Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

26.10.2018 року (шляхом подання до відділу поштового зв`язку) позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.11.2013 року між відповідачем та ТОВ «Автосоюз» укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 908844, за яким відповідач прийняв у власність та оплатив автомобіль марки «VW» модель «Polo Sedan» кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, загальною вартістю 146494,11 грн (122078,42 грн - вартість автомобіля та 24415,69 грн - ПДВ), що еквівалентно на дату підписання договору 17813,00 доларам США. При цьому, в якості першого внеску відповідач протягом одного дня сплачує 21974,11 грн, а решту ціни автомобіля відповідач сплачує за рахунок наданих йому фінансовою установою кредитних коштів. 22.11.2013 року між відповідачем та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір №50011196, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 124520 грн, що еквівалентно 15141,05 доларам США, на придбання автомобіля марки «VW» модель «Polo Sedan» кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску, з умовою - сплати процентів за користування кредитом в розмірі 9,90 % на рік, які є змінними, з кінцевим терміном повернення 15.11.2018 року. У забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено договір застави №50011196 від 28.11.2013 року, за умовами якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки «VW» модель «Polo Sedan» кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску. З лютого 2015 року відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом та не виконав вимоги позивача про дострокове повернення кредиту, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 350986,48 грн, із яких: 270099,54 грн - заборгованість по сплаті періодичних платежів, 17140,42 грн. - 3 % річних за прострочення виконання основного зобов`язання, 61494,59 грн - інфляційні втрати, 2251,93 грн - пеня. Крім того позивач зазначає, що йому були заподіяні збитки внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору на суму 85291,24 грн, які складаються з: 7500 грн - витрати за надання позивачу юридично-консультаційних послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» за вчинення виконавчого напису на договорі застави, 73224 грн - витрати за надання позивачу юридично-консультаційних послуг ТОВ «Лексюстконтракт» за повернення предмету застави, 2800 грн - витрати за відповідальне зберігання транспортного засобу, 1767,24 грн - інші витрати. Також у відповідача виникла заборгованість внаслідок порушення умов договору страхування транспортного засобу на суму 30075,85 грн, із яких: 24479,27 грн - сума страхових платежів; 1204,71 грн - 3 % річних від суми простроченої заборгованості; 4003,99 грн - інфляційні витрати; 387,88 грн - пеня. Відповідач також має заборгованість з користування неповернутою сумою кредиту після отримання вимоги про повернення в сумі 7059,84 грн, із яких: 6702,78 грн - проценти за користування кредитом; 76,35 грн - 3 % річних від суми заборгованості; 26,21 грн - інфляційні витрати; 254,50 грн - пеня. Крім того, у відповідача виникла заборгованість через нездійснення дострокового повернення кредиту в сумі 103479,22 грн, із яких: 94647,61 грн - невиплачена сума кредиту, що еквівалентна 3348,58 доларам США; 2582,27 грн - 3%; річних від суми неповернутого кредиту, 6249,34 грн - пеня. Також відповідач зобов`язаний сплатити штрафи в сумі 43582 грн, із яких: 24904 грн - штраф за п. 8.2 Загальних умов (20 % від суми кредиту); 18678 грн - штраф за п. 8.4 Загальних умов (15 % від суми кредиту). Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 620474,63 грн. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.10.2018 року до відкриття провадження у справі задоволено заяву ТОВ «Порше Мобіліті» про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль марки: VOLKSWAGEN POLO, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, 2013 року виробництва білого кольору, власником якого є відповідач [PERSON] Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.11.2018 року відкрито провадження у справі в прядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.12.2018 року. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.12.2018 року підготовче судове засідання відкладено на 27.12.2018 року у зв`язку з неявкою відповідача, про якого відсутні відомості про належне повідомлення про час та дату розгляду справи. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 22.01.2019 року. 10.01.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами цивільної справи та надання копії позовної заяви з додатками, яка була задоволена й відповідачу 10.01.2019 року вручено копію позовної заяви з додатками. 22.01.2019 року, тобто у встановлений ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області про відкриття провадження у справі від 09.11.2018 року п`ятнадцятиденний строк з дня її отримання, від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідача заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні через недоведеність позовних вимог та пропуск строків позовної давності. Свої заперечення проти позову відповідача обґрунтовує, зокрема, тим, що позивачем не доведено факт надання відповідачу вказаної в позові суми кредиту. Вважає, що кредитний договір між сторонами вважається припиненим, оскільки позивач вимогою № 50011196 від 19.05.2015 року зажадав дострокового повернення несплаченої суми кредиту в еквіваленті 11308,45 доларів США. Також позовна заява не містить розрахунку заборгованості в еквіваленті заборгованості 3348,54 доларів США, оскільки у вимозі про дострокове повернення від 19.05.2015 року такий еквівалент становив 11308,45 доларів США. Відповідач зазначив, що для визначення суми заборгованості підлягає застосуванню курс, який вказаний у кредитному договорі та складає 8,1460 грн за 1 долар США. Крім того, заперечив проти стягнення з нього заборгованості за черговими платежами, нарахованої після травня 2015 року (дати пред`явлення вимоги про дострокове повернення). Також не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування збитків щодо витрат позивача на правову допомогу для здійснення виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, та такі витрати не мають необхідних ознак збитків відповідно до положень ст. 22 ЦК України та не знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору. Відповідач заперечив проти стягнення витрат зі сплати страхових платежів, оскільки, по-перше, позивач не є стороною договору страхування, по-друге, понесені витрати позивача на сплату страхових платежів не передбачені умовами Загальних умов кредитування, за яким позивач самостійно укладає договір страхування лише у випадках не укладення такого договору відповідачем або договір страхування не буде чинним з інших причин, а оскільки між відповідачем та страховиком укладено відповідний договір страхування, тому позивач не мав правових підстав на здійснення оплат за вказаним договором. Крім того, зазначив, що до суми страхових платежів неправомірно включено ПДВ, які відповідач не зобов`язаний сплачувати. Крім того, відповідач заявив про застосування строків позовної давності за вимогами про стягнення прострочених щомісячних платежів, заборгованості за сумою кредиту та штрафами, передбаченими пп. 8.2, 8.3, 8.4 Загальних умов кредитування. 09.04.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказав на те, що вимога про дострокове повернення кредиту від 19.05.2019 року не породжує жодних правових наслідків, оскільки на той час судами розглядалась справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Проше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним і на час направлення вимоги кредитор не знав про пред`явлення даного позову, крім того боржник не визнав вказану вимогу кредитора. Представник позивача вважає, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2018 року по справі №755/2338/18 встановлено преюдиційну для даного судового розгляду обставину щодо того, що вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор направив боржнику 27.12.2017 року, яка була отримана боржником 03.01.2018 року. Вважає, що про порушення своїх прав кредитор мав змогу довідатись лише 02.03.2016 року, коли судовим рішенням була встановлена дійсність кредитного договору та відмовлено з задоволенні позову позичальника про визнання кредитного договору недійсним, до закінчення ж розгляду вказаної справи кредитор не мав змоги звернутись до суду за захистом своїх прав на повернення кредиту, тому просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними. 23.04.2019 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення, в яких вказано, що позивач не довів факту отримання відповідачем кредиту, позовна заява не містить розрахунку заборгованості, позивачем невірно застосовані обмінні курси валют, вимога від 19.05.2015 року не стосувалась дострокового розірвання кредитного договору, а стосувалась дострокового повернення коштів за кредитним договором і розгляд судом справи про визнання кредитного договору недійсним не перешкоджав кредитору захистити свої права на дострокове повернення кредиту. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором на суму 620474,63 грн, та просив вирішити питання про розподіл судових витрат по справі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні через необґрунтованість позовних вимог та сплив строку позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію договору № 908844 купівлі-продажу автомобіля від 18.11.2013 року; світлокопію кредитного договору №50011196 від 22.11.2013 року; світлокопію додаткової угоди до кредитного договору №50011196 від 22.11.2013 року; світлокопію графіку погашення кредиту; світлокопію згоди дружини на укладення кредитного договору; світлокопію загальних умов кредитування; світлокопію договору застави транспортного засобу №50011196 від 28.11.2013 року; світлокопію договору добровільного страхування № 28-0199-13-01017; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-15-1203 від 23.12.2015 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50010203 від 24.12.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0102 від 13.01.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50007219 від 18.01.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0201 від 11.02.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50007587 від 12.02.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0302 від 14.03.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50007932 від 15.03.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0402 від 13.04.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50008276 від 15.04.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0502 від 12.05.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50008575 від 12.05.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0601 від 14.06.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50008944 від 15.06.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0701 від 14.07.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50009233 від 14.07.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0801 від 11.08.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50009541 від 12.08.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0901 від 15.09.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50010042 від 19.09.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-0902 від 12.10.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50010325 від 13.10.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-16-1101 від 14.11.2016 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 50010768 від 15.11.2016 року; світлокопію платіжного доручення № 50011166 від 16.12.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0101 від 12.01.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 84 від 16.01.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0201 від 14.02.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 446 від 17.02.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0301 від 15.03.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 765 від 17.03.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0401 від 13.04.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 1065 від 14.04.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0501 від 15.05.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 1296 від 15.05.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0601 від 14.06.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 1580 від 15.06.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0701 від 13.07.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 1826 від 13.07.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0801 від 14.08.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 2126 від 15.08.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-0901 від 15.09.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 2383 від 19.09.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-1001 від 13.10.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 2659 від 17.10.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-1101 від 15.11.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 2961 від 17.11.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-17-1202 від 15.12.2017 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 3303 від 20.12.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-18-0102 від 15.01.2018 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 88 від 16.01.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-18-0202 від 16.02.2018 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 311 від 16.02.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 28-0199-18-0302 від 15.03.2018 року з додатком; світлокопію платіжного доручення № 516 від 19.03.2018 року; світлокопію полісу № АС/8350497 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; світлокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; світлокопія вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50011196 від 18.12.2017 року; світлокопію опису вкладення цінного листа; дані відстеження сайту Укрпошта; світлокопію договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року з додатками; світлокопію акту наданих послуг № 24 за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року; світлокопію рахунку-фактури № 24 від 06.02.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 275 від 14.02.2018 року; світлокопію договору про надання юридично-консультаційних послуг від 03.06.2016 року з додатками та додатковими угодами; світлокопію акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 03.06.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 09-01 від 09.02.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 257 від 12.02.2018 року; світлокопію договору відповідального зберігання від 30.12.2014 року з додатком; світлокопію акту надання послуг № 247 від 31.03.2018 року; світлокопію рахунку на оплату № 69 від 31.03.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 689 від 18.04.2018 року; світлокопію акту надання послуг № 340 від 30.04.2018 року; світлокопію рахунку на оплату № 78 від 30.04.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 828 від 16.05.2018 року; світлокопію акту надання послуг № 374 від 31.05.2018 року; світлокопію рахунку на оплату № 83 від 31.05.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 936 від 11.06.2018 року; світлокопію акту надання послуг № 494 від 30.06.2018 року; світлокопію рахунку на оплату № 95 від 30.06.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 1091 від 12.07.2018 року; світлокопію рахунку на оплату № 109 від 31.07.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 51000042 від 14.08.2018 року; світлокопію рахунку на оплату № 118 від 31.08.2018 року; світлокопію платіжного доручення № 51000181 від 10.09.2018 року; світлокопію виконавчого напису нотаріуса від 06.02.2018 року; світлокопію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2018 року; світлокопію постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.08.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00249302 від 06.03.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00255914 від 06.04.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00262304 від 06.05.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00267552 від 04.06.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00272599 від 03.07.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00277981 від 03.08.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00282984 від 02.09.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00288014 від 05.10.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00293417 від 02.11.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00298220 від 04.12.2015 року; світлокопію рахунку-фактури № 00301697 від 06.01.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00306594 від 02.02.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00310398 від 04.03.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00313923 від 05.04.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00317685 від 06.05.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00321216 від 03.06.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00324662 від 05.07.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00328604 від 02.08.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00333149 від 01.09.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00336254 від 03.10.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00336254 від 03.10.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00341030 від 01.11.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00344240 від 01.12.2016 року; світлокопію рахунку-фактури № 00347355 від 05.01.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00351538 від 01.02.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00354961 від 01.03.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00358868 від 03.04.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00361978 від 03.05.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00365093 від 01.06.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00368097 від 03.07.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00371038 від 01.08.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00374132 від 01.09.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00377168 від 02.10.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00380327 від 01.11.2017 року; світлокопію рахунку-фактури № 00383694 від 01.12.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00252448 від 02.04.2015 року; світлокопію рахунку-фактури 00389983 від 09.02.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00390048 від 14.02.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00393313 від 09.03.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00396723 від 18.04.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00399834 від 15.05.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00403040 від 11.06.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00406224 від 12.07.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00409260 від 14.08.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00412185 від 10.09.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00299418 від 25.12.2015 року; світлокопію рахунку-фактури 00303059 від 19.01.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00307659 від 12.02.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00311270 від 15.03.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00314896 від 14.04.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00318463 від 12.05.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00322236 від 15.06.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00325612 від 14.07.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00330764 від 15.08.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00334509 від 20.09.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00338881 від 19.10.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00342133 від 21.11.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00345519 від 20.12.2016 року; світлокопію рахунку-фактури 00348798 від 13.01.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00352775 від 21.02.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00403040 від 17.03.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00359908 від 18.04.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00363175 від 22.05.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00366042 від 15.06.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00368997 від 13.07.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00372035 від 15.08.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00372035 від 15.08.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00375100 від 19.09.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00378240 від 18.10.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00381298 від 20.11.2017 року; світлокопію рахунку-фактури 00387181 від 19.01.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00390190 від 20.02.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00393582 від 21.03.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00396788 від 20.04.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00386438 від 03.01.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00389586 від 01.02.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00391775 від 01.03.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00395116 від 02.04.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00398915 від 02.05.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00401434 від 01.06.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00405205 від 02.07.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00407603 від 01.08.2018 року; світлокопію рахунку-фактури № 00410615 від 03.09.2018 року; світлокопію рахунку-фактури 00244907 від 17.02.2015 року; світлокопію рахунку-фактури 00246382 від 04.03.2015 року; світлокопію рахунку-фактури 00253204 від 03.04.2015 року; світлокопію рахунку-фактури 00257714 від 17.04.2015 року; світлокопію рахунку-фактури 00259226 від 05.05.2015 року; світлокопію рахунку-фактури 00263688 від 19.05.2015 року; розрахунок заборгованості; світлокопію договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018 року; світлокопію заявки на надання юридичних послуг № 17 договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018 року; світлокопію акту № 1 про надані послуги; світлокопію рахунку на оплату № 180410_17_1 від 01.10.2018 року; світлокопію виписки по рахунку від 10.10.2018 року; світлокопію постанови Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2018 року №755/2338/18-ц; світлокопію опису вкладення у цінний лист від 27.05.2015 року; світлокопію конверта; світлокопію вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 19.05.2015 року №50011196; світлокопію заперечень на вимогу щодо дострокового повернення кредиту від 10.06.2015 року №1; світлокопію відповіді ТОВ «Порше Мобіліті» від 25.06.2015 року; світлокопію ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 03.04.2015 року №468/471/15-ц; світлокопію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.07.2015 року №468/471/15-ц; світлокопію рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29.09.2015 року №468/471/15-ц; світлокопію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року; світлокопію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2018 року; світлокопію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року №755/2338/18; світлокопію постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.08.2018 року; матеріали цивільної справи №468/1404/18-ц за заявою ТОВ «Проше Мобіліті» про забезпечення позову ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 18.11.2013 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Автосоюз» укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 908844, за яким відповідач прийняв у власність та оплатив автомобіль марки «VW» модель «Polo Sedan» кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, загальною вартістю 146494,11 грн (122078,42 грн - вартість автомобіля та 24415,69 грн - ПДВ), що еквівалентно на дату підписання договору 17813,00 доларам США. При цьому, в якості першого внеску відповідач сплатив 21974,11 грн, а решту ціни автомобіля відповідачем сплачено за рахунок наданих йому ТОВ «Порше Мобіліті» кредитних коштів. 22.11.2013 року між відповідачем [PERSON] та позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір №50011196, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 124520 грн, що еквівалентно 15141,05 доларам США, на придбання автомобіля марки «VW» модель «Polo Sedan» кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску, з умовою - сплати процентів за користування кредитом в розмірі 9,90 % на рік, які є змінними, з кінцевим терміном повернення 15.11.2018 року. Кредит наданий шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Автосоюз». У забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено договір застави №50011196 від 28.11.2013 року, за умовами якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки «VW» модель «Polo Sedan» н.з. [NUMBER] кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску. 22.11.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та відповідачем [PERSON] укладено договір добровільного страхування № 28-0199-13-01017, за яким вигодонабувачем є ТОВ «Порше Мобіліті», про страхування автомобіля марки «Volkswagen Polo Sedan» [NUMBER] кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Позовні вимоги позивача на загальну суму 620474,63 грн. складаються з вимог, які можливо та доцільно згрупувати в ряд самостійних груп в залежності від фактичних підстав виникнення, а саме: -505107,54 грн. - заборгованість за кредитним договором №50011196 від 22.11.2013 року; -85291,24 грн. - збитки понесені позивачем на вжиття заходів по позасудовому зверненню стягнення на заставлене майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом; -30075,85 грн. - заборгованість за неналежне виконання відповідачем договору страхування №28-0199-13-01017 від 22.11.2013 року. Щодо отримання позичальником кредиту, то вказані обставини підтверджуються кредитним договором №50011196 від 22.11.2013 року, Загальними умовами кредитування та договором купівлі-продажу автомобіля №908844 від 18.11.2013 року, зі змісту яких слідує, що кредит був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Автосоюз» на придбання відповідачем автомобіля. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.07.2015 року по справі №468/471/15-ц, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.03.2016 року, встановлено, що між сторонами по справі був укладений кредитний договір №50011196 від 22.11.2013 року та позичальником [PERSON] отримано кредит за умовами даного договору. За такого, суд визнає необґрунтованими заперечення відповідача щодо недоведеності факту отримання кредитних коштів за даним кредитним договором. Заперечення відповідача щодо того, що при розрахунку заборгованості за кредитним договором має застосовуватись курс долара станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, (8,2240 грн. за 1 долар США) суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до графіку погашення кредиту - усі платежі з кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування, згідно з якою позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З лютого 2015 року відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, внаслідок чого позивачем на підставі п. 3.2 Загальних умов кредитування направлено відповідачу вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та необхідність сплати в повному обсязі заборгованості за кредитним договором за вихідним №5001196 від 19.05.2015 року. Вказана вимога отримана позичальником 03.06.2015 року. У вказаній вимозі кредитор вимагав дострокового повернення кредиту в сумі 272935,48 грн., з яких: 11308,45 доларів США (що еквівалентно 245110,65 грн.) - дострокового повернення суми кредиту; 22245,25 грн. - несплачені чергові платежі, прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу; 3812,34 грн. - штрафні санкції відповідно до п.8.3 договору; 1767,24 грн. - витрати компанії. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3.2 Загальних умов кредитування позикодавець мав право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадках, серед яких, - порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць. За такого, позивач направивши відповідачу вимогу №5001196 від 19.05.2015 року з вказівкою повної суми заборгованості в розмірі 272935,48 грн., повернення якої він вимагав від позичальника, скористався своїм правом визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, та правом вимагати дострокового повернення всієї суми отриманого кредиту, нарахованих процентів та інших нарахованих за договором платежів. Нарахування процентів та неустойки після пред`явлення такої вимоги є необґрунтованим та таким, що суперечить процитованим вище положенням закону та правовим висновкам Верховного Суду, а тому суд не має право їх стягувати. Щодо позиції позивача, що його вимога №5001196 від 19.05.2015 року не має правового значення, а правове значення має лише вимога від 18.12.2017 року, то суд має зауважити наступне. Факт направлення такої вимоги №5001196 від 19.05.2015 року позивачем та отримання її відповідачем підтверджується наданими сторонами доказами та не заперечується ними. Позивач відповідно до процитованих вище положень закону та договору мав право прийняти таке рішення про дострокове повернення кредиту та мав достатні фактичні підстави для такого рішення (невиконання позичальником зобов`язань по погашенню кредиту більше одного місяця). За такого, вказана вимога є такою що ґрунтується на законі та відповідає фактичним обставинам. При цьому, зі змісту вимоги №5001196 від 19.05.2015 року слідує, що вона стосувалась саме визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, та вимоги дострокового повернення всієї суми отриманого кредиту, нарахованих процентів та інших нарахованих за договором платежів, а не стосувалась розірвання кредитного договору. Той факт, що позичальник в листі у відповідь на вимогу не погодився з нею, жодним чином не впливає на правове значення такої вимоги з точки зору закону, оскільки вирішення питання про дострокове повернення кредиту не потребує узгодження з позичальником чи визнання її позичальником та я виключним правом позикодавця. Таким чином по спливу тридцяти календарних днів з дня отримання позичальником вказаної вище вимоги (з 04.07.2015 року) позивач повинен був дізнатись про порушення свого права на повне дострокове повернення всієї суми кредиту та інших нарахувань за кредитним договором і саме з вказаного часу має відраховуватись загальний трирічний строк позовної давності. Направлення позивачем в подальшому повторної вимоги від 18.12.2017 року жодним чином не відміняє попередню вимогу від 19.05.2015 року та не впливає на її чинність. Суд не може погодитись з позицією позивача щодо того, що для суду має преюдиційне значення постанова Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2018 року по справі №755/2338/18-ц, якою встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом 27.12.2017 року. По-перше, апеляційним судом при розгляді цієї справи не встановлено, що направлена ТОВ «Порше Мобіліті» 27.12.2017 року була першою та єдиною. По-друге, предметом розгляду справи №755/2338/18-ц була законність вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави та дотримання процедури вчинення такого виконавчого напису, при цьому суду не надано доказів того, що в тій справі на розгляд суду подавались відомості про те, що вимоги про дострокове повернення кредиту направлялись позикодавцем і раніше та не стосувались власне звернення стягнення на майно шляхом вчинення виконавчого напису. За такого, відсутність в судовому рішенні вказівки про направлення позикодавцем позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту раніше, ніж обставини щодо вчинення виконавчого напису, які досліджувались судом в тій справі, - жодним чином не спростовує надані відповідачем докази направлення такої вимоги позикодавцем в 2015 році. Представник відповідача просив застосувати до вимог позивача про стягнення заборгованості позовну давність. За ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (при цьому, позивачем не надано на розгляд суду даних щодо збільшення строків позовної давності за відповідним письмовим договором, підписаним сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача вказує, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише 02.03.2016 року, після постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали, якою був завершений судовий розгляд справи №468/471/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним та залишене в силі рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.07.2015 року про відмову в задоволенні позову. Суд не може погодитись з тим, що позивач міг дізнатись про порушення своїх прав на повернення кредиту лише 02.03.2016 року. Як вказано вище, позивач 19.05.2015 року направив відповідачу вимогу про дострокове повернення всієї суми отриманого кредиту, нарахованих процентів та інших нарахованих за договором платежів, яка була отримана відповідачем 03.06.2015 року та по спливу тридцяти днів після цього - з 04.07.2015 року повинен був дізнатись про порушення свого права, передбаченого законом та договором, на дострокове повернення кредиту та заборгованості за кредитом. Жодним чином на перебіг строку позовної давності не впливає наявність на той час спору між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» щодо недійсності кредитного договору, оскільки, по-перше, відповідно до закріпленої в ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За такого, за відсутності рішення, яке набрало законної сили, про визнання недійсним кредитного договору, який є правомірним за презумпцією, позивач після направлення вимоги від 19.05.2015 року не мав підстав сумніватись в законності своїх вимог про дострокове повернення кредиту та був обізнаний про порушення своїх прав на таке повернення коштів. По-друге, сам факт подання такого позову позичальником про визнання кредитного договору недійсним, як в кінцевому результаті був визнаний судом необґрунтованим, з точки зору ст.ст. 263-264 ЦК України не зупиняло та не переривало перебіг строку позовної давності. По-третє, сама по собі наявність позову позичальника до позикодавця про недійсність правочину не перешкоджала позикодавцю захисти в судовому порядку свої права на дострокове повернення повної суми заборгованості, в тому числі і шляхом пред`явлення зустрічного позову до позичальника. Не перериває перебіг строку позовної давності і намагання позивача в позасудовому порядку звернути стягнення на заставлене майно, оскільки таке звернення стягнення було визнане судом незаконним, крім того, за ст. 264 ЦК України позовна давність переривається пред`явленням позову, а не вжиттям кредитором заходів позасудового стягнення боргу. Як вказано вище, про порушення своїх прав позивач мав дізнатись з 04.07.2015 року, проте до суду позов про стягнення заборгованості подав 26.10.2018 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності. Описані вище обставини вказують також і на те, що відсутні поважні причини пропуску позивачем строку позовної давності. За такого, всі нараховані позивачем суми заборгованості за кредитним договором про дострокове стягнення яких прийняв рішення позивач за вимогою №5001196 від 19.05.2015 року в сумі 272935,48 грн., є такими, що за якими пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявив відповідач. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За такого, позовна давність спливла і щодо нарахованих на вказану вище сумі неустойки та трьох процентів річних та втрат від інфляції, оскільки за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України три проценти річних та втрати від інфляції нерозривно пов`язані із сумою боргу, на яку вони нараховуються. При цьому, застосування позовної давності щодо кожного щомісячного платежу в межах трьох років з дня звернення позивача до суду з позовом, як це передбачено постановою Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, в даному випадку неможливе, оскільки, як вказувалось вище, позивач вимогою від 19.05.2015 року змінив строки повернення всіх щомісячних платежів та прийняв рішення про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, скориставшись правом вимагати дострокового повернення всієї суми отриманого кредиту в цілому і з часу направлення такої вимоги позичальнику до часу звернення позивача до суду з позовом минуло більше трьох років. Що ж стосується відповідних нарахувань процентів, неустойки (пені та штрафу) та трьох процентів річних і втрат від інфляції, які нараховувались позивачем на вказані суми, після прийняття ним рішення (направлення вимоги) про повне дострокове повернення заборгованості за кредитом від 19.05.2015 року то, як вказано вище, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, вказані нарахування є безпідставними. У зв`язку з цим, загалом в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №50011196 від 22.11.2013 року в сумі 505107,54 грн. належить відмовити. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування позивачу розміру заподіяних внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору збитків в сумі 85291,24 грн. (що складаються із витрат за надання позивачу юридично-консультаційних послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» в сумі 7500 грн., надання юридично-консультаційних послуг ТОВ «Лексюстконтракт» в сумі 73224 грн., на зберігання транспортного засобу в сумі 2800 грн. та інших витрат в сумі 1767,24 грн.), суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено, що витрати позивача в сумі 85291,24 грн були понесені у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріуса про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором, вилучення та зберігання заставного транспортного засобу. При цьому, виконавче провадження з примусового виконання вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. 06.02.2018 року виконавчого напису за № 86 про стягнення із заставодавця [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави: автомобіля «Volkswagen Polo Sedan» [NUMBER] кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску з метою задоволення вимог позивача про стягнення з позивача заборгованості в сумі 432925,14 грн., було закінчено постановою виконавця від 06.08.2018 року у зв`язку з визнанням у судовому порядку по іншій справі виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказане свідчить про те, що дані витрати не є такими, що відповідають ознакам збитків, визначеним в ч.2 ст. 22 ЦК України, і є такими, що не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки понесення їх позивачем не потягло відновлення його порушених прав за укладеним між сторонами кредитним договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь збитків на суму 85291,24 грн (що складаються із витрат за надання юридично-консультаційних послуг, на зберігання транспортного засобу та інших витрат) є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, тому що вказані витрати не відносяться до збитків в розумінні ст. 22 ЦК України, не здійснили відновлення порушених прав позивача й тому не можуть бути стягнуті з відповідача за порушення ним вимог кредитного договору в якості відшкодування заподіяних збитків. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті страхових платежів суд приходить до наступного. Із договору добровільного страхування № 28-0199-13-01017 від 22.11.2013 року слідує, що за вказаним договором ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є страховиком, відповідач [PERSON] - страхувальником, а позивач ТОВ «Порше Мобіліті» - вигодонабувачем, що вказує на безпідставність заперечень відповідача про те, що позивач не є стороною за договором страхування. За вказаним договором застрахований переданий відповідачем у заставу позивача автомобіль «Volkswagen Polo Sedan» [NUMBER] кузов [NUMBER] з об`ємом двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску. Договором передбачений строк його дії - з 28.11.2013 року по 27.11.2018 року та щорічне внесення страхової премії в сумі 8159,72 грн. Згідно з пп. 6.5 та 10.1.2 договору добровільного страхування № 28-0199-13-01017 від 22.11.2013 року у разі якщо оплата страхової премії не була здійснена страхувальником до вказаного у договорі страхування терміну страховик письмово повідомляє про це вигодонабувача та надає йому відповідні рахунки для сплати страхової премії вигодонабувачем відповідно до п. 10.1.2 даного договору. Вигодонабувач має право у разі невиконання зобов`язань страхувальника за цим договором щодо сплати страхового платежу, за своєю ініціативою проводити оплату страхового платежу (в повній сумі або відповідними щомісячними платежами). При цьому, вчинення таких дій вигодонабувачем буде породжувати такі ж самі наслідки, якби такі дії були вчинені страхувальником. Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору страхування відповідні страхові платежі вносились позивачем на підставі відповідних рахунків-фактур, виданих йому страховиком, на загальну суму 24479,27 грн., що прямо передбачено умовами договору страхування. Вказані оплати позивач був вимушений здійснювати у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за даним договором відповідачем з метою відновлення своїх прав як вигодонабувача за договором страхування, тим самим позивач зазнав збитків на вказану суму, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь у відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України вказана вище сума збитків має бути стягнута з врахуванням індексу інфляції в сумі 4003,99 грн. та трьох процентів річних в сумі 1204,71 грн. При цьому, кредитний договір №50011196 від 22.11.2013 року, складовою частиною якого є Загальні умови кредитування, та договір добровільного страхування № 28-0199-13-01017 від 22.11.2013 року є самостійними зобов`язаннями, договір страхування не є додатковим зобов`язанням по відношенню до кредитного договору та не є забезпеченням виконання кредитного зобов`язання з точки зору Глави 49 ЦК України. Крім того, вказаний договір страхування має самостійні строки дії та строки внесення чергових страхових платежів та жодним чином не пов`язаний зі строками кредитування (та зміненими вимогою від 19.05.2015 року строками кредитування), вказаними в кредитному договорі №50011196 від 22.11.2013 року. Таким чином, позивачем безпідставно включено до суми заборгованості через невиконання відповідачем умов договору страхування пеню у розмірі 387,88 грн, оскільки несплата відповідачем страхових платежів за договором страхування не є заборгованістю за кредитним договором, а тому відсутні підстави для нарахування на неї пені у відповідності з п. 8.1 Загальних умов кредитування (як вказано в позові), який передбачає відповідальність саме за невиконання умов виключно кредитного договору (порушення терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту). Заперечення відповідача про безпідставність стягнення з нього розрахованих сум заборгованості по сплаті страхових платежів, до яких неправомірно включено ПДВ, є неспроможними, оскільки із наявних в матеріалах справи виданих страховиком рахунків на оплату позивачем страхових платежів слідує, що сума зазначеного в них ПДВ становить 0,00 грн. Таким чином, оскільки відповідачем не були здійснені страхові виплати відповідно до умов договору добровільного страхування та вказані виплати відповідно до умов договору страхування здійснював позивач як вигодонабувач за договором, тому відповідач спричинив збитки позивачу та у відповідача виникла заборгованість внаслідок порушення умов зазначеного договору страхування перед позивачем на загальну суму 29687,97 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, з матеріалів справи слідує, що вказана заборгованість утворилась з грудня 2015 року, тому по ній не сплив трирічний строк позовної давності. Виходячи із практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ та є джерелом права, суд не вбачає підстав для надання відповіді на кожен аргумент сторін по справі. Так, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.05.2011 року «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя». За такого, суд зазначає, що ним достатньо та належним чином обґрунтовано підстави прийняття рішення та наведено відповідні мотиви, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання більш детальної відповіді на кожен аргумент сторін. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за заподіяними збитками за договором страхування на загальну суму 29687,97 грн., із яких: 24479,27 грн. - заборгованість за порушення умов договору страхування, 4003,99 грн. - втрат від інфляції, 1204,71 грн. - три проценти річних. В задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №50011196 від 22.11.2013 року в сумі 505107,54 грн. та збитків в сумі 85291,24 грн (що складаються із витрат за надання юридично-консультаційних послуг, на зберігання транспортного засобу та інших витрат) належить відмовити. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає частковому задоволенню, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову (понесені витрати в розмірі 9307,13 грн.), за подання заяви про забезпечення позову (понесені витрати в розмірі 881 грн.) і витрати на професійну правничу допомогу (понесені витрати в розмірі 15000 грн.). Заявлені позивачем поштові витрати в сумі 500 грн. відповідними доказами не підтвердженні, тому відсутні підстави для їх розподілу. Загалом позивач поніс судових витрат на суму 25188,13 грн. Оскільки позов стосувався стягнення заборгованості в розмірі 620474,63 грн., а до стягнення підлягає 29687,97 грн., що становить 5% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1259,41 грн. в рахунок відшкодування судових витрат (25188,13 грн. х 5%). На підставі викладеного та

Outcome: partial