Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила суд стягнути із останнього на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від яких [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем. Оскільки відповідач [PERSON] уже тривалий час добровільно не виконує обов`язку з утримання сина, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 р. цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Згідно ухвали суду від 02.03.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила суд стягнути із останнього на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від яких [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем. Оскільки відповідач [PERSON] уже тривалий час добровільно не виконує обов`язку з утримання сина, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Проте, суд змушений відмовити у задоволенні такого позову, оскільки такий належними та допустимими доказами не доведений. Так, згідно наданих суду документів, зокрема згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] дитини [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , тоді як з даним позовом звертається [PERSON] . Оскільки, доказів зміни прізвища стороною позивача суду надано не було, тому суд вбачає підстави для відмови у задоволенні такого позову. В даному впадку, суд за наданими йому доказами, не може ідентифікувати, що позивач Самойлова є матір"ю дитини [PERSON] на час розгляду справи в суді, оскільки в свідоцтві про народження дитини матір"ю значиться [PERSON] . Вказану обставину не можна з"ясувати і за наданим суду рішенням суду про розлучення, оскільки згідно такого рішення суду шлюб розірвано між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є необґрунтованими, а тому такими, що задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed