Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON], вказавши на його обгрунтування, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 14.02.2006 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свою чергу, відповідач, який є батьком дитини, після розірвання шлюбу з дитиною жодного разу не зустрічався, батьківських обов'язків відносно сина не виконує, не цікавиться його життям, здоров'ям, розвитком та навчанням, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини за відсутності при цьому будь-яких перешкод з її сторони. Крім того, вказала, що станом на 01.06.2014 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла за період з 09.07.2013 року по 01.06.2014 року в розмірі 5 324,41 грн., які він зобов'язаний сплачувати за рішенням суду. Позивач також зазначила, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, в свою чергу, дитина додатково займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, які дитина відвідує з задоволенням, та при цьому вона прикладає для цього всі свої зусилля та фінансові можливості, в той час як відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його житті, не цікавиться його успіхами, навчанням, станом здоров'я, що в сукупності можна розцінювати як ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, та з посиланням на п.2 ч.1 ст.164 СК України, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2014 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради. Позивач та в її інтересах представник в судовому засіданні надали суду пояснення, аналогічні тим, які викладені в позові, просили позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, подав заяву за вх.№36929 від 10.12.2014 року про розгляд справи за його відсутності, крім того, в заяві також зазначив, що він не заперечує проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника, крім того, при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав просив врахувати відповідний висновок органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради. Прокурор прокуратури м. Кіровограда Снісар Я.В., з урахуванням обставин, зазначених позивачем та в її інтересах представником, позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради, позиції відповідача, а також встановлених під час судового розгляду фактів, виходячи при цьому виключно з інтересів неповнолітньої дитини, вважала, що є об'єктивні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, приймаючи до уваги подану відповідачем заяву про визнання позовних вимог, при цьому судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи думку прокурора прокуратури м. Кіровограда, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 14 лютого 2006 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №92 та Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції 28.02.2006 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції 20 липня 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №1413, батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені: батько «[PERSON]» та мати «[PERSON]». Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Відповідно до довідки комунального закладу навчально-виховне об'єднання №32» Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів позашкільний центр «Школа мистецтв» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області від 20.06.2014року №138 [PERSON], [INFO], перебував на навчанні в учбовому закладі з 01.09.2010 року по 16.06.2014 року. Згідно з довідкою комунального позашкільного навчального закладу «Кіровоградський обласний центр дитячої та юнацької творчості» від 20.06.2014 року №134 [PERSON], [INFO] з 01.09.2012 року по теперішній час відвідує заняття в оркестрі народних інструментів «Орія», навчається грі на гітарі та домрі. Згідно з довідкою обласної спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву «Надія» від 24.06.2014 року №103 [PERSON], 2004 року відвідує тренування з плавання з 01.09.2011 року і по теперішній час. У вказаних вище довідках також зазначено, що вихованням дитини займається мати [PERSON], яка цікавиться поведінкою та успішністю дитини в школі та позаурочний час, відвідує батьківські збори, приводить дитину на тренування та цікавиться успіхами дитини, в той час як батько дитини до школи, ЦДЮТу та на тренування ніколи не з'являвся, не цікавиться успіхами дитини та її життям. Крім того, згідно з довідкою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 27 червня 2014 року №151/2 [PERSON] за період з 09.07.2013року по 01.06.2014року має заборгованість по аліментам згідно з виконавчим листом №2-2041 від 21 березня 2006 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 01 червня 2014 року у сумі 5 324,41грн. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 17.07.2014 року №4788/49-05-24 орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09.07.2014 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], з тих підстав, що батько дитини не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його успіхами у навчанні, станом здоров'я. Крім того, дитина [PERSON] пояснив, що батька бачив у трирічному віці, тому його не пам'ятає, батько з ним не спілкується і не надає йому ніякої підтримки. Батько дитини [PERSON] письмово заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO].. Відповідно до ст.141, ч.ч.2, 3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], позивач посилалася на ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивач обгрунтовувала тим, що відповідач, після розірвання шлюбу та проживаючи з 2006 року окремо від дитини, не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню дитини, свідомо нехтуючи ними (батьківськими обов'язками), ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його житті, не цікавиться його успіхами, навчанням, станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, що в сукупності можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дитини, при цьому відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, крім того, йому не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у вихованні дитини, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Крім того, позивач зазначала, що у відповідача є інша сім'я, на утриманні у нього є двоє неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим він втратив будь-який інтерес до дитини - сина [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). З огляду на зазначене, судом відзначається, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина, разом з тим, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та праці, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності, при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні та виконання своїх батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов'язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, вони включають в себе також і материнську (батьківську) турботу та ласку, піклування про здоров'я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною, відзначається судом також і те, що відповідач, будучи ознайомленим з заявою про позбавлення його батьківських прав не заперечував проти цього, більш того, при розгляді зазначеного питання органом опіки та піклування, останнім була написана письмова заява про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини, та в подальшому після пред'явлення позивачем позову до суду його позиція щодо предмета позову не змінилася, будь-яких заперечень, спростувань відповідач не надав. Окремо судом відзначається, що наявність заборгованості відповідача по аліментах при відсутності доказів про ухилення відповідача від їх сплати не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, а тому зазначені доводи позивача судом до уваги в цій частині не приймаються. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини [PERSON], які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved