Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.04. 2013 року в розмірі 126456,46 гривень. В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між ним та відповідачкою [PERSON] 12 квітня 2013 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачці позивачем надано кредит. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 300 гривень. Банком свої зобов`язання перед відповідачкою виконано, однак відповідачка [PERSON] порушила умови кредитного договору № б/н від 12.04. 2013 року щодо повернення суми кредиту та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 31 березня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 126456,46 гривень, що складається з: 267,81 гривень заборгованості за тілом кредиту; 115169,65 гривень заборгованості за відсотками; 4521,07 гривень заборгованості за пенею; 500 гривень штрафу (фіксована частина); 5997,93 гривень штраф процентна складова. Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором, в сумі 126456,46 гривень та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечував щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с. 5,56). Відповідачка [PERSON] в судові засідання 8 вересня 2020 року, 1 жовтня 2020 року не з`явилась, хоча про час та місце судового розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ( а.с. 71, 72 ). Причини неявки в судові засідання відповідачка [PERSON] не повідомила, клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала. За таких обставин та за наявної згоди представника позивача, суд дійшов висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи, судом встановлено, що [PERSON] 12.04 2013 року звернулася до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.14). Із змісту такої анкети-заяви встановлено, що вона містить відомості про персональні дані заявника, додаткову інформацію про нього. Разом з тим, із змісту наданої до суду позивачем анкети-заяви відповідачки, встановлено, що залишилися незаповненими, на час підписання відповідачкою такої анкети -заяви, пункти, а саме: у передостанньому розділі анкети-заяви не зазначено про те, що ознайомившись із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, яку саме заявник виявила бажання оформити на своє ім`я картку та не зазначено бажаний кредитний ліміт по платіжній картці, а також не зазначено про те, що заявник отримала Пам`ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування і отримала та ознайомилася з її змістом під розписку (а.с. 14). Доказів ознайомлення [PERSON] з Умовами і Правилами надання банківських послуг та підписання їх, позивачем до суду не надано. Крім того, анкета-заява не містить відомостей про обрану заявником кредитну картку та відповідно, встановлення будь-якої процентної ставки за користування кредитом чи встановлення пільгового періоду, а також відповідальності за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитом. У Постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/19 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію відповідно до якої без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Із змісту доданого позивачем до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 15) встановлено, що за користування кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 3% (тобто 36% на рік); за користування кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 2,5% (тобто 30% на рік); за користування кредитною карткою «Універсальна CONTRACT» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 1,7% (тобто 20,4% на рік); за користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 2,5% (тобто 30% на рік). Однак, такий Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей про ознайомлення відповідачки з Тарифами банку. Надана позивачем анкета-заява не містить відомостей про те, якого саме виду кредитна карта була обрана відповідачкою та видана їй Банком. Крім цього, із змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 12 квітня 2013 року, що проведений позивачем станом на 31 березня 2020 року (а.с. 7-8), зазначено, що відсоткова ставка за користування кредитом позивачем нараховувалася в розмірі: з 12.04. 2013 року - 30%, з 1 вересня 2014 року - 34,80 %, з 1 квітня 2015 року - 43,20%. В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем не доведено те, що ним було повідомлено відповідача про зміну процентної ставки та таке повідомлення було отримане відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Однак, до позовної заяви позивачем не додано доказів повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки за кредитом. При вирішенні спору в частині вимог позивача про стягнення з відповідачки процентів, суд враховує правову позицію Верховного Суду України висловлену в постанові від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17. Так, Верховний Суд України в такій постанові роз`яснив, що у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Із змісту позовної заяви та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи (письмових доказів) будь-яких відомостей про те, що позивач повідомляв відповідачку про зміну розміру процентної ставки та доказів отримання такого повідомлення відповідачкою, не встановлено. Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні у матеріалах справи, підпису позичальника (відповідачки) не містять. Банк, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надати підписані позичальником Умови і Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Надані Умови і Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). При цьому, суд зважає на приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано до суду доказів того, що відповідачка підписувала Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку та що саме в редакції, доданій до позовної заяви, діяли на час підписання відповідачем анкети-заяви такі Умови і правила. Належних та допустимих доказів, що на час подання позивачеві відповідачкою анкети-заяви, сторонами були погоджені усі умови надання кредиту, зокрема, щодо виду кредитної картки, розміру процентної ставки, розміру комісії чи розміру пені у випадку невиконання кредитного зобов`язання, позивачем до суду надано не було. Крім того, не було позивачем надано доказів надіслання повідомлення відповідачці про зміну процентної ставки та доказів, що підтверджували б факт отримання відповідачкою такого повідомлення. Разом з тим, у розрахунку заборгованості, що проведений позивачем станом на 31 березня 2020 року, заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором № б/н від 12.04.2013 року становить 126456,46 гривень, що складається з: 267,81 гривень заборгованості за кредитом; 115169,65 гривень заборгованості за відсотками; 4521,07 гривень заборгованості за пенею; 500 гривень штрафу (фіксована частина); 5997,93 гривень штраф процентна складова. Проте, позивачем не доведено, що на час підписання відповідачкою анкети-заяви, сторонами були узгоджені такі умови кредитування, як розмір процентів за користування кредитом, розмір неустойки, у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, строк кредитування, тощо. Відсутність підпису сторін, печатки банку на Умовах і Правилах надання банківських послуг дає підстави вважати, що банком не були узгоджені з споживачем банківських послуг (відповідачкою) умови кредитування - про умови кредитування банком не був поінформований споживач. Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що підтверджували б підстави нарахування відсотків (їх розміру). Так, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що підтверджували б підстави нарахування відсотків (їх розміру) в розмірі 115169,65 гривень, виходячи з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 267,81 гривень. Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд дійшов до висновку, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 261,81 гривень ( тіло кредиту). В решті вимог позивача слід відмовити, у зв`язку з не доведенням таких вимог позивачем. Позивачем понесені судові витрати, що становлять 2102,00 гривня (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідачку [PERSON] витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 4,45 гривень (267,81 гривень х 2102,00 гривень : 126456,46 гривень = 4,45 гривень). Підстав для звільнення відповідачки від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, -

Outcome: partial