Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 травня 2018 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON], про стягнення боргу по договору позики. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 18 червня 2011 року уклав договір-позики, згідно якого передав [PERSON] кошти в розмірі 2500 доларів США. Вказану суму відповідач [PERSON] обіцяв повернути до 07 червня 2014 року. Однак, в зазначений термін відповідач грошей не повернув. У зазначений день відповідач звернувся до позивача з проханням продовжити строк дії договору позики на тих самих умовах до 07 червня 2015 року. Він погодився. Але і 07 червня 2015 року відповідач не повернув кошти. Не повернув він кошти і до теперешнього часу Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на йогор користь борг у сумі 65470 гривень, відсотки у сумі 5790,05 гривень та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 712,60 гривень . 30 травня 2018 року по справі було відкрито провадження у справу призначено до підготовчого засідання на 15 червня 2018 року (а.с.16-17). Ухвалою Дружківського міського суду від 15 червня 2018 року підготовче засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду на 05 липня 2018 року (а.с.26-27) Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, судовими повістками. З огляду на це, відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у суда доказів, без фіксації судового процесу. Конституцією України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41). Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав грошову суму у розмірі 2500 доларів США із зобов`язанням повернути таку ж саме суму до 07 червня 2015 року, що підтверджується договором позики, який підписано обома сторонами та розпискою (а.с. 11 ). Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договором про грошову позику від 07 червня 2013 року, позивач віддав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 2500 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 07 червня 2015 року. Згідно ст.. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.З абезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України . Згідно довідки Приватбанка від 18 травня 2018 року на час розгляду справи офіційний курс долару складає 26,1888 (а.с.13). За таких обставин, заяву задоволено повністю про стягнення основної суми боргу за договором позики грошей від 07 червня 2018 року сумі 65470 гривень. Крім основної суми боргу, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за прострочення зобов"язання у сумі 5790,05 гривень. Суд,вважає, що дані позовні вимоги підлягають також задоволенню за таких обставин. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Як вибачається із договору позики розмір відсотків за прострочення виконання зобов"язання сторонами не встановлений, тому стягненню підлягає сума, яка складає 3% річних від простроченої суми а саме, 5790,05 гривень ( 65470х3%:100х365х1077) Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню підлягають судові витрати, які понесені стороною, на користь якої прийнято рішення, підтвердженні документально пропорційно від задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки судові витрати у вигляді судового збору у сумі 712,60 (а.с.14). На підставі викладеного та

Outcome: approved