Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати заповіт [PERSON] від 21 лютого 2013 року недійсним. В обгрунтування позову зазначається, що 05 жовтня 2013 року помер племінник позивача [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS], 1/2 частина якої належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1993 року, виданого фондом державно-комунального майна [PERSON] міської ради народних депутатів та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] виданого 24.10.2012 року Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою за р.№ 2-576. Крім сім"ї [PERSON] у племінника та його матері ніякої іншої родини не було. Відповідно до ст. 1263 ЦК України позивач відноситься до третьої черги спадкоємців за законом, як рідний дядько [PERSON] 22.10.2013 року [PERSON] звернувся в [PERSON] державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Нотаріальною конторою останньому було повідомлено, що 21.02.2013 року племінником було складено заповіт на належну йому квартиру на користь іншої особи, яка звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадку. Вказаною особою є колишня теща [PERSON]- [PERSON]. Позивач вважає, що в силу хворобливого стану племінник не міг усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними, а отже складений заповіт не може бути дійсним. Крім того він не впевнений, що заповіт підписано саме ним. [PERSON] в зв'язку з психічним захворюванням був інвалідом 2 групи, крім того зловживав спиртними напоями, вів себе неадекватно, не розумів значення своїх дій, був вкрай агресивним, а іноді небезпечним, сестра боялась його. В зв'язку з хворобою [PERSON] проходив час від часу курси лікування в Острозькій психіатричній лікарні. [PERSON], його дружина та дочка - [PERSON] - племінниця та двоюрідна сестра [PERSON], спілкувалися з ними, їздили один до одного, постійно надавали їм матеріальну допомогу, передавали та висилали майже щомісячно кошти, оскільки сестра отримувала невелику пенсію по старості, племінник по інвалідності, та обоє потребували лікування. Сестра неодноразово пропонувала його дочці переоформити на неї квартиру, так як боялась щоб хворий психічно син не залишився без житла. Племінник проти того не заперечував, але дочка рахувала, що це треба зробити пізніше. В березні 2012 року, через погіршення стану здоров"я, племінник перебував в психіатричній лікарні на лікуванні. 18.03.2012 року раптово сестра померла. Після смерті матері у племінника була депресія, тому позивач із сім'єю пропонували йому деякий час пожити у них, але він відмовився, просив лише надати кошти на лікування, оскільки іншої допомоги не мав. Вони надсилали йому постійно кошти, спілкувалися з ним по телефону, наполягали на лікуванні, оскільки його розмова була сплутаною та мало зрозумілою,спілкуючись з ним було зрозуміло, що він в силу хворобливого стану здоров"я не орієнтується в найпростіших запитаннях, не може надати відповіді. Його неадекватна психічна поведінка була явно виражена. Знайомі підтверджували вказані обставини. На їх вимогу, за надані кошти, племінник обіцяв пролікуватися в Острозькій психлікарні, а тому повідомляв, що приїздити до нього поки не треба. 05.10.2013 року племінник покінчив життя самогубством. Стосунки у племінника з відповідачкою були неприязні, оскільки він її звинувачував у розірванні шлюбу з її дочкою [PERSON] Отже всі обставини свідчать, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, а тому його заповіт є недійсним. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали з підстав викладених у запереченнях, просили суд відмовити в їх задоволенні. Додатково вказали, що заповіт [PERSON] був посвідчений нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] із дотриманням усіх вимог закону, сумнівів у здатності [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій і зокрема цієї нотаріальної дії не виникає. Посилання позивача на те, що у [PERSON] з відповідачем були неприязні стосунки, не відповідають дійсності та не знаходять підтвердження у показаннях свідків та жодному з доказів. Також ні показання свідків, ні інші наявні в справі докази не дають підстав зробити висновок про те, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій на момент вчинення заповіту, не міг керувати ними або що вони суперечили його волі, а навпаки свідчать про його активне соціальне життя, вчинення в цей період різного роду правочинів та платежів, які не могла б вчиняти людина позбавлена можливості усвідомлювати значення своїх дій та здатності керувати ними. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON], 21 лютого 2013 року, на випадок смерті заповів належну йому на праві власності квартиру № 25, що знаходиться в м. Рівне по вул. Відінській, буд. 35-а [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], який посвідчений державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], занесений в реєстр за № 1-44. [PERSON] помер 05 жовтня 2013 року у м. Рівне, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ № 147748 від 07 жовтня 2013 року, актовий запис № 1590. Згідно ст. 1233,\~1234 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином , який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. За змістом\~ст. 1257 ЦК України\~заповіт може бути визнано недійсним. Згідно\~ст. 1233 ЦК України\~заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зазначені в\~ст. 203 ЦК України. Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати\~необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недотримання цих вимог, відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~є підставою для визнання правочину недійсним. У відповідності до\~ч. 1\~ст. 225 ЦК України\~\~правочин,\~ який\~\~дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не\~ могла керувати ними,\~\~ може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,\~\~а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї\~\~ цивільні права або інтереси порушені. Допитана в судовому засіданні\~\~свідок [PERSON] суду показала, що працює провідним спеціалістом в Управлінні праці та проживала в одному будинку з Давидюками з 1983 р., були сусідами. Спілкувалася з його матір'ю, з [PERSON] боялася спілкуватися, бо він був «неадекватний чоловік». Ще як його мати лікувала, то він був адекватний, обходила його стороною коли він був п'яний. Мати його дуже боялася, жалілася, що син її бив, часто був в неадекватному стані. Участь в похоронах матері він приймав, на той момент він був на лікуванні. Після смерті матері його «тягнути не було кому». Періодично казав, що «мені все зробить моя теща бувша». Неадекватність [PERSON] описує так: «...відкриває рот - от ті викрики, от ті жаргони...», «говорив як нездорова людина». Допомагала йому оформлювати документи, диктувала заяви. Бувало, що «ніякий» лежав в під'їзді на площадці. Намагалася уникати спілкування з ним, але коли він приходив до неї на роботу на прийом була вимушена спілкуватися з ним. По трудовій книжці бачила, що він ніколи не працював. Вважає, що Давидюк сам не міг би оформити документи, адекватно все розуміти. Він ніколи не згадував (не казав) про переоформлення квартири, ховав документи, навіть матеріни, не давав їх нікому. Міг скандалити, руки протягувати. Слухав те, що йому казала теща і не хотів слухати те, що йому казала вона. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що проживала в одному будинку з Давидюками з 1981р. [PERSON] був на обліку в міліції, часто потрапляв в міліцію ще з молодого віку. Потім він почав випивати, часто бив матір. Видно було, що він неадекватний. Не вітався ні з ким, було враження, що йому всі щось винні, «вважав себе пупом землі». Коли матір була в лікарні він жалівся, що йому погано без неї одному. Коли одружився, то зранку кудись йшов з нею (дружиною). Дружину його бачила рідко, вона по дому їм не допомагала. Після смерті матері [PERSON] деякий час поводив себе нормально, був «акуратненький», почав вітатися, але потім знову почав пити (через місяць), часто приходив додому п'яний, валявся під під'їздом. Коли навіть він був тверезий, міг всіх обвинувачувати, тому його всі обходили стороною, намагалися з ним не спілкуватися. На її пропозицію продати цю квартиру і придбати 1-кімнатну, відповідав, що хоче ще сюди привести жінку, що хоче жити. Відмовлявся здавати гроші на прибирання території. Після смерті матері до нього в квартиру приходили друзі «собутильники», влаштовували «п'янки». «Руки у нього були хороші», він міг і електрику проводити як сусіди попросять, старався бути акуратним після лікування. А коли неадекватний - його всі боялися, в т.ч. поштарка, яка приносила пенсію додому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] працює майстром дільниці, близько 10 років обслуговувала дільницю, на якій проживали [PERSON]. [PERSON] час від часу зловживав спиртними напоями, після лікування деякий час був нормальний. Ніде не працював. Не пам'ятає, щоб спілкувалася з ним тверезим. Допитаний в судовому засіданні\~\~свідок [PERSON], дав пояснення, що був знайомий з [PERSON] років 10, стояв разом з ним на базарі. [PERSON] торгував б/у-шними телефонами, ремонтував їх. Працював на себе. Займався цим до самої смерті. Був його товаришем. Бачилися майже кожен день. [PERSON] був нормальним чоловіком, але пив, інколи входив в запої. Півроку до смерті «тримався», не пив, навіть пиво. Запив за 3 дні до смерті. Знає, що він ходив з тещею до нотаріуса. Десь півроку у нього на квартирі жив якийсь студент. Користувався інтернетом, мав ноутбук, який придбав в кредит, який поступово виплатив десь пару років тому. Займався спортом, на базар приїжджав на велосипеді. Не було такого, що Давидюк не розумів, що він робить. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що була сусідкою [PERSON], жили в одному під'їзді. Поганих відносин з [PERSON] не було. Була в хороших відносинах з його матір'ю. Після смерті матері [PERSON] купив холодильник, займався ремонтом телефонів. Поводився як нормальна людина. Допомагав їй гараж відкривати. Купив собі велосипед, мав комп'ютер. Про квартиру нічого не говорив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], відповідач по справі, пояснила, що знала [PERSON] з 2000 р., коли її дочка познайомилася з [PERSON]. В 2005 р. вони розписалися. Потім дочка поїхала за кордон, Давидюк почав пити. Матір його здавала в лікарню, коли він пив. Коли його матір померла - сам поховав її. Допомагала йому матеріально - грошима, продуктами, шкодувала його. Коли після переоформлення документів оформляв субсидію, йому прийшлося б платити за квартиру 1000 грн., субсидію давали на 21 м2, якщо він одружений. Тому вона (відповідачка) наполягала, щоб вони розлучилися (осінь 2012р.). [PERSON] періодично казав, що немає смислу жити. До нього приходили хлопці, пропонували обмін квартири на 1-кімнатну чи на гуртожиток. Запропонував скласти заповіт на неї, щоб казати всім, що квартира не його і щоб від нього відчепилися. Заповіт складали в суботу зранку. Нотаріус у нього питала, чи є ще родичі, він відповів - «родичі є, вони далеко, не поїдуть сюди». Жив на пенсію і ремонтував телефони. Раніше телевізори возив. Самостійно переоформлював квартиру в БТІ. Відстоював свої інтереси. Конфлікти у нього виникали, коли він п'яний був чи на грунті ревнощів, міг кричати, не бився. На час написання заповіту її дочка (дружина підекспертного) була на роботі в Чернівцях. Ціле літо після смерті матері він не пив взагалі. Покази свідків суд оцінює, як доказ того, що [PERSON], хоч і мав деякі відхилення у своїй поведінці, але вів повноцінний спосіб життя. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 180/15 від 10 квітня 2015 року, обєктивних даних, які б свідчили про наявність у [PERSON], на момент складання заповіту 21 лютого 2013 року, психічного захворювання, яке виключає можливість розуміння ним значення своїх дій та можливість керувати ними, немає. [PERSON], на моент складання та підписання заповіту 21 лютого 2013 року, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Допитаний в судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] підтвердив правильність і обґрунтованість висновку експертизи, вказав, що сам факт перебування [PERSON] на обліку у психіатра, лікування в ОПЛ, наявність групи інвалідності по психічному захворюванню і зловживання алкоголем не є ознаками того, що останній не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.ст. 10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, оскільки жодний із свідків (окрім відповідачки) не надав даних про психічний стан [PERSON] саме на момент складання заповіту 21 лютого 2013 року, відповідач [PERSON] дала в суді показання, як [PERSON] відповідав на питання нотаріуса, самостійно підписував заповіт, тобто волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed