Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та просить суд постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача пеню в розмірі 2 098, 98 грн., інфляційні витрати -10 494,90 грн. та три відсотки річних - 1 725,19 грн., а всього - 14 319,07 грн., посилаючись на те, що 12.03.2014 року між позивачем та ПрАТ «СК «УНІКА» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 240052/4098/0000304, предметом якого був належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Фольксваген Пассат Б7», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 22.11.2012 року зазначений застрахований автомобіль було викрадено невідомими особами, в зв'язку з чим 22.11.2012 року вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012120250000012 за ч. 2 ст. 289 КК України. 29.12.2012 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013 року, задоволено позов [PERSON] та стягнуто із ПАТ «СК «УНІКА» на його користь страхову виплату в розмірі 349 830,15 грн. 24.03.2014 року Печерським районним судом м. Києва прийнято рішення, яким стягнуто із страхової компанії на його користь за прострочення виконання зобов'язання в період з 29.12.2012 року по 25.01.2014 року пеню в розмірі 13 748,32 грн., інфляційні витрати - 1 749,15 грн. та три відсотки річних - 11 299,99 грн., а всього - 26 797,46 грн. 26.03.2014 року відповідачем сплачено на його користь суму страхового відшкодування в повному розмірі - 349 830,15 грн., що підтверджується випискою з банку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд, в судове засідання не з'явився, письмових заперечень по суті порушеного питання не подав. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.03.2014 року між позивачем та ПрАТ «СК «УНІКА» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 240052/4098/0000304, предметом якого був належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Фольксваген Пассат Б7», державний реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с. 5-13) 22.11.2012 року зазначений застрахований автомобіль було викрадено невідомими особами, в зв'язку з чим 22.11.2012 року вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012120250000012 за ч. 2 ст. 289 КК України. (а.с. 14). 29.12.2012 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. (а.с. 15-16). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013 року, задоволено позов [PERSON] та стягнуто із ПАТ «СК «УНІКА» на його користь страхову виплату в розмірі 349 830,15 грн. (а.с. 17-22) 24.03.2014 року Печерським районним судом м. Києва прийнято рішення, яким стягнуто із страхової компанії на його користь за прострочення виконання зобов'язання в період з 29.12.2012 року по 25.01.2014 року пеню в розмірі 13 748,32 грн., інфляційні витрати - 1 749,15 грн. та три відсотки річних - 11 299,99 грн., а всього - 26 797,46 грн. (а.с. 24-26). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 26.03.2014 року відповідачем сплачено на його користь суму страхового відшкодування в повному розмірі - 349 830,15 грн., що підтверджується випискою з банку. У той же час, судом встановлено, що позивач не в повній мірі скористався правом на стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов'язання, встановленим договором добровільного страхування та ст. 625 ЦК України. Стосовно застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, суд зазначає наступне. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Разом з тим, Постановою Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49 цс 12 зроблено правовий висновок відповідно до якого, зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватися наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, враховуючи юридичну природу правовідносин сторін як грошового зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення та суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Згідно п. 12.3 договору страхування від 12.03.2012 року страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01 % від суми страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Відповідачем зобов'язання щодо сплати страхової суми виконано 26.03.2014 року, прострочення виконання зобов'язання в період з 25.01.2014 року по 26.03.2014 року складає 60 днів, а тому розмір пені становить - 2 098,98 грн. (349 830,15 х 0,01 : 100 х 60). Щодо інфляційний витрат в період з 25.01.14 р. до 26.03.14 року, то вони становлять - 10 494,90 грн. (349 830,15 х (100,6 : 100) х (102,2 : 100) - 349 830,15), три відсотки річних -1 725,19 грн. (349 830,15 х 3 х 60: 365 : 100), які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не було надано суду доказів щодо спростування позовних вимог позивача, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved