Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року на тимчасово окупованій території України в м. Донецьк. На обґрунтування вимог зазначає, що є сином [PERSON], який помер [INFO] року на тимчасово окупованій території України в м. Донецьк. Заявник отримав свідоцтво про смерть [PERSON], видане 20 січня 2018 року Київським міським відділом запису актів громадянського стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. 05 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з метою отримання свідоцтва про смерть, проте листом №247-14.12-0/01-10 відмовлено у державній реєстрації смерті. Заявник в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, не заперечив проти задоволення заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Київського райвиконкому м. Донецька 05.07.1985 року [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. [INFO] року [PERSON], [INFO] помер від гострого лімфобластного лейкозу, про що свідчить довідка про причину смерті від 20.01.2018 року /а.с. 7/. 20.01.2018 року Київським міським відділом запису актів громадянського стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] /а.с. 6/. [PERSON] помер у м. Донецьк. Після смерті батька заявник звернувся до Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з метою отримання свідоцтва про смерть, проте йому було відмовлено через те, що заявником для проведення державної реєстрації смерті не пред'явлено документ, який би був законною підставою для проведення відповідної державної реєстрації, та те, що для підтвердження факту смерті громадянина [PERSON] заявником пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження /а.с. 8/. Як встановлено, заявник має намір встановити факт смерті батька, оскільки це має юридичне значення. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року №15), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення із зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Згідно ч. 3 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, укладення та розірвання шлюбу, зміна імені та смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров"я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі.

Outcome: approved