Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

25 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який в подальшому був уточнений та відповідно до останньої редакції від 26 червня 2017 року просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], призначити її [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1\\3 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовній заяві позивачка посилалася на те, що [INFO] року був народжений [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виконаний актовий запис № 1959 від 27 лютого 2014 року, в графі відомості про матір зазначено [PERSON], відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Враховуючи, що на час народження сина відповідачка не мала постійного місця проживання, новонароджений [PERSON] був поставлений на облік в КУ «Одеській міський центр бездомних громадян». [PERSON] вела безпритульне життя разом з новонародженим сином, не надавала дитині гідних умов проживання, не піклувалася про його здоров'я та розвиток, у зв'язку з чим 20 січня 2015 року [PERSON] потрапив до дитячої лікарні № 9 ц м. Києві з діагнозом: ГРВІ, бронхіт, середній отіт, кон'юктивит, рахіт та перебував на лікуванні у медичному закладі до 12 лютого 2015 року. Через місяць, а саме 25 березня 2015 року [PERSON] знов був госпіталізований до КЗ «Херсонська дитяча обласна лікарня» з діагнозом: закрита черепна мозкова травма, забій головного мозку легкого ступеню, лінійний перелом правої тім'яної кістки, підамоневротична гематома правої тім'яної області, двостороння катаральна пневмонія, гострий гнійний риніт, двосторонній катаральний середній отит. У даному медичному закладі дитина перебувала до 10 квітня 2015 року, та була виписана на вимогу матері [PERSON] в стані середньої тяжкості. 18 жовтня 2015 року [PERSON] був госпіталізований до КУ «Дитяча міська лікарня № 3 м. Одеси» з діагнозом: синдром ликвородинамичних порушень, стан після закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку легкого ступеню, гіперактивний розлад та інші. 18 листопада 2015 року дитина вкотре потрапила до КУ «Дитяча міська лікарня № 3 м. Одеси» з діагнозом: правостороння пневмонія, гострий ринофанингит, функціональний панкреатичний розлад, анемія легкого ступеню. 25 січня 2016 року малолітній [PERSON] працівниками поліції був відібраний від матері та переданий на виховання бабусі [PERSON], яка в свою чергу у серпні 2016 року у зв'язку зі станом здоров'я, відсутності постійного місця проживання передала дитину їй на виховання. Після потрапляння дитини в її родину, вона була вимушена неодноразово звертатися до медичних установ для лікування [PERSON], так, відповідно до психологічного висновку, складеного 6 жовтня 2016 року малолітній [PERSON] має високий рівень тривоги та страху, проявляє ознаки агресії (ауто агресії), стресовий стан, розвиток не відповідає віковій групі. Вона з серпня 2016 року постійно опікується долею [PERSON], виховує його, матеріально утримує, постійно займається його лікуванням та адаптацією до нормального життя. Позивачка та її представник у судове засідання 1 лютого 2018 року не з'явилася, направила заяву, в якій підтримала позов, та просила розглянути справу у її відсутності. Відповідачка у судове засіданні не з'явилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, 29 листопада 2017 року ознайомилася з матеріалами справи, також [PERSON] було ознайомлено про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується її підписом в довідковому листі, а.с. 91. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, направила заяву, в якій підтримала позов [PERSON], у заяві також зазначила, що [PERSON] був народженій поза шлюбом, у зв'язку зі станом здоров'я її донька не могла опікуватися сином, онук постійно потрапляв в медичні заклади, мав перелом тім'яної кості черепа, голодував. Після відібрання [PERSON] від її доньки вона не могла опікуватися онуком та передала його на виховання [PERSON], оскільки сама не має постійного місця проживання, стабільного доходу, та у зв'язку зі станом здоров'я (цукровий діабет) сама вимушена періодично знаходитися в медичних закладах. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради судове засідання 1 лютого 2018 року не з'явився, направив заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, підтримав висновок від 30 січня 2018 року № 67\\01\\11, вважав позов [PERSON] обґрунтованим. Представник третьої особи органу Одеської місцевої прокуратури № 1 судове засідання 1 лютого 2018 року не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню. Так, матеріалами справи встановлено, що [INFO] року був народжений [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виконаний актовий запис № 1959 від 27 лютого 2014 року, в графі відомості про матір зазначено [PERSON], в графі відомості про батька [PERSON]. Відомості про батька в актовий запис про народження [PERSON] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до інформації від 13 грудня 2017 року адміністрації ОКУ «Обласний центр соціально-психологічної допомоги» 25 жовтня 2015 року [PERSON], [INFO], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], зараховані до вказаної установи. [PERSON] була прийнята в зв'язку з тим, що перебувала в складних життєвих обставинах та самостійно виховувала дитину (не перебуває в шлюбі). В особовій справі психологом вказаного Центру складено психологічну характеристику [PERSON], з якої встановлено наступне. Виявлено неадекватність гр. [PERSON] в різного роду ситуаціях, порушено здатність до самоконтролю, не вміє контролювати свою поведінку та емоції, відносини до людей грубі. Рекомендовано обов'язкове відвідування психолога та обстеження у психотерапевта. З 14 січня 2016 року згідно з наказом №4-Д, [PERSON] разом з малолітнім сином відраховано з Центру за власним бажанням. Відповідно до інформації керівника інформаційної служби БО "Всеукраїнський благодійний фонд "Перетворення України" від 3 січня 2018 року, повідомлено, що [PERSON], [INFO], з малолітнім сином [PERSON] (як до народження дитини, так і після цього), з початку 2014 року неодноразово зверталась за допомогою до вказаного Благодійного фонду (до реабілітаційно - відновлювальних центрів, які розташовані в м. Києві та в м. Одесі), проживання в яких є безкоштовним та безстроковим. [PERSON] неодноразово покидала Центр, не бажала дотримуватись внутрішніх правил. В спілкуванні з колективом проявляла нестриманість, грубість. Самоконтроль відсутній. Інтереси дитини матір'ю не враховувались. Характеризується негативно. Самостійно не здатна виховувати дитину. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 06 жовтня 2017 року за №147 малолітнього [PERSON], [INFO], поставлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. 20 січня 2015 року [PERSON] потрапив до дитячої лікарні № 9 ц м. Києві з діагнозом: ГРВІ, бронхіт, середній отіт, кон'юктивит, рахіт та перебував на лікуванні у медичному закладі до 12 лютого 2015 року. 25 березня 2015 року [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Херсонська дитяча обласна лікарня» з діагнозом: закрита черепна мозкова травма, забій головного мозку легкого ступеню, лінійний перелом правої тім'яної кістки, підамоневротична гематома правої тім'яної області, двостороння катаральна пневмонія, гострий гнійний риніт, двосторонній катаральний середній отит. У даному медичному закладі дитина перебувала до 10 квітня 2015 року, та була виписана на вимогу матері [PERSON] в стані середньої тяжкості. 18 жовтня 2015 року [PERSON] був госпіталізований до КУ «Дитяча міська лікарня № 3 м. Одеси» з діагнозом: синдром ликвородинамичних порушень, стан після закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку легкого ступеню, гіперактивний розлад та інші. 18 листопада 2015 року дитина вкотре потрапила до КУ «Дитяча міська лікарня № 3 м. Одеси» з діагнозом: правостороння пневмонія, гострий ринофанингит, функціональний панкреатичний розлад, анемія легкого ступеню. 25 січня 2016 року малолітній [PERSON] відібраний від матері [PERSON] та переданий бабусі [PERSON] Наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 6 жовтня 2017 року № 147 визначено тимчасове місце проживання малолітнього [PERSON] зі [PERSON] по [ADDRESS] Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків з незалежних від неї причин. У судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] з серпня 2016 року разом з матір'ю [PERSON] не проживає. 29 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до Начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою, в якій посилалася на те, що її мати [PERSON] вкрала у неї сина, цілий рік вводила її в оману, пояснюючи, що дитина відвідує дитячий заклад, вона неодноразово надавала матері грошові кошти на утримання [PERSON], просила зупинити розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав, надати їй можливість представити документи щодо наявності в неї житла, та доказів можливості утримувати та виховувати дитину. Однак, [PERSON] до Служби не з'явилася, ніяких документів не надала, у зв'язку з чим 31 січня 2018 року органом опіки та піклування Київської районної адміністрації виготовлений висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Статтею 10 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатацію, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. На думку суду, мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] не належним чином виконувала свої батьківські обов'язки, чим створювала загрозу життю та здоров'ю малолітньої дитини, це підтверджується образом життя [PERSON] (періодичне жебракування), потраплянням малолітнього до медичних закладів з хворобами та травмами, не здійсненням дій щодо повернення дитини з серпня 2016 року. Також суд звертає увагу і на психологічний висновок від 6 жовтня 2016 року (а.с. 28-29), в якому зазначено, що у малолітнього [PERSON] високий рівень тривоги та страху, є ознаки агресії (ауто агресії), стресовий стан, розвиток не відповідає віковій групі. Таким чином, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Дане питання розглядалося радою опіки та піклування Київської райадміністрації Одеської міської ради та 31 січня 2018 року головою Київської районної адміністрації Одеської міської ради підписано подання про призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON] є громадянкою України, матеріально забезпечена, до кримінальної відповідальності не притягувалася, за станом здоров'я протипоказань до здійснення функцій опікуна не має, з серпня 2016 року виховує малолітнього [PERSON], звертається до різноманітних медичних установ з приводу лікування та психологічної адаптації [PERSON]. При викладених обставинах, суд вважає позов [PERSON] в частині призначення її опікуном малолітнього [PERSON], підлягаючим задоволенню. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року [PERSON] позбавлена батьківських прав у відношенні двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та з [PERSON] стягнути аліменти на утримання даних дітей у розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку. Таким чином враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року, суд вважає законним та справедливим стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1\\6 всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: partial