Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Чернігівська РДА, як орган опіки та піклування в інтересах [PERSON], [PERSON] до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить позбавити її батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що [PERSON] являється матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які з 11.11.2013р. перебувають на первинному обліку у службі у справах дітей Чернігівської РДА, як такі, що позбавлені батьківського піклування через засудження 24.09.2013р. їх матері. Розпорядженням голови Чернігівської РДА №391 від 22.11.2013р. опікуном дітей призначено [PERSON], які проживають з нею до теперішнього часу. У 2009р. [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей. 04.03.2016р. [PERSON] звільнилася з місць позбавлення волі і їй було роз'яснено, що вона напротязі двох місяців має право на поновлення батьківських прав відносно своїх дітей, проте нею цього зроблено не було. В травні 2016р. при бесіді працівників служби з [PERSON], остання повідомила, що не має наміру повертати дітей, так як вона не може ними опікуватися через відсутність житла придатного для проживання та роботи. На підставі викладеного, простежуються факти ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх малолітніх дітей. У зв'язку з тим, що мати самоусунулася від виконання своїх обов'язків, не цікавиться життям своїх дітей, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, не піклується про їх виховання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача, Веремій Л.С. позов підтримала та просила задовольнити посилаючись на те, що матір участі у житті своїх дітей не приймає. В судове засідання відповідачка, [PERSON] не з»явилася надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно двох малолітніх дітей. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення позовної заяви, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Відомості про батька [PERSON] та [PERSON] записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, наданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Токмаку реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області (а.с.7-8). Відповідно до матеріалів справи, відповідачка дітьми не цікавиться, не підтримує з ними ніякого зв'язку, не дбає про їх стан здоров'я, моральний та фізичний розвиток, ухиляється від їх виховання та утримання, з 22.11.2013р. діти проживають з бабусею, яка призначена їх опікуном та знаходяться на повному її утриманні. Відповідно до рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 04.06.2009р. [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.19). Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 24.09.2013р. [PERSON] засуджено за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70, 71,72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі (а.с.17-18). Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 30.10.2013р. [PERSON] засуджено за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі (а.с.14-16).. Розпорядженням голови Чернігівської РДА від 12.11.2013р.№№ 382, 383 [PERSON], [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.11-12). Відповідно до розпорядження голови Чернігівської РДА від 22.11.2013р.№ 391 над [PERSON] та [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON], [INFO] (а.с.13). 04.03.2016р. [PERSON] звільнена з місць позбавлення волі, що підтверджується довідкою про звільнення Серія ПОЛ №16951 Частина «Б», виданою Надержинщинською ВК-65 в Полтавській області (а.с.10). В матеріалах справи наявна письмова заява [PERSON] - опікуна дітей, яка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей, оскільки повернувшись з місць позбавленя волі у березні 2016р. дітьми не цікавиться, коштів на їх утримання не надає та не виявила бажання забрати їх на виховання та спільне проживання. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавлення її батьківських прав, так як вона ухиляється від виконання своїх обовязків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу.. Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виховання своїх дітей і в силу ст. 164 Сімейного кодексу України підлягає позбавленню батьківських прав. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства " кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Відповідно до статей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] за тими підставами, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей, взагалі не проявляє до них батьківської турботи, постійної матеріальної допомоги не надає, байдуже ставиться до їх виховання та їх долею не цікавиться, тому формальна наявність матері ставить дітей в скрутне становище, так як вони не можуть мати юридичного статусу дітей, які залишилися без піклування батьків, і в повній мірі користуватись пільгами та державними гарантіями, що мають діти даної категорії, згідно чинного законодавства та вважає необхідним, в інтересах [PERSON], [PERSON] з метою встановлення їх соціального статусу, позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей, які проживають разом з бабусею та знаходяться під її опікою. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved