Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії Товариство з обмеженою відповідальністю " СЕГУРА-КАПІТАЛ", в особі представника позивача - адвоката Кісілевич Олега Михайловича звернулися до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки,посилаючись на наступне. 21.11.2007 року між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) (надалі - «Позичальник») та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанком» (надалі - «Банк») був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11255033000 . Сторони погодили, що Банк надає кредит Позичальнику шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] у Банку, МФО Банку 351005. Відповідно до заяви на видачу готівки № 18 від 21.11.2007 року, яка була підписана та надана Позичальником, останній просив Банк видати з поточного рахунку фізичної особи № [NUMBER] Кредит у загальному розмірі 173 000 грн. (сто сімдесят три тисячі гривень 00 копійок). Банк на підставі заяви про видачу готівки виконав зобов`язання, передбачені Кредитним договором та надав відповідачу Кредит в загальному розмірі 173 000 грн. (сто сімдесят три тисячі гривень 00 копійок) із встановленням плати за користування кредитними коштами протягом перших тридцяти календарних днів у розмірі 15, 0% річних. У зв`язкуіз викладеним,позивач просить у рахунок погашення заборгованості Відповідача [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на користь Позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал», код ЄДРПОУ 41617928 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №11255033000 від 21.11.2007 року у розмірі 126 528, 53 гривень ( сто двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять вісім гривен 53 копійки) звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 21.11. 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О., зареєстровано реєстрі №3986, а саме нерухоме майно нежитлова будівля (овочесховище), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О. 29.06.2005 року, за реєстром № 1564 та земельна ділянка, на якій знаходиться визначене нерухоме майно, що належить Відповідачу на праві власності власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №036885, що виданий Хорольською міською радою 19.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.06.2005 року шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з визначенням ціни продажу у процесі виконавчого провадження. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму судового збору у розмірі 2102,00 гривень (дві тисячі сто дві гривні) судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень) гривень. 1.2. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин. 21.11.2007 року між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) («Позичальник») та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанком» («Банк») був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11255033000 (- Кредитний договір). У відповідності до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в національній валюті в сумі 173 000 грн. (сто сімдесят три тисячі гривень 00 копійок), а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору цільове призначення кредиту - кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання нерухомості. Сторони погодили, що Банк надає кредит Позичальнику шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] у Банку, МФО Банку 351005. Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, сума яких не може перевищувати розмір суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору, для чого надає Банку письмову заяву, у якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява Позичальника, укладена та надана згідно умов Договору є підставою для видачі траншу Позичальнику. Сторони домовилися, що кредит буде наданий у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Кредитного договору. Відповідно до заяви на видачу готівки № 18 від 21.11.2007 року, яка була підписана та надана Позичальником, останній просить Банк видати з поточного рахунку фізичної особи № [NUMBER] Кредит у загальному розмірі 173 000 грн. (сто сімдесят три тисячі гривень 00 копійок). Банк на підставі заяви про видачу готівки виконав зобов`язання, передбачені Кредитним договором та надав Кредит в загальному розмірі 173 000 грн. (сто сімдесят три тисячі гривень 00 копійок) із встановленням плати за користування кредитними коштами протягом перших тридцяти календарних днів у розмірі 15, 0% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування, відповідно до умов Договору застосовується розмір процентної ставки діючий у попередньому місяці (п.1.3.1. Кредитного договору). Згідно з п. 1.2.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі, термінах та розмірах, що встановлені графіком погашення заборгованості, але в будь-якому разі не пізніше 21 листопада 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. Повернення суми нарахованих процентів згідно п.1.3.4. Кредитного договору відбувається не пізніше дати повного повернення кредиту. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк»( правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Дельта Банк») було укладено договір (відступлення) купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого відбулась заміна кредитора в зобов"язанні, зокрема за Договором про надання споживчого кредиту № 11255033000 від 21.11.2007 року. Відповідно до протоколу про проведення електронного аукціону №UA-EA-2019-11-18-0000-42-a, що відбувся 09.12.2019 року ТОВ «Сегура-Капітал» стало переможцем в аукціоні за лотом GL3N013855 і отримало право вимоги за кредитним договором №11255033000 від 21.11.2007 року. 09.01.2020 року АТ «Дельта Банк» відступило свої права вимоги за Кредитним договором № 11255033000 від 21.11.2007 року ТОВ «Сегура-Капітал» згідно умов Договору купівлі-продажу права вимоги №2126/К. 13.01.2020 року ТОВ «Сегура-Капітал» (надалі-Позивач) на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», була пред`явлена Відповідачу вимога про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та про попередження звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання. Станом на 13.01.2020 року заборгованість становила 126 528. 53 грн ( сто двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять вісім гривен 53 копійки). За таких умов Позивач пред`явив вимогу про повернення у 30-денний термін усієї суми заборгованості за Кредитним договором, що станом на 13.01.2020 року становила 126 528. 53 грн (сто двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять вісім гривен 53 копійки). Однак станом на дату подання позовної заяви вимога Відповідачем виконана не була. Заборгованість за Кредитним договором становить 126 528. 53 грн ( сто двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять вісім гривен 53 копійки) і за пенею -та складається з: - прострочена заборгованість за кредитом - 95 428, 42 грн; - заборгованість за відсотками - 0,03 грн; - заборгованість за пенею - 15 623, 00 грн; -штраф за порушення умов договору - 15 477, 08 грн; У забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11255033000 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанком» та Відповідачем 21.11.2007 року було укладено Договір іпотеки , посвідчений приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О., зареєстровано в реєстрі №3986 . Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки від 21.11.2007 року предметом іпотеки є нерухоме майно нежитлова будівля (овочесховище), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О. 29.06.2005 року, за реєстром № 1564 та зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» 30.06.2005 року в реєстрову книгу №2 за реєстровим № 140 та зареєстровано в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером № 2383247 та записано в реєстраційну книгу №140. Також внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером № 679740. Загальна площа предмету іпотеки складає 784,1 кв.м. Разом із нежитловою будівлею (овочесховищем) в іпотеку передана земельна ділянка, на якій знаходиться визначене нерухоме майно. Земельна ділянка, що є виділеною в натурі, межі якої визначено на місцевості знаходиться за адресою: [ADDRESS] на належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №036885, що виданий Хорольською міською радою 19.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.06.2005 року і який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 2005 року за номером 010656300307. Цільове призначення земельної ділянки - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. Площа земельної ділянки 0,1399 га, кадастровий номер 5324 8101005 00040302. 21.11.2007 року приватним нотаріусом Хорольського нотаріального округу Рибкою К.О. на підставі ст. 78 Закону України «Про нотаріат» з посвідченням договору іпотеки була накладена заборона на відчуження предмета іпотеки до припинення дії договору іпотеки. Згідно з п. 3.5.1. Кредитного договору № 11255033000 Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, сплатити плату за кредит та інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах передбачених Договором. Кредит вважається повернутим у момент зарахування повної грошової суми на зазначений в рахунок Банку. Відповідачем не погашено належні до сплати суми Кредиту та не сплачено відсотки, нарахування яких передбачено умовами Кредитного договору, що підтвержується розрахунком заборгованості та є неналежним виконанням зобов`язання за укладеним Договором. У відповідності з п. 2.1. Кредитного договору № 11255033000, виконання зобов`язання за Кредитним договором забезпечується наступним чином, а саме: застави нежитлової будівлі (овочесховища), а саме овочесховище загальною площею 784,1 кв. м., що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2005 року та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, умови такого договору забезпечення повинні передбачати забезпечити виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором. 13.01.2020 року ТОВ «Сегура-Капітал» (надалі-Позивач) на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», була пред`явлена Відповідачу вимога про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та про попередження звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання. 3. Релевантні джерела права 3.1. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 3.2 Так, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст. 572 ЦК України). Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. 3.3. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до статті 34 вищевказаного Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.39 Закону України«Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна,за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (уразі необхідності);спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. 3.4. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 дійшла висновку, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. У постанові Верховного Судувід 20березня 2019року посправі №404/2610/16-цвказано,що купівляіпотечного майназа кредитнікошти неє обов`язковоюумовою длязвернення нанього стягненняу передбаченомуіпотечним договоромі ЗакономУкраїни «Проіпотеку» порядку. Також законодавство не передбачає такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може враховуватися лише у разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків. Якщо боржник судове рішення про стягнення з нього заборгованості не виконує і заборгованість не сплачує, то немає підстав для висновку про те, що іпотекодержателю не завдано збитків. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного або іпотечного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. В даному випадку у спірних правовідносинах наявне рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] . На підставі договору іпотеки, укладеного між сторонами, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №11255033000 від 21.11.2007 року. Отже, є обґрунтованими вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 4.2. Суд враховує, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»). Звертаючись із цим позовом, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» просило звернути стягнення на іпотечне майно у рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 126 528. 53 грн грн., яка складається з наступного: - прострочена заборгованість за кредитом - 95 428, 42 грн;- заборгованість за відсотками - 0,03 грн;- заборгованість за пенею - 15 623, 00 грн;-штраф за порушення умов договору - 15 477, 08 грн. 5. Розподіл судових витрат. Частиною 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду щодо необхідності стягнення судових витрат в розмірі, пропорційно до задоволеної суми позовних вимог також відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, що містяться в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. Відповідно до п.п. 1,3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч.ч. 6,7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем до позовної заяви було додано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат з якого вбачається, що орієнтовна сума витрат позивача на правову допомогу становить 15 000 грн. Таким чином, сума 15000 грн. не є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, враховуючи фактичний час участі представника позивача адвоката Кісілевича О.М. А тому суд вважає заявлені вимоги представника позивача щодо стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги не підтвердженими, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню. 5.2. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням 5422574167 від 03.11.2020 року про сплату судового збору в сумі 2102,00 грн. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат щодо сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. та витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000, 00 грн.

Outcome: partial