Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 листопада 2016 року є власником 11/25 частки житлового будинку в м.Городище вул.Гетьманська, №43 Черкаської області. Зазначений будинок є зареєстрованим місцем проживання її чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 05 серпня 1995 року та записом у Будинковій книзі від 03 липня 1998 року. Із лютого місяця 2014 року відповідач у будинку не проживає. Зв»язок з відповідачем не підтримує, але відомо, з неофіційних джерел, що він вибув на постійне місце проживання до Російської Федерації, проте з реєстрації не знявся. Будинком відповідач не користується, участі в його утриманні не приймає, домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування будинком не має. Реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає користуватися і розпоряджатися будинком на власний розсуд, а тому прийняла рішення звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила його задоволити, вказавши, що відповідач у належному їй будинку не проживає та на даний час за вказаної обставини позбавлена можливості отримати субсидію. Відповідач у судове засідання на розгляд справи не зявився по невідомій суду причині, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №1950201680893 від 22 листопада 2017 року, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до Городищенської міської ради Черкаської області щодо реєстрації місця проживання відповідача по справі. Згідно отриманої відповіді за вх.№6861/17 від 29 листопада 2017 року, відповідач [PERSON] зареєстрований [INFO], №43Черкаської області і знятим з реєстрації не значиться. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик зі зворотнім повідомленням направлялась за зареєстрованим у вставленому законом порядку місцем проживання фізичної особи - відповідача. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Неявка відповідача не перешкоджає розглядові справи по суті, так як він повідомлений вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у його відсутність. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивача, враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 листопада 2016 року є власником 11/25 частки житлового будинку в м.Городище вул.Гетьманська, №43 Черкаської області (а.с.7), що підтверджується і Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45979544 від 30 листопада 2016 року (а.с.8). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] І-СР №275959, позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Відповідно до Будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в [INFO], відповідач рахується зареєстрованим за вказаною в позові адресою з 03 липня 1998 року (а.с.6,10-11). Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складеного депутатом Городищенської міської ради Черкаської області [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], але фактично в ньому не проживає з лютого 2014 року (а.с.12). Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов»язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об»єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статус зазначених рішень остаточне. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров"я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод. У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. ст.47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. За ст. 9 ч.3 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ст. 319 ЦК України. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано розяснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного розяснення та відповідно до ст. 107 Житлового Кодексу України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Частина 1 ст.405 ЦК України, закріплює право за членами сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Проте, у випадку тривалого нездійснення членом сім»ї власника свого права користування, яке надає йому ст.405 ЦК України, зокрема у разі відсутності без поважних причин понад один рік, він втрачає своє право користування, якщо інше не було встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У судовому засіданні позивачем доведено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у будинку в м.Городище вул.Гетьманська, №43 Черкаської області, більше року не проживає, що створює для позивача перешкоди, остільки маючи право на допомогу з боку Держави для оформлення субсидії, їй необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Крім того, кількість зареєстрованих осіб у будинку впливає на розмір субсидії. Враховуючи те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, понесла судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп., а саме, сплатила судовий збір, суд задовольняє дані вимоги, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх пропорційними та підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України. З врахуванням вищенаведеного, оцінивши надані суду докази, слід прийти до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачу. Позов підтверджується: копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 листопада 2016 року; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45979544 від 30 листопада 2016 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] І-СР №275959; копією Будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в [INFO]; копією Акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складеного депутатом Городищенської міської ради Черкаської області [PERSON]; квитанцією №N1BZ734775 від 17 листопада 2017 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved