Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

До суду з названим позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 7 лютого 2017 року вона дозволила вселитися та зареєструватися відповідачу. 10 лютого 2017 року відповідач забрав речі та остаточно виселився з будинку до іншого місця проживання. З часу виселення останнього вона змушена сплачувати за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Жодних зобов'язальних відносин щодо оренди житла між нею та відповідачем не існує, в родинних відносинах вони не перебувають, проте знятися з реєстрації місця проживання та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач відмовляється. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. В судове засідання позивач не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового засідання відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с. 21, 28, 30). Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 13 грудня 2010 року є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав КП КОР „Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 9). В даному будинку зареєстрований відповідач, який не проживає у ньому з 2000 року, що підтверджується довідкою Ставищенської селищної ради як органу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 23 листопада 2018 року (а.с. 14), копією Акту від 16 листопада 2018 року (а.с. 7), та копією довідки виконкому Ставищенської селищної ради від 16 листопада 2018 року № 5541/6 (а.с. 10). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач з 2000 року в даному будинку не проживає, - суд приходить до висновку, що останнього слід визнати таким, що втратив право користування вказаним будинком. Судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved