Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 січня 2002 року помер [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай), право на яку належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0180529, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9. Спадщину після [PERSON] фактично прийняла його дружина, а її тітка та хрещена мати [PERSON], яка померла 02 червня 2010 року. Позивачка прийняла спадщину після [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Однак, на даний час [PERSON] не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 02 червня 2010 року, право власності на земельну частку (пай), розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності АПТЗТ «Іскра», посвідчену сертифікатом серії СМ № 0180529, виданого на імя [PERSON], який помер 13 січня 2002 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її представник за довіреністю [PERSON] надав суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області та Білопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання також не зявились, направили до суду листи про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 14 липня 1952 року був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Останній після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON]. Вказана обставина підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00018148257 від 02 червня 2017 року (а. с. 11-12). Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00018156748 від 06 червня 2017 року, 13 січня 2002 року в с. Соляники Білопільського району помер [PERSON] (а. с. 13). Відповідно до довідки Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07 липня 2017 року [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0180529, про що свідчить підпис останнього у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам АПТЗТ «Іскра» на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 16). Із довідок, виданих Відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 20 вересня 2017 року вбачається, що станом на 01 січня 2017 року грошова оцінка земельної частки (паю) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів на території Іскрисківщинської сільської ради (з урахуванням Кі - 4,796) становить 110 399,00 грн. (а. с. 34, 40). З довідки Іскрисківщинської сільської ради від 28 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], який помер 13 січня 2002 року, постійно був зареєстрований та проживав разом із дружиною [PERSON] в с. Соляники Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради не посвідчувався. [PERSON] мав земельний пай на території Іскрисківщинської сільської ради. Дружина здійснила його поховання, розпорядилась особистими речами та предметами домашнього вжитку, фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії I-БП № 150951 02 червня 2010 року в м. Білопілля померла [PERSON] (а. с. 9). Згідно з матеріалами справи, позивачка прийняла спадщину після [PERSON] і отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно останньої (а. с. 7, 8). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 06 червня 2017 року встановлено юридичний факт того, що [PERSON], який помер 13 січня 2002 року був чоловіком [PERSON], яка померла 02 червня 2010 року (а. с. 14-15). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 13 вересня 2017 року вбачається, що оформлення спадщини після померлого 13 січня 2002 року [PERSON], спадкоємцем після смерті якого була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав, та спадкоємцем після смерті якої є [PERSON], не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на а. с. 17. Позивачем надавалось в газету «Білопільщина» оголошення про те, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 180529, виданий на імя [PERSON], вважати недійсним (а. с. 33). У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори після [PERSON], який помер 13 січня 2002 року, відсутні будь-яка інформація у Спадковому реєстрі. Крім того, заведена спадкова справа № 408/2010 після [PERSON], яка померла 02 червня 2010 року та видані свідоцтва про право на спадщину (а. с. 27, 28). З копії спадкової справи №408/2010 вбачається, що вона заведена за заявою [PERSON] 30 жовтня 2010 року після [PERSON], яка померла 02 червня 2010 року. В Спадковій справі видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом: 03 грудня 2010 року на земельну ділянку площею 6.2384 га, яка належала [PERSON], на недоотриману пенсію в розмірі 1180 грн., що належала [PERSON] (а. с. 29-31). Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 02 червня 2010 року, яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав після померлого 13 січня 2002 року [PERSON]. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved