Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним. Свій позов мотивував тим, що відповідач є матір»ю їх спільної дитини [PERSON], [INFO] в порушення вимог ч.2 ст.177 СК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних осіб і безпритульних дітей», 12.02.2016 року продала [PERSON] свою квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстрований їхній син, без відповідного дозволу органу опіки і піклування виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області. Позивач зазначає, що даним правочином відповідач порушила майнові права їхнього сина, а саме: право користування приміщенням спірної квартири, та вищевказані норми законодавства України. На підставі вищевказаного прохав: визнати недійсним даний договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] укладений 12.02.2016 року між позивачем та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Хорольського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримав повністю з наведених у позові підстав. В судове засідання відповідач [PERSON]не з"явилася, подала письмові заперечення проти позову в яких прохала розглянути справу за її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з"явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області [PERSON]. заперечував проти задоволення позову. В судове засідання третя особа [PERSON]не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та вказав, що заперечує проти задоволення позову. Свідок [PERSON] зі сторони позивача в судовому засіданні пояснила, що при обстеженні умов прождивання малолітнього [PERSON] в квартирі [ADDRESS] було встановлено, що в помешканні здійснено євроремонт, по сучасному обставлена меблями та побутовою технікою, продукти харчування в достатній кількості. Для дитини відведена окрема спальня та ігрова кімната з відповідними меблями, іграшками, книгами. Біля будинку є пісочниця. В сім»ї панує гарна атмосфера, дружні відносини, дитина отримує відповідне виховання, умови для розвитку та виховання дитини ідеальні. Заслухавши пояснення позивача та показання свідка, з»ясувавши позицію відповідача, третьої особи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що доводиться копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Відповідач [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 12.12.2011 року зареєстрованого в реєстрі за №2937 та витягу з реєстру «Про державну реєстрацію прав» №32584005 від 20.12.2011 року. 12.02.2016 року відповідач [PERSON] здійснила відчуження даного житла відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Хорольського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за №97. Посилання позивача на те, що під час укладення та нотаріального посвідчення даного договору в спірній квартирі був зареєстрований його син спростовується наданими позивачем та третьою особою [PERSON], копіями довідок виконачоо комітету Хорольської міської ради Полтавської області №696 від 11.02.2016 року та №2923 від 03.06.2016 року згідно яких станом на 11.02.2016 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований, а з 06.02.2016 року [PERSON], [INFO] зареєстрований в кв.[ADDRESS]. Не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи й вказане порушення відповідачем [PERSON] вимог ч.2 ст.177 СК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних осіб і безпритульних дітей», при укладенні спірного договору купівлі-продажу без відповідного дозволу органу опіки і піклування виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області з наступних підстав. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Постановою Верховного Суду України від 20.01.22016 року по справі № 6-2940цс15 вствновлено, що правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. При розгляді вищевказаної справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах за результатами розгляду справи № 6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Тому вищезазначені правові висновки Верховного Суду України, суд не може не взяти до уваги при вирішенні даної справи. Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 23.02.2016 року зареєстрованого в реєстрі за №117 набула права власності на 1/3 квартири частку квартири за адресою: [ADDRESS]. З акту обстеження умов проживання складеного комісією Служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області від 09.06.2016 року слідує, що дана комісія дослідила умови проживання малолітнього [PERSON], [INFO]за адресою: [ADDRESS] слідує наступне. В даній квартирі здійснено євроремонт, по сучасному вмебльована, є необхідна побутова техніка та необхідні продукти харчування. Для [PERSON] обладнана окрема спальня та ігрова кімната з відповідними меблями, іграшками, книгами. На подвір»ї будинку обладнана пісочниця. Стосунки в сім»ї гарні, сварки відсутні, дитина отримує належне виховання. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що при укладенні спірного правочину порушення майнових прав дитини не було ні зменшено, ні обмежено, ні порушено. Відповідач [PERSON] своїми правами не зловживала діяла в межах засад справедливості, добросовісності та розумності. Так малолітній [PERSON] проживає в благополучній сім»ї та забезпечений житлом з належними умовами проживання. На підставі вищенаведеного позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed