Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], який вказав, що його безперервний стаж роботи на підприємствах залізничного транспорту склав 27 років 2 місяці 11 днів, у зв'язку з чим він на його думку має право на отримання надбавки за вислугу років відповідно до Положення «Про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств та організацій залізничного транспорту», так як робота, яку виконував [PERSON], не пов'язана з основною діяльністю залізниць, врегулювання правовідносин з виплати йому надбавки за вислугу років здійснюється окремим пунктом 1.1. Положення - після трьох років роботи в розмірі 75% від передбаченого п. 1 Положення (оплата праці працівників підприємств торгівлі і громадського харчування Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна Одеської залізниці, у якому працював кухар 4-го розряду [PERSON], за період з 2001 по 2011 роки проводилася відповідно до наказів Укрзалізниці), у зв'язку з чим позивач після уточнення заявлених позовних вимог просив стягнути з державного підприємства «Одеська залізниця» (до уточнення - з Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна Одеської залізниці) на користь [PERSON] не виплачену надбавку за вислугу років з урахуванням індексу інфляції у розмірі 27 313,54 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 8 782,16 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача Слюсар М.М., не заперечуючи проти розрахунку позивача суми надбавки та компенсації, просив в задоволені позову відмовити, вказуючи, що виплата надбавки за вислугу років з 01 січня 2002 р., проводиться відповідно до «Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам залізничного транспорту», яке затверджене Наказом «Укрзалізниці» від 28.12. 2001 р., №743 -Ц, однак, пунктом 1.1. Положення не передбачено, що відповідач зобов'язаний провести виплати позивачу. В останнє судове засідання представник відповідача не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. Вислухавши пояснення представників, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом начальника Госпрозрахункового підприємства вагонів-ресторанів м. Одеса № 34 від 01.08.1984р. [PERSON], [INFO], прийнято на посаду кухаря 4-го розряду з 03.08.1984р. 29.10.2001р. згідно з наказом № 66 від 29.10.2001р. [PERSON] звільнено по переведенню в Пасажирське вагонне депо Одеса- Головна Одеської залізниці. [PERSON] 06.11.2001р. прийнятий кухарем 4-го розряду в цех № 18 Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна Одеської залізниці. Наказом № 2110 від 17.10.2011 року [PERSON] звільнено з Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна Одеської залізниці за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 156-159). Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. На підставі ч. 1 ст.15 ЗУ «Про оплату праці», ч.2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Здійснення нарахування заробітної плати та перерахунку заробітної плати з врахуванням внесених змін, відповідно до Закону України «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24 березня 1995 року та глави сьомої КЗпП покладається на підприємство де працює робітник. Наказом № 743-ц від 28 грудня 2001 року «Про порядок виплати надбавки за вислугу років» затверджено Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту, яке введено вдію з 1 січня 2002 року. За пунктом 1.1 цього положення працівникам лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, закладів фізичної культури і спорту, культурно-просвітних закладів, які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці; працівникам дорожніх газет та газети "Магістраль", редакції журналу „Залізничний транспорт" (№198-Ц 08.09.2004 року); працівникам ресторанів, кафе, вагон-ресторанів і вагонів-буфетів, робітничих їдалень, буфетів-роздаткових, які передані на баланс підприємств та відособлених структурних підрозділів і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці; викладачам дорожніх технічних шкіл виплата надбавки за вислугу років провадиться після трьох років роботи в розмірі 75% від передбаченого п.1 даного Положення. Як встановлено судом та не заперечується представниками сторін, робота, яку виконував [PERSON], не пов'язана з основною діяльністю залізниць, проте оплата його праці проводилась за наказами Укрзалізниці (що також підтверджується відповіддю першого заступника генерального директора Укрзалізниці від 13.08.2013р. - а.с. 132-133). Виходячи з положень п.1.3 Положення (надбавка за вислугу років не виплачується працівникам підприємств торгівлі і громадського харчування, закладів освіти, охорони здоров'я, культурно-просвітних, фізичної культури і спорту, інспекторам з учбової, виховної, методич-ної роботи, виробничого навчання і початкової військової підготовки, дошкільного виховання і позашкільної роботи та працівникам інших підрозділів, які не входять до основної діяльності залізниць або оплата їх праці провадиться не за наказами Укрзалізниці), оскільки оплата праці позивача відбувалась за наказами Укрзалізниці, суд доходить до висновку про те, що у позивача виникло право на отримання надбавки за вислугу років відповідно до п.1.1. Положення. Встановлено, що Пасажирське вагонне депо Одеської залізниці не є самостійною юридичною особою, а є відокремленим структурним підрозділом ДП «Одеська залізниця», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦК України відокремлений структурний підрозділ юридичної особи, що здійснює всі або частину її функцій, є її філією, керівники яких призначаються юридичної особою і діють на підставі виданої нею довіреності - ч.4 ст.95 ЦК України. При цьому згідно ч.3 ст.95 ЦК України філії не є юридичними особами і діють на підставі затвердженого юридичною особою положення. Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року, передбачено відшкодування такої шкоди, заподіяної працівнику затримкою виплати заробітної плати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за весь період затримки. Перебіг строку починається через сім днів після закінчення періоду, за який не виплачено заробітну плату. Зважаючи на відсутність заперечень представника відповідача проти розрахунків представника позивача суд вважає ці обставини такими, що не оспорюються, а за змістом ст.96 ЦК України за зобов'язаннями, що виникають, відповідає юридична особа, а тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом стягнення саме з державного підприємства «Одеська залізниця» не нарахованої та не виплаченої надбавку за вислугу років з урахуванням індексу інфляції в сумі 27 313,54 грн., компенсації втрати частини заробітку в сумі 8 782,16 грн. В силу положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 360,96 грн.

Outcome: partial