Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

02.02.2021 [PERSON] звернулась до Білокуракинського районного суду із заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме - що її чоловік, [PERSON] , помер [INFO] у м. Луганськ, причина смерті - ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення сечового міхура. В обґрунтування своїх вимог заявниця вказує, що [INFO] у м. Луганськ помер її чоловік - [PERSON] . Після його смерті заявницею отримані медичні документи про смерть. Останнім місцем проживання, місцем настання смерті та місцем поховання померлого є м. Луганськ, Україна. Проте, вказана територія станом на день звернення заявниці до суду є тимчасово окупованою, а органи влади України, у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану населення не здійснюють свою діяльність, у зв`язку з чим, заявниця позбавлена можливості отримати відповідне свідоцтво про смерть. Білокуракинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовив заявниці у проведенні державної реєстрації факту смерті. За викладених обставин, заявниця звернулась до Білокуракинського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту смерті. В судове засідання заявниця не з`явилась, просила суд розглянути справу без її участі, заяву просила задовольнити. Заінтересована особа - Білокуракинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Наказом Міністерства юстиції України № 953/5 від 17.06.2014 року „Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" (з внесеними змінами від 05.11.2014р.) з 21.11.2014р. тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області та Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п. 6, п. 9 «Про затвердження правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18.10.2000 року № 52/5, реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення в судовому порядку факту смерті, звернення для реєстрації смерті особи, оголошеною судом померлою. Державна реєстрація факту смерті, встановленого в судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Складений актовий запис про смерть включається до книги державної реєстрації смерті за поточний рік, якщо з часу настання смерті не минуло одного року, або до книги поновлених записів цивільного стану за поточний рік, якщо минуло більше року. Як вбачається з матеріалів справи, Білокуракинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовив заявниці у державній реєстрації смерті. Відмова обґрунтована наявністю сумніву у легітимність оформлення медичних документів та лікарського свідоцтва про смерть закладами охорони здоров`я, місцем розташування яких є населені пункти, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, перелік яких наведено у Додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.05.2015 р. № 428-р.). В той же час, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , заявниця по справі, є дружиною померлого, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . При цьому, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у м. Луганськ, причина смерті - ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення сечового міхура. Вказані обставини підтверджуються медичними документами про смерть Державна установа "Луганська міська поліклініка № 12 ", а саме - лікарським свідоцтвом про смерть № 250 від 26.08.2020, довідкою про причину смерті № 250 від 26.08.2020. Щодо сумнівів органів державної реєстрації актів цивільного стану стосовно легітимності наданих заявницею медичних документів про смерть, суд зазначає наступне. Так, У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів окупаційної влади далеко від абсолютного, вважають судді ЄСПЛ. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Зазначена вище правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.10.2018 року у справі №235/2357/17. За викладеного, в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження та не викликає у суду сумнівів факт того, що громадянин України [PERSON] помер [INFO] у м. Луганськ. Згідно ст. 317 та п. 8 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved