Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У січні місяці 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «РБ Аваль», третя особа: Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNU0G40000007154 на суму 404 000.00 грн. На забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором позивач та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки № DNU0G40000007154 від 16.05.2008 нерухомого майна квартири [ADDRESS]. 08.10.2015 року держаним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Єремєєвою О.О. на виконання виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «РБ Аваль» заборгованості за кредитним договором було накладено арешт на вказане вище нерухоме майно, який є предметом іпотеки. Позивач зазначає, що згідно інструкції «Про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Оскільки заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувача, які не є іпотекодержателями, позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно квартири [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не з'явився, направленим листом просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Представник Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засіданні не з'явився, направленим листом просив розглядати справу у його відсутність, рішення прийняти згідно діючого законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.. В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNU0G40000007154 на суму 404 000.00 грн. На забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором позивач та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки № DNU0G40000007154 від 16.05.2008 нерухомого майна квартири [ADDRESS]. 08.10.2015 року держаним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Єремєєвою О.О. на виконання виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «РБ Аваль» заборгованості за кредитним договором було накладено арешт на вказане вище нерухоме майно, який є предметом іпотеки. Згідно інструкції «Про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ст..3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухомого майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Згідно ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувана - заставодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Зважаючи на те, що заставодержатель, яким є ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне право на задоволення своїх вимог перед наступними стягувачами за рахунок заставленого майна, суд вважає, що накладення арешту на спірне майно порушує та унеможливлює виконання позивачем умов кредитного договору та позбавляє позивача права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за договором, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved