Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

26.03.2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» /далі КЗРК/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з «КЗРК» 320 000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування вказує, що працюючи протягом 22 років 2 міс. на шахті «Гвардіцська» ВО «Кривбасруда», яке в подальшому було перейменовано на ВАТ «Кривбасзалізрудком» та ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»: підземним слюсарем черговим та по ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах 4 розряду, підземним крепільником, згідно професійних обовязків виконував роботи які характеризувалися важкою фізичною працею . За час роботи на «КЗРК», ним отримано хронічне професійне захворювання радикулопатія шийна і попереково-крижова,з вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні ретроспондилолістез, стійким больовим і мязовотонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двост.плечолопаткового пері артрозу ПФС другого ст. деф.артрозу ліктьових та колінних суглобів. Згідно висновку МСЕК від 25.04.2007 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50 % та третя група інвалідності. Вважає, що за період його роботи на «КЗРК», він пропрацював 22 роки 2 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність. Виходячи з характеру захворювання, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він відчуває біль у шийному та поперековому відділах хребта з віддачею в ліву ногу та плечовий пояс, відчуває оніміння ніг, часті судоми, головний біль та в області серця, підвищення артеріального тиску. Через постійний біль не може спокійно відпочивати. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Будь-які фізичні навантаження викликають біль та втому, просить стягнути з «КЗРК»- 320 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позові, на задоволенні позову наполягає. Представник «КЗРК» за довіреністю [PERSON] позов не визнала, надала письмові заперечення, які в судовому засіданні підтримала. Вказує, що позивач працював не лише на ПАТ «КЗРК» а і на інших підприємствах, де також виконував важку роботу, тому ПАТ «КЗРК» не може відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншим підприємством. Висновок в акті розслідування професійного захворювання щодо наявності вини підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання зроблений з перевищенням повноважень, а тому не може бути належним доказом наявності порушень з боку відповідача законодавства про охорону праці. Позивачу висновком МСЕК від 25.04.2007 року було встановлено 50 % втрати професійної працездатності, тому вважає, що відповідальність за заподіяну шкоду слід покласти на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Крім того, позивач при прийнятті на роботу був ознайомлений з наявністю шкідливих умов праці на робочому місці, але позивач свідомо погодився на виконання вказаних робіт, тому вважає, що вина підприємства в завданні моральної шкоди не доведена. Також позивачем не надано доказів стосовно факту спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, тому просить в позові відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.16-18, що позивачу [PERSON] 10.04.2007 р. встановлені хронічні професійні захворювання радикулопатія шийна і попереково-крижова,з вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні ретроспондилолістез, стійким больовим і мязовотонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двост.плечолопаткового пері артрозу ПФС другого ст. деф.артрозу ліктьових та колінних суглобів. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50 % та третя група інвалідності, згідно висновку МСЕК від 25.04.2007р.,а.с.72. 07.06.2010р. позивачу при повторному огляді встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 50 % та третя група інвалідності безстроково, згідно висновку МСЕК від 07.06.2010р., а.с.23. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту «є» ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.03.2012р., у разі, коли у потерпілого право на відшкодування моральної шкоди виникло до 01.01.2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральних збитків, за Законом України № 717-V, потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Оскільки у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди 25.04.2007 року, відповідальність на Фонд соцстраху покладалася лише до 01.01.2006 року, тому суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.04.2007р., а.с.16-18, встановлено хронічні професійні захворювання радикулопатія шийна і попереково-крижова,з вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні ретроспондилолістез, стійким больовим і мязовотонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двост.плечолопаткового пері артрозу ПФС другого ст. деф. артрозу ліктьових та колінних суглобів. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є робота на протязі 18 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці. Умови праці підземного кріпильника відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, важкість і напруженість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Умови праці електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, важкість і напруженість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності з 25.04.2007 року, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з біллю у шийному та поперековому відділах хребта з віддачею в ліву ногу та плечовий пояс, онімінням ніг, частими судомами, головним болем та підвищенням артеріального тиску, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.12-18,20-39,72, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з «КЗРК» на користь позивача 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач в 320 000 грн. завищеною. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, при задоволенні позову, з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 300 грн. на користь держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial