Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що під час звільнення з роботи\~ в ТОВ «АрмаПром» 28 листопада 2017 року йому не було видано розрахунковий листок та не було проведено повний розрахунок. Відділом кадрів в його трудовій книжці було зроблено відповідний запис №42 від 28.11.2017 року та сказали чекати коштів, які надійдуть на його платіжну картку. Кошти були перераховані на його платіжну картку частинами: 30.11.2017 р. (аванс для всіх), 06.12.2017 р. та 14.12.2017 року (решта), не в повному обсязі, передбаченому чинним законодавством, з підробкою табеля та розрахунку, що виявилось вже 30.01.2018 року. Так, в розрахунковому листку враховано лише 15 змін з нормативних 20-ти робочих днів по 28 листопада 2018 року. Загальна сума отриманих коштів, виплачених з порушенням строку розрахунку, виявилась меншою від його розрахунків. Кількість відпрацьованих змін, вказаних у розрахунковому листку, є меншою на одну від реальної. Це не врахованих 220 грн. Виявилось, що день звільнення 28.11.2018 року врахований як відпрацьований, у всіх документах відділу кадрів: заяві про звільнення, обхідному листі, розрахунку компенсації невикористаної відпустки, в трудовій книжці здійснено запис про звільнення тим же числом, а також в наказі на звільнення, який погоджений з керівником відділу та табельником, не був врахований в табелі, що виявилось 30.01.2018 року. На його зауваження головний бухгалтер підприємства [PERSON] не заперечувала наявність неврахованого робочого дня, але повідомила що нічого перераховувати не будуть та направила у відділ, де весь електронний архів робочих днів у компютері\~ був вже повністю зачищений. Згідно розрахункового листка за листопад місяць йому була нарахована компенсація за 14 днів невикористаної відпустки в сумі 1440,32 грн. при середньоденній 102,88 грн., тоді як середньоденна за вересень та жовтень 2017 року є однаковою та складає 128,10 грн. Різниця середньоденного значення заробітної плати при розрахунку щорічної відпустки складає 25,22 грн. (128,10-102,88). Сума необхідної компенсації за 14 днів невикористаної щорічної відпустки становитиме 1793,40 грн.(128,10х14), різниця складає 1793,40 грн.-1440,32 грн.=353,08 грн. Також, у розрахунковому листку за листопад 2017 року не нарахована оплата в сумі 2/3 тарифного окладу за решту днів: 4 невраховані дні\~ - пятниці, зроблені вихідними за наказом адміністрації (згідно ст. 113 КЗпП України). Це складає 220 грн.х4х2/3=586,67 грн., де 220 грн. середньоденна заробітна плата (3300 грн./15 змін). За 2017 рік суму обрахунку по вказаній позиції становить 5882 грн. Середня заробітна плата обрахована за рекомендацією головного бухгалтера [PERSON] шляхом ділення зарплати за 2017 рік на число місяців (днів). 38354,14/11=3486,14 грн. Однак, з врахуванням невиплачуваних 2/3 тарифу за дні, оголошені вихідними за наказом адміністрації за 2017 рік, недоплаченої заробітної плати тарифу за листопад 2017 року, компенсації невикористаної відпустки, середня заробітна плата перевищує 44804/11=4007,3 грн. При цьому, без врахування реальної суми відпускних на протязі року і необхідних компенсацій у звязку з обрахунками на протязі року. Крім того, відповідач порушив строки розрахунку при звільненні 28.11.2017 року, виплативши заробітну плату у грудні 2017 року. При виплаті заробітної плати в грудні 2017 р. ТОВ «АрмаПром» мав би нарахувати середню заробітну плату по день повного розрахунку в день повного розрахунку (чи в день планування повного розрахунку), однак з розрахункового листка за грудень 2017 року\~ вбачається, що виплати відбулись 06.11.2017 р. та 14.11.2017 р. за листопад 2017 року, а сума нарахувань при цьому рівна 0.00. Враховуючи викладене вище, позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 220 грн. за неврахований відпрацьований один повний робочий день в листопаді 2017 року, 353,08 грн. помилково недорахованої компенсації частини невикористаної щорічної відпустки, невраховані 2/3 тарифу за дні, оголошені вихідними за наказом адміністрації в сумі 5882 грн. за 2017 рік, а також середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку в розмірі 4007 грн. за кожен місяць затримки розрахунку. Відповідачем ТОВ «АрмаПром» до суду подано відзив на позов з доданими до нього документами (а.с.25-35), згідно якого відповідач з позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Так, посилання позивача на те, що кількість відпрацьованих змін, вказаних у розрахунковому листку, є меншою на одну від реальної 15 замість 16 не відповідає дійсності, адже 28.11.2017 року, який зафіксовано як день звільнення, [PERSON] з 8 год. до 17 год. був відсутній на своєму робочому місці. 29.11.2017 року об 11 год. 15 хв. останній зявився на робочому місці, в цей же день він написав заяву на звільнення, датовану 28.11.2017 р. Оплату за 28.11.2017 року йому не проводили. Оскільки фактично він був відсутній та не виконував свої посадові обовязки, останнім відпрацьованим та оплаченим робочим днем було 27.11.2017 р. Табелі обліку робочого часу, окрім паперового вигляду, зберігаються також в електронному, і після закриття місяця його скоригувати в програмі «1С», яка використовується підприємством, не можливо (це передбачено самою програмою для недопущення фальсифікації даних). Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100, [PERSON] було нараховано та виплачено суму компенсації за невикористану відпустку за 14 днів, яка становить 1440,32 грн. Розрахунки розміру компенсації автоматично робить програма «1С» у відповідності до вимог чинного законодавства. Вимоги позивача щодо неврахування 2/3 тарифу за дні, оголошені на підприємстві вихідними, в сумі 5882 грн. є незаконними, оскільки протягом 2017 року на підприємстві не було простоїв. Згідно наказу №10/1 від 28.02.2014 року для всіх працівників підприємства запроваджено 3-денний робочий тиждень, всіх працівників про зазначені зміни повідомлено за два календарні місяці, а незгодних працювати на вказаних умовах вивільнено у відповідності до чинного законодавства. Протягом 2017 року на ТОВ «АрмаПром» було запроваджено чотириденний робочий тиждень у звязку зі збільшенням обсягу виробництва, тому підстави для оплати 2/3 тарифу за дні, оголошені вихідними, відсутні. Посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив з доданими до неї документами (а.с.136-142), в якій останній зазначив, що 28 листопада 2017 року зранку він не міг потрапити на своє робоче місце\~ у звязку з перевищенням своїх повноважень начальником охорони ТОВ «АрмаПром», який не пропустив його на територію підприємства. Про дану подію він повідомив по телефону свого начальника відділу та згодом отримав дзвінок з відділу кадрів з запрошенням вийти на роботу і 29.11.2017 року зранку він вийшов на роботу. Оскільки 28.11.2017 року він був відсутній на роботі з вини відповідача, то вважає, що цей день має бути оплачений в повному розмірі 220 грн. Крім того, відповідачем невірно зроблений розрахунок компенсації невикористаної відпустки, оскільки в календарі за 2017 рік наявні 11 святкових та 5 вихідних днів (перенесених), тоді як відповідач зазначає, що при розрахунку було враховано 3 святкові і вихідні дні. Щодо відмови відповідача нарахувати згідно ст. 113 КЗпП України не менше двох третин тарифного окладу за дні, встановлені наказом ТОВ «АрмаПром» від 28.02.2014 року з 01.05.2014 року неробочими, тобто його вимушені простої, як працівника, не з його вини, і намагання обґрунтувати вказані дії застосуванням ст.56 КЗпП України є безпідставними та необґрунтованими, оскільки угоди між ним та власником про неповний робочий час не було. Заборгованість відповідача за 2017 рік становить не менше 5881,97 грн., заборгованість за 2016 рік 8100,32 грн. За період з листопада 2016 р. по жовтень 2017 р. відповідачем не нараховано двох третин тарифного окладу в сумі 6812,21 грн., з врахуванням чого йому не доплачено 326,98 грн. компенсації невикористаної відпустки. Відповідач не визнає порушення ним вимог ст. 116 КЗпП України щодо виплати всіх належних сум в день звільнення, в який він був на роботі , написав заяву, розрахувався, підписав обхідний лист та здав його, але не отримав навіть письмового повідомлення про величину всіх нарахованих сум перед виплатою. В розрахунковому листку за листопад 2017 р. вказано, що 30.11.2017 р. виплата через банк (аванс), у розрахунковому листку за грудень 2017 р. зазначено, що виплати відбулись 06.12.2017 р. та 14.12.2017 р., нараховано 0.00. Оскільки належні йому суми не були виплачені у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен був сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. При цьому відповідачем по 14.12.2017 р. не нараховано та не сплачено йому 2482,59 грн. Відповідач повинен нарахувати та\~ сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата, яка була ним обрахована згідно з Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, становить 225,69 грн. У відповіді на відзив позивач до заявлених раніше позовних вимог додав уточнення, а саме: просив стягнути з відповідача заборгованість за неоплачені вимушені простої за наказом\~ по ТОВ «АрмаПром» в сумі 8100,32 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку, по 14.05.2018 року в сумі 24825,90 грн., виходячи з середньоденного заробітку 225,69 грн. В судовому засіданні 14.06.2018 року, враховуючи вимоги п.2 ч.2 та ч.5 ст.49 ЦПК України, доповнення та уточнення позовних вимог позивача, які викладені письмово, відхилено та повернуто заявнику. В судовому засіданні 22.06.2018 року задоволено клопотання представника відповідача, до матеріалів справи долучено наступні документи: копію наказу ТОВ «АрмаПром» №9/1 від 27.02.2014 р. «Про роботу підприємства»; копію наказу ТОВ «АрмаПром» №47 від 21.08.2013 р.; дві довідки про доходи [PERSON]; довідка ТОВ «АрмаПром» №214 від 20.06.2018 р. щодо відсутності\~ простоїв на підприємстві; довідка ТОВ «АрмаПром» №218 від 22.06.2018 р. щодо відсутності заборгованості по заробітній платі перед [PERSON]; копію розрахункового листка [PERSON] за червень 2018 року; копію відомості про розподіл виплат\~ ТОВ «АрмаПром»; письмові пояснення директора ТОВ «АрмаПром». В судовому засіданні 29.08.2018 року задоволено клопотання представника відповідача, до матеріалів справи долучено наступні документи: три копії відомостей про розподіл виплат\~ ТОВ «АрмаПром»; довідку про доходи [PERSON] за період з 01.11.2016 р. по 31.10.2017 року; розрахунковий листок [PERSON] за червень 2018 р.; довіреність ТОВ «АрмаПром». В судовому засіданні 11.09.2018 року відхилено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи уточненого розрахунку заборгованості, оскільки в попередньому судовому засідання суд перейшов до судових дебатів; за клопотання позивача відповідно до ст. 243 ЦПК України суд повернувся до зясування обставин справи; задоволено клопотання позивача, до матеріалів справи долучено уточнений розрахунок заборгованості з поясненням на 1 арк. В судовому засіданні 20.09.2018 року замінено спеціаліста. 26.09.2018 року за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 11.10.2018 р. В судовому засіданні 11.10.2018 року задоволено клопотання представника відповідача, до матеріалів справи долучено наступні документи: розрахунок виплат [PERSON]; довідку про доходи [PERSON]; дві виписки з АТ КБ «ПриватБанк»; відмовлено в задоволенні клопотання позивача щодо витребовування у відповідача довідки про розмір\~ середньої заробітної плати, оскільки останнім така вже надана. В судовому засіданні 16.10.2018 року\~ за клопотання позивача судом відновлено судовий розгляд, задоволено клопотання позивача, до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості. Під час розгляду справи позивач позов підтримав частково, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 220 грн. за неврахований відпрацьований один повний робочий день в листопаді 2017 року, уточнивши день - 29 листопада 2017 року,\~ невраховані 2/3 тарифу за дні, оголошені вихідними за наказом адміністрації за 2016-2017 роки, а також середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку. При цьому він зазначив, що компенсацію частини невикористаної щорічної відпустки можливо вважати йому виплаченою в повному обсязі, з цього питання він претензій не має. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що в ході розгляду справи позивачу була виплачена недонарахована компенсація за 1 календарний день не використаної відпустки та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку 24.09.2018 року в повному обсязі. Щодо здійснення оплати простою, то на виробництві було введено роботу на умовах неповного робочого тижня. Ніяких дій, повязаних з відмовою працювати на зазначених умовах [PERSON] не вчиняв, він фактично ходив на роботу у робочі дні, а у встановлені на підприємстві вихідні та неробочі дні він на територію підприємства не зявлявся, жодних заяв про незгоду працювати на зазначених умовах від нього не надходило. Щодо виплати [PERSON] заробітної плати за 29.11.2018 року, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки він був звільнений 28.11.2018 року. В судовому засіданні 20.09.2019 року спеціаліст [PERSON] розяснила порядок розрахунку середнього заробітку працівнику [PERSON] Суд, заслухавши вступне слово сторін, додаткові пояснення позивача, представника відповідача, розяснення спеціаліста в судовому засіданні 20.09.2018 року, вивчивши відзив відповідача, відповідь на відзиви позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,\~ приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 2 січня 2013 року перебував в трудових відносинах з відповідачем ТОВ «АрмаПром», працював на посаді інженера відділу головного механіка, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.12). На підставі заяви [PERSON], датованої 28.11.2017 року (а.с.34), 28.11.2017 року звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, про що мається відповідний запис в його трудовій книжці (а.с.12). Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст.\~47,\~115-117 Кодексу законів про працю України. Так, згідно ч.1 ст.47 КзпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України\~та ст.24 Закону України „Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач був звільнений з роботи за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України, днем звільнення є 28.11.2018 року, про що мається відповідний запис в його трудовій книжці (а.с.12), яка є основним документом про трудову діяльність працівника (ч.1 ст.48 КЗпП України). Окрім того, в судовому засіданні позивач підтвердив, що він був звільнений з роботи 28.11.2018 року. Після звільнення 28.11.2017 року позивач та відповідач в трудові відносини не вступали, що сторонами не заперечується. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 220 грн. за 29 листопада 2017 року задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача [PERSON] про стягнення\~ з відповідача заборгованості за неоплачені вимушені простої протягом 2016 -2017 років, суд виходить з наступного. Поняття простій законодавчо закріплено у ст.34 КЗпП України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Статтею 113 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується. Отже, вирішуючи спір про оплату простою, суд повинен з'ясовувати факт простою та наявність чи відсутність вини працівника в цьому. Крім того, як простій можуть бути кваліфіковані лише ті випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування,\~простою\~з\~інших причин, не\~пов'язаних\~з\~виною\~працівника.\~Якщо\~працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не має права вимагати оплати відповідного часу простою з\~підстав,\~передбачених ст.\~113\~КЗпП\~України. Відповідні роз'яснення містяться і в пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Судом встановлено, що на підставі наказу ТОВ «АрмаПром» №9/1 від 27 лютого 2014 року «Про роботу підприємства» з травня 2014 року змінено істотні умови праці: працівників переведено на неповний робочий тиждень; у разі відмови працівників від роботи на умовах неповного часу вивільнити їх відповідно до чинного законодавства України, оплату праці проводити згідно відпрацьованого часу (а.с.159). Відповідно до наказу ТОВ «АрмаПром» № 10/1 від 28 лютого 2014 року «Про встановлення працівникам неповного робочого тижня», з 01.05.2014 року всім працівникам товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «АрмаПром» встановлено неповний робочий тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з наступним режимом роботи: робочі дні: понеділок, вівторок, середа, неробочі дні: четвер, пятниця, вихідні дні: субота, неділя (а.с.28). Наказом ТОВ «АрмаПром» №28 від 31 травня 2017 року «Про встановлення працівникам чотириденного робочого тижня» у звязку з виробничою необхідністю з 01.06.2017 року всім працівникам ТОВ «АрмаПром» встановлено чотириденний робочий тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з наступним режимом роботи: робочі дні: понеділок, вівторок, середа, четвер; неробочі дні: пятниця; вихідні дні: субота, неділя. Вказаним наказом відмінено дію наказу № 10/1 від 28 лютого 2014 року про встановлення на ТОВ «АрмаПром» триденного робочого тижня для всіх працівників (а.с.72). Згідно ч.1 \~ст. 50 КЗпП України\~нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Тобто, законодавець встановлює лише максимальну межу норми тривалості робочого часу (не більше 40 годин на тиждень), а не його обовязковий мінімальний розмір. Частина 3\~статті 32 КЗпП України вказує, що у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Під істотними умовами праці розуміється, в тому числі, зміна режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу. За ч.4\~ст. 32 КЗпП України\~якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6\~статті 36 цього Кодексу. Виходячи зі змісту\~ст. 56 КЗпП України тривалість\~неповного робочого часу не обмежується і може встановлюватися як шляхом зменшення тривалості щоденної роботи, так і зменшенням щоденної роботи при неповному робочому тижні. В пункті 31 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.92. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що згідно з ч. 3\~ст. 32 КЗпП\~в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці, серед іншого, встановлення або скасування неповного робочого часу, допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Таким чином, зменшення тривалості робочого часу працівників, в тому числі і позивача [PERSON] на підприємстві узгоджується з положеннями діючого законодавства, зокрема ст. 56 КЗпП України. При цьому суд, не вдаючись до аналізу дотримання процедури винесення наказів про скорочення робочого часу та ознайомлення з ними працівників підприємства, виходить з того, що вони є чинними, і не оскаржені, в тому числі, в судовому порядку, не визнані недійсними та не скасовані. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що останній був ознайомлений із змінами режиму роботи. Жодний із вищевказаних наказів він не оскаржив, працював в умовах неповного робочого часу, отже, фактично погодився зі змінами умов праці. Крім того, за повідомленням генерального директора ТОВ «АрмаПром» протягом 2017 року на підприємстві ТОВ «АрмаПром» простоїв не було (а.с.162). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог\~ст.12, 13 ЦПК України\~ позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Об'єктивних доказів того, що протягом 2016-2017 років позивач працював неповний робочий тиждень у зв'язку з простоєм підприємства позивачем до суду не надано і судом таких не встановлено. Таким чином, оскільки оплаті з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) згідно ст.113 КЗпП України підлягає час простою не з вини працівника, а судом встановлено, що протягом 2016-2017 років на підприємстві ТОВ АрмаПром простоїв не було, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за неоплачені вимушені простої протягом 2016 - 2017 років\~ задоволенню не підлягає Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. ст.\~47,\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП. Звільнивши позивача з роботи за власним бажанням 28.11.2017 року, відповідач мав провести остаточний розрахунок із виплатою належних працівнику сум у день звільнення, проте остаточний розрахунок було проведено лише 24 вересня 2018 року. Так, згідно розрахунку в частині виплат [PERSON] компенсації невикористаної відпустки,\~ наданого ТОВ «АрмаПром», з яким погодився позивач, компенсації підлягає 14 календарних днів невикористаної відпустки по день звільнення в сумі 2023,84 грн. (а.с.212). Позивач розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку компенсації невикористаної відпустки\~ 144,56 грн. не оспорює (а.с.214). Вказані кошти в сумі 2023,84 грн. були виплачені позивачу трьома платежами (у грудні 2017 р., червні 2018 р. та вересні 2018 р.) (а.с.17, 183, 216). Таким чином, фактичний розрахунок з позивачем проведено 24.09.2018 р., що підтверджується меморіальним ордером\~ АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.216). Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату фактичного розрахунку, тобто з 28.11.2017 р. по 24.09.2018 р., становить 166 робочих днів, при цьому судом враховано, що пятниця на підприємстві є неробочим днем, окрім пятниць 29 грудня 2017 року і 5 та 12 січня 2018 року, які встановлено робочими днями для всіх працівників підприємства відповідно до наказів ТОВ АрмаПром (а.с.125а, 133). Підрахунок робочих днів за вказаний період наведено далі: листопад 2017 року 3 робочі дні; грудень 2017 року 16 робочих днів; січень 2018 року - 19 робочих днів; лютий 2018 року - 16 робочих днів; березень 2018 року -16 робочих днів; квітень 2018 року - 16 робочих днів; травень 2018 року - 16 робочих днів; червень 2018 року - 15 робочих днів; липень 2018 року 18 робочих днів; серпень 2018 року 18 робочих днів; вересень 2018 року (до 24 числа-дати фактичного розрахунку) 13 робочих днів. Відповідно до п. 21\~Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно розрахунку середньоденної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, наданого відповідачем ТОВ «АрмаПром», щодо якого позивач висловив свою згоду, середньодення заробітна плата з розрахунку двох місяців для виплати середньоденної заробітньої плати за час затримки розрахунку при звільненні по лютий 2018 року становить 231,36 грн.; з березня 2018 року застосовано коефіцієнт підвищення заробітної плати, що становить 1,18, тому середньоденна заробітна плата становить 273,01 грн. (а.с.212-213). Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за робочі дні з 28.11.2017 року по 24.09.2018 р. у сумі 43070 грн. 56 коп. (231,36*54 дні + 273,01*112), з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. З наданого відповідачем розрахункового листка вбачається, що у червні 2018 року\~ [PERSON] нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з грудня 2017 року по червень 2018 року в\~ сумі 34393,28 грн. (а.с.183). З урахуванням\~ встановлених законом податків і зборів, грошові кошти в сумі 27686,59 грн. були виплачені позивачу, що підтверджується виписками по картковому рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.179, 180, 182). 24 вересня 2018 року позивачу були виплачені грошові кошти в сумі 15138 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.215). Отримання всіх зазначених виплат було підтверджене відповідачем [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи. Таким чином, судом встановлено, що фактичний розрахунок з позивачем проведено 24.09.2018 р., при цьому відповідачем ТОВ АрмаПром позивачу було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (24.09.2018 р.) в загальній сумі 42824,59 грн., що дає суду підстави прийти до висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем по сплаті його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог\~ст.12, 13 ЦПК України\~ позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Позивачем в судове засідання не були надані докази, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в більшому розмірі, ніж йому виплачено, не надав доказів, що які б спростовували розрахунок сум виплат, які проведені відповідачем. Позивач взагалі не надав доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Аргументи наведені позивачем щодо підстав задоволення позову є явно необгрунтовані. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач\~ як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 34, 47, 48, 56, 113, 115-117 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.,

Outcome: dismissed