Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що 13.02.2009 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. У шлюбі у них народився син : [PERSON], [INFO]. 02.11.2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Причиною звернення до суду послужило те, що син проживає разом з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не дає, вихованням не займається впродовж трьох років, не піклується про здоров»я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, дитина обділена батьківською турботою і увагою, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно висновку служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] Просить постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та збільшити розмір аліментів і стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в розмірі по 500 грн. щомісячно. Допитаний згідно окремого доручення відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що позивач перешкоджає в спілкуванні з дитиною, не допускає його до участі в її вихованні, щодо збільшення розміру аліментів заперечує, оскільки має заборгованість та ніде не працює. Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації не заперечила проти задоволення даного позову, вважаючи, що позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, висновок представника органу опіки та піклування - служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки або один з них можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено ст. 150 СК України. Відповідно до положень вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Судом встановлено, що сторони по справі 13.02.2009 року зареєстрували шлюб. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. 02.11.2010 року шлюб розірвано. Дитина [PERSON] проживає разом з позивачем, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не дає, не сплачує аліменти, його вихованням не займається впродовж трьох років, не піклується про здоров»я, фізичний, духовний та моральний розвиток, дитина обділена батьківською турботою і увагою. Вказані обставини ствердив допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON], який пояснив, що він є братом позивачки. [PERSON] зловживав спиртними напоями, додому не приходив, про дитину не дбав. З жовтня 2009 року разом не проживають, він не навідує сина та не забезпечує його. Аналогічні пояснення дали свідки [PERSON] та [PERSON] 29.09.2015 року комісією з питань захисту прав дитини Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області винесено висновок за №04-36/20 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вказані обставини в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, на переконання суду позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини є насамперед способом захисту прав та інтересів останньої, так як відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню сина. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Також відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів в сумі 350 грн. є недостатнім для задоволення потреб неповнолітньої дитини, оскільки з 2009 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги. Таким чином, сума аліментів, стягнутих попереднім рішенням суду, є недостатньою для утримання дитини. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища дитини та платника аліментів, що він є фізично здоровою людиною, може працювати та в змозі утримувати сина в розмірі достатньому для його нормального фізичного та духовного розвитку, суд вважає, що він має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в дохід держави. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180, 181, 184 СК України,

Outcome: approved