Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

В січні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що з 25 лютого 2012 року перебуває із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх двох років спільне життя з відповідачем розладналося, тому позивачка звернулася з позовом про розірвання шлюбу. В грудні 2019 року [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати до своїх батьків. На даний час вона не працює, матеріальне становище є важким, відповідач матеріальних коштів на утримання дітей добровільно не надає. Він є здоровою, працездатною особою, матеріально забезпечений, офіційно працює, отримує достойну заробітну плату, тому позивачка просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. В лютому 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, [PERSON] позовні вимоги визнає частково, просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) з наступних підстав. Діти здорові, додаткових витрат на лікування хронічних та інших захворювань не потребують. Розмір його заробітної плати становить 6 804 гривень, тому у нього немає можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в тому розмірі, що просить позивачка. Відповідач не виганяв дружину з дітьми з квартири, це було її самовільне рішення та всупереч його волі. Крім того, [PERSON] з часу переїзду до батьків постійно чинить йому перешкоди в спілкуванні та участі у вихованні дітей. Відповідач жодним чином не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі утримувати своїх дітей, він їх любить і зробить все від нього залежне для забезпечення їх всім необхідним для нормального розвитку, навчання, харчування і т. д. Також позивачка не надала письмових доказів витрат на утримання дітей, при бажанні могла б працювати, оскільки діти відвідують дитячий садочок № 9, проте вона цього не хоче. У відповіді на відзив позивачка [PERSON] вказує, що наведені відповідачем заперечення та подані докази не є належними та достовірними. Йому відомо, що їхні діти часто хворіють, зокрема на простудні захворювання. За період з 20.01.2020 року по 04.02.2020 року вона витратила на лікування дітей 1647,99 гривень. [PERSON] подав суду довідку, що він працює головним бухгалтером у ДНЗ «Чортківське ВПУ», де має посадовий оклад 6242,50 гривень; довідку, де вказано, що він працює у ДНЗ «Чортківське ВПУ» і займає посаду прибиральниці, та йому нарахована заробітна плата у серпні - грудні 2019 року по 8 558,55 гривень, в січні 2020 року 9080 гривень. Однак, згідно «Відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих платежів» (які відповідач надав суду як додаток до позову про поділ спільного майна) він отримав заробітної плати за перший квартал 2019 року 32 517,10 гривень, за другий квартал - 48 594,03 гривень, за третій квартал - 50 532,17 гривень. Таким чином, у двох довідках вказано різні заробітні плати та різні посади, хоча згідно декларації в середньому його заробітна плата становить 16 844 гривень на місяць. Задокументувати всі витрати на дітей неможливо, батьку без письмових доказів має бути відомо, що дітей необхідно годувати, одягати, оплачувати дитячий садочок, при потребі лікувати, купувати дитячі книжечки, розвиваючі ігри, прилади для малювання тощо. У позивачки не було можливості підшукати собі роботу, оскільки до 18 січня 2020 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, потім діти хворіли, не відвідували дитячий садочок, потребували догляду та лікування. Щодо матеріального становища відповідача, то він також займається організацією весільних кортежів, продажем ювелірним виробів, біжутерії та аксесуарів через інтернет-магазин, відповідно за це отримує додаткові доходи. Враховуючи наведене, позивачка вважає, що [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку, в будь-якому разі в частині від його офіційного доходу, який він отримує як головний бухгалтер ДНЗ «Чортківського ВПУ». В липні 2020 року відповідач подав заперечення на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, наполягає на стягненні аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку. Щодо стану здоров`я спільних дітей, зазначає, що діти здорові і додаткових витрат на лікування саме хронічних чи інших захворювань не потребують, і факт того, що вони перехворіли в січні місяці на сезонне респіраторне захворювання не спростовує зазначеного, і очевидно не підтверджує що такі захворювання у них часті, як зазначила позивачка у своїй відповіді на відзив. Окрім того, те, що діти, як правило, хворіють на простудні захворювання одночасно, дозволяє лікувати їх однаковими ліками, що значно здешевлює таке лікування. Щодо постійного місця роботи відповідача, [PERSON] дійсно працює головним бухгалтером в ДНЗ "Чортківське ВПУ", його посадовий оклад дорівнює всього лише 6242,50 грн., однак кінцевий розмір заробітної плати відповідача формується із врахуванням доплат, премій та матеріальних допомог, які носять мінливий характер і не залежать від волі відповідача. Щодо розбіжностей у долученій до відзиву довідці про доходи з місця роботи і з податкової, дані у довідці з податкової відповідають дійсності, а щодо довідки з навчального закладу, то мала місце помилка виконавця, яка помилково зазначила назву посади „прибиральниця" і наплутала з цифрами у довідці. Посилання позивачки на те, що відповідач отримував за третій квартал 2019 року заробітну плату у сумі 50 532 гривні, і що це в середньому складає 16 844 гривень за місяць, є не що інше як маніпулювання фактами, оскільки у довідці з податкової у графі сума доходу вказується нарахована заробітна плата, і від цієї суми для отримання сум реальних доходів, слід відняти податки (18,5% - прибутковий податок та 1,5% - військовий збір) та профспілкові внески. Позивачка у своїй відповіді на відзив зазначила, що відповідач має додаткові доходи за надання послуг весільного кортежу та торгівлю у соцмережах ювелірними виробами. Однак, така інформація не відповідає дійсності, оскільки для здійснення весільних кортежів у відповідача відсутній автомобіль, оскільки саме вона його самовільно забрала і щодо нього триває судове провадження у справі про поділ майна подружжя. Про інтернет-магазин, який згадує позивачка у своїй відповіді на відзив, [PERSON] нічого не відомо, вказаний на видрукуваній інтернет-сторінці номер телефону не належить йому і роздруківка з сайту такого інтернет-магазину жодним чином не підтверджує його належність саме відповідачу, отримання ним доходів від його діяльності. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнають частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно «Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків», наданих Чортківською державною податковою інспекцією № 35880 від 09.01.2020 року, [PERSON] отримав заробітної плати за перший квартал 2019 року 32 517,10 гривень, за другий квартал - 48 594,03 гривень, за третій квартал - 50 532,17 гривень. Згідно довідки про доходи № 15 від 01.02.2020 року, виданої ДНЗ Чортківське ВПУ, вбачається, що [PERSON] за період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року нарахована заробітна плата в сумі 164,677,82 гривень. Також у відповідності з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] нараховано за 2019 рік 178 083,95 гривень, за 2020 рік - 58 625 гривень. З врахуванням вищенаведених вимог закону, матеріального становища дітей, матеріального становища платника аліментів, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 840,80 гривень судового збору.

Outcome: partial