Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №709, оскільки шлюбні відносини вони припинили через відсутність взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу спільних дітей не мають. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечитиме її інтересам та інтересам відповідача. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.02.2020 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. 03.04.2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач вважає, що позивачем до позовної заяви про розірвання шлюбу не додано жодного доказу, який підтверджує вказані нею причини розірвання шлюбу, в позовній заяві відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору. Крім того, позивач у своєму позові вказала неправдиву інформацію щодо відсутності між ними майнових спорів, оскільки майновий спір існує. Позивачем було викрадено всі документи на квартиру, яку було придбано за його, відповідача, особисті кошти виручені від продажу його ж квартири в м.Бердянськ Запорізької області. В зв`язку з чим, він разом з матір`ю та сестрою починаючи з 16.12.2019 року неодноразово звертались до відділення поліції щодо відкриття кримінального провадження за фактом шахрайства, вчиненого [PERSON] і лише 13.03.2020 року ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області було зобов`язано уповноважену особу Ірпінського ВП ГУНП в Київській області внести відомості до ЄРДР за його, відповідача, заявою. 18.03.2020 року він, відповідач, отримав витяг з ЄРДР за №12020110040000657 і талон-повідомлення єдиного обліку №6627. Відповідач у відзиві також зазначає, що позивач 27.02.2020 року повідомила його про те, що шлюб між ними було розірвано органом ДРАЦС 10.02.2020 року, однак надати докази на підтвердження відмовилась, тому він звернувся з відповідним запитом до органу ДРАЦС, але відповіді поки що не отримав. При цьому, він має витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, оскільки свідоцтво про одруження позивачем було також викрадено. 04.03.2020 року позивач намагалась обманним шляхом змусити його підписати заяву від його імені про розгляд справи про розірвання шлюбу за його відсутності. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.05.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.06.2020 р. В судове засідання позивачка не з`явилася, до розгляду справи по суті подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 11.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №709 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Спільних дітей сторони від шлюбу не мають. Позивач в позовній заяві зазначає, що між нею та відповідачем відсутній спір про поділ майна, яке є їх спільною власністю, натомість відповідач у своєму відзиві вказане заперечує, посилаючись на те, що на даний час вони з позивачем не можуть дійти спільної згоди щодо поділу майна. Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тому, існування між сторонами спору з приводу поділу майна не є перешкодою для розірвання шлюбу між ними. Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні також не впливає на вирішення питання про розірвання шлюбу. Відносини між [PERSON] та [PERSON] не склалися, шлюбні відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу оскільки переконана в тому, що немає сенсу підтримувати подальші сімейні відносини, збереження шлюбу суперечить, зокрема, її інтересам, між ними відсутнє взаєморозуміння , у кожного з них різні погляди на сімейне життя. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. За період розгляду справи в суді сторони не примирилися. Відповідачем неодноразово подавалися заяви про відкладення розгляду справи і за цей час примирення між ними не було досягнуто, тобто він мав можливість вживати заходи щодо примирення. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, заяв про відмову від позову, або залишення позову без розгляду не подавала. Відповідач у своїх заявах не зазначає про намір зберігати сім`ю . Отже суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Примирення з відповідачем не бажає. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В зв`язку із задоволенням позову судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved