Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

28.11.2019 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 25 червня 2015 року він одружився з [PERSON] , від спільного проживання у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них з відповідачем не склалося і з серпня 2015 року вони припинили сімейно - шлюбні стосунки та стали проживати окремо, малолітня дочка залишилася проживати разом із ним та перебуває на повному його утриманні. В січні 2017 року він звернувся до Києво - Святошинського районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та 08.06.2018 було винесено рішення, про розірвання шлюбу. В листопаді 2019 року йому стало відомо, що відповідач [INFO] народила сина - марка, батьком якого у свідоцтві про народження дитини записаний він - [PERSON] . Однак він не визнає своє батьківство відносно вказаної дитини, оскільки в період зачаття дитини та її народження вони з відповідачем не проживали і ніяких відносин не підтримували. Тому, просив у судовому порядку виключити відомості щодо [PERSON] , як батька дитини, з актового запису №1057, зареєстрованого 01 серпня 2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області, про народження [PERSON] , [INFO] . 19.12.2019 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12.08.2020 судом постановлено ухвалу, про призначення у справі судової молекулярно - генетичної експертизи на предмет встановлення біологічного батьківства, проведення якої було доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово - медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України». 14.01.2021 року Державна спеціалізована установа «Головне бюро судово - медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» повернула ухвалу суду від 12.08.2020 без виконання, в зв`язку з тим, що не проводить експертизи спірного батьківства з використанням ДНК - аналізу. 14.01.2021 року судом постановлено ухвалу, про поновлення провадження у справі та призначення підготовчого засідання. 19.02.2021 року судом постановлено ухвалу, про призначення у справі судової молекулярно - генетичної експертизи на предмет встановлення біологічного батьківства, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. 05.08.2021 року до суду надійшло повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, про повернення ухвали суду від 19.02.2021 року без виконання, у зв`язку із неодноразовою неявкою [PERSON] та дитини - [PERSON] , [INFO] , на відбір зразків крові. 06.08.2021 судом постановлено ухвалу, про поновлення провадження у справі та призначення підготовчого засідання. 07.10.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та подав заяву, в якій просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Третя особа - Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З матеріалів справи (а.с13-20,27,82) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] ( а.с.6), 25 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] відділом ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 748, у зв`язку з чим було змінено прізвище відповідача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року, яке набрало законної сили 23 липня 2018 року (а.с.7-8), шлюб між сторонами, зареєстрований 25 червня 2015 року, актовий запис № 748, було розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] ( а.с.10), позивач та відповідач є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ( а.с.11-12), вбачається, що Білоцерківським міськрайонномим відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області 01 серпня 2017 року було складено актовий запис № 1057, про народження [INFO] дитини - [PERSON] , батьком якого записано - [PERSON] , [INFO] , а матір`ю - [PERSON] , [INFO] , що узгоджується зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.9). Також, з актового запису по народження № 1057 від 01 серпня 2017 року (а.с.44), вбачається, що підставою запису відомостей про батька до актового запису про народження дитини - [PERSON] був актовий запис про шлюб № 748 від 25.06.2015, складений відділом ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, та заява [PERSON] , а відомості до графи № 15,16 «громадянство та місце проживання батька» не були внесені до реєстру в зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Згідно із ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Таким чином, реєстрація народження [PERSON] була здійснена Білоцерківським міськрайонномим відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області 01 серпня 2017 року, актовий запис № 1057, в порядку ст. 122 СК України. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, крім іншого, роз`яснено, що оспорити батьківство має право зокрема особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка, як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюванних відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Встановлено, що з серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] припинили сімейно - шлюбні стосунки, не спілкуються та проживають окремо, у листопаді 2019 року позивач дізнався, що відповідач [INFO] народила сина - [PERSON] і він записаний батьком хлопчика, однак він не визнає своє батьківство відносно дитини, тому звернувся до суду з даним позовом, що узгоджується з матеріалами справи, поясненнями позивача та показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] . Судом було постановлено ухвалу про призначення у справі судово - медичної експертизи, на вирішення якої були поставлені питання: чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , про що зокрема відповідач була повідомлена, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали суду (а.с.99) та заявою і розпискою [PERSON] , яка діє від імені відповідача за довіреністю від 03.08.2018, про ознайомлення з матеріалами справи від 26.05.2021 ( а.с.131-133), однак, відповідач разом із сином - [PERSON] не прибула до експертної установи для відбору зразків крові та проведення експертизи без поважних причин. Так, 05.08.2021 на адресу суду надійшло повідомлення від Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи про неможливість проведення судової експертизи згідно ухвали суду, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору зразків крові [PERSON] не з`явилася. Європейський суд з прав людини зауважив, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (справа № 3451/05 "Калачова проти Російської Федерації", § 34, від 7 травня 2009 року). Вказані обставини, щодо цінності як доказу у справах про оспорювання батьківства висновку судово-генетичної експертизи, є загальновідомими та очевидно були зрозумілі відповідачу, яка є повнолітньою та дієздатною особою. Чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості відібрання в примусовому порядку біологічних зразків у малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю - [PERSON] . Натомість законодавством передбачені наслідки ухилення від участі у експертизі. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість [PERSON] разом із дитиною взяти участь у проведенні судової генетичної експертизи, суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладених обставин, а саме ухилення [PERSON] , яка є законним представником малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , від участі у призначеній судом генетичній експертизі, яку без її участі провести неможливо, доказової цінності висновку судової генетичної експертизи для сторін у справі про оспорювання батьківства; не надання суду доказів існування об`єктивних перешкод до участі у призначеній судом експертизі; відсутності у суду при розгляді цивільної справи повноважень на примусове залучення відповідача до участі в генетичній експертизі, суд, визнає факт, для з`ясування якого була призначена генетична експертиза, а саме, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що відповідач не надала до суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. За ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відповідно до п.2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при поданні позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.1), однак заявив клопотання про залишення вказаних витрат за ним, без відповідного відшкодування.

Outcome: approved