Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У травні 2016р. [PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що вона народилась 03 червня 1952року в с. Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області. Зазначала, що з моменту народження, а саме з 1952р. по теперішній час постійно проживає на території Україні. 09 червня 1976 року вона отримала паспорт громадянина СРСР, а 25 липня 1973 р. зареєструвала шлюб із [PERSON] Після реєстрації шлюбу її дівоче прізвище «[PERSON]» було змінене на «[PERSON]». Від шлюбу у них народилося троє дітей, які народилися в Україні та є громадянами України. Стверджувала, що до 1983 року проживала в смт. Ульянівка, Кіровоградської області, а в 1983 році переїхала на постійне проживання до м. Одеси. Зазначала, що після розпаду СРСР вона не обмінювала паспорт громадянина колишнього Союзу РСР на паспорт громадянина України. Посилаючись на те, що оскільки в паспорті громадянина колишнього Союзу РСР не має відомостей про постійне її проживання на території України, і вона не має можливості отримати паспорт громадянина України, [PERSON] просила суд встановити факт її постійного проживання на території України. Встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання паспорту у Малиновському районному відділі поліції Державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.30). Представник заінтересованої особи: Малиновського районного відділу поліції Державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.29). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що заява [PERSON] про встановлення факту проживання на території України, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст.3 п.2 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних та релігійних уподобань, статі, етнічного та соціального походження, майнового положення, місця проживання, язикових та інших відзнак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991р.) проживали на Україні та не були громадянами інших держав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON]., народилась [INFO]. в с. Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області, що підтверджується копією паспорту громадянина СРСР (а.с.4-5). Встановлено, що у 1971 році [PERSON]. навчалась у магазині-школі Савранського райспоживсоюзу, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] року (а.с.16). 25 липня 1973 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Палацом одружень м. Одеси, актовий запис №2184 (а.с.6). Матеріалами справи встановлено, що з 10 травня 1976р. по 02 серпня 1983р. [PERSON]. була зареєстрована [ADDRESS], та 02 серпня 1983р. була знята з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина СРСР (а.с.5). Від шлюбу у заявниці є троє повнолітніх дітей, [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які народжені на території України, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.13-15). Судом встановлено, що [PERSON] з 20 серпня 1981 року по 11 червня 1983 року працювала на посаді няні-санітарки в Ульянівському ясла-садку №2 смт Ульянівка Одеської області, та 11 червня 1983 року була звільнена у зв'язку із переїздом до міста [PERSON], що підтверджується трудовою книжкою заявниці та адресним листком вибуття (а.с.9,11-12). Встановлено, що з 02 серпня 1983р. по теперішній час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], без реєстрації, що підтверджується заявою сусідів, довідкою ОСН «Сахарний» в м. Одесі (а.с.8,10). Згідно довідки УПФУ в Малиновському районі м. Одеси від 29 червня 2016р. та пенсійного посвідчення, [PERSON] є інвалідом 2 групи і з 24.07.2016р. і отримує пенсію по інвалідності в УПФУ в Малиновському районі м. Одеси, (а.с.7,31). Таким чином, вищевказані документи підтверджують факт постійного проживання [PERSON] на території України, а саме з 1952 року по теперішній час. Посилаючись на дані обставини, заявниця просила суд встановити факт її постійного проживання на території України з моменту народження, тим самим підтвердити, що на момент прийняття Закону України «Про громадянство України" та станом на 24 серпня 1991 року вона проживала на території України та не являлась громадянином іншої держави. Факт народження та постійного проживання на території України заявниці підтверджується: - копією паспорту громадянина СРСР; - копією свідоцтва [NUMBER] року про навчання [PERSON]; - копією трудової книжки та адресного листку вибуття, згідно яких [PERSON] працювала у смт Ульянівка та в м. Одесі; - копією довідки ОСН «Сахарний» в м. Одесі від 12.09.2013р., копією заяви сусідів; - копією пенсійного посвідчення, довідкою УПФУ в Малиновському районі м. Одеси від 29 червня 2016р.; - копією свідоцтва про шлюб заявниці та свідоцтв про народження дітей заявниці на території України. У відповідності до п.1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючого документу заявнику. Давши оцінку вищенаведеним доказам по справі, суд прийшов до висновку, що [PERSON] дійсно з моменту народження, [INFO] року по теперішній час постійно проживає на території України, в тому числі постійно проживала на території України і на момент проголошення незалежності України, а саме на 24 серпня 1991 року. Оскільки заявниця при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, який становить 275,60 грн., отже зазначені судові витрати компенсуються за рахунок держави (а.с.7). На підставі ст.3 п.2 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 10, 11, 88, 130, 208, 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved