Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , та після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Вказує, що позивач звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, із заявою про прийняття спадщини та подав усі необхідні документи, що підтверджують родинні відносини між позивачем та спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. На підставі заяви позивача було заведено спадкову справу № 376/2014 від 01.04.2014. Зазначає, що до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини також звернулася відповідач [PERSON] , яка мала оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що належала спадкодавцю. Посилається, що 11.12.2018 позивач звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] у зв`язку із ненаданням оригіналу документу, який посвідчує право власності спадкодавця на зазначену квартиру. Стверджує, що після отримання вищевказаної відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивач звертався до відповідача із проханням надати оригінал свідоцтва про право власності від 11.11.2009 , що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , однак отримав відмову. Вказує, що отримати чи відновити документи, які підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS] неможливо, оскільки дублікат свідоцтва про право власності видається виключно за письмовою заявою власника майна. З урахуванням викладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . 02.06.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 26.06.2020 представником позивача було подано до суду заяву на виконання вимог ухвали суду від 09.06.2020. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2020 у справи було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 було витребувано у Першої київської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . 11.12.2020 на адресу суду із Першої київської державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва яка занесена до протоколу судового зсідання від 05.02.2021 було залучено до участі у справі Першу київську державну нотаріальну контору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала посилаючись на те, що дійсно позивач має право на 1/3 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом. При цьому визнала у суді, що дійсно оригінал правоустановлюючого документу на спірну квартиру перебував у неї та відповідно був наданий нотаріусу під час видачі їй свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частині спірної квартири. Пояснила, що вона не отримувала від нотаріуса виклику для надання оригіналу правоустановлюючого докумениту на спірну квартиру з метою видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину позивачу. Разом з тим, у суді пояснила, що на даний час вона не може впевнено сказати де знаходиться оригінал правоустановлюючого документу на спірну квартиру, оскільки при переїзді можливо він втрачений. За вказаних обставин, а також у зв"язку з тим, що вона не була ознайомлена з матеріалами справи просила суд відкласти розгляд справи. Третя особа у судове засідання не з`явилися, проте в матеріалах справи наявна заяви про розгляд справи за відсутності її представника. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 11). Вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] після реєстрації 15.05.1993 шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13). Таким чином,, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 11.11.2009 року (а.с. 15). З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2015 [PERSON] звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с. 92). Крім позивача із заявою прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися її чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с.70, 85). 11.12.2018 [PERSON] знову звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с. 105). Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. від 11.12.2018 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] у зв`зку із ненаданням документу, який посвідчує право власності спадкодавця на зазначену частку квартири (а.с. 115). Відповідно до ст.1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як було встановлено судом вище, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся її чоловік [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] звернувся її чоловік [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 1267 ЦК України, спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. При цьому інформації про те, що за письмовою угодою письмовою угодою спадкоємців посвідченою нотаріусом було змінено частку у спадщині когось із спадкоємців матеріали справи не містять та суду не надано. Таким чином вбачається, що частка кожного із спадкоємців після смерті [PERSON] складає 1/3 частину. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, 13.03.2018 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. було внесено запис про реєстрацію права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 20-96 (а.с. 19). Крім того вбачається, що 15.03.2018 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. було внесено запис про реєстрацію права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 20-101 (а.с. 19). Таким чином встановлено, що станом на 15.03.2018 відповідачем було зареєстровано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні відповідач пояснила, що вона набула права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] та [PERSON] належних їм по 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Крім того відповідач зазначила, що отримуючи свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] нею були надані нотаріусу оригінали документів, які посвідчують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , оскільки вони перебували саме у неї. При цьому, відповідач у суді у суді пояснила, що наразі оригінали документів, які посвідчують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] можливо втрачені, а тому вона не може надати їх позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. України та узгоджується з дослідженими у суді матеріалами справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved