Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії посилаючись на те, що Постановою Верховної Ради України від 5 квітня 2007 року він був обраний суддею апеляційного суду Чернівецької області. Згідно наказу голови апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2007 року його зараховано до штату апеляційного суду. В зв'язку з цим він та члени його сім'ї переїхали з смт. Кельменці Чернівецької області в місто Чернівці. Оскільки він та члени його сім'ї не забезпечені житлом, то починаючи з 20 червня 2007 року він перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Чернівці та перебуває в списку позачерговиків під номером 208. Його сім'я складається з п'яти осіб, а тому він має право отримати трьохкімнатну квартиру або окремий будинок. Однак виконавчий комітет Чернівецької міської ради не надав йому та членам його сім'ї житло. Вважав, що він не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Зокрема він не втратив право на отримання житла, яке підлягає захисту в суді. Порушення його права на житло з боку відповідача є триваючим. Виконавчий комітет Чернівецької міської ради починаючи з 2007 року по даний час визнавав та не оспорював його право на отримання житла. Ненадання йому та членам його сім'ї житла відповідач пояснював відсутністю достатньої кількості житла та великою кількістю черговиків, які потребують покращення житлових умов. Протягом цих років виконавчий комітет надавав суддям апеляційного суду Чернівецької області квартири. Останній раз відповідач надав судді апеляційного суду Чернівецької області квартиру в грудні 2014 року. А тому просив зобов'язати виконавчий комітет Чернівецької міської ради позачергово протягом одного місяця з моменту вступу рішення суду в законну силу надати йому та членам його сім'ї трьохкімнатну благоустроєну квартиру в місті Чернівці в межах норми житлової площі, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути в його відсутність, позов підтримує. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені у запереченнях. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 5 квітня 2007 року позивач був обраний суддею апеляційного суду Чернівецької області. Згідно наказу голови апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2007 року його зараховано до штату апеляційного суду. В зв'язку з цим він та члени його сім'ї переїхали з смт. Кельменці Чернівецької області в місто Чернівці. Оскільки позивач та члени його сім'ї не забезпечені житлом, то починаючи з 20 червня 2007 року він перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Чернівці та перебуває в списку позачерговиків під номером 208. Сім'я позивача складається з п'яти осіб, а тому він має право отримати трьохкімнатну квартиру або окремий будинок. Однак виконавчий комітет Чернівецької міської ради не надав йому та членам його сім'ї житло. На думку суду позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Зокрема він не втратив право на отримання житла, яке підлягає захисту в суді. Порушення його права на житло з боку відповідача є триваючим. Виконавчий комітет Чернівецької міської ради починаючи з 2007 року по даний час визнавав та не оспорював його право на отримання житла. Протягом цих років виконавчий комітет надавав суддям апеляційного суду Чернівецької області квартири. Останній раз відповідач надав судді апеляційного суду Чернівецької області квартиру в грудні 2014 року. Відповідно до статей 126, 130 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Згідно з статтею 14 Закону України від 7 лютого 2002 року «Про судоустрій України» (чинного на час виникнення спірних відносин) гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечуються, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. Частиною сьомою статті 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII встановлено, що не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду, вищого спеціалізованого суду, апеляційного та місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири чи будинку або службовим житлом за місцем знаходження суду. У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ст. 49 Житлового кодексу Української РСР суддя має право на додаткову площу. Згідно частини 1 статті 46, статті 49 Житлового кодексу Української РСР поза чергою жиле приміщення надається, зокрема, особам, обраним на виборну посаду, коли це зв'язано з переїздом у іншу місцевість. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження як облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов і розподілу та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Кабінет Міністрів України постановою від 3 серпня 2005 року № 707 затвердив Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів (був чинним на час виникнення спору), згідно з пунктами 2, 4 якого суддям, які відповідно до житлового законодавства перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, надають окрему квартиру або будинок місцеві органи виконавчої влади не пізніше ніж через шість місяців після їх обрання на посаду. Взяття, перебування та зняття з обліку судді здійснюється виконавчими комітетами рад за місцем роботи відповідно до житлового законодавства. У разі коли місцевий орган виконавчої влади у шестимісячний строк не забезпечив житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, суд на підставі його заяви за погодженням з ДСА або її територіальним управлінням (стосовно судді місцевого суду) може прийняти рішення про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді (пункт 7 Порядку). Пунктом 9 Порядку передбачено, що для забезпечення суддів благоустроєним житлом ДСА та її територіальні управління (стосовно суддів місцевих судів) ведуть контрольні списки суддів, які потребують поліпшення житлових умов, та суддів, які забезпечені житлом, і вносять місцевим органам виконавчої влади пропозиції щодо забезпечення суддів житлом. Аналіз положень Закону № 2862-ХІІ та Порядку свідчить, що обов'язок забезпечити житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем роботи судді, а дії ДСА та її територіальних управлінь із забезпечення суддів житлом є додатковими у разі не вирішення цього питання органом місцевої виконавчої влади. Саме така правова позиція щодо правильного застосування норм матеріального права до спірних відносин, зазначена у постанові Верховного Суду України від 7 травня 2012 року (№ 21-292а11). Вирішуючи вказаний спір суд керується положеннями Закону України „Про статус суддів" та Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів незважаючи на те, що ці нормативно-правові акти втратили чинність. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1 -рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частина третя статті 5 ЦК України). Враховуючи вищенаведене суд вважає, що відповідача дійсно необхідно зобов'язати позачергово надати позивачу та членам його сім'ї трьохкімнатну благоустроєну квартиру в місті Чернівці в межах норми житлової площі, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Що ж стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати йому та членам його сім'ї трьохкімнатну благоустроєну квартиру в місті Чернівці позачергово протягом одного місяця з моменту вступу рішення суду в законну силу то в цій частині на думку суду має бути відмовлено за безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: partial