Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа : [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, визнавши його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. В позові вона зазначила, що житловий будинок [ADDRESS] належить їй на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1998р., посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Журавель Н.М., реєстраційний № 4-2355. З 20.09.1991р. по 16.01.2012р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований та проживав разом з нею та дітьми : сином [PERSON] та дочкою [PERSON] у зазначеному будинку. 16.01.12р. шлюб між нею і відповідачем було розірвано. В серпні 2013р., відповідач забрав свої особисті речі та виїхав на інше постійне місце проживання. З тих пір відповідач не проживає у зазначеному житловому приміщенні без поважних причин, не несе витрат на його утримання, в будинку відсутні будь- які його речи. .Реєстрація відповідача в зазначеному помешканні перешкоджає їй як власнику вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України, тобто у зв'язку з відсутністю колишнього члена сім`ї власника на житловій площі понад одного року без поважних причин та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольни. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Раніше в судових засіданнях відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що будинок [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки за час проживання у шлюбі з [PERSON] за спільні кошти вони добудували кімнати до будинку, зробили переобладнання та капітальний ремонт будинку, побудували підвал, навіс з профнастилу, звели паркан та ворота, підведено газопостачання, також побудували каналізацію та зливну яму, заїзд та бетонне замощення двору. Всі ці зміни потребували великих матеріальних та фізичних затрат. На протязі сумісного життя він працював, кошти витрачались на утримання сім`ї, ремонт та добудови, поліпшення житлових умов для родини. Ними було придбано техніку для будівництва та ремонту, повністю перекрито дах, замінено вікна на метало пластикові, санвузол та кухню оздоблено плиткою, також здійснено капітальний ремонт стін та підлоги. Весь час він вважав, що будинок є їх з дружиною спільною власністю. В 2012р. шлюб між ними було розірвано. Житловий будинок за адресою : [ADDRESS] є його основним місцем проживання, там знаходяться його особисті речі. Повідомив, що ним був поданий позов в Ленінський районний суд м.Запоріжжя до [PERSON] про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя. Відповідачем було заявлено клопотання про зупинення провадження у дані справі до розгляду справи за його позовом до [PERSON] Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, оскільки батько з 2013р. пішов з сім"ї та не проживає у зазначеному будинку. Всі свої речі він вивіз. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, 3=ї особи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1998р., посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Журавель Н.М., реєстраційний № 4-2355. З 20.09.1991р. по 16.01.2012р. сторони перебували у шлюбі. Відповідно до вимог ст. 57 СК України особистою привітною власністю дружини чи чоловіка є майно, набуте в період шлюбу в порядку спадкування. 16.01.2012р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2/814/848/2012 від 16.01.2012р. Разом з позивачем за зазначеною адресою зареєстрований колишній член її родини - [PERSON] До вересня 2013р. відповідач [PERSON] постійно проживав в зазначеному будинку. З матеріалів справи та з пояснень позивача вбачається, що відповідач з серпня 2013р. відповідач не проживає в зазначеному будинку без поважних причин. Забравши свої особисті речі, він пішов мешкати в інше місце, хоча йому ніхто з членів родини не чинив ніяких перешкод в користуванні житлом. З тих пір відповідач ніяких витрат по утриманню житла не несе. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні [PERSON], який пояснив, що його батько [PERSON] з серпня 2013р. не мешкає в зазначеному будинку, він забравши свої речі пішов з будинку та назад не повертався. Відповідач в суді сам зазначав адресу свого проживання [ADDRESS]. Ухвалою суду від 30.03.2015р. провадження по справі було зупинено до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи : реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції, ТОВ ЗМБТІ, Головне управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя. Втім, ухвалою суду від 02.06.2015р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи : реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції, ТОВ ЗМБТІ, Головне управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя було визнано неподаною та повернуто позивачу. Таким чином, відповідач не надав суду доказів, що зазначений спірний будинок є спільним майном подружжя та що йому належить у ньому якась частка. Судом не встановлено та не надано доказів, що відповідач був відсутнім у спірному житловому приміщенні понад рік з поважних причин, чи що йому хто-небудь перешкоджав проживати за зазначеною адресою з колишніх членів родини, створюючи нестерпні умови. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї родини. Відповідач з січня 2012р. не є членом родини позивача. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача в спірному будинку перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном та він вимушений самостійно нести витрати на його утримання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Всі досліджені судом докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинку з серпня 2013р., тобто тривалий час, без поважних причин, у зв'язку з чим втратив право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або його користування. Таким чином, позивачу [PERSON] необхідно усунути перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком з боку колишнього члену сім`ї власника [PERSON], визнавши його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. На підставі викладеного та

Outcome: approved