013 року, після отримання відповідачем освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, 20.05.2013 року позивач уклав з ХАІ договір № 08/1-433 від 20.05.2013 року, згідно якого інститут зобов`язувався надати освітню послугу у вигляді підготовки [PERSON] на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст (магістр) за напрямком 7.090522 «Газотурбінні установки і компресорні станції», терміном навчання з 01.09.2013 року по 28.02.2015 року. Однак, 07.03.2014 року згідно наказу ХАІ № 353-уч відповідача було відраховано з університету за власним бажанням згідно його заяви. Таким чином, відповідач відмовився від виконання умов договору № 21/95 від 25.06.2008 та розірвав його в односторонньому порядку, всупереч вимогам п. 3.2. Згідно п. 1.3. Договору, у випадку розірвання договору з порушенням пункту 3.2., обов`язком відповідача є відшкодування підприємству витрат на навчання, що передбачені цим Договором. У зв`язку із вищезазначеною ситуацією, між позивачем та відповідачем була укладена угода № 08/1-2 про реструктуризацію заборгованості від 17.02.2015, згідно п. 1 якої відповідачем була визнана заборгованість в розмірі 53 347,00 грн. за надання освітніх послуг та передбачений порядок її погашення протягом 12 місяців з момент укладення даної угоди. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 2 вищезазначеної угоди, відповідач зобов`язався до 20 числа кожного місяця здійснювати оплату заборгованості у наступному порядку: з березня 2015 року - по січень 2016 року по 4 445,00 грн.; у лютому 2016 року - 4 452,00 грн. Однак, оплата заборгованості була здійснена лише частково та на теперішній час сума заборгованості складає 20 177 грн. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За такого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 20 177 грн. заборгованості. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд виходить з наступного. Згідно із вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зокрема, відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що представником відповідача та відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, то позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково у сумі 13 592,66 грн. Крім того, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України) Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозицій. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2098,77 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 8 901,76 грн., як таких, які заявлені в межах строків позовної давності. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 619,67 грн., пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial