Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], [PERSON] З позовної заяви вбачається, що 31 липня 2008 року між ВАТ „Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 255. Згідно п.п. 1.1, 1.2 Кредитного договору Банк зобов'язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 68 000,00 гривень на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 30.07.2013 року, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за його користування в розмірі 20,20 % річних. Відповідно до п. 3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язується здійснювати погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1134,00 грн. до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту та сплату нарахованих процентів не пізніше останнього робочого дня починаючи з місяця видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 30.07.2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31.07.2008 року між [PERSON] та Банком було укладено договір поруки № 255/1, за умовами якого [PERSON] поручилася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за кредитним договором № 255 від 31.07.2008 року, а також додатковими умовами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. У разі порушення Боржником виконання зобов'язання Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання зобов'язання Боржника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору в порядку передбаченому цим Договором (п. 2.1. Договору поруки). Для забезпечення своєчасного та належного виконання [PERSON] було передано в заставу придбаний автомобіль «ГАЗ 2705-434», 2008 року випуску, р.н. [NUMBER] . 22 вересня 2011 року автомобіль «ГАЗ 2705-434» було викрадено невідомою особою, яка по сьогоднішній день правоохоронними органами не встановлена, а автомобіль не знайдено. Станом на 12.01.2018 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом в сумі 95 106,83 гривень, з яких: 26 929,52 грн. - заборгованість за кредитом (по тілу кредиту); 19 981,56 грн., - загальна сума пені за непогашення кредиту; 3 939,00 грн. - загальна сума пені за несплату процентів; 5 470,94 грн. - загальна сума 3% річних за непогашення кредиту; 1 079,00 грн. - загальна сума 3% річних за непогашення відсотків; 37 706,81 грн. втрати банку від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати кредиту. В судове засідання представник позивача з"явився, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матерiали справи, суд вважає, що позов пiдлягає до часткового задоволення iз слiдуючих пiдстав. Судом встановлено , що 31 липня 2008 року між ВАТ „Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 255. Згідно договору Банк зобов'язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 68 000,00 гривень на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 30.07.2013 року, а [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за його користування в розмірі 20,20 % річних. Станом на 12.01.2018 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом в сумі 95 106,83 гривень, з яких: 26 929,52 грн. - заборгованість за кредитом (по тілу кредиту); 19 981,56 грн., - загальна сума пені за непогашення кредиту; 3 939,00 грн. - загальна сума пені за несплату процентів; 5 470,94 грн. - загальна сума 3% річних за непогашення кредиту; 1 079,00 грн. - загальна сума 3% річних за непогашення відсотків; 37 706,81 грн. втрати банку від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати кредиту Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що після укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором. Отже, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. У зв'язку з вище викладеним суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення нарахованої та несплаченої пені по відсотках з пропуском строку позовної давності. Таким чином, сукупністю достовірно наведених доказів підтверджується, що позовна заява підлягає до задоволення частково шляхом стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором , яка складається із: 26929,52 грн. - заборгованість за кредитом ( по тілу кредиту); 2948,78 грн. - пені за непогашення тіла кредиту; 807,89 грн. - 3 відсотки річних за непогашення кредиту . Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], то позовна вимог не підлягає до задоволення з наступних підстав . Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Пунктом 4.1. укладеного між мною і позивачем Договором поруки № 255/1 встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитни договором. Згідно п. 4.2. Договору поруки порука припиняється, якщо Кредитор протягом двох років від дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору не пред'явить вимоги до Поручителя. Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Боржник [PERSON] узяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 30.07.2013 року (п. 1.2 кредитної угоди), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) в сумі 1134,00 грн. до 25 числа кожного місяця (п. 3.3.4 кредитної угоди) Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Отже, в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Верховним Судом України неодноразово, зокрема, у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи № 6- 53цс14 було констатовано: умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У постанові від 07 жовтня 2015 рокупри розгляді справи № 6-263цс15 Верховний Суд України висловив наступну правову позицію:«Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] свій останній платіж здійснила в січні 2015 року (в сумі 10 000 грн.), а тому з лютого 2015 року виникла прострочена заборгованість. В будь-якому випадку термін дії кредитного договору закінчився 30.07.2013 року. Отже, слід відмовити у задоволенні пред'явленого до [PERSON] позову на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України через припинення поруки за укладеним між нею і позивачем договором поруки, Згідно вимог ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 610, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial