Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

24 листопада 2017 року до суду звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що 16 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Софіївським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Актовий запис № 46. Від шлюбу з відповідачем [PERSON] дітей не мають. Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. За час спільного проживання у них не були створенні нормальні сімейні стосунки, стало видно, що в них різні характери, погляди на життя. На цей час пропала взаємоповага один до одного і їх відносини переросли в повну байдужість один до одного. Також відсутня психологічна сумісність, повністю втрачено почуття кохання. Фактично між сторонами шлюбні відносини припинились на початку квітня 2017 року. Відповідач повернулась проживати до своєї матері в смт. Софіївка Софіївського району де вона і є зареєстрованою, а позивач залишився проживати разом з мамою по [ADDRESS]. За цих обставин сумісне життя та збереження сім'ї стали не можливими. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна яке є їх спільною власністю на цей час немає. Позивачем відповідачу неодноразово в усній формі було запропоновано звернутись до Софіївського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області для спільної подачі заяви про розірвання шлюбу але відповідач відмовляється. 07 вересня 2017 року позивачем з пропозицією про розірвання шлюбу в відділі ДРАЦ відповідачу було направлено листа, який також було проігноровано. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена, у судове засідання не з"явилась, про причини неявки суд не увідомила. Заяв про розгляд справи без її участі суду не надавала. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Софіївським районним відділом державної реєстраціїактів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 46.(а.с.5). Від шлюбу дітей не мають. Позивач проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім"ї (а.с.6). Позивачем 07 вересня 2017 року направлено лист з проханням з"явитись до Софіївського відділу ДРАЦС для розірвання шлюбу(а.с.7), але відповідач його прохання проігнорувала. Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не заявлено суду про намір відновлення дошлюбного прізвища, яке вона мала до укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвище відповідачу «[PERSON]».

Outcome: approved