Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 29294,86 грн., що виникла з кредитного договору № KGNLRX07340227 від 31.08.2006 року, яка складається з заборгованості по сплаті відсотків в сумі 6505,05 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору в сумі 20918,63 грн.; штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 1371,18 грн. Представник позивача в судові засідання, призначені на 26.01.2015 року, 24.02.2015 року та 06.04.2015 року не з'явився, подав суду заяву (вх. № 2271 від 23.01.2015 року) про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 32). В судовому засіданні 18.03.2015 року та 24.03.2015 року позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судові засідання, призначені на 26.01.2015 року та 24.02.2015 року не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка про наступний розгляд справи (а.с. 25, 36). В судових засіданнях 18.03.2015 року та 24.03.2015 року проти задоволення позовних вимог заперечила (а.с. 62-63) та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що 31.08.2006 року між сторонами укладено договір на придбання телефону через торговельну мережу. Договір укладено строком на 18 місяців. Проте, придбаний товар був неналежної якості, а тому 29.12.2006 року його повернуто у вищевказану торговельну мережу. Відповідач вважає, що з 29.12.2006 року після повернення товару вона не є позичальником по кредитному договору і позивач повинен пред'являти вимоги до магазину. Крім того, після повернення відповідачем неякісного товару, станом з 29.12.2006 року по 03.07.2012 року до винесення заочного рішення щодо відповідача, пройшло майже шість років, а тому позивачем пропущено строк позовної давності. В судове засідання, призначене на 06.04.2015 року відповідач не з'явилася, подала до суду заяву (вх. № 11799 від 06.04.2015 року) про розгляд справи без її участі (а.с. 74). Також, в судовому засіданні 24.03.2015 року, відповідачем подано до суду заяву про зменшення розмір неустойки, що нарахована позивачем, оскільки вона має малий дохід та на даний час у неї тяжкий матеріальний стан (а.с. 64). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON], укладено договір № KGNLRX07340227 від 31.08.2006 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 1953,60 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 38,10 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 29.02.2008 року, що узгоджено сторонами в заяві позичальника № KGNLRX07340227 (а.с. 7). Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов'язання за Договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: випискою по рахунку відповідача з 31.08.2006 року по 25.02.2015 року (а.с. 48, 58). Відповідач належним чином не виконала умови договору, повернення кредиту та відсотків за його користування в терміни, передбачені договором та п. 4.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які є невід'ємною частиною кредитного договору № KGNLRX07340227 від 31.08.2006 року, не забезпечила, внаслідок чого перед позивачем станом на 18.11.2014 року виникла заборгованість в розмірі 20612,45 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 1833,45 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 18207,50 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 571,50 грн. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.07.2012 року, яке набрало законної сили 21.08.2012 року, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KGNLRX07340227 від 31.08.2006 року в розмірі 32466,88 грн., а також 324,66 грн. судового збору (а.с. 5). Таким чином, у відповідача станом на 18.11.2014 року виникла нова заборгованість по сплаті відсотків, що за розрахунком позивача складає 6505,05 грн. (а.с. 58). На даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Докази виконання відповідачем в повному обсязі прийнятих на себе зобов'язань за договором в матеріалах справи відсутні, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків в сумі 6505,05 грн. підлягають задоволенню. Позивач також заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 20918,63 грн., яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка",) ("Стандарт"), передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на заяву відповідача про зменшення розміру неустойки, враховуючи її матеріальний стан (довідка про доходи № 422/1-06-27 від 27.03.2015 року, видрана Управлінням освіти Кіровоградської міської ради, а.с. 68), а також відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення зобов'язання, суд на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України вважає за можливе зменшити розмір пені до 5918,63 грн., що не завдасть фінансових збитків позивачу, проте може сприяти полегшенню майнового стану відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штраф (процентна складова) в розмірі 1371,18 грн. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (стаття 549 Цивільного кодексу України). За пунктом 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка",) ("Стандарт"), при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний виплатити Банку штраф в сумі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. Проте як вбачається із матеріалів справи відповідачем порушенні строки платежів. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 1371,18 грн. за невиконання вимог договору також підлягають задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності, за заявою відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка",) ("Стандарт"), термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Частинами 2, 3 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що по даному кредитному договору позивач звертався до суду за наслідками розгляду якого 03.07.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда ухвалено заочне рішенням (а.с. 5). Зважаючи на те, що перебіг позовної давності переривався, заява відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача є необґрунтованою та безпідставною. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача та розподіляються у відповідності до частини 1 цієї статті. На підставі викладеного,

Outcome: partial