Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідача Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] Посилається на те, що [INFO] померла його баба - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] та майновий пай в КСП колгоспу «Прикарпаття». За життя, а саме 09.03.1998 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON]. Він як спадкоємець за заповітом, своєчасно прийняв спадщину, а саме звернувся до Вижницької державної нотаріальної контори з відповідно заявою, де була заведена спадкова справа і видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай від 15.11.2000 року. Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є його мати - [PERSON], яка відмовилась від спадщини на його користь, інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. Він звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не отримала свідоцтва про право власності на будинок, не зареєструвала його у встановленому законом порядку. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], який належав померлій [INFO] [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. До початку розгляду справи від представника відповідача Мигівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого [INFO] Мигівською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №28. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] та майновий пай в КСП колгоспу «Прикарпаття». За життя, а саме 09.03.1998 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла позивачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області Семеген Ю.В., зареєстрований в реєстрі №28. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2000 року в.о. державного нотаріуса Вижницької держнотконтори Сирбу Л.Б. видала свідоцтво про право на спадщину за з0аповітом [PERSON], яке складається з майнового паю в пайовому фонді КСП колгоспу «Прикарпаття» с.Мигове, Витжницького району Чернівецької області, належного померлій [PERSON] на підставі довідки №140 від 02.11.2000 року, виданої сільськогосподарським виробничим кооперативом «Прикарпаття». З копії технічного паспорту на будинок, вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS], 1963 року побудови, вартістю 57292,00 грн., оформлений на ім'я [PERSON] Судом також встановлено, що крім позивача, спадкоємцем першої черги за законом є дочка померлої - [PERSON], яка спадщину не прийняла та на неї не претендує. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №391/02.16 року. Згідно довідки Мигівської сільської ради №803 від 17.11.2014 року вбачається, що [PERSON] була власником житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований і проживав [PERSON] Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті баби [PERSON], оскільки вступив в управління спадковим майном та подав заяву про прийняття спадщини до Вижницької державної нотаріальної контори. В зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, останньому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №1104/02-31 від 14.11.2014 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок 1963 року побудови знаходяться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинків для проживання ніким не оспорюється. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1963 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Отже, ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, внесено зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved