Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

У червні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У грудні 2019 року позивач [PERSON] подала уточнення до позовної заяви, в якому зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2000 року, під час якого в 2003 році вони придбали за спільні кошти подружжя для сімейного користування житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] . Право власності на цей будинок було оформлено на відповідача. У цьому будинку зареєстроване постійне місце проживання позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Плохута О.В. просила задовольнити позовні вимоги повністю. Щодо судових витрат, то просили стягнути з відповідача половину понесених судових витрат в розмірі 1300,00 грн. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача судових витрат в розмірі 1300,00 грн. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних обставин. 29 липня 2000 року [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) з [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, про що складено відповідно актовий запис №1 та видано свідоцтво про шлюб. 05.06.2019 року [PERSON] подано позов про розірвання шлюбу до Ленінського районного суду м. Полтави. У період перебування у шлюбі в 2003 році [PERSON] та [PERSON] був придбаний за договором купівліпродажу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок оформлений на [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2003 року відповідач купив жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 600,00 кв.м. та складається в цілому з: жилого будинку літ. «А-1», саманного, обкладеного цеглою, загальною жилою площею 24,10 кв.м., сараю «Б», «б», огорожі №1. Відповідно до технічного паспорту на садибний (житловий) будинок [ADDRESS] квартал № [ADDRESS] виготовленого КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 19.08.2003 року власником будинку зазначений відповідач. В експлікації приміщень до плану цього будинку загальна площа приміщень цього будинку становить 42,9 кв.м., у т.ч. житлова площа 24,10 кв.м. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу\~України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частина друга статті 71 Сімейного кодексу України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України). Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя\~«від 21грудня\~2007\~року №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. На підставі викладеного,

Outcome: approved