Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку було уточнено (а.с.40-44,85-89), в якій просить в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 3 921,15 дол. США (що є еквівалентом 49 445,70 грн. відповідно до розпорядження НБУ станом на 10.04.2014) звернути стягнення на предмет застави - [ADDRESS] та виселити зареєстрованих та проживаючих осіб - [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що відповідач [PERSON] уклав кредитний договір, внаслідок невиконання вимог якого виникла заборгованість. Свої вимоги мотивує тим, що 25 квітня 2003 року укладено договір про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту, у відповідності до якого позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 15 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 14,04 % строком до 25 квітня 2008 року, а відповідач зобов'язався виконати кредитні зобов'язання в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 травня 2003 року укладено договір застави, згідно з яким надано в заставу нерухоме майно, а саме [ADDRESS], належну відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку», просять звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити мешканців квартири. До суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з"являвся, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином - повідомленням у пресі. Третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надали письмові пояснення, згідно з якими просили розглядати справу за їх відсутності, щодо позову заперечують, оскільки порушуються житлові права малолітньої [PERSON]. Зокрема, посилаються на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави або іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, та використовується як місце постійного проживання позичальника\\майнового поручителя. (а.с.98) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 25 квітня 2003 року укладено договір про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту, у відповідності до якого позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 15 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 14,04 % строком до 25 квітня 2008 року, а відповідач зобов'язався виконати кредитні зобов'язання в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. (а.с.14) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 травня 2003 року укладено договір застави, згідно з яким надано в заставу нерухоме майно, а саме [ADDRESS], належну відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. (а.с.17-18) Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Повідомлення позивача про необхідність усунути порушення умов кредитних договорів та сплати процентів за користування кредитом неодноразово доводилися до відома відповідача, однак останнім не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання. Не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до тексту позовної заяви, позивач звертаючись до суду з позовом, просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаної квартири та укладення від банку договору купівлі - продажу з іншою особою покупцем, посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку». Проте, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладався договір застави, що відповідно, встановлює інші правовідносини та тягне за собой інший механізм та порядок стягнення, який регулюється Законом України «Про заставу», а не Законом України «Про іпотеку», про який зазначає позивач. Згідно з п. 16 договору застави від 26 травня 2003 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу». Позивач, звертаючись до суду, визначив спосіб захисту порушених прав, як продаж предмету застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно наданого позивачем суду розрахунку, станом на 10 квітня 2014 року заборгованість відповідача становить 3 921,15 дол. США, що є еквівалентом 49 445,70 грн. за курсом 12,61 відповідно до розпорядження НБУ від 10.04.2014, з яких: 2 127,24 дол. США - заборгованість за кредитом; 1 518,68 дол. США - проценти; 275,23 дол. США - пеня. Проте з даного розрахунку не вбачається можливим встановити з чого саме складаються вказані суми та за які періоди нарахована відповідна заборгованість, що унеможливлює перевірку викладених у розрахунку відомостей. На виконання вимог ст. 10 ЦПУ України судом було з'ясовано вказані обставини та запропоновано позивачу надати належні та допустимі докази (а саме детальний розрахунок заборгованості, який би дав можливість встановити з якого саме часу утворилася заборгованість, у яких розмірах та за які періоди) на обґрунтування заявлених позовних вимог. Разом з тим, таких доказів суду не надано. З огляду на викладене, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави та виселення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить саме з недоведеності розміру кредитної заборгованості, а відтак і права на вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави та виселення.

Outcome: dismissed