Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом, яким, після уточнення вимог, просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 02 вересня 1995 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №682; просить також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним, [PERSON] , право власності на 1/2 частку недобудованого житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 1995 року перебуває із відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки припинені з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Крім того, між ними не досягнуто згоди про поділ майна, набутого за час шлюбу. Так, в період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу набуто спірне майно. Основною частиною спільного майна подружжя вважає будинок за номером [ADDRESS] . 07.07.2009 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» прийнято рішення про реєстрацію права власності. Власник [PERSON] , підстава виникнення права власності: рішення місцевого суду Ленінського району м. Кіровограда, форма власності: приватна, частка: ціла. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2004 року право власності на недобудований будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ) визнано за відповідачем. Наразі , мирним шляхом врегулювати їх відносини щодо використання спільної сумісної власності не вдається. Відтак, звернення до нотаріуса задля добровільного розподілу майна неможливе в силу небажання відповідача. Отже, вжиття заходів досудового врегулювання спору також неможливе. Недобудований будинок являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір купівлі-продажу від 10.10.2004 року був оформлений на відповідача, про що ним було надано згоду. Окрім того, за час спільного проживання подружжя було придбано інші побутові речі, про поділ яких питання не ставиться. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2018 року вказані матеріали позовної заяви передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда в порядку статті 31 ЦПК України (а.с. 19-20). Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.08.2018 року прийнято з іншого суду до розгляду матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, які позивач усунув (а.с. 27-28, 31-48). Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Призначено підготовче засідання та 15 травня 2019 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду( а.с. 49-50, 84). В судове засідання позивач надав заяву про підтримання заявлених вимог , примирятись не бажає. Відповідач також до суду подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності . Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення заявлених вимог, з наступного. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що сторонами у вересні 1995 року було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №682 (а.с. 9). Шлюбні стосунки між сторонами припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Спір про місце його проживання відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, намірів зберегти сім`ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Разом з цим з"ясовано, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2004 року у справі №2-4811/04 визнано дійсним договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 10 жовтня 2004 року. Визнано за [PERSON] право власності на недобудований житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ) (а.с. 13). Відповідно до довідки від 07 липня 2009 року, наданої Кіровоградським ООБТІ, вище зазначений спірний будинок рахується за [PERSON] (а.с. 12). 28 вересня 2017 року на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на незавершений будівництвом житловий будинок на [ADDRESS] (а.с. 42-44). Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласнику праві спільної сумісної сласності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду( ч. 2 ст. 370 ЦК України). Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ст. 372 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або в порядку спадкування, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. За позовом чоловіка, дружини суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, встановлено, що спірний об`єкт з надвірними спорудами [ADDRESS] придбаний сторонами в шлюбі, за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; процент готовності недобудованого будинку становив 63 %, та фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням. Таким чином, заявлене спірне майно підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі вважати по фактично понесеним стороною позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved