Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом скасування арештів нерухомого майна (архівні записи), реєстраційний № 3147865 та № 3147893, зареєстровані 26.04.2006 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Бердичівського міського суду від 16.02.1999 року б/н. Мотивуючи тим, що згідно договору міни від 14.04.1999 року, реєстраційний № 1-904, вона є власником квартири [ADDRESS]. Нині у позивачки виникла необхідність у відчуженні вказаної квартири. Проте, розпорядитись об'єктом власності вона не може. Оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 3147893 від 23.09.2016 року їй стало відомо, що на вищевказану квартиру накладено арешт. Підставою обтяження стала ухвала Бердичівського міського суду від 16.02.1999 року. До Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна архівний запис про обтяження включено лише 26.04.2006 року - після набуття позивачкою права власності на квартиру. При реєстрації обтяжень, власником квартири була попередня її власниця - [PERSON], при оформленні договору міни нею було засвідчено, що квартира під забороною не перебуває. Як стало відомо позивачу, у 1995 році між громадянами - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір пожиттєвого утримання, предметом якого була вищевказана квартира. В 1999 році Бердичівським міським судом розглядалась справа № 2-35/99 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірванння договору пожиттєвого утримання. В ході розгляду даної справи було застосовано заходи забезпечення позову - накладено арешт на спірну квартиру. Згідно рішення Бердичівського міського суду від 29.03.1999 року позовні вимоги задоволено, договір пожиттєвого утримання розірвано, однак питання про скасування заходів забезпечення позову залишилось не вирішеним. З метою захисту права власності позивачка звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у розпорядженні квартирою, проте у відкритті провадження їй було відмовлено, оскільки згідно отриманих відомостей з відділу ДРАЦС, відповідачі померли у 2010 році та 2015 році, відомості про наявність їх правонаступників відсутні. Отже, підстави накладення арешту на належну позивачці квартиру на даний час припинились. Вищевказаний арешт перешкоджає позивачу у здійсненні свого права власносності на майно, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. З метою захисту свого права власності вона зверталася до відповідача щодо скасування обтяжень квартири. Однак у задоволенні даної заяви їй було відмовлено, та роз"яснено вимоги чинного законодавства. В зв"язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених в ньому. В судовому засіданні представник відповідача - Окунь О.М. позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення проти позову. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України та у відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно договору міни від 14.04.1999 року, реєстраційний № 1-904, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 11, 14). Рішенням виконкому Бердичівської міської ради від 12.12.2013 року № 510 вул. Леніна перейменовано на вул. Житомирська(а.с.12-13). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 68853625 від 23.09.2016 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 3147865, від 26.04.2016 року, підстава обтяження - ухвала Бердичівського міського суду б/н від 16.02.1999 року, власник - [PERSON], [PERSON](а.с. 15). У відповідності до листа Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.09.2016 року справа № 2-35/99 р. знищена за спливом строку зберігання, оригінал рішення передано до державного архіву(а.с. 16). Згідно довідки Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області № 18/2 від 26.09.2016 року, відносно [PERSON] несплачені боргові зобов'язання на виконання Бердичівському МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області відсутні(а.с. 19). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 07.11.2016 року у справі № 274/5042/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у розпорядженні майном, у відкритті провадження відмовлено, оскільки відповідачі померли ще до звернення позивача до суду, а діючим законодавством не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час звернення до суду померла, відсутні підстави для застосування правонаступництва(а.с. 20) Згідно повідомлення виконкому Бердичівської міської ради № 5-4898 від 14.12.2016 року, на звернення позивача зазначено, що на підставі поданих нею документів законом не передбачено проведення державної реєстрації припинення обтяжень, яке було накладено на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Позов про виключення майна з-під арешту є одним із видів речево-правового способу захисту права власності та його складових, при зверненні до суду з позовами про виключення майна з-під арешту позивачі зазвичай посилаються на порушення їх права володінні або розпорядження належним їм майном через неправомірне застосування такого виду обтяження. Оскільки заявления до суду позову про виключення з-під арешту пов'язане із захистом особою свого цивільного майнового права, такі справи підлягають розгляду в порядку, визначеному ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних спга» 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Що стосується доводів представника відповідача, що вони не є належним відповідачем, то на думку суду, вони є безпідставними, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що власник спірного майна позбавлений права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту, і в інший спосіб захистити своє порушене право він не може, крім того задоволення позову не порушить права та інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги позивачки є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved