Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

28 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося, через що вони не проживають однією сім`єю, відповідач покинув позивача та дитину. Донька проживає разом з позивачем, відповідач не бере участі у вихованні дитини та її утриманні, не надає матеріальної допомоги. Відповідач працює фельдшером в Комунальному закладі «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицина катастроф» Дніпропетровської обласної ради, та фельдшером на ЕНІО «Медичний центр» З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справи, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач 28.03.2019 року надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що визнає позовні вимоги частково. Він намагався здійснювати добровільну сплату аліментів шляхом відрахування від заробітної плати, але для цього необхідно було надати копію паспорта та картки платника податків [PERSON] , яких у відповідача не було, а позивач відмовлялася від спілкування та вказані документи не надала. 05 березня 2019 року відповідач здійснив переказ коштів у розмірі 4000 грн. на картковий рахунок позивача для лікування доньки. Вказує, що він працює на посаді фельдшера у Комунальному закладі «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицина катастроф» ДОР. У ТОВ «ЕНІО» відповідач працював за сумісництвом по 01.03.2019 року. Йому довелося звільнитися з роботи за сумісництвом через поганий стан здоров`я, оскільки з 16.10.2018 по 31.01.2019 року він перебував на лікуванні в лікарні з діагнозом «правобічна вправима пахова грижа», йому було проведено операцію та рекомендовано обмежити фізичне навантаження. Просить задовольнити позов частково, стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач 04.04.2019 року надала відповідь на відзив, де вказала, що вона отримує мінімальну заробітну плату, дитина хворіє хронічним гайморитом та перебуває під наглядом на лікуванні у дитячого офтальмолога з діагнозом: розбіжна неакомодативна альтернуюча косоокість, міопія середнього ступеня, складний міопічний астигматизм, рефракційна амбліопія обох очей, та два рази на рік проходить курс підтримуючої терапії. Наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач 08.04.2019 року надав заперечення на відповідь на відзив, в якому наполягав, що сума аліментів про стягнення якої просить позивач, є завищеною, та просив задовольнити позов частково та встановити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4). Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Дитина сторін мешкає з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї позивача та не заперечується відповідачем у відзиві на позов. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред"явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини їй не надає. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що він не має наміру ухилятися від утримання дитини, оскільки відповідно до ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначення розміру аліментів суд враховує зазначені сторонами дані про особу та майновий стан позивача та відповідача, звертає увагу на те, що відповідач на час розгляду справи не працює у ТОВ «Центр ЕНІО» з 01.03.2019 року, що підтверджується довідкою від 21.03.2019 року, тому вважає за можливе стягнути аліменти в розмірі 1\\4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 січсня 2019 року. Суд не бере до уваги доводи позивача та надані ним докази про хворобу дитини, оскільки вказані обставини у відповідності до ч.1 ст.185 СК України можуть бути предметом розгляду при пред`явленні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, в той час як у вказаній справі такі вимоги не заявлялись. Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial