Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь суму різниці між фактичними витратами на усунення пошкоджень його автомобіля та сумою виплаченою йому страхового відшкодування, в розмірі 6 669,15 грн.; стягнути з відповідача 4 000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. В обгрунтування позову покликається на те, 21.02.2014 року близько 19.10 год. по вул.Стрийській у м. Львові відповідачка керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER] здійснила зіткнення з автомобілем марки «Toyota Rav 4» д.н.з [NUMBER], під його керуванням, в результаті чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Оскільки 21.02.2014 року ДАІ м. Львова тимчасово припинило свою роботу, внаслідок нападу невідомих осіб та враховуючи визнання відповідачкою вини, було складено європротокол у відповідності до п.33.2. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в подальшому матеріали оформленого ДТП були передані ПАТ «Просто - Страхування» для оформлення страхового випадку та здійснення страхової виплати на його користь як потерпілого. У зв'язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою поніс матеріальні витрати, що полягали у оплаті відновлювального ремонту його автомобіля - 15 250,45 грн., виготовлення дублікату заднього номерного знаку -200 грн. У березні 2014 року ПрАТ «Просто-Страхування» виплатило йому 8 781,30 грн. в якості страхового відшкодування. Таким чином, різниця між фактичними витратами на усунення пошкоджень його автомобіля та сумою виплаченого страхового відшкодування становить 6 669,15 грн., повинна бути відшкодована відповідачкою. Також просить стягнути понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн. Крім того, вважає, що внаслідок протиправних дій відповідачки зазнав і моральної шкоди, що виразилась у душевних хвилюваннях, пов'язаних із пошкодженням автомобіля, грошове відшкодування за яку становить 4 000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просить позов задоволити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що є неналежним відповідачем, оскільки на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність була застрахована. За заявою позивача страховою компанію було виплачено страхове відшкодування, яке не перевищувало страхового ліміту, відтак, підстави для її відповідальності відсутні. Вважає, що не спричинила позивачу моральної шкоди, оскільки вчинила всі необхідні дії для отримання ним страхового відшкодування. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи ПрАТ «Просто-Стахування» в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.2014р. о 19.10 год. по вул.Стрийській, 338 у м.Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілями марки «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідачки та «Toyota Rav 4» д.н.з [NUMBER], яким керував позивач, в результаті якої зазначені транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідачки, яка в порушення пунктів 13.1 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем не врахувала дорожньої обстановки та її змін, не дотрималась безпечної дистанції, спричинивши виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участі вищезазначених транспортних засобів. Вказані обставини підтверджується копією повідомлення про дорожньо - траспортну пригоду, а також визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визнано в судовому засіданні представником позивача та відповідачкою, на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідачки була застрахована ПрАТ «Просто-страхування», у зв»язку із чим позивачу здійснено виплату страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21.02.2014р. в сумі 8 781 грн. 30 коп., визначеній згідно звіту спеціаліста-автотоварознавця. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, ст.32 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено випадки коли страховик не відшкодовує шкоди, до таких віднесено: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; 32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що обов»язок щодо відшкодування шкоди може бути покладений на особу, яка застрахувала відповідальність лише у випадку коли розмір заподіяної шкоди перевищує страховий ліміт або за наявності обставин визначених ст.32 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в інших випадках шкоду відшкодовує страховик . Враховуючи те, що розмір матеріальної шкоди зазначений у позові не перевищує страхового ліміту, будь-яка із обставин, передбачених ст.32 згаданого Закону відсутня, франшиза договором страхування не передбачена, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності на відповідачку. Спір фактично виник з приводу розміру виплаченого позивачу третьою особою ПрАТ «Просто-страхування» страхового відшкодування та відповідно повинен вирішуватись між сторонами цих правовідносин, а тому суд вважає, що відповідачка [PERSON] є неналежним відповідачем . Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Згідно зазначеного принципу диспозитивності та вимог ст.33 ЦПК України право визначати відповідача (тобто особи, яка відповідатиме за позовом) належить виключно позивачеві. З огляду на те, що судом не встановлено факту порушення, невизнання чи оспорювання відповідачкою прав позивача, суд вважає, що остання не є належним відповідачем, оскільки фактично спір виник з приводу розміру виплаченого страхового відшкодування. Клопотання про залучення належного відповідача чи співвідповідача позивач (якому в силу ст.33 ЦПК України виключно належить право заявляти таке клопотання) не ініціював, представник позивача категорично заперечив проти залучення ПрАТ «Просто-страхування» в якості співвідповідача, відтак, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягає до задоволення. Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте позивачем, всупереч вказаних вимог, не подано суду жодних доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди, а тому в задоволенні вимоги про відшкодування такої слід відмовити. На підставі ст.16, 1167, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст.22, 32 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: dismissed