Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В позовній заяві посилався на те, що 19 жовтня 2018 року відповідач уклав з позивачем договір № 555178911, відповідно до якого банк встановив клієнту кредитний ліміт у розмірі 120000 грн. зі сплатою 38 % річних. Відповідачем його зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувались, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 129115,94 грн., з яких загальна сума основної заборгованості - 111837,41 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 16854,76 грн., комісія - 89,70 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 248,19 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 25,69 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 129115,94 грн. на відшкодування заборгованості за кредитним договором та 2102 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що 07 квітня 2020 року було заблоковано його зарплатний рахунок, кредитний рахунок та його кредитна картка. Йому було повідомлено, що така дія відбулася внаслідок виконання банком виконавчого провадження АСВП №61678485, приватний виконавець Клименко Р.В., дата відкриття: 31.03.2020, за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Дар`ї Ігорівни. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва було задоволено його заяву про забезпечення позовних вимог до ТОВ «Вердикт Капітал» щодо зняття арешту з зарплатного рахунку. В подальшому рішенням суду від 13 січня 2020 року визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. від 19 лютого 2020 року №480 таким, що не підлягає виконанню. Позивач неодноразово звертався до позивача з вимогою скасування незаконного арешту його рахунків, але його вимоги залишені банком без задоволення. Кошти, які він перераховував на погашення заборгованості, внаслідок блокування рахунку були йому повернуті. Внаслідок блокування його зарплатного рахунку під час дії карантинних обмежень виникла заборгованість за кредитним договором. Крім того, внаслідок незаконного блокування рахунків його було залишено без засобів до існування, порушено його права та права малолітньої дитини, на утримання якої він сплачує аліменти. Внаслідок незаконного блокування його зарплатного рахунку він зазнав значних матеріальних втрат, моральної шкоди та шкоди здоров`ю. Тому просив суд відхилити позовні вимоги позивача в повному обсязі та/або зобов`язати позивача зняти арешт з його зарплатного та кредитного рахунків, визнати нарахування відсотків після 07 квітня 2020 року неправомірним, провести перерахунок нарахованих йому відсотків за користування кредитною лінією, зобов`язати позивача узгодити з ним новий графік погашення кредиту, зобов`язати позивача відшкодувати завдану йому моральну та матеріальну шкоду (а.с.62-69). Позивачем подано відповідь на відзив, у якій він заперечив проти доводів відповідача, наведених у відзиві (а.с. 104 - 105). У відповіді на відзив зазначив, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 22 квітня 2020 року про забезпечення позову [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» зупинено стягнення на підставі виконавчого напису у виконавчому провадженні до набрання рішенням у справі законної сили. При цьому вказаною ухвалою арешт з рахунків позивача не знімався, виконавцем таке рішення також не ухвалювалося. Банком було одержано одне звернення відповідача, на яке йому надано обґрунтовану відповідь щодо відсутності підстав для зняття арешту з рахунку. Але лист банку відповідачем не одержано, повернуто «Укрпоштою» за закінченням терміну зберігання. Також не погоджується з доводами відповідача щодо сплати ним 15000 грн. на погашення тіла кредиту, оскільки кредитним договором визначено черговість погашення заборгованості. Крім того в період з 14 вересня по 31 жовтня 2020 року надходжень від [PERSON] не було. Тому позивач просив суд позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі, відмовити відповідачу у вимогах, зазначених у відзиві. Відповідач надав заперечення на позовну заяву та на відповідь на відзив. У запереченнях зазначив, що вважає безпідставним посилання позивача на Закон України «Про виконавче провадження» як на підставу блокування рахунків. Позивач був поінформований, що заблокований ним рахунок призначений для виплати заробітної плати та є єдиним джерелом доходу відповідача, та із коштів, що виплачуються у вигляді заробітної плати на зазначений рахунок, відповідач виплачує аліменти на утримання малолітньої дочки. Внаслідок незаконного блокування рахунків у відповідача відбулося загострення хронічних хвороб та значне погіршення стану здоров`я. Позивач у відповіді на відзив визнає отримання ним звернення про зняття арешту з зарплатного рахунку, що свідчить про свідоме порушення позивачем прав відповідача та його дитини. Оскільки перераховані відповідачем 15000 грн. з метою погашення тіла кредиту були йому повернуті, позивач відмовився від отримання платежів по погашенню заборгованості, чим порушив умови договору про приєднання. На момент блокування рахунку заборгованість за основним кредитом склала 111837,41 грн., за процентами - 3140,93 грн., а разом - 114978,34. Але в позовних вимогах позивач просить стягнути 129115,94 грн. Згідно з договором відсотки сплачуються за користування кредитними коштами, однак з моменту блокування рахунку відповідач був позбавлений можливості використання кредитних коштів. Таким чином позивач вимагає сплати за ненадану фінансову послугу. Оскільки незаконними діями позивача порушено права відповідача, завдано йому моральної та матеріальної шкоди, погіршення його здоров`я та неможливості виконувати зобов`язання за кредитною угодою, відповідач просив суд відхилити позовні вимоги позивача, зняти арешт з зарплатного та кредитного рахунків відповідача, визнати нарахування відсотків за користування кредитною лінією після 07 квітня 2020 року неправомірними та провести перерахунок нарахованих йому відсотків за користування кредитною лінією, узгодити з ним новий графік погашення кредиту. Зустрічний позов відповідачем до справи не подавався, тому вимоги, викладені ним у відзиві та запереченнях щодо зняття арешту, визнання незаконним нарахування відсотків, зобов`язання провести перерахування відсотків, узгодження нового графіку кредиту суд розцінює як доводи, якими відповідач обґрунтовує його заперечення проти позовних вимог. З іншими заявами та клопотаннями сторони до суду не звертались. В судовому засіданні представник позивача Горбань С.В. позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши докази по справі, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України" в особі Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» з однієї сторони та фізичною особою [PERSON] з другої сторони було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання № 555178911 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Підписанням даної заяви клієнт ініціює одержання та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов Договору та підтверджує укладення між ним і банком кредитного договору (а.с.9-10). Згідно п. 3.4.1 - 3.4.2 договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету "Мій комфорт", тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Банк надає клієнту платіжну картку типу «Моя картка» та ПІН - конверт до неї. Згідно п. 6.3. заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 19 жовтня 2018 року максимальний розмір кредиту становить 250000 грн., строк кредитування - 60 місяців (а.с.9-10). Згідно п.6.6.1. процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і складає 38,00 процентів річних і сплачується щомісячно. Також сторони передбачили, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом, сплата якої не прострочена. Таким чином, укладеним сторонами договором передбачено розмір кредитної лінії, строк кредитування та процентна ставка за користування кредитними коштами. Але вказана угода не передбачає сплати комісії. Так, згідно пункту 6.6.2. комісійна винагорода за обслуговування використаної частини кредиту складає 0 процентів. При цьому суд не погоджується з доводами позивача, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (кредитної картки) з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощаданк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (кредитної картки) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання №555178911. Долучена до матеріалів справи копія такого Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (кредитної картки) підпису відповідача не містить, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання. Як встановлено судом, позивач активно користувався кредитною карткою, отримував кредитні кошти та здійснював їх часткове повернення. Але з квітня 2020 року виникла прострочена заборгованість за кредитом та відсотками. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за кредитом, після 01 квітня 2020 року заборгованість за кредитом та за відсотками ним не сплачувалась. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що причиною виникнення заборгованості стало виконання банком постанови державного виконавця про накладення арешту на його зарплатний та кредитний рахунки. Проте, вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку виконувати умови кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином у зв`язку з простроченням сплати відповідачем чергового платежу у банку виникло право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Станом на 15 вересня 2020 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем складає: заборгованість за кредитом - 111837,41 грн., заборгованість за процентами - 16854,76 грн. Тому вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд відхиляє посилання відповідача не незаконне накладення позивачем арешту на його рахунки як на підставу не нарахування відсотків з наступних підстав. З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом банк нараховує відповідачу, виходячи з сум одержаних ним кредитних коштів. Кредитні кошти позичальником на момент накладення арешту вже були використані, банківська послуга, що надається позивачем, спожита, тому не відповідає обставинам справи твердження позивача про нарахування йому плати за ненадану фінансову послугу. Посилаючись на те, що позивач відмовився прийняти від нього виконання зобов`язання, а саме погашення тіла кредиту в розмірі 15000 грн., відповідач долучив до матеріалів справи виписку з рахунку АТ «Універсал Банк» по картці [PERSON] № [NUMBER] , з якої вбачається, що 15 вересня 2020 року здійснювалось перерахування коштів в сумі 15000 грн. на картку [NUMBER] , після чого відбувалось скасування операції (а.с.91). З наведеного доказу не вбачається, що вказані кошти були повернуті відповідачу самепозивачем, а не з інших причин (скасування операції власником рахунку, некоректна операція, помилка в роботі системи, чи інших). Тому вказаним доказом не підтверджується відмова АТ «Ощадбанк» прийняти виконання зобов`язання від [PERSON] . Крім того, як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 22 квітня 2020 року у справі №761/11551/20, з метою забезпечення позову [PERSON] зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Богомолової Д.І., зареєстрованого в реєстрі за №480 від 19 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №61678485 до набрання рішенням у справі законної сили (а.с.71-73). Але вказаною ухвалою суду не було знято арешт з рахунку відповідача в АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] . При цьому судом чітко зазначено, що ця вимога не підлягає задоволенню. У зв`язку з цим на підставі вказаної ухвали у банку не виникло обов`язку скасувати арешт коштів, що перебувають на рахунку відповідача. Банк також нарахував відповідачу заборгованість по комісії в розмірі 89,70 грн. Як вже встановлено судом, умовами договору сплата комісії не передбачена (а.с.9-10). Таким чином нарахування комісії не відповідає умовам укладеного сторонами договору. Вимога про стягнення заборгованості по комісії задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Але з наявного в матеріалах справи розрахунку не вбачається, яка саме сума кредиту є простроченою, а яка стягується достроково, відповідно, з якої суми мають бути обраховані 3% річних. Тому в частині стягнення вказаних складових заборгованості необхідно відмовити. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитом у розмірі 111837,41 грн., заборгованість за відсотками - 16854,76 грн., а всього - 128692,17 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Управлінням персоналу штабу Командування СВ ЗС України 15 серпня 2016 року (а.с.94). Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Оскільки відповідач від сплати судового збору звільнений, позивачу необхідно компенсувати понесені ним судові витрати за рахунок держави.

Outcome: partial