Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Чернівців, позивач, [PERSON], звернулася з позовною заявою до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу зареєстрованого 20.11.2008 року Чернівецьким МВ ДРАЦС ГТУЮ в Чернівецькій області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що перебуває у шлюбі з відповідачем з 2008 року в якому у них 25.10.2009 року народився син. Зазначає що шлюб з відповідачем не склався, сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, частими стали сварки, припинились сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що шлюб став формальним а примирення не можливим. Подальше перебування в шлюбі вважає порушенням своїх прав та інтересі, а тому просить його розірвати. В судове засідання сторони не прибули хоча були належним чином повідомлені про місце, дату і час проведення судового засідання. Позивач 1.11.2018 року через канцелярію суду подала заяву в якій просила слухати справу за її відсутності проти прийняття заочного рішення не заперечувала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач повторно не з"явився у судові засідання, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату і час їх проведення, про причини не прибуття суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, позивач у заяві від 1.11.2018 року не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні суд дійшов висновку про повне задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що 20 листопада 2008 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Москалюк) [PERSON], [INFO], відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зареєстровано шлюб про що 20.11.2008 року зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів за № 2066. Вказана обставина підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб від 20.11.2008 року серії 1-МИ № 042716, яке міститься в матеріалах судової справи. Відповідно до вимог ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. В сукупності досліджених доказів, обстиавини позову судом встановлено, що сторони тривалий не ведуть спільного господарства, відсутній в подружжя і спільний сімейний бюджет, тобто сімейно-шлюбні відносини припинено, втрачено почуття взаємної поваги, любові і взаєморозуміння а тому примирення та збереження шлюбу є неможливим. На підтвердження народження з відповідачем сина - [PERSON], [INFO], який постійно проживає з позивачем за домовленістю подружжя, позивач надав суду копію свідоцтва про народження від 10.11.2009 року серії 1-МИ № 106580. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що відсутність у позивача бажання продовжувати шлюбні відносини, почуття взаємоповаги та любові, відчуття частих сварок з відповідачем, а також також те, що позивач вже тривалий час не веде з відповідачем спільного господарства та сімейного бюджету, припинила з відповідачем сімейно-шлюбні відносини свідчить про неможливість примирення та збереження шлюбу. Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відтак, за відсутності згоди позивача перебувати у шлюбі з відповідачем, який відповідно до ст. 21 СК України є сімейним союзом чоловіка та жінки, що полягає в "постійній спільності усього їхнього життя", не відповідає та суперечить інтересам позивача, який такої спільності не відчуває та не проявляє. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем 20 листопада 2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved