Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У травні 2018 року позивач Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління про захист права власності шляхом зобов`язання [PERSON] та [PERSON] вчинити певні дії, а саме звільнити кімнату №18/2 в будинку [ADDRESS] і передати її Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. В обґрунтування позову вказували, що відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 02.10.2017 №506 «Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] (м. Київ)» за позивачем на праві оперативного управління закріплено будівлю (казарми) №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і територій військового містечка № [NUMBER] від 05.03.2018, Акту прийняття (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка від 05.03.2018, Акту технічного стану будівлі (споруди) від 05.03.2018 позивачем прийнято до утримання та експлуатації адміністративну будівлю (казарма) №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] перебуває на бухгалтерському обліку в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні. На виконання вимог п.4.5 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448, наказом позивача №166 від 18.04.2018 було утворено комісію, якій доручено здійснити перевірку законності утримання та експлуатації будівлі №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, за висновками комісії приміщення №18/2 площею 30,53 м.кв. використовується [PERSON] та [PERSON] без відповідних правових підстав. Оскільки фактичне вивільнення кімнати та повернення її позивачу на вимогу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України не відбулося, просили про задоволення позовних вимог. В письмових запереченнях на позов [PERSON] вказує, що у спірному житловому приміщенні проживає на законних підставах, оскільки його матір [PERSON] , на той час військовослужбовець, була забезпечена службовим житловим приміщенням та залишена на обліку військовослужбовців після звільнення з військової служби за станом здоров`я. Таким чином, [PERSON] разом з [PERSON] та їхньою малолітньою донькою, як члени сім`ї наймача, не підлягають виселенню без забезпечення їх у встановленому порядку іншим житлом. Позивач 06.06.2019 року надав суду відповідь на відзив, у якому вказували, що наданий відповідачем Договір №90 найму службового житла від 01.11.2010 року укладений між [PERSON] та військовою частиною [NUMBER] начебто на підтвердження правомірності проживання у спірному приміщенні укладено протиправно, оскільки будівля в якій знаходиться спірна кімната на праві оперативного управління чи бухгалтерському обліку у військовій частині [NUMBER] не перебувала. Крім того, оскільки будівлі, які мають правовий статус казарми не відносяться до переліку будівель житлового фонду визначеного в ст. 4 ЖК, на правовідносини з відповідачем не розповсюджуються, а отже й не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору норми житлового законодавства. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідачів та самі відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, при цьому, надали чергову заяву про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління підтвердила обґрунтування позову та підтримала заявлені у справі вимоги. Враховуючи позицію представника позивача та представника третьої особи, крім того неодноразові неявки відповідачів та їх представника у судові засідання, суд розцінює дії останніх, як зловживання процесуальним правом та вважає за можливе розгляд справи за відсутності останніх з урахуванням їх письмових пояснень та заперечень. Заслухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши надані докази і письмові пояснення відповідачів, судом встановлено наступне. Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 02.10.2017 року №506 «Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] (м. Київ)» за Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України на праві оперативного управління закріплено будівля (казарми) №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і територій військового містечка № [NUMBER] від 05.03.2018 року, Акту прийняття (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка від 05.03.2018 року, Акту технічного стану будівлі (споруди) від 05.03.2018 року Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України позивачем прийнято до утримання та експлуатації адміністративну будівлю (казарма) №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] перебуває на бухгалтерському обліку в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні. На виконання вимог Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.09.2013 року за №1590/24122, наказом Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України №166 від 18.04.2018 року «Про утворення комісії з проведення перевірки використання фондів Центру» було утворено комісію якій доручено здійснити перевірку законності утримання та експлуатації будівлі (казарми) №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За результатами перевірки виявлено, що приміщенням №18/2 площею 30,53 м.кв. самовільно користуються цивільні особи [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Актом від 04.05.2018 року №18/2 (а.с. 11). Ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. Статті 321,387,391 ЦК України закріплюють положення про непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено та підтверджено наданими доказами, що приміщенням [ADDRESS] станом на час розгляду справи користуються [PERSON] , [INFO] , який з 11.07.2003 року проходить службу в Службі безпеки України, його дружина [PERSON] [INFO] та їх донька [PERSON] [INFO] . За твердженням відповідача [PERSON] спірне приміщення було надано військовою частиною [NUMBER] для проживання його матері 01.11.2010 року, на той час військовослужбовцю [PERSON] на підставі договору найму службового житлового приміщення військовослужбовцям України №90 (а.с. 75-76). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Житлового кодексу Української PCP, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до п. 2.11 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженого наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2006 року за № 1171/13045, яка була чинна на момент укладення Договору № 90, передбачено, що на підставі спеціального ордера на службове житлове приміщення між житлово-експлуатаційною організацією, відповідним підприємством, установою, організацією та квартирно-експлуатаційним органом Збройних Сил України (наймодавцем) та військовослужбовцем (наймачем), на ім`я якого видано цей ордер, укладається договір найму службового житлового приміщення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, відповідачами не надано Ордера на підтвердження правомірності користування спірним приміщенням. \~ \~ \~ \~Більше того, за інформацією листа військової частини [NUMBER] від 30.05.2019 року №33/1617 (а.с. 62) та Київського квартирно-експлуатаційного управління від 04.06.2019 року №517/3852 (а.с. 63) будівля №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] на праві оперативного управління чи балансі військової частини [NUMBER] не перебувала. Разом з тим, вказана будівля з 04.04.2006 року перебувала на бухгалтерському обліку (балансі) у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні. За таких обставин військова частина [NUMBER] не мала будь якого відношення до будівлі в якій знаходиться спірна кімната та немала правових підстав для укладення 01.11.2010 року Договору №90. Більше того, за змістом Договору №90 військовослужбовцю [PERSON] та членам його сім`ї надавалось службове житлове приміщення під [ADDRESS] , яке реально займають відповідачі, при цьому лише на період проходження служби в військовій частині в якій на момент підписання договору проходить службу наймач. Згідно договору у разі звільнення з військової служби у Збройних Силах України та переведення в іншу військову частину Наймач зобов`язаний звільнити надане службове житлове приміщення з дня виключення із списків військової частини (органу військового управління). Відповідно до наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 03 травня 2013 року №14-ПМ, старшого прапорщика [PERSON] звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я. Відповідно до копії паспорту [NUMBER] виданого Голосіївським РУ ГУМВС України в м. Києві 07 жовтня 2006 року, місце реєстрації [PERSON] зареєстровано з 22 квітня 2004 року за адресою [ADDRESS] . При цьому, місцем реєстрації відповідача [PERSON] згідно відомостей паспорта громадянина України серії [NUMBER] є [ADDRESS] . Таким чином, Договір №90 не може підтверджувати правомірність користування на даний час кімнатою №18/2, яка насправді не видавалась відповідачам, встановлювати будь які зобов`язання між позивачем та відповідачами, а також іншими членами їх сім`ї. За Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України ст. 131 військовослужбовці, які проходять строкову військову службу та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, курсанти військових навчальних закладів, крім матросів і старшин, які перебувають на кораблях, розміщуються в казармах, а ті, що проходять військову службу за контрактом, - у службових жилих приміщеннях. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, можуть розміщуватись у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Військовослужбовці-жінки розміщуються в окремих службових жилих приміщеннях. Згідно ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу та військову службу під час мобілізації, на особливий період. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 3 Житлового кодексу Української PCP передбачено, що Житлові відносини в Українській PCP регулюються Основами житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української PCP. Стаття 4 Житлового кодексу Української PCP навидить вичерпний перелік будівель які утворюють житловий фонд. При цьому, будівлі які мають правовий статус казарми до переліку наведеного в ст.4 Житлового кодексу Української PCP не входить. Разом з тим, відповідно до п. 1.2 Положення про організацію квартирно- експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 вересня 2013 року за № 1590/24122, казармений фонд - казарми, навчальні будівлі і споруди, їдальні, будівлі штабів та управлінь, клуби, культурно-побутові та спортивні будівлі і споруди, комунально-побутові та торгово-побутові будівлі і споруди, будівлі медичних та дитячих закладів, вартові приміщення, виробничі будівлі, будівлі військових майстерень, сховищ та складів, пожежні депо. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.82 року № 2 (з наступними змінами та доповненнями) Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" передбачено: вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідспшнції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.д. Судам слід враховувати що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим Комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. В судовому засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження будівництва будівлі №41/1 військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] як гуртожитку, його переобладнання реєстрації та заселення як гуртожитку, або ж зміни статусу будівлі казарми вказаного приміщення після 2010 року. Враховуючи те, що відповідачі заволоділи спірним приміщенням не в порядку передбаченому актами житлового законодавства, спірне приміщення не є житловим та не відноситься до житлового фонду, а отже і житлових правовідносин не виникло. За таких обставин, твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.125 Житлового кодексу Української PCP щодо неможливості виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення є необґрунтованим та безпідставним. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в частині зобов`язання відповідачів звільнити займані приміщення (кімнату) [ADDRESS] . Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині передачі спірного приміщень Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, оскільки вся будівля у якій знаходиться вказане приміщення закріплена на праві оперативного управління за позивачем і зобов`язання відповідачів звільнити займані приміщення не впливає на правовий статус цього майна, а тимчасове перебування відповідачів у цих приміщеннях не свідчить про їх вибуття з володіння позивача. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial