Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 08 липня 2018 року приблизно о 19:55 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO Lanos» р/н [NUMBER] , рухаючись по автодорозі стався наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який переходив проїзну частину справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO Lanos». В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні 15 липня 2018 року. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження. 28 березня 2019 року постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області капітана поліції Труханова М.В. кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Тому у позивача, зокрема у доньки померлого [PERSON] виникло право на відшкодування шкоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП не була застрахована. 12 лютого 2020 року МТСБУ було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника лише частково в сумі 44 676,00 грн. В іншій частині страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника відповідач не здійснив та про причини відмови у виплаті решти не повідомив. 17 серпня 2020 року представник МТСБУ подав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснив наступне. Відповідачем на виконання вимог Закону України № 1961-ІV та ст. 1200 ЦК України у позивача було запрошено документи для надання інформації про статус утриманців батьків загиблого, для виплати належної компенсації, аде даних відомостей не було надано та запитувані документи не були надані позивачем. Щодо розміру відшкодування, то представник відповідача зазначив, що відповідно до наданих документів потерпілий офіційно не працював, внаслідок чого при відшкодуванні школи береться мінімальна заробітна плата на дату настання страхового випадку, яка становить 3 723,00 гривень. Таким чином, на одну особу яка перебувала на утриманні потерпілого становить 930,75 гривень. МТСБУ було відшкодовано 44 676,00 гривень, що становить 48 місяців у щомісячних платежах. Отже, представник вважає, що позов до МТСБУ є передчасним, оскільки МТСБУ було відшкодовано за 48 місяців з моменту ДТП і останній не порушував право утриманців на отримання такого страхового відшкодування. А також, представник МТСБУ вважає, що позивач намагається отримати регламенту виплату, яку можуть отримати батьки загиблого та від якої вони не відмовитись. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, що [INFO] в м. Краматорськ помер [PERSON] . Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28 березня 2019 року було встановлено, що 08 липня 2018 року приблизно о 19:55 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO Lanos» р/н [NUMBER] , рухаючись по автодорозі стався наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який переходив проїзну частину справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO Lanos». В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні 15 липня 2018 року. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 266 від 27 липня 2018 року встановлено, що при проведенні дослідженні трупа [PERSON] , 1986 року народження були виявлені сполучена тарвма тіла, клмплекс якої склали: закрита черепно-мозкова травма - збійна рана тім`яно - потилочної області зліва; садно тім`яної області з крововиливами в м`які тканини та під апонервоз, крововиливи під мозкові оболонки та у бокові шлуночки головного мозку, забій головного мозку у лобній долі лівої напівкулі та тім`яної долі правої напівкулі, закриті поперечні переломи обох кісток лівої гомілки з наявністю відламку ромбової форми по завнішній поверхні великоберцової кістки, садна області правого надпліччя, зовнішньої поверхні правого плеча у середній третині, задньої поверхні правого передпліччя у верхній третині поперекової області праворуч, тилу лівої кістки та зовнішньої поверхні великої третини лівої гомілки. Внаслідок вказаної ДТП було завдано матеріальної та моральної шкоди доньці [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 04 січня 2013 року. [PERSON] на утриманні [PERSON] не перебувала, оскільки шлюб між ними не був зареєстрований. Цивільно-правова відповідальність водія, який здійснював експлуатацію ТЗ «ЗАЗ-DAEWOO Lanos» р/н [NUMBER] застрахована не була. 26 квітня 2019 року [PERSON] через свого представника звернулася з заявою до відповідача про настання страхового випадку та здійснення страхової виплати у зв`язку із втратою годувальника. 12 лютого 2020 року відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника лише частково в сумі 44 676,00 грн., а саме частки малолітної [PERSON] . В іншій частині виплати позивачу було відмовлено та причину такої відмови не повідомлено. Підставою для звернення до суду стало те, що позивач вважає дії відповідача в частині відмови у виплаті страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в межах страхового ліміту 200 000,00 грн в повному обсязі неправомірними. Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 23 Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Положеннями статті 27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років. Як зазначив представник відповідача в своєму відзиві, що у зв`язку з тим, що на утриманні померлого [PERSON] окрім доньки перебували ще його батьки та вони відповідно до закону мають право також на отримання регламентної виплати, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у виплаті всієї суми страхового відшкодування. Однак суд, не може погодитися з даним твердженням оскільки відповідачем не доведено, що вказані особи мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, і належить до осіб, які мають право на таке відшкодування згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України. Дана позицію узгоджується з Постановою Верховного Суду від 24 січня 2019 року (справа № 455/26/16-ц провадження № 61-24438св18). Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату, тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата становила 3 723,00 грн. Таким чином, як було зазначено вище, після смерті [PERSON] залишилась малолітня донька - [PERSON] , отже має право на страхове відшкодування, загальний розмір відносно одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто сума до стягнення підлягає в розмірі 134028,00 гривень (з розрахунку 36х3723). Однак, враховуючи той факт, що відповідачем було сплачено 44 676,00 гривень страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, то суд приходить до висновку про стягнення з МТСБУ на користь [PERSON] залишок невідшкодованого мінімально гарантованого розміру страхового відшкодування в розмірі 89 352,00 гривні. Крім цього, позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача 65 972,00 гривень залишку страхової суми, в межах ліміту відповідальності 200 000,00 гривень, щомісячними платежами по 1 861,50 гривень. Мотивуючи тим, що шкода із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Так як на дату смерті годувальника [PERSON] було лише 5 років, 6 місяців, 15 днів, то загальна кількість місяців від дати смерті годувальника [PERSON] до досягнення [PERSON] повноліття становить 149 місяців. В той же час, згідно роз`яснень пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, з дня смерті потерпілого, а не починаючи з дня винесення рішення суду. Враховуючи вищевказане, частка, яка припадає на кожного позивача відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України становить 1 861,50 гривня (3 723 гривні/2). Як вже було зазначено вище, шкода, завдана смертю потерпілої, відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Кількість місяців від дати смерті потерпілого [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , вісімнадцятирічного віку становить 149 місяців. Таким чином, розмір шкоди, завданої позивачці смертю матері становить 277 363,50 гривень (1 861,50 гривня*149 місяців). Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на день смерті потерпілого) встановлений розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 200 000 гривень на одного потерпілого. Враховуючи положення ч. 1 ст. 1202 ЦК України, суд приходить до висновку, що з МТСБУ на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , слід здійснювати виплати, починаючи з дня смерті [PERSON] , а саме з 15 липня 2018 року, по 1 861,50 грн. щомісячно на дитину [PERSON] до досягнення нею вісімнадцяти років в загальному розмірі 65 972,00 гривень. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника підлягають задоволенню в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача, з урахуванням граничного ліміту відповідальності відповідача (200 000 гривень): 89 353,00 гривень мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника та 65 972,00 гривень - щомісячно по 1 861,50 гривень решти страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника починаючи з дня смерті потерпілого, а саме з 15 липня 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з МТСБУ на користь держави судовий збір в розмірі 2 239,86 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову до суду. Щодо відшкодування судових витрат слід зазначити наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Судом встановлено, що 27 квітня 2020 між позивачем [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дочки [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокат бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором, про стягнення з МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) по страховому випадку, який відбувся 08.07.2018, в результаті якого пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер в міській лікарні м. Краматорська. Згідно із ст. 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як передбачено ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК), та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст. 133 ЦПК). Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: (1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); (2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); (3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; (4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: (1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; (2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; (3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з замовлення №1 на надання правничої допомоги від 27 квітня 2020 року, адвокат Лабик Р.Р. виконав наступні роботи: здійснює підготовку та подання в суд позовної заяви до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та може включати в себе консультацію, підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд, підготовка та подання позовної заяви в суд та судовий розгляд справи. Відповідно до наданого акту виконаних робіт (наданих послуг) від 03 червня 2021 року загальна вартість правової допомоги склала 14 000,00 гривень. Згідно з рахунком - фактурою № 03-06/01 від 03 червня 2021 року, загальна сума, що підлягає оплаті становить 14,000 гривень. Також, замовленням №1 на надання правничої допомоги від 27 квітня 2020 року, а саме п. 3. Передбачено, що клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвоката, протягом п`яти робочих днів з дня отримання клієнтом та / або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди заподіяної внаслідок смерті потерпілого. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 000 гривень.

Outcome: approved