Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернувся заявник [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дитини. В заяві зазначив, що він є батьком дитини [PERSON], народженого 16.08.2017 року [PERSON] в м.Донецьк Донецької області. Заявник зазначає, що звертався до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, але йому було відмовлено в реєстрації народження дитини, у звязку з тим, що надані ним документи не відповідають вимогам, які встановлені законодавством України. Заявник просить встановити факт народження дитини чоловічої статі 16.08.2017 року [PERSON] в м.Донецьку та вказати його батьком дитини. Встановлення факту народження дитини йому необхідно для подальшої реєстрації факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про народження згідно чинного законодавства України. Заявник [PERSON] в судовому засіданні свою заяву підтримав та суду показав, що з [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі і дружина [PERSON] 16.08.2017 року народила хлопчика, батьком якого є він. Зазначив, що дружина разом із дитиною на цей час перебуває в лікарні м.Донецька в зв»язку із ускладненнями при пологах. Факт народження дитини може підтвердити копією обмінної карти, фотографіями та поясненнями свідка [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду повідомлялась належним чином, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує (а.с. 27). Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю.(а.с.25) Представник УСЗН Добропільської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. (а.с. 26). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що заявник [PERSON] є його онуком, у якого є дружина [PERSON], яка 16.08.2017 року народила хлопчинка в м.Донецьк Донецької області. Свідок підтвердив, що їздив до м.Донецька та особисто бачив новонароджену дитину- свого правнука. Суд, вивчивши зміст заяви, заслухавши заявника та свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, що між заявником та [PERSON] 19.09.2014 року було укладено шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Донецькій області(а.с.10,19) Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [INFO], громадянка України, 16 серпня 2017 року у ЦМКЛ №3 м. Донецька народила хлопчика вагою 3450,00 грамів, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження №90 (а.с. 18) та обмінною картою пологового відділення лікарні (а.с.15), копією свідоцтва про народження серії ДНР № 039911, виданого Калінінським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька 29.08.2017 року, актовий запис № 396 від 29.08.2017 року (а.с. 12). Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII ( з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Суд вважає за необхідне прийняти до уваги зазначену обмінну карту пологового відділення лікарні, медичне свідоцтво про народження № 90, свідоцтво про народження, оскільки інформація, яка міститься в них підтверджується іншими доказами про справі, які були дослідженні в судовому засіданні, а саме показаннями свідка [PERSON],фотографіями, поясненнями заявника(а.с.13-14). Судом\~ встановлено, що заявник [PERSON] дійсно звертався до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про реєстрацію народження дитини, але листом\~ № 15.31-24/1715 від 05.09.2017 року йому було відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р.№ 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. (а.с. 17). Відповідно до ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до абз.1 та абз.2 ч.4ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку,визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження ( форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоровя незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров»я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу ( форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 року № 9, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Згідно з абз. 5 ч. 4ст. 13 Закону № 2398-VI за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч.1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до п.7 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено, що заявник звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак йому було відмовлено в реєстрації народження дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Макіївка, Донецької області, громадянка України, 16 серпня 2017 року в м. Донецьк, Україна,народила хлопчика вагою 3450 грамів. Оскільки заявнику відмовлено в державній реєстрації народження дитини з тих підстав, що ним для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, то його заяву необхідно задовольнити, встановивши факт народження дитини, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації акту про народження дитини та надасть відповідні гарантії як дитині, так і\~ її батькам.

Outcome: approved