Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

13.09.2016 року [PERSON], треті особи на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON] с/ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії сільської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним рішення сесії [PERSON] сільської ради від 30.12. 2001 року № 4 «Про передачу земель у приватну власність» в частині передачі земельної ділянки площею 0,1575 га ріллі, урочище Соснове с Пасічна у постійне користування [PERSON]. Усунути перешкоди в в користуванні земельною ділянкою площею 0,125 га ріллі в урочищі Соснове с. Пасічна шляхом зобов'язання [PERSON] не здійснювати на даній земельній ділянці будь-яких робіт. Треті особи- Саміляк С.М., [PERSON] в судовому засіданні також підтримали вимоги [PERSON] та просили суд задоволити його позов з підстав, викладених в позовній заяві. Аналогічну позицію підтримав і представник позивача - [PERSON] та третіх осіб - [PERSON], [PERSON]- [PERSON] Представники відповідача [PERSON] с/ради - [PERSON] в судовому засіданні вимоги [PERSON] визнав і суду пояснив, що коли приймалося [PERSON] с/радою рішення від 30.12.2001 року, площа земельної ділянки зменшилась на 0,03 га. Крім того, покійний [PERSON] був батьком чотирьох дітей, в тому числі позивача, тому, на його думку, зобовязаний був залишити їм якісь засоби для існування ( в даному випадку спірну земельну ділянку). Однак, в наступних судових засіданнях, представник с/ради -[PERSON] зазначила, що у прийнятті рішення [PERSON] с/рада покладається на розсуд суду. Відповідач -[PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача [PERSON] не визнав та подав заперечення на позов у якому вказав, що жодного документу у позивача на спірну ділянку немає, тому право , яке він просить захистити в судовому порядку у нього не виникло. Єдиним законним користувачем земельної ділянки в урочищі «Соснове», що в с.Пасічна є він і рішення від 30.12.2001 року за №4, яким це право закріплене є цілком законним. Тому вимоги позивача та третіх осіб вважає не тільки безпідставними, а й протиправними. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача та третіх осіб, їхнього представника - [PERSON], представників відповідача - [PERSON] с/ради, відповідача -[PERSON], його представника - [PERSON], дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] та третя особа- Обідняк ([PERSON]) У.М.є дітьми [PERSON], який помер 19.02.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про його смерть, копія якого долучена до матеріалів справи, від шлюбу з [PERSON] Відповідач -[PERSON] являється рідним братом покійного [PERSON], колишньою дружиною якого є третя особа- Саміляк [PERSON]. Як вбачається з пояснень учасників процесу шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний більше 20-ти років тому. З часу розірвання шлюбу дружина брата відповідача - [PERSON] припинила спілкування з ним, тому після розірвання шлюбу [PERSON] проживав окремо від неї та дітей, в будинку, який він побудував у с. Пасічна, по вул. Довбуша, біля будинку сестри- Вінтоняк М.І. Зясовано також, що батькові покійного [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1575 га ріллі в урочищі «Соснове» в с.Пасічна, Надвірнянського району на праві постійного користування згідно з записами в погосподарських книгах. В процесі розгляду справи судом було також перевірено, що 29.05.1998 року третій особі- Саміляк С.М. на підставі рішення 11 сесії [PERSON] с/ради народних депутатів від 06.05.1998 року було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1525 га, яка розташована в ур. «Соснове» с.Пасічна. Разом з тим, як вбачається з рішення Надвірнянського районного суду від 14.12.1998 року [PERSON] та його син [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] с/ради, [PERSON] про визнання вказаного вище рішення 11 сесії [PERSON] с/ради народних депутатів від 06.05.1998 року та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1525 га, яка розташована в ур. «Соснове» с.Пасічна- незаконними. Даним рішенням Надвірнянського р-нного суду від 14.12.1998 року вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі, а в задоволенні вимог [PERSON] було відмовлено. У вказаному рішенні судом констатовано: Спірна земельна ділянка знаходиться в урочищі «Соснове» с.Пасічна та межує з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Фактична площа цієї ділянки, згідно обміру становить 0,1525 га. Суд прийшов також до висновку, що єдиним законним землекористувачем цієї ділянки до 06.05.1998 року, тобто дня прийняття сесією рішення про надання її у власність [PERSON] був [PERSON] Цей висновок, зазначається в судовому рішенні, грунтується на оцінці в сукупності доказів: А саме: довідка № 1143 від 15.05.1998 року свідчить про те, що за господарством [PERSON] обліковано 0,75 га землі. Даний факт був підтверджений і при огляді судом погосподарських книг за 1990-1998 роки. Жодних записів про зміну цих площ в книгах немає, що вказує на те, що з господарства [PERSON] земельної ділянки за цей період не вилучалося. За ці земельні ділянки [PERSON] сплачував земельний податок, що, як вказано в рішенні, підтверджено квитанціями за 1977, 1985, 1990,1991 роки. Судом в процесі розгляду справи, також було встановлено, що крім запису в погосподарських книгах у [PERSON] відсутні передбачені чинним земельним кодексом України правовстановлюючі документи на землю. Однак як випливає з змісту п.5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XIІ з подальшими змінами « Про порядок введення в дію Земельного кодесу України» громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу", зберігають свої права на користування до офоромлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Про те, що спірна земельна ділянка входить в обліковану за [PERSON]І . площу 0,75 га і знаходиться саме в урочищі «Соснове» свідчить також рішення [PERSON] сільської Ради народних депутатів № 23 від 25.07.1990 року, яким було вирішено виділити земельну ділянку площею 0,08 га гр.[PERSON] для будівництва житлового будинку в с.Пасічна по вулиці Леніна по сусідству з гр.[PERSON] за рахунок земельної ділянки його батька [PERSON], без компенсації. Як було також встановлено в суді, урочище «Соснове» знаходиться по вул.Леніна в с.Пасічна. Крім цього як видно із матеріалів справи [PERSON] крім спірної земельної ділянки більше ніде не межує з гр.[PERSON] Це ствердили позивачі та свідок [PERSON], а тому в суду не виникають сумніви, що земельна ділянка числилася за [PERSON] Також судом встановлено, що про те, що спірна земельна ділянка була виділена [PERSON] із земель [PERSON] для будівництва житлового будинку свідчить план на забудову земельної ділянки, з якого видно та встановлено розміщення земельної ділянки і розташування з конкретними межівниками. Однак рішення від 25.07.1990 року виконано не було, і як видно із пояснень [PERSON], житловий будинок на виділеній ділянці він не побудував, а батько надав для цієї мети частину своєї іншої ділянки, що межує з Ломпасом. Цей факт, зазначено в рішенні, підтвердила в суді і свідок [PERSON] та позивач [PERSON]. Таким чином суд зробив висновок, що [PERSON] і надалі залишився користувачем спірної земельної длянки ( записи про зміну площі землі за 1990-1998 роки. В суді, крім того, було встановлено, шо спірну земельну ділянку крім [PERSON] обробляли [PERSON] та [PERSON], однак останні допомагали батьку з їх згоди, за ними земельна ділянка не закріплювалася і не надавалася, а тому вони не набули права законного землекористування цією ділянкою. Підсумовуючи, суд констатує, що згідно рішення від 06.05.1998 року спірну земельну ділянку передано у власність [PERSON] Однак, зазначене рішення суд визнає незаконним, так як при його прийнятті грубо порушено земельне законодавство.Зокрема не було враховано те, що законним користувачем на час винесення рішення був [PERSON] Не вирішувалося питання про вилучення земельної ділянки у користувача та не дотримано порядку згідно ст.31 ЗК України. Згідно ст.19 ЗК України надання у користування земельної ділянки, перебуває у користуванні, іншому громадянину проводиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31, 32 цього Кодексу. Цього дотримано не було, чим порушено права [PERSON] Враховуючи наведене суд вважає незаконним і Акт приватної власності землю, який видано на підставі оспорюваного рішення. На незаконність Акту вказує і та обставина, що згідно рішення [PERSON] надано 0,1220 га, а в Акті зазначено вже 0,1525 га і жодних додатков рішень про збільшення площі не приймалося. З огляду на зазначене як рішення від 06.05.1998 року так і Акт на право приватної власності підлягають скасуванню як незаконні. Також розглянувши вимоги [PERSON], суд прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка йому не належить, за ним не облікована, а тому він не має права на судовий захист і права вимоги. В звзку з цим, йдеться в рішенні від 14.12.1998 року, в позові йому слід відмовити. Дане рішення набрало законної сили 25.12.1998 року, а його копія долучена до матеріалів даної справи (№348/1629/16-ц). В рішенні, крім того, зазначалось, що при розгляді даної справи був присутній представник [PERSON] - третьої особи на стороні позивача по даній справі. Частиною 3 ст. 61. ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Як вбачається з пояснень відповідача [PERSON] та письмових матеріалів справи, 17.04.1999 року його батько - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть І-НМ № 010276, копія якого долучена до матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі. Рішенням [PERSON] с/ради народних депутатів від 30.12.2001 року за №4 вирішено передати [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в ур. « Соснове» загальною площею 0,1575 га. Згідно ст. 158 ЗК України - земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. В судовому засіданні також доведено, що відповідач [PERSON] та члени його сімї весь час обробляють спірну земельну ділянку. Крім цього, [PERSON] сплачує податок за її користування, що підтверджується квитанціями, копії яких долучені до матеріалів справи. Після смерті брата, [PERSON], а саме, в травні 2015 р. його колишня дружина, [PERSON] та син- Саміляк А.М., самовільно, без дозволу [PERSON], захопили земельну ділянку, якою він користується, переорали посаджену ним картоплю. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] Судом також перевірено, що з приводу захоплення земельної ділянки відповідач 15.05.2015 р. звертався до Надвірнянського РВ УМВС ( тепер Надвірнянський ВП). Листом Надвірнянського РВ УМВС від 12.06.2015 р № 5298 р. йому було рекомендовано звернутись до суду, а у квітні 2016 р. до голови [PERSON] сільської ради із заявою. Копії даних звернень зберігаються в матеріалах справи. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Разом з тим, суд вважає, що [PERSON] с/рада, приймаючи 30.12.2001 року рішення за №4, яким вирішено передати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в ур. « Соснове» загальною площею 0,1575 га відповідачу [PERSON], жодним чином не порушила право та інтереси позивача- Саміляка А.М. Суд не бере до уваги, надану позивачем, як доказ, довідку [PERSON] с/ради від 20.02.2015 року за №625 про те, що позивач [PERSON] на день смерті [PERSON] проживав разом з ним та вів спільне господарство, оскільки, як пояснив в судовому засіданні представник [PERSON] с/ради, дана довідка надавалась в Управління Пенсійного Фонду виключно з метою отримання позивачем -[PERSON] коштів на поховання [PERSON], його батька, а не підтверджувала факт спільного проживання та ведення спільного господарства. Також суд критично оцінює показання, допитаних в судовому засіданні в якості свідків- Павлюк А.П., [PERSON], про те, що спірну земельну ділянку дали [PERSON] його батьки і вона належала йому, а після його смерті земельна ділянка в ур. «Соснове» належить його дружині -[PERSON] та сину [PERSON]. Такі твердження жодними доказами, як того вимагає ЦПК України, окрім слів не підтверджені, а тому є голослівними. Наведені обставини не спростовані в судовому засіданні позивачем та представниками [PERSON] сільської ради. Згідно до ч.5 ст.158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оцінюючи в судовому засіданні здобуті докази в їх сукупності, суд вважає, що інтереси позивача [PERSON] рішенням [PERSON] с/ради народних депутатів від 30.12.2001 року за №4 про передачу відповідачу [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в ур. « Соснове» загальною площею 0,1575 га. не порушені, тому він не має права на судовий захист і права вимоги. Що стосується вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,125 га ріллі в ур. "Соснове" с. Пасічна шляхом зобовязання [PERSON] не здійснювати на даній земельній ділянці будь-яких робіт суд приходить до наступних висновків: Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. П.2 ст.386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дії, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Однак, беручи до уваги ту обставину, що у позивача [PERSON] відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку, його право вимоги, в даному випадку, є також безпідставним і до задоволення не підлягає. Його поясненяння про те, що він має право користуватися спірною земельною ділянкою нічим обєктивно, як того вимагає ЦПК України, не підтверджені. Вони повністю спростовуються поясненнями відповідача, його представника та письмовими матеріалами справи. Враховуючи наведене позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст. 152, 158, ЗК України, ст.59 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.16, 386 ч.2 ЦК України,

Outcome: dismissed