Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 07.02.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 3200 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердила свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань по укладеному кредитному договору станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 22497, 91 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Одночасно просив стягнути понесені судові витрати. Представник позивача клопотав \~про розгляд справи у його відсутності, в наданому клопотанні зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про отримання судового виклику, про причини неявку не повідомила, будь-яких клопотань або заперечень з приводу пред"явлених вимог суду не подала. За таких обставин у суда є всі можливості для розгляду справи в порядку заочного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що на підставі заяви відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 07.02.2007 року остання стала клієнтом ПАТ комерційний банк "ПриватБанк". Відповідачу було відкрито рахунок на який надано кредит в сумі 3200 гривень. Базова процентна ставка за даним кредитом становить 22,80 % на місяць із розрахунку 360 днів, строк дії лимиту відповідає строку дії картки. Сторони обумовили здійснення погашення кредиту по кредитному договору щомісячними платежами в розмірі 7,5 % від суми заборгованості, але не менше 50 гривень. Зі змісту п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг слідує, що при порушенні позичальником строків платежу з будь-якого із зобовязань передбачених даним договором більше ніж на 30 діб позичальник зобовязаний уплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову, з урахуванням нарахованих прострочених процентів та комісій. Оскільки в порушення взятих на себе зобовязань відповідач не вживала заходів щодо повернення кредитних коштів, тому станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 22497, 91 гривень, з яких: 2692, 28 гривень заборгованість за кредитом; 14179, 99 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4078, 12 гривень заборгованість по пені та комісії; 1547, 52 гривень штрафи (500 гривень штраф фіксована частина \~та 1047 гривень\~штраф процентна складова). Правильність нарахувань відповідачем розміру заборгованості на час розгляду справи не оспорена та не спростована. Клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин сторонами не подано. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов'язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ст.510 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.ст.610, 611ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048, ч.2 ст.1050 ЦК України. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2\~ст.549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання. Статтею 257 ЦК України передбачено строк загальної позовної давності - три роки. При цьому п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наявного в справі розрахунку слідує, що пеня нарахована позивачем з 29.06.2007 року по 31.08.2016 року. Позовна заява надійшла до суду 19.09.2016 року. Отже, відповідач має нести відповідальність по сплаті пені в межах річного строку позовної давності, а саме з вересня 2015 року по 31.08.2016 року в сумі 600 гривень. Також, виходячи зі змісту ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15. Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені та штрафу передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення. Таким чином позов в частині стягнення з відповідача 1547, 52 гривень штрафу не підлягає задоволенню. З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 09.12.2016 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378 гривень, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial