Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) , в якому просить суд стягнути з відповідача по справі на його користь суму основного боргу згідно розписки від 20 листопада 2013 року в розмірі 215 000 гривень 00 копійок, 3% річних у розмірі 971 гривні 92 копійок, моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень 00 копійки, а всього стягнути - 230 971 гривню 92 копійки та сплачений судовий збір. Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначив в позовній заяві, що відповідач згідно розписки від 20 листопада 2013 року взяв у борг у позивача 215 000 гривень, зобов'язавшись повернути до 31 грудня 2013 року. Оскільки борг до цього часу не повернутий, просить суд зобов'язати відповідача повернути борг та стягнути 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути сплачений судовий збір та моральну шкоду з відповідача, яку обґрунтовує тим, що внаслідок неповернення відповідачем позичених коштів він не зміг виконати свої зобов'язання перед клієнтами і в нього виникли напружені відносини з членами родини. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд задовольнити позов, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань чи заперечень до суду не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечив проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2013 року позивач надав відповідачу в борг 215 000 гривень до 31 грудня 2013 , про що відповідач написав розписку (а.с. 5), але у встановлений строк суму боргу до цього часу не повернув. Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, але його претензії відповідачем були залишені без реагування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду, такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та умов його виконання може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. . Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов"язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 545 ЦК України виконання боржником свого обов'язку підтверджує наявність у нього боргового документу. Борговий документ знаходиться у позивача, що також стверджує невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення боргу, що є підставою для стягнення з відповідача суми боргу на користь позивача . Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, оскільки відповідач суму позики 215 000 гривень своєчасно не повернув, а виходячи зі змісту розписки про позику грошей грошові кошти повинні були бути повернені ним в строк до 31 грудня 2013 року, то вимога позивача про стягнення цих коштів в судовому порядку з відповідача є обґрунтованою та підлягає задоволенню . Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він згідно ст.625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 971 гривні 92 копійок є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен, з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на наведене, суд в задоволенні позову [PERSON] в частині щодо відшкодування 15 000 грн. моральної шкоди вважає за необхідене відмовити оскільки дана шкода не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. До того ж між відповідачем та позивачем виникли договірні відносини, а наслідки порушення договору позики передбачені ст. 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення умов договору позики позичальником. Суд визнає правомірними вимоги позивача в частині стягнення із відповідача на його користь суми сплаченого судового збору, оскільки дані вимоги ґрунтуються на ст. 88 ЦПК України та підтвердженні документальними доказами, а саме квитанцією.

Outcome: partial