Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

21 січня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті громадянина [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Свердловськ, Луганська область, Україна, який помер [INFO] у м. Свердловськ, у віці 56 років. У заяві посилається на те, що вона є дружиною померлого, смерть якого настала на тимчасово окупованій території України. Свідоцтво про смерть було видане Відділом запису актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 10.11.2020 року за № 1479, що знаходиться на тимчасово окупованій території в Луганській області. Заявник зверталась із заявою щодо проведення державної реєстрації смерті до Голосіївського районного у місті Києві відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), але їй було відмовлено у проведенні відповідної державної реєстрації. Заявниця зазначає, що встановлення факту смерті, внесення до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.01.2021р. було призначено розгляд даної справи на 22.01.2021р. на 14.00 годину. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Червонопартизанською міською радою Ворошиловградської області, виданого 28.02.1987 року. У судовому засіданні з викладених у заяві обставин, письмових доказів у справі, зокрема лікарської довідки про смерть № 405 від 26.10.2020р., виданої Державною установою «Свердловська центральна міська багатопрофільна лікарня», достовірно встановлено факт смерті [PERSON] в м. Свердловськ, Луганська область, 25.10.2020р. від двосторонньої зливної полісегментарної пневмонії. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12 травня 2016 року № 1351-VIII місто Свердловськ Луганської області перейменовано на місто Довжанськ. Таким чином, враховуючи Постанову Верховної Ради України, якою змінено назву міста Свердловськ на місто Довжанськ, місцем смерті [PERSON] є місто Довжанськ. Як вбачається, заявник зверталася до Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо реєстрації у встановленому законом порядку смерті [PERSON] , але отримав відмову від 06.01.2021 за № 21.3-71 у проведенні державної реєстрації смерті, з огляду на те, що пред`явлено заявником документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаться незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політки із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Згідно з наказами Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області», свідоцтва про смерть, видані органом, який знаходиться не на контрольованій території, є недійсним. Використання їх в якості документів, що засвідчують факт смерті, є неможливим. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv. theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthersv. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновкуМіжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України передбачено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, зокрема надасть можливість зареєструвати вказаний акт цивільного стану та отримати свідоцтво про смерть та реалізувати в подальшому всі належні права на спадщину, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved