Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрована її донька [PERSON] , [INFO] , але вона фактично з травня 2019 року за місцем реєстрації не проживає, особистих речей відповідача в квартирі немає і ці обставини підтверджуються відповідним актом. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі створює для позивача як власника квартири перешкоди у вільному користуванні своїм майном, оскільки вона несе додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наданого договору купівлі-продажу від 18.06.2003, позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою:\~ [ADDRESS] (а. с. 8). У зазначеній квартирі зареєстрована [PERSON] донька позивача, однак фактично там не проживає з травня 2019 року, про що свідчить довідка, видана 31.07.20120 головою ОСББ «Авіатор-143. за підписами сусідів, актом про непроживання за місцем реєстрації, складеним 31.07.2020, за підписами сусідів (а.с. 5,7). Факт непроживання відповідача у зазначеній квартирі підтверджується наданими письмовими поясненнями [PERSON] , який є чоловіком позивача та батьком відповідача, в яких він вказав, що донька [PERSON] з березня 2019 року за місцем реєстрації не проживає, її фактичне місце проживання невідоме, родинні зв`язки не підтримує. Також він зазначив, що конфлікт стався через кредитоманію доньки, її реєстрація в квартирі збільшує розмір комунальних послуг, а в них на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, житловою площею квартири не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у квартирі позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved