Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2004 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Мають неповнолітню дитину-інваліда - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини-інваліда - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 21 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 29 грудня 2016 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що дізнався про своє батьківство після проведення генетичної експертизи, коли сину виповнилося 1 рік і 9 місяців, після чого звернувся до відповідних органів з заявою про визнання батьківства та отримав відповідне свідоцтво про народження сина. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідачем зазначено, що відносно позивача [PERSON] відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 166 КК України, відкрито кримінальне провадження відносно позивача за ст. 382 КК України, позивач не надає відповідачу можливості бачитися з сином на приймати участь у його вихованні, а також відповідач неналежно виконує рекомендації лікарів щодо правильного лікування неповнолітнього сина, чим шкодить його здоров'ю. Крім того, відповідач має покращені житлові умови для проживання неповнолітнього сина, а також отримує підвищену пенсію, натомість позивач не працює. У зв'язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з відповідачем [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] підтримала первісні позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що сумлінно виконує батьківські обов»язки. Відповідач постійно пред"являє претензії щодо неправильного лікування малолітнього сина. Однак вона дотримується рекомендацій лікаря. Представник позивача [PERSON] підтримав первісні позовні вимоги, зустрічні позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач відмовилася від стягнення аліментів, він у добровільному порядку сплачує кошти на утримання дитини. Підтримав зустрічні позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові, та письмових пояснення, які долучено до матеріалів справи. Представник відповідача Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. підтримала первісні позовні вимоги, зустрічні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що батьки повинні утримувати малолітніх дітей. Щодо позбавлення батьківських прав, то відсутні будь-які докази ухилення позивача від виконання батьківських обов»язків. Щодо визначення місця проживання дитини, то рішенням суду визначено місце проживання з матір»ю, будь-якиз доказів необхідності зміни місця проживання не надано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Просила про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. підтримала пояснення представника відповідача Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. Згідно із свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 4, том 1). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення від 04 вересня 2015 року [PERSON] одержує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда до 18 років [PERSON], [INFO], з 18 червня 2015 року по 17 червня 2017 року (а.с.5, том 1). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач позовні вимоги не визнав, оскільки позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда до 18 років [PERSON], [INFO], з 18 червня 2015 року по 17 червня 2017 року. Крім того, відповідачем надано до суду копії фіскальних чеків про переказ грошових коштів на користь [PERSON] за 2013 рік у розмірі 2800,00 грн., за 2014 рік - 5 000, 00 грн., 2015 рік -3700,00 грн., а також копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів, одягу, продуктів харчування, дитячих іграшок (а.с.195-207, 233-243, 250, том 1); копії квитків на відвідування театрів та музеїв (а.с.208-213, 244-249, том 1). Отже, судом встановлено, що відповідач є пенсіонером, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України та виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю: стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 25 % всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідач за зустрічним позовом просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Підставою для задоволення зустрічних позовних вимог відповідачем зазначено, що відносно позивача [PERSON] відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 166 КК України, відкрито кримінальне провадження відносно позивача за ст. 382 КК України, позивач не надає відповідачу можливості бачитися з сином на приймати участь у його вихованні, а також відповідач неналежно виконує рекомендації лікарів щодо правильного лікування неповнолітнього сина, чим шкодить його здоров'ю. На підтвердження зустрічних вимог відповідачем надано витяг з кримінального провадження № 12013110040018883 про внесення 29 листопада 2013 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 166 КК України відносно [PERSON] (а.с.22, том 1); постанову слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про залучення [PERSON] до кримінального провадження № 12013110040018883 як законного представника потерпілого [PERSON], [INFO] (а.с.24, том 1); подання про притягнення до [PERSON] до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України (а.с.25-26, том 1); витяг з кримінального провадження № 12016100040015103 про внесення 01 листопада 2016 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 166 КК України відносно [PERSON] (а.с.27, том 1); повідомлення слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016100040015103 (а.с.28, том 1); постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.125, том 2); довідку Спеціальної школи інтернат І-ІІ ступенів № 12 Дарницького району м. Києва про відсутність [PERSON] в школі з 08 по 18 лютого 2016 року (а.с.50, том 1); ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 12013110040018883 (а.с.161, том 1); ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 12013110040018883 від 29 листопада 2013 року (а.с.162, том 1); ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 12013110040018883 від 05 лютого 2016 року (а.с.168, том 1). Позивач заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та на підтвердження своїх заперечень надала: копію постанови слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04 квітня 2014 року про закриття кримінального провадження № 12013110040018883 від 29 листопада 2013 року (а.с.78-79, том 1): копію постанови слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження № 12013110040018883 від 29 листопада 2013 року (а.с.80-83, том 1); копію постанови слідчого Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві від 27 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження № 12013110040018883 від 29 листопада 2013 року (а.с.84-87, том 1); консультативне заключення дитячого психіатра відносно [PERSON], діагноз симптоматична епілепсія у форма частих парціальних приступів. Гранична інтелектуальна недостатність (а.с.46, том 1). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ч. 1 ст. 153 Сімейного кодексу України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч. 2,3 ст. 157 Сімейного кодексу України). За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст. 158 Сімейного кодексу України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України). Згідно п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України). Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі;не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (ч.ч.1,2 ст. 166 Сімейного кодексу України). Зустрічні позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 472/41/3/103 від 18 січня 2018 року про недоцільність позбавлення батьківських прав приймаючи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської в м. Києві держаної адміністрації та недостатності підстав, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації прийшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сини [PERSON], [INFO] (а.с.200-201, том 2). Оскільки судом не встановлено, що позивач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], відсутні. Крім того, відповідач за зустрічним позовом просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з відповідачем [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Підставою для задоволення зустрічних позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з відповідачем зазначено, що він має покращені житлові умови для проживання неповнолітнього сина, а також отримує підвищену пенсію, натомість позивач не працює. На підтвердження зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини відповідачем надано до суду: довідку Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 11 січня 2017 року про реєстрацію місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.168, том 2), інформаційний лист Пенсійного фонду України відповідно до якого [PERSON] до 01 жовтня 2017 року отримував пенсію у розмірі 2589,21 грн., а з 01 жовтня 2017 року розмір пенсії становить у розмірі 5 163,18 грн. (а.с.169, том 2). Судом також встановлено, що 24 січня 2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва визначено місце проживання дитини - сина [PERSON], [INFO], з його матір'ю [PERSON]. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини відмовлено (а.с. 15-17, том 2). 21 червня 2012 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року залишено без змін (а.с.18-19, том 2). Згідно акту обстеження умов проживання позивача, яка проживає за адресою: [ADDRESS], квартира приватизована позивачем, помешкання знаходиться в задовільному стані, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина проживає в кімнаті зі старшим братом, в кімнаті є ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, полички для книг, спортивна стіна, іграшки, книги, особисті речі (а.с.203, том 2). Згідно акту обстеження умов проживання відповідача, який проживає за адресою: [ADDRESS], квартира приватизована відповідачем, помешкання знаходиться в задовільному стані, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина матиме окрему кімнату, в якій є ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, полички для книг, комп'ютер (а.с.202, том 2). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 547/41/3/103 від 22 січня 2018 року вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва визначено місце проживання дитини - сина [PERSON], [INFO], з його матір'ю [PERSON], яке 21 червня 2012 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва залишено без змін, а тому Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації зазначає, що розгляд вказаного питання необхідно вирішувати на розсуд суду (а.с.198-199, том 2). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить висновку про відсудність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської в місті Києві державної адміністрації в частині визначення місця проживання дитини. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved