Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

23.07.2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON], який було уточнено в редакції від 22.08.2018 року (а.с.49-52), до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 25 серпня 2015 року нею, на підставі договору дарування набуто право власності на будинок [ADDRESS], який належав [PERSON]. Після набуття права власності на вказаний житловий будинок нею було з'ясовано про наявність реєстрації у ньому відповідача - [PERSON], який ані на час укладення угоди про купівлю-продаж будинку, ані в подальший час у придбаному будинку не проживає. Будь-які речі, які б належали відповідачу, у будинку відсутні. Також, як зазначено у позові [PERSON], наявність реєстрації відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою порушує її права, як власника, щодо можливості володіння, користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідач не є членом її родини та відсутній за місцем реєстрації понад три роки. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди їй, [PERSON], у користуванні будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим пртміщенням. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 10.09.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін (а.с.56). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано письмові заяви, в яких позивачка просить розглянути справу без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення, на підставі наявних у ній доказів, не заперечує (а.с.61,69). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим повідомлення про отримання судової повістки особисто 12.09.2018 року (а.с.60), а також поштовим конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою про невручення з вказівкою «інші причини» (а.с.65), та актом органу місцевого самоврядування щодо неможливості вручення судової повістки у зв?язку з відсутністю адресата (а.с.67-68). Крім того, належне сповіщення відповідача [PERSON] здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.74-75). Однак, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку, заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Третя особа на стороні відповідача: представник Василівської міської ради Запорізької області в судове засідання повторно не з?явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги просять вирішити на розсуд суту та прийняти рішення відповідно до норм діючого чинного законодавства України (а.с.59). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи № 311/2516/18, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], позивачка по справі, є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 25.08.2015 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.18-21), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №42709147 від 25.08.2058 року, відповідно до якого вбачається реєстрація права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.22). Відповідно до рішення п'ятої (позачергової) сесії сьомого скликання Василівської міської ради Запорізької області за №4 від 19.02.2016 року, [ADDRESS] (а.с.32). Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], останній виготовлений станом на 17.07.2018 року РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» на ім'я [PERSON] та копія якого міститься в матеріалах справи(а.с.23). Як вбачається з домової книги для прописки громадян, проживаючих в житлового будинку [ADDRESS], в книзі значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.26-31,70). Згідно світлокопії довідки про склад сім'ї від 17.07.2018 року за вих.№ 4762, виданої Василівської міською радою Запорізької області вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], племінник - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], чоловік - [PERSON], [INFO] (а.с.24). Як вбачається з Акту обстеження фактичного проживання [PERSON], складеного 17.07.2018 року головою квартального комітету м.Василівка Гололобовою Н.А., в присутності сусідки: [PERSON], - [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] але не проживає, проживає за кордоном (а.с.25). Відповідно до Акту обстеження фактично проживання [PERSON], складеного 20.08.2018 року головою квартального комітету м.Василівка Гололобовою Н.А. в присутності: [PERSON], [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], племінник, який не проживає з 2015 року (а.с.53). Як вбачається з Акту обстеження фактично проживання [PERSON] від 03.10.2018 року, складеного головою квартального комітету м.Василівка Гололобовою Н.А. в присутності: [PERSON] та [PERSON] підписи яких посвідчено секретарем Василівської міської ради Запорізької області [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований племінник [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою фактично не проживає з 2015 року (а.с.73). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору Дарування, посвідченого 25.08.2015 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г., а саме з тих підстав, що відповідач [PERSON] у спірному житловому будинку тривалий час (понад три роки) не проживає і по теперішній час, що вбачається з Актів обстеження фактичного проживання від 17.07.2018 року, 20.08.2018 року, 03.10.2018 року складених головою квартального комітету м.Василівка Гололобовою Н.А., та участі в утриманні даного житлового будинку відповідач [PERSON] не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаному житловому будинку, який належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи у вказаному житловому будинку понад встановлені чинним законодавством строки, відповідач чинить позивачці, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, та у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача [PERSON], [INFO] народження у спірному житловому будинку тривалий час, з 2015 року без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив, заперечення на позов відповідачем не подано та в судовому засіданні належними доказами не доведено, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позовних вимог та усунення перешкод [PERSON] у користуванні спірним житловим будинком шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved