Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, визначення способу участі батька у вихованні дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що деякий час сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Від їх спільного проживання вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з матір`ю. Згідно судового наказу Дарницького районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно до повноліття дитини. Аліменти позивач сплачує вчасно і заборгованості перед стягувачем у нього не має. Однак позивач неодноразово звертався до відповідача про надання йому можливості бачитись з дитиною, але вона чинить йому перешкоди і переховує сина у невідомому помешканні. На контакт не виходить, слухавки не бере, вхідні двері квартири за місцем реєстрації не відкриває. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 2.10.2020 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1, ст.188-50 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. За таких обставин просить зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, встановити батьку малолітньої дитини способи участі у побаченні, спілкуванні та вихованні сина: безперешкодно відвідувати сина по буднях не менше 4 годин на день, за попередньою домовленістю з [PERSON] зустрічатись з сином в суботу та неділю двічі на місяць; в період шкільних канікул 1/2 частину часу проводити з сином; перевага надається тому з батьків, хто виїжджає з дитиною за кордон на оздоровлення. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи була двічі повідомлена судом належним чином (а.с.46; 48; 53; 69), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність перед початком останнього судового засідання не зверталась. Представник 3-тьої особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Лунін А.В. просив винести рішення згідно закону з урахуванням максимальних інтересів дитини, надавши висновок Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність встановлення побачень батька з дитиною та встановленого графіку з додатками до висновку (а.с.54-55). Крім того, пояснив у судовому засіданні, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до служби з заявами про чинення перешкод йому відповідачкою у зустрічах та побаченнях з дитиною. Він особисто неодноразово викликав [PERSON] як на прийом, так і на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак вона ігнорувала такі виклики, переховувала дитини, в результаті чого ним був складений на [PERSON] адміністративний протокол за ч.1, ст.188-50 КУпАП, а постановою Дарницького районного суду м. Києва від 2.10.2020 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1, ст.188-50 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Відповідач оскаржила вказану постанову, але Постановою Київського апеляційного суду постанова Дарницького районного суду м. Києва від 2.10.2020 року була залишена без змін. Заслухавши позивача, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як регламентує ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Частина 1-2, ст.22 Основного Закону наголошують права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Стаття 24 Конституції України зазначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У відповідності до ч.1-2, ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як зазначає ч.2, ст.3 Конвенції „Про права дитини", прийнятої резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 5 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Частина 3, ст.9 Конвенції продовжує, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частина 2, ст.14 цієї Конвенції передбачає, що держави-учасниці поважають права та обов`язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються. Частина 1, ст.18 Конвенції вказує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Системний аналіз вказаних вище норм права вказує на те, що всі громадяни, суб`єкти права є вільні і рівні у своїх правах, які є невідчужуваними та непорушними, а також є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими ознаками, включають і стать особи. Вказані гарантії відносяться і до сімейних правовідносин. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено у судовому засіданні, деякий час сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Від їх спільного проживання вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.4; 24). Син проживає разом з матір`ю. Як зазначає ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно судового наказу Дарницького районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно до повноліття дитини. Аліменти позивач сплачує вчасно і заборгованості перед стягувачем у нього не має, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 8.07.2021 року №60892810/16, виданого Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.59-60). Згідно ч.2, ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він неодноразово звертався до відповідача про надання йому можливості бачитись з дитиною, але вона чинить йому перешкоди і переховує сина у невідомому помешканні. На контакт не виходить, слухавки не бере, вхідні двері квартири за місцем реєстрації не відкриває. Останнім часом переховує дитину і відсутня як за місцем своєї реєстрації в м. Києві, так і за місцем проживання її батьків у м. Борисполі, Київської області. При цьому батьки [PERSON] йому говорили, що відповідачка шукає собі роботу в Польщі і хоче туди переїхати жити разом з сином. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 2.10.2020 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1, ст.188-50 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.19). Постанова набрала законної сили. Вказані обставини підтвердив у судовому засіданні представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Лунін А.В., пояснивши, що позивач кілька разів звертався з заявами про чинення відповідачкою перешкод у побаченнях батька з дитиною, він неодноразово особисто її викликав на співбесіди та засідання, але остання безпідставно не з`являлась. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про чинення перешкод відповідачем позивачу знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, тому необхідно зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , а також визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні своєї дитини, оскільки друга позовна вимога є похідною від першої вимоги. За змістом висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] від 19.07.2021 року №101-5058/02 рекомендовано встановити наступний графік побачення батька з дитиною: - перша та третя п`ятниця кожного місяця з 16-00 годин до 20-00 годин (а.с.54-55). За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд виходить із обов`язкового права батька, який проживає окремо від дитини, бачитись зі своєю дитиною, рівності прав матері та батька щодо спілкування, виховання та утримання своєї дитини, стану здоров`я дитини і захисту її інтересів та приходить до висновку про встановлення графіку побачень та спілкування [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] : - кожні перший та третій понеділок і середа кожного тижня кожного місяця щорічно з 16-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дитини [PERSON] , яка на підставі своєї поведінки, описаної вище, може впливати на свідомість та ставлення дитини до свого батька, порушуючи право батька на побачення з дитиною; - кожні другий та четвертий вівторок та четвер кожного тижня кожного місяця щорічно з 16-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дитини [PERSON] , в задоволенні решти вимог відмовити; - кожні першу та третю суботу кожного тижня кожного місяця щорічно з 9-00 годин до 20-00 годин неділі наступного дня без присутності матері дитини [PERSON] ; - щорічно 30 днів поспіль в липні у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини - [PERSON] ; - щорічно 7 днів поспіль у січні у період зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини [PERSON] , в задоволенні решти вимог відмовити; - щорічно 4 дні поспіль у період осінніх та весняних канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини [PERSON] , в задоволенні решти вимог відмовити. Крім того, призначаючи вказаний спосіб участі батька у вихованні дитини, суд в обов`язковому порядку з урахуванням віку дитини вважає необхідним зобов`язати [PERSON] забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку сина, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини [PERSON] , а також одночасно зобов`язати [PERSON] не допускати протиправних дій та негативних розмов з сином відносно батька дитини [PERSON] . Згідно ст.133; 141 ЦПК України, частково задовольняючи позов, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду з даним позовом (а.с.5).

Outcome: partial