Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

07.12.2017 р. [PERSON]звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS], посилаючись на те, що вказана квартира належить на праві власності їй та третім особам чоловіку [PERSON] та донці [PERSON] В спірній квартирі зареєстрований також колишній чоловік її доньки, який з 2014 року за вказаною адресою не проживає, витрат по утриманню житла не несе, комунальні послуги не сплачує. Відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву. Клопотань, заяв від учасників справи до суду не надходило. 23.01.2018 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку підготовчого позовного провадження. 11.04.2018 р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Треті особи в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явивсяь, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що від позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності, [ADDRESS]на праві власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з даних Реєстру територіальної громади м. Києва в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та треті особи. Вбачається. що [PERSON] є колишнім чоловіком доньки позивача [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.07.2014 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У відповідності до Актів від 11.01.2017 р., 18.10.2017 р., 29.11.2017 р. відповідач в спірній квартирі не проживає. Згідно з листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 11.07.2018 р. [PERSON] з будь-якими заявами, скаргами з 2017 р. по теперішній час не звертався. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживав у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зазначеного суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю, оскільки в неї виникають ускладнення з розпорядженням майном. Відповідач не скористувався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду відзив на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved