Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він неодноразово звертався до Калуської міської ради Івано-Франківської області з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) площею 0,0971 га в районі [ADDRESS] , якою він фактично користувався тривалий час, однак постійно отримував відмови, які були скасовані судом. Рішенням Калуської міської ради від 27.08.2020 № 3458 йому було вкотре відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка в районі [ADDRESS] площею 0,0971 га є частиною земельної ділянки комунальної власності площею 0,3292 га з кадастровим номером 2610400000:42:006:0078 та відноситься до категорії земель: землі промисловості, транспорту, енергетики, оборони та іншого призначення з цільовим призначенням: 16.00 Землі запасу. Позивач зазначає, що державний кадастровий реєстратор міськрайонного управління у Калуському районі та місті Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Саварина Г.Я. здійснила державну реєстрацію в день отримання заяви 02.06.2020 та присвоїла їй кадастровий номер, хоча на перевірку відповідності даних документів вимогам законодавства їй надано 14 днів. [PERSON] зазначає, що [ADDRESS] у м. Калуші одночасно є об`їзною дорогою та автомобільною дорогою державного значення Н-10 Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига, та згідно листа Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області дана служба є її власником у межах смуги відводу 39метрів (по 19,5 м в обидва боки дороги). Також позивач вважає, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 0,3292 га, кадастровий номер 2610400000:42:006:0078 не відповідає вимогам законодавства, а також подана не в повному обсязі. Зокрема вона не містить змісту, не містить топографо-геодезичних вишукувань, які б відповідали вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500, також відсутні планово-картографічні матеріали. Крім того, технічна документація із землеустрою не містить переліки земельних ділянок у розрізі за категоріями земель та угіддями, наданих у власність (користування) з кадастровими номерами, наданих у власність (користування) без кадастрових номерів, не наданих у власність чи користування, що використовуються без документів, які посвідчують право на них, що використовуються не за цільовим призначенням, невитребуваних земельних часток (паїв), відумерлої спадщини. Також дана технічна документація не містить відомості про обчислення площі земельної ділянки. Кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам ч. 1 ст. 34 Закону України «Про державний земельний кадастр», оскільки не містить координати поворотних точок меж земельної ділянки. Окрім того, на кадастровому плані оспорюваної земельної ділянки невірно вказана експлікація угідь згідно форми 6-зем - землі під будівлями та спорудами транспорту (площа 0,3292 га), яких насправді немає. Разом з тим, згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель від 24.11.2014 це сільськогосподарські землі (рілля). Розробник технічної документації також не погодив її із Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області. Посилаючись на ч. 1 та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» позивач вказує, що ділянки вулиць та доріг міст та інших населених пунктів, що суміщаються з автомобільними дорогами державного значення, належать до Єдиної транспортної системи України та приватизації не підлягають. Також на кадастровому плані не показана охоронна зона іншого об`єкта енергетичної системи, що теж проходить через спірну ділянку - ще одного кабелю зв`язку. Також, в документації із землеустрою міститься акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 02.06.2020, однак в ньому відсутні підписи власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Однак власники (користувачі) суміжних земельних ділянок не були повідомлені належним чином про час та місце робіт із закріплення межовими знаками меж даної земельної ділянки в натурі. Також відсутній список межових знаків в кількості 16 штук, переданих на зберігання. Крім того, [PERSON] зазначає, що в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду встановлено, що існуюче функціональне використання (призначення) спірної території (в районі [ADDRESS] - [ADDRESS] у м. Калуші) за переважною функцією на теперішній час визначається як територія житлової забудови. Дана обставина, на його думку, не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Також в порушення п. 28 Постанови КМУ від 05.06.2019 № 476 «Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» виконавці (КП Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро Калуської міської ради») не подали до місцевого фонду документації із землеустрою копії матеріалів, отриманих за результатами проведення інвентаризації земель, в паперовій та електронній формі. Тому [PERSON] просить суд визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру Савариної Г.Я. щодо здійснення державної реєстрації земельної ілянки площею 0,3292 га, кадастровий номер 2610400000:42:006:0078, розташованої в [ADDRESS] , визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки, а також стягнути з відповідачів на його користь сплачений судовий збір. Відповідач Калуська міська рада Івано-Франківської області подала відзив на позов, в якому зазначає про безпідставність та необгрунтованіть вимог [PERSON] , мотивуючи свою позицію наступним. Земельна ділянка в районі [ADDRESS] згідно з Генеральним планом міста Калуша, затвердженим рішенням Івано-Франківського облвиконкому від 06.06.1979 № 184, актуалізованим рішенням Калуської міської ради від 06.06.2013 № 1960, визначена як територія комунальних підприємств та споруд інженерного транспорту, що підтверджено також листом відділу у справах архітектури та містобудівного кадастру Калуської міської ради № 02-03/45 від 18.03.2019. У мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 року у справі № 300/952/19 зазначено, що колегія суддів дослідивши матеріали справи, встановила, що Генеральним планом м. Калуша від 06.06.1979 № 184 функціональне призначення території по [ADDRESS] визначене, як територія промислових підприємств та комунально-складських об`єктів, а висновком відділу справах архітектури та містобудівного кадастру Калуської міської ради № 01-10/756 від 17.12.2014 територія на якій розміщена згадана земельна ділянка частково визначена як землі громадської та житлової забудови і частково, як територія споруд інженерного обладнання, також у копії з генерального плану зазначено, що це землі колгоспу «Росія». Зазначене свідчить про відсутність чіткого визначення вказаної території, як житлової, а тому вирішення питання щодо надання або відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, з усуненням розбіжностей у цих документах, відноситься до повноважень відповідача. На цій підставі адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не має втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Враховуючи такий висновок суду, Калуською міською радою прийнято рішення від 30.04.2020 № 3119 «Про проведення інвентаризації земельної ділянки, яка знаходиться в м. Калуш, район [ADDRESS]», на підставі якого проведено інвентаризацію земельної ділянки орієнтовною площею 0,5000 га, яка знаходиться в [ADDRESS] . За результатами проведення інвентаризації вказаної земельної ділянки КП «Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро» Калуської міської ради розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації даної земельної ділянки, яка була погоджена відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України органом Держгеокадастру за принципом екстериторіальності експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області. Після цього Калуська міська рада звернулась до міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою щодо реєстрації проінвентаризованої земельної ділянки та згідно витягу з Державного земельного кадастру 02.06.2020 року земельну ділянку площею 0,3292 га, що знаходиться за адресою район [ADDRESS] зареєстровано та присвоєно їй кадастровий номер 2610400000:42:006:0078 [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги виходячи з аналізу матеріалів технічної документації, на підставі яких неможливо встановити наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, оскільки йому були надані лише копії матеріалів технічної документації із землеустрою, а не примірник такої документації. Також відповідач зазначає, що Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області не є власником суміжної земельної ділянки, оскільки між земельною ділянкою з кадастровим номером 2610400000:42:006:0078 та смугою відведення зазначеної автомобільної дороги знаходяться землі комунальної власності. Калуська міська рада просила відмовити в задоволенні позову. 14.04.2021 позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому вказав, що вважає безпідставним твердження відповідача про те, що долучений до позовної примірник технічної документації є недостатнім доказом, оскільки на титульному аркуші та кадастровому плані земельної ділянки міститься позначка «електронний документ перевірено та внесено до Державного земельного кадастру», зроблена державним кадастровим реєстратором Савариною Г.Я., а тому саме цей примірник технічної документації із землеустрою на 18 аркушах був взятий до уваги державним кадастровим реєстратором Савариною Г.Я. при перевірці на відповідність поданих документів. Також, посилаючись на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зазначає про встановлення рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 809/1108/18 факту наявності змін у видах функціонального призначення території, на якій розміщена земельна ділянка з кадастровим номером 2610400000:42:006:0078. Крім того, відповідач не спростував факт неповідомлення належним чином власника двох суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі. Крім того, на думку позивача, розробник даної технічної документації не подав копії матеріалів до місцевого фонду документації із землеустрою. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] подала пояснення щодо позову, в якому зазначила, що користується земельною ділянкою площею 0,06 га в районі [ADDRESS] на підставі договору про право тимчасового користування землею, укладеного 08.04.1997. Даний договір не був розірваний та земельну ділянку в неї не було вилучено. 19.05.2020 вона звернулася до Калуської міської ради із клопотанням визначити межі земельної ділянки, якою вона користується, однак їй було відмовлено. 01.06.2020 вона звернулася до міськрайонного управління держгеокадастру у Калуському районі та місті Калуші із клопотанням, в якому просила ознайомити з даним клопотанням відповідних державних кадастрових реєстраторів та відмовити у державній реєстрації оспорюваної земельної ділянки. Листом від 09.06.2020 їй було відмовлено в задоволенні клопотання та повідомлено, щ підстав для відмови у реєстрації земельної ділянки немає. Позов підтримала, вважає його підставним. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задоволити. Додатково зазначив про недопустимість та неналежність наданих електронних доказів, оскільки особи, що надали їх суду не вказали, де знаходиться оригінал такого доказу. Крім того, на його думку, розмір файлу, наданого для перевірки державним кадастровим реєстратором Савариною ГЯ. становить 11,5 МВ, тобто перевищує допустимий розмір 5 МВ, що може бути підписаний одним файлом, а тому незрозуміло як був підписаний цей файл, якщо файл підпису міститься не окремо, а вмонтований всередину файла, який підписували. Зазначив, що роботи із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки взагалі не проводилися. А суміжні землекористувачі не були повідомлені про час проведення таких робіт належним чином. Також пояснив суду, що Калуська міська рада не мала права таким чином визначати функціональне призначення земельної ділянки. Відповідач Державний кадастровий реєстратор Саварина Г.Я. в судовому засіданні зазначила про безпідставність позову на просила відмовити в його задоволенні з огляду на наступне. Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності в районі [ADDRESS], в межах м. Калуша, Івано-Франківської області містить у своєму складі зміст, матеріали топографо-геодезичних вишукувань, погоджена належним чином у встановленому чинним законодавством порядку. Реєстрація земельної ділянки здійснена нею у визначеному законодавством порядку. Ствердила про безпідставність позову та просила відмовити в його задоволенні. Представник Калуської міської ради Бреславська М.М. в судовому засіданні зазначила про безпідставність позову, просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро Калуської міської ради» у судове засідання не з"явилася. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно матеріалів справи [PERSON] використовував земельну ділянку площею 0,0971 га по [ADDRESS] для сільськогосподарських потреб, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.01.2019 № ПІ-03/0-1/0/63-19 (а.с. 17-18). Земельна ділянка в районі [ADDRESS] згідно з Генеральним планом міста Калуша, затвердженим рішенням Івано-Франківського облвиконкому від 06.06.1979 № 184, актуалізованим рішенням Калуської міської ради від 06.06.2013 № 1960, визначена як територія комунальних підприємств та споруд інженерного транспорту. [PERSON] звернувся до Калуської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. Рішенням Калуської міської ради від 27.08.2020 № 3458 [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0971 га в районі [ADDRESS] , оскільки дана ділянка є частиною земельної ділянки площею 0,3292 га з кадастровим номером 2610400000:42:006:0078 та відноситься до категорії земель: Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення з цільовим призначенням: 16.00 Землі запасу (а.с. 16). Також в судовому засідання з`ясовано, що Калуською міською радою прийнято рішення від 30.04.2020 № 3119 «Про проведення інвентаризації земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] », на підставі якого проведено інвентаризацію земельної ділянки орієнтовною площею 0,5000 га, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 30). На підставі даного рішення проведено інвентаризацію земельної ділянки орієнтовною площею 0,5000 га, яка знаходиться в [ADDRESS] . За результатами проведення інвентаризації вказаної земельної ділянки КП «Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро» Калуської міської ради розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації даної земельної ділянки (а.с. 138-165). Рішенням Калуської міської ради від 25.06.2020 року № 3281 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності в межах міста Калуша в районі [ADDRESS]» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності площею 0,3292 га (кадастровий номер 2610400000:42:006:0078), яка знаходиться в межах міста Калуша в районі [ADDRESS] (а.с. 61). Крім того, зазначена документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки була подана для погодження органом Держгеокадастру за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду документації із землеустрою експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області надав висновок № 6330/82-20 від 28.05.2020 року про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки (а.с. 165). Калуська міська рада звернулась до міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою щодо реєстрації проінвентаризованої земельної ділянки. З витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що 02.06.2020 року державний кадастровий реєстратор міськрайонного управління у Калуському районі та місті Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Саварина Г.Я. зареєструвала земельну ділянку площею 0,3292 га, що знаходиться за адресою район [ADDRESS] та їй присвоєно кадастровий номер 2610400000:42:006:0078 (а.с. 20-23). На підтвердження порушень при складанні технічної документації із землеустрою, зокрема відсутності на земельній ділянці (кадастровий номер 2610400000:42:006:0078), яка знаходиться в межах міста Калуша в районі [ADDRESS] знаків, позивачем був наданий акт від 16.06.2020, складений користувачами сусідніх земельних ділянок (а.с. 44), а також відеозапис його складання (а.с. 101). Твердження позивача про невідповідність технічної документації із землеустрою вимогам закону через те, що розробник не погодив її із Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області, не відповідає дійсності, оскільки з топографічного плану даної земельної ділянки (а.с. 64) вбачається, що Служба автомобільних доріг не є власником суміжної земельної ділянки. У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051 Відповідно до статті 1 Закону України «Про ДЗК» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з статтею 6 Закону України «Про ДЗК» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЗУ «Про ДЗК» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до частини 2, 5, 6 статті 9 ЗУ «Про ДЗК» державний кадастровий реєстратор є державним службовцем, має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку, має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру та самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про ДЗК» однією із підстав внесення відомостей про межі земельної ділянки до Державного земельного кадастру є технічна документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель. Частиною 3 ст. 24 ЗУ «Про ДЗК» визначено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Згідно пункту 56 Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор несе відповідальність в тому числі й за ведення Поземельної книги відповідно до вимог, зазначених у цьому Порядку, відповідність відомостей, зазначених у Поземельній книзі, відомостям, зазначеним у документах, що є підставою для їх внесення. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності) (частини третя статті 24 Закону України «Про ДЗК»). Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Згідно частини 4 статті 9 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Відповідно до пункту 74 Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність: 1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); 2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1; 3) даним документації із землеустрою та оцінки земель. Відповідно до підпункту 1 пункту 110 Порядку № 1051 заявники, зазначені у підпунктах 1-4 пункту 109 цього Порядку, через уповноважених ними осіб, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та є розробниками відповідної документації із землеустрою або працюють у складі розробника - юридичної особи (далі - сертифіковані інженери-землевпорядники), мають право надсилати документи, зазначені у підпунктах 1-3 пункту 110 цього Порядку, Державному кадастровому реєстратору в електронній формі, підписані із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису сертифікованим інженером-землевпорядником технічними засобами телекомунікацій, та отримувати документи, зазначені в абзаці шостому пункту 73, підпунктах 4, 6 пункту 75, пункті 77, підпункті 1 пункту 87 цього Порядку, в електронній формі, підписані із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису Державним кадастровим реєстратором. Заява про державну реєстрацію земельної ділянки в електронній формі з доданими документами подається відповідним сертифікованим інженером-землевпорядником через Єдиний державний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему Держгеокадастру, представлену у формі Інтернет-сторінки, що забезпечує формування та подання заяви (далі - Інтернет-сторінка). Під час подання заяви в електронній формі сертифікований інженер-землевпорядник за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на Інтернет-сторінці вносить: погоджену відповідно до законодавства документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (підпункт 2 пункту 110 Порядку 1051). Судом встановлено, що [PERSON] у позовній заяві просить суд захистити своє порушене право шляхом визнання протиправними дій державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру Савариної Г.Я. щодо здійснення державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію щодо земельної ділянки площею 0,3292 га, що знаходиться за адресою район [ADDRESS] , кадастровий номер 2610400000:42:006:0078, що відноситься до земель комунальної власності. Суд дійшов висновку, що такі вимоги самі по собі не можуть вважатися належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки обставини щодо ймовірних порушень, допущених під час розроблення технічної документації та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, можуть бути предметом доказування і встановлюватись при розгляді спору щодо визнання незаконним та скасування рішення про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, зокрема у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких її було проведено. Адже, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. З огляду на таке, державна реєстрація спірної земельної ділянки лише фіксує факт внесення відповідних відомостей про неї в Державний земельний кадастр та присвоєння їй кадастрового номера. А таке саме по собі не може порушувати право позивача. Також в судовому засіданні був оглянутий наданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в районі [ADDRESS] , розроблений ПП "Прикарпатський земельний центр" у 2014 році, однак даний проект не містить жодних відомостей щодо предмету доказування. Згідно ст. ст.15,16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, з урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що всі доводи [PERSON] фактично зводяться до незгоди із технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та порядком її виготовлення. Разом з тим, дана технічна документація була затверджена рішенням Калуської міської ради 25.06.2020 року № 3281, яке чинне на даний час. Також суд вважає необґрунтованими твердження позивача [PERSON] про недопустимість та неналежність поданих електронних доказів, оскільки вказані докази містяться на CD-диску (носії інформації), підписані ЕЦП особи, яка його подала, та вважає, що доказове значення має саме зміст інформації, яку містять дані докази. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що оригінал даного електронного доказу знаходиться у розробника - КП Земельно кадастрове госпрозрахункове бюро Калуської міської ради. При цьому суд звертає увагу на те, що в силу специфіки оформлення вказаного доказу (виготовлення його в електронній формі та з використанням цифрового підпису) суд позбавлений можливості дати кваліфіковану оцінку такому доказу саме з точки зору дотримання усіх технічних вимог при його створенні, а позивачем жодних клопотань про призначення спеціальних досліджень або надання кваліфікованих висновків, що підтверджували б правильність його тверджень, суду не подано. А сам суд відповідно до положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України позбавлений права збору доказів. Щодо посилання позивача на те, що оскаржувані дії державного кадастрового реєстратора підлягають до скасування через те, що суперечать преюдиційному факту, встановленому судовими рішеннями адміністративних судів щодо належності спірної земельної ділянки до земель житлової забудови у справах за участю позивача та Калуської міської Ради, слід вказати наступне. Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком № 1050 не передбачено обов`язку для державного кадастрового реєстратора враховувати обставини, встановленні рішеннями судів при проведенні реєстрації. А отже, безпідставним є твердження позивача про порушення державним кадастровим реєстратором вимог закону при реєстрації земельної ділянки з огляду на існування вказаних преюдиційних фактів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.05.1993 р. (справа Ruiz-Mateos проти Іспанії) вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На переконання суду, позивач в межах свого обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, що є підставою для відмову в задоволенні позову. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed