Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

07.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, посилаючись на те що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі, але відповідач [PERSON] не проживає в будинку з 2014 року, а [PERSON] з 2015 року. Витрат по утриманню вказаного будинку не здійснюють, добровільно знятися з реєстрації не бажають. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період їх не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідачі не з`явилися, повідомлялися вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частини будинку посвідченого 04.01.1997 року приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Вінічук Н.В., зареєстровано в реєстрі за номером 8 та договору дарування частини будинку посвідченого 04.01.1997 року приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Вінічук Н.В., зареєстровано в реєстрі за номером 9. Згідно будинкової книги, в даному будинку зареєстровані з 14 січня 1997 року позивач та відповідачі [PERSON] , [PERSON] Як вбачається з актів опиту свідків від 05.08.2019 року, комісією комітету самоорганізації населення мікрорайону «Казнівка», складено акт опиту свідків [PERSON] , [PERSON] по питанню проживання [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , зі слів яких встановлено, що [PERSON] проживав за вказаною адресою до березня 2015 року, а [PERSON] до жовтня 2014 року. Їх особистих речей у будинку немає. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача, відповідачі по справі, за адресою реєстрації не проживають. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею. Також, факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідачів надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин знайшли своє підтвердження у судовому засіданні є обґрунтованими і підлягають задоволенню. За подання позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 768,40 гривень, солідарно.

Outcome: approved