Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи тим, що має спільного з відповідачкою сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.07.2017 року відповідач сплачувала аліменти на утримання сина до його повноліття. Позивач поніс додаткові витрати на утримання сина [PERSON] на загальну суму 35 226,87 грн., тому посилаючись на ст.185 СК України, просив суд стягнути з відповідачки додаткові витрати на дитину у розмірі 17 613,44 грн.. Відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона не погоджується з доводами позивача, вважає, що понесені позивачем витрати не є додатковими витратами в розумінні закону, тому підстави для задоволення позову відсутні. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позову. Оглянувши подані сторонами заяви по суті справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21.02.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/152/17. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним судовим рішення. 07.07.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/3930/17 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.04.2017 року і до повноліття дитини, що підтверджується рішенням суду. 18.02.2019 року [PERSON] досягнув повноліття. Встановлено, що [PERSON] з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року був слухачем підготовчих курсів ІМЯО КПІ ім.Ігоря Сікорського, що підтверджується Довідкою №5 від 05.02.2018 року. Витрати на оплату підготовчих курсів склали 2 835,00 грн., що підтверджується квитанціями. Встановлено, що [PERSON] з 01.09.2018 року по 01.03.2019 року навчався у Вінницькому вищому професійним училищем Департаменту поліції охорони за професією 5169 «Охоронник, «Охоронець». Згідно договору від 28.08.2018 року, витрати на оплату навчання скали 5 000,00 грн.. Згідно Довідки №85 від 15.03.2019 року, [PERSON] є студентом за контрактом першого курсу Вінницького вищого професійного училища Депаратменту поліції охорони і навчається за професією 262 "Правоохоронна діяльність". Термін навчання з 11.03.2019 року по 07.06.2019 року. Витрати на навчання [PERSON] у період з 11.03.2019 року по 07.06.2019 року склали 2 000,00 грн., що підтверджується Договором №221 від 19.03.2019 року. Позивач надав суду квитанції на підтвердження понесення витрат на оплату за проживання у гуртожитку, харчування сина [PERSON] у їдальні, проїзд із м. Біла Церква до м. Вінниця тощо. Зазначені витрати включено позивачем до ціни позову, а половина їх розміру складає 10 545,93 грн. Крім того, витрати на навчання [PERSON] на курсах підготовки водія склали 4300,00 грн., що підтверджується Договором №110. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з наступного. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Таких висновків про застосування норм матеріального права дійшов ВСУ у постанові від 13.09.2017 року, справа №6-1489цс17. Конструкція статті 185 СК України передбачає, що участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) зобов`язані як той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана. Крім того, додаткові витрати на дитину, це витрати які не покриваються за рахунок аліментів присуджених до стягнення за рішенням суду, однак, які є необхідними для дитини в силу вказаних особливостей. Присудження аліментів можливе лише на утримання неповнолітньої дитини, тому участь батьків у додаткових витратах за правилами ст.185 СК України розповсюджується виключно на випадки їх понесення саме на неповнолітню дитину. [PERSON] з 18.02.2019 року є повнолітньою особою, стягнення аліментів з [PERSON] на його утримання припинилось, тому дослідженню підлягають лише ті витрати, які понесені позивачем до цієї дати. Обставини, наведені позивачем у позовній заяві, щодо додаткових витрат пов"яханих з оплатою навчання [PERSON] , проживання у гуртожитку, харчування та проїзд з м. Біла Церква у м. Вінниця не є особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тому не вважаються додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У Главі 16 СК України законодавець передбачив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання. Відповідно до ч.1 ст.199 ЦПК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тому, при продовженні навчання, сама повнолітня особа або той з батьків, з ким вона проживає, мають право звернутися до суду з цивільним позовом про стягнення аліментів на час навчання. Відповідно до ч.3,4 ст.77 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оскільки понесення позивачем додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , в розумінні ст.185 СК України, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed