Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

17 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки [PERSON] , із вимогою про розірвання шлюбу (а. с. 2-8). В обґрунтування позову вказав на те, що 24 квітня 2015 року сторони уклали шлюб, однак спільне життя з відповідачкою не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. Вказав, що не може змиритися з позицією відповідачки щодо виховання дітей, оскільки остання не приділяє їм належної уваги, вживає алкогольні напої, ночує у інших чоловіків. Тому просив суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати, час на примирення не надавати, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Також зазначив, що з лютого 2021 року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, тому між ними припинено шлюбні відносини, спільне господарство з відповідачкою не ведуть, жодні сімейні та подружні відносини між ними відсутні, тобто шлюбно-сімейні відносини між ними мають лише формальний характер. Спір щодо поділу майна, місця проживання та утримання дітей має намір вирішувати у судовому порядку. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Просив суд стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 2648 гривень та сплату судового збору у сумі 908 гривень. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 25). 13 липня 2021 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 23 червня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 27-28). Ухвалою суду від 27 липня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 15 годину 50 хвилин 10 серпня 2021 року (а. с. 33). Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав позов задовольнити (а. с. 47). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, прохає суд залишити їй шлюбне прізвище (а. с. 48). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , уродженим у с. Нікішеному Шахтарського району Донецької області, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у м. Дніпропетровську, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 квітня 2015 року (а. с. 28). Прізвище відповідачки після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 жовтня 2015 року (а. с. 18); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2015 року (а. с. 16), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 липня 2018 року (а. с. 17). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час перебування справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка виявила бажання не змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у даній справі на підставі договору про надання юридичних послуг № К-672 від 08 червня 2021 року (а. с. 23 та на звороті) надавало ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню» (ЄДРПОУ 43846205), в особі касира-адміністратора Зінченко Тетяни Юріївни, що діє на підставі довіреності № ЮУ-004 від 03 червня 2021 року. Однак вказана довіреність до договору про надання юридичних послуг позивачем не додана. Крім того, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що за ЄДРПОУ 43846205 в реєстрі зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальність «Інформ-Бюро «Долина» (ТОВ «ІБ «Долина»), а не ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню». Інформація щодо ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутня. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що надані копії квитанцій про сплату юридичних послуг від 08 червня 2021 року на суму 1000 гривень, 09 червня 2021 року на суму 4660 гривень та 14 червня 2021 року на суму 5660 гривень, видані ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню» без зазначення відомостей ким вони сплачені та за яким договором, а тому суд не приймає їх до уваги та вважає неналежними та недопустимими доказами у справі. Також, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано акт про надання юридичних послуг від 14 червня 2021 року до договору № К-672 від 08 червня 2021 року (а. с. 22 та на звороті), відповідно до якого ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню», в особі касира-адміністратора Зінченко Тетяни Юріївни, що діє на підставі довіреності № ЮУ-004 від 03 червня 2021 року, надано наступні послуги: правовий аналіз, заснований на матеріалах справи про визначення місця проживання дітей - 2 години вартістю 849 гривень, складання позовної заяви про визначення місця проживання дітей - 2 години вартістю 1500 гривень; складання клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності позивача - 1 година 375 гривень; правовий аналіз, заснований на матеріалах справи про розірвання шлюбу - 2 години вартістю 849 гривень; складання позовної заяви про розірвання шлюбу - 3 години вартістю 1424 гривні; складання клопотання про ненадання строку для примирення - 1 година вартістю 375 гривень; правовий аналіз, заснований на матеріалах справи про поділ спільного майна подружжя - 3 години вартістю 849 гривень; складання позовної заяви про поділ спільного майна подружжя - 3 години вартістю 2000 гривні; складання клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності позивача - 1 година вартістю 375 гривень; правовий аналіз, заснований на матеріалах справи про стягнення аліментів - 2 години вартістю 1500 гривень; складання клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності позивача - 1 година 375 гривень. Тобто, разом на надання юридичних послуг замовнику виконавцем витрачено 23 годин на загальну суму 11320 гривень. Однак із вказаного акту не зрозуміло, по яким саме справам складалися «клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності позивача». Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та її значення для сторін, співмірності та пропорційності заявлених позивачем вимог щодо предмета спору, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем документально не доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд вважає, що підстави для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні, через що вказана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки понесені позивачем судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial