Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

У березні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Позивач вказує, що перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, які припинились у 2011 році. З того часу постійно добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання їх спільного малолітнього сина, а у червні 2018 року дізнався про судовий наказ від 15.01.2018 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . У зв`язку з неправильним зазначенням [PERSON] його адреси в заяві, копію судового наказу отримав у червні 2018 року, коли державним виконавцем було нараховано заборгованість зі сплати аліментів у сумі 14308 грн. 50 коп. Протягом січня - червня 2018 року ним надавалась матеріальна допомога сину, що сумарно навіть більше, ніж визначений законом розмір 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] за період з листопада 2017 року по червень 2018 року в сумі 14308 грн. 50 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Сергієнко Т.Г. позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 29.12.2013 року. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Полтави від 15.01.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дати подання заяви до суду 06.11.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] . Судовий наказ Ленінського районного суду м. Полтави від 15.01.2018 року вступив в законну силу та перебуває на виконанні у Київському ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області. Наявні у справі матеріали свідчать про те, що боржник [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , розмір якої відповідно до розрахунку, здійсненого державним виконавцем за період з 06 листопада 2017 року по червень 2018 року включно, становить 14308 грн. 50 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує про те, що заборгованість з аліментів відсутня, оскільки ним надавалась матеріальна допомога у розмірі навіть більшому, ніж визначено судом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості по аліментах. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що ним надавалась матеріальна допомога на утримання сина у розмірі навіть більшому, ніж визначеному судом, а заборгованість утворилась у зв`язку з неправильним зазначенням [PERSON] його адреси в заяві про видачу судового наказу, внаслідок чого копія судового наказу ним отримана лише у червні 2018 року, до цього часу йому не було відомо про існування судового рішення, допомогу на утримання дитини надавав добровільно. На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду квитанції від 17.03.2018 року на суму 400 грн., від 04.05.2018 року на суму 800 грн., від 19.03.2018 року на суму 1237 грн., від 26.02.2018 року на суму 1200 грн., від 02.03.2018 року на суму 2300 грн., від 18.03.2018 року на суму 450 грн., від 19.03.2018 року на суму 250 грн., від 24.01.2018 року на суму 300 грн., від 06.03.2018 року на суму 1033 грн., від 26.03.2018 року на суму 250 грн., від 19.03.2018 року на суму 900 грн. При цьому, в жодній з цих квитанцій не зазначено відомості про платника та отримувача платежів, у більшості з них призначення платежу визначено як "поповнення рахунку", доказів того, що рахунок, який поповнювався згідно вищевказаних документів, належить сину позивача, як він стверджував в судовому засіданні, позивачем суду не надано. Частина квитанцій свідчить про те, що призначення платежу є "поповнення рахунку згідно договору", "придбання окулярів та аксесуарів до них". Крім того, позивачем надано суду ксерокопію замовлення покупця № 1361 від 04.04.2011 року на придбання комп`ютерної техніки, проте цей бланк не містить підписів сторін угоди, відомостей про фактичну сплату коштів в сумі 6417 грн. 00 коп. та не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі, тим паче, що датований 2011 роком, тоді як спірні правовідносини виникли у 2018 році. В судовому засіданні позивач пояснив, що вищевказані документи підтверджують факт надання ним коштів особисто сину шляхом зарахування на картку, відкриту на його ім`я, а також придбання сину необхідних речей на прохання останнього. При цьому, відповідач не заперечував той факт, що кошти на утримання дитини відповідачу на виконання судового рішення не сплачував, в даний період часу дійсно існує заборгованість. При цьому, жодних об`єктивних доказів того, що кошти на підставі наданих позивачем [PERSON] суду платіжних документів перераховувались на утримання сина не встановлено. Натомість об`єктивно, що їх сплата не пов`язана зі сплатою аліментів на його утримання. Той факт, що за твердженням позивача заборгованість з аліментів у нього виникла з незалежних від нього причин, оскільки він невчасно дізнався про наявність судового наказу, на переконання суду, не може бути визнане підставою для звільнення від сплати заборгованості за період з листопада 2017 року по червень 2018 року, тим паче що за змістом чинного законодавства розгляд заяв фізичних осіб про винесення судового наказу про стягнення аліментів здійснюється за відсутності сторін, без повідомлення боржника (ст. 167 ЦПК України), а згідно норми ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню саме з дня звернення до суду. Відтак, жодних підстав припускати порушення прав позивача не вбачається, а факт отримання ним судового наказу лише у червні 2018 року не може бути визнаний обставиною, що має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України. Враховуючи викладене, а також, те що позивачем не доведено існування обставин, які можуть бути визнані підставами для звільнення від сплати аліментів у відповідності до положень ст. 197 СК України, суд приходиться до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed