Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої малолітньою особою та просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану малолітнім [PERSON] її малолітньому сину [PERSON] в розмірі 25 750, 00 гривень та 50 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 15 серпня 2018 року під час літніх канікул на майданчику Тячівської ЗОШ І-ІІІ ст. №1 ім. В.І.Гренджі-Донського під час гри в футбол неповнолітній [PERSON] , [INFO] , в ході сварки, правою рукою, стиснутою в кулак, наніс її неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] , удар в область обличчя, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двохстороннього перелому нижньої щелепи: локального та конструктивного-ментального справа та ангулярного зліва, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, позаяк подібного характеру тілесні ушкодження викликали розлад здоров`я більше 21-го дня. Нанесення тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 447 від 28 грудня 2018 року, який приєднано до матеріалів кримінального провадження №307/1963/19. За даним фактом у СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018070160000977 від 17 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Під час досудового розслідування позивач намагалася мирно врегулювати відносини із батьками малолітнього [PERSON] , просила добровільно відшкодувати витрати на лікування сина, однак, вони відмовилися відшкодовувати їй шкоду, спричинену їхнім малолітнім сином. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2019 року клопотання про застосування до малолітньої особи, який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру задоволено та застосовано до малолітньої особи [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця [ADDRESS] , примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батькові [PERSON] строком на один рік. Не погоджуючись із судовим рішенням першої інстанції, відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2019 року, але згодом апеляційну скаргу відкликав та ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав законний представник малолітнього [PERSON] - [PERSON] на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2019 року закрито у зв`язку з відмовою апелянта - законного представника малолітнього [PERSON] - [PERSON] від апеляційної скарги. Для лікування сина вона п`ять разів їздила із сином в м. Ужгород в обласну лікарню, де синові призначили лікування шляхом репозиції та фіксації фрагментів брекет системою, за встановлення якої вона в приватному стоматологічному кабінеті заплатила 6 750,00 гривень, за оплату проїзду до обласної лікарні вона сплатила 4 000,00 гривень [PERSON] , який на власному автомобілі її з сином відвозив в м. Ужгород. Крім цього, син місяць потребував відповідного догляду та медикаментозного лікування, на придбання лікарських засобів вона витратила 5 000, 00 гривень. На протязі року вона із сином відвідувала хірурга, син зазнав надзвичайного фізичного болю, були великі труднощі із задоволення своєї нагальної біологічної потреби харчуватися, у зв`язку з чим її син постійно відчував сильний біль у горлі та шлунку. Також вона втратила дохід в сумі 10 000 гривень, в зв`язку з тим, що протягом місяця не могла працювати, позаяк не могла залишити сина вдома самого. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких її син зазнав, внаслідок ушкодження здоров`я, а також в його тривалому лікуванні, що в свою чергу заподіяли їй також моральні страждання, розмір яких з врахуванням принципів співмірності, розумності та справедливості оцінює в 50 000 гривень. Таким чином, їй заподіяна матеріальна та моральна шкода в розмірі 75 750, 00 гривень з яких: 6 750 , 00 гривень - вартість лікування, 4 000, 00 гривень - оплата вартості проїзду до закладу лікування, 5 000, 00 гривень - витрат на лікування та спеціальне харчування, 10 000, 00 гривень - втрата її доходу та 50 000, 00 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2020 року відкрито провадження в справі та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом та за участю сторін. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Поковба В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просять такі задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Матіко Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, відповідач згідний сплатити 4 000, 00 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог просять відмовити. Заслухавши думку учасників судовового розгляду та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2019 року, яка набрала законної сили 06 травня 2020 року, клопотання про застосування до малолітньої особи, який не досяг віку кримінальної відповідальності примусових заходів виховного характеру задоволено та застосовано до малолітньої особи [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця [ADDRESS] , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батькові [PERSON] , [INFO] , мешканцю [ADDRESS] строком на один рік, за те, що син відповідача малолітній [PERSON] 15 серпня 2018 року о 11 год. 00 хв., знаходячись на території Тячівської ЗОШ № 1 І-ІІІ ступенів імені В. Гренджі-Донського на штучному міні-полі, під час канікул, грав у футбол із своїми друзями та знайомими, і в ході цієї гри між гравцями, ним та [PERSON] виникла словесна сварка із-за правил гри, яка переросла в бійку, під час якої [PERSON] правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар [PERSON] в область обличчя. Внаслідок цього умисного одного удару [PERSON] спричинив тілесні ушкодження [PERSON] , які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, позаяк подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. В судовому засіданні встановлено та визнається учасниками справи, а також підтверджено вищезазначеною ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2019 року, відповідач [PERSON] являється батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , а отже, в силу вимог ст. 1178 ЦК України на нього покладено обов"язок відшкодувати шкоду, завдану його малолітнім сином [PERSON] малолітньому потерпілому у кримінальному провадженні [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача [PERSON] . Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч.7 ст.128 КПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено та підтверджено ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2019 року, що висновком експерта № 447 від 28 серпня 2018 року засвідчено, що у освідчуваного [PERSON] , 2007 року народження, мали місце тілесні ушкодження у вигляді двохстроннього перелому нижньої щелепи: локального та конструктивного-ментального справа та ангулярного зліва, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, позаяк подібного характеру тілесні ушкодження викликали розлад здоров`я більше 21-го дня, а згідно виписки від 17 серпня 2018 року із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , 2007 року, йому визначено лікування у вигляді репозиції та фіксації фрагментів брекет системою, призначено медикаментозну терапію та рекомендовано амбулаторне лікування у стоматолога - хірурга та на підтвердження понесених матеріальних витрат на придбання та накладення іммобілізації нижньої щелепи у вигляді фіксації брекет системою, позивачем надано суду довідку від 16 серпня 2018 року та розрахункову квитанцію ЗААА № 073191 від 16 серпня 2018 року, згідно якої позивач сплатила приватному лікарю-стоматологу [PERSON] в стоматологічному кабінеті в [ADDRESS] , за ці послуги 6 750, 00 гривень, а отже ця сума підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він десь 4 або 5 разів відвозив на своєму автомобілі позивачку та її малолітнього сина [PERSON] у обласну клінічну лікарню в м. Ужгород та позивач оплатила йому вартість витраченого пального та вартість обіду в розмірі більше 4 000, 00 гривень. Про те, що малолітній син позивача [PERSON] дійсно знаходився на лікуванні в Закарпатській обласній клінічній лікарні імені А. Новака з 16 серпня 2018 року по 17 серпня 2018 року, підтверджено випискою ЗОКЛ імені А. Новака із медичної карти стаціонарного хворого від 17 серпня 2018 року та довідкою, виданою приватним лікарем-стоматологом Мельничуком Д.В. від 16 серпня 2018 року, приватний кабінет якого розташований в м. Ужгород, провулок Підгірний 1/1, а отже, підтверджені свідком [PERSON] витрати на оплату проїздів до м. Ужгород є доведені належними та допустими доказами та підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] в розмірі 4 000,00 гривень. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні належними та допустими доказами доведено завдану матеріальну шкоду в загальній сумі 10 750, 00 гривень, яка складається із витрат на оплату та факсацію фрагментів брекет системою в сумі 6 750,00 гривень та 4 000,00 гривень транспортних витрат на оплату проїздів в м. Ужгород, а що стосується стягнення заявлених позивачем витрат на лікування та спеціальне харчування в сумі 5 000,00 гривень та 10 000,00 гривень втраченого доходу, то такі не підлягають до стягнення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення таких витрат. Щодо позовних вимог на відшкодування моральної шкоди, завданої малолітньою особою внаслідок кримінального правопорушення, суд виходить з наступного. Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а такожЦивільним Кодексомі відповідними законами України. Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ст..1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд враховує, що в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями малолітній [PERSON] зазнав фізичного болю та душевних страждань, моральних переживань, пов"язаних із порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, поганим самопочуттям, необхідністю тривалого лікування та відновлення здоров"я, а тому виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 15 000, 00 гривень на відшкодування моральної шкоди. Оскільки згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, позивачі звільняються від сплати судового збору, а рішення у справі ухвалено на користь позивача, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840, 80 гривень

Outcome: partial