Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання виконати належним чином обов'язок за мировою угодою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив в позовній заяві, що ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 26 квітня 2012 року визнано мирову угоду між ним, Конотопською міською радою та відповідачкою згідно якої відповідачка за власний кошт в термін до 01 травня 2012 року переносить на ново відведену земельну ділянку по [ADDRESS] будівельні матеріали розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], що належить йому, а саме 6 фундаментних залізобетонних блоків, 7 залізобетонних плит для перекриття, 14 залізобетонних дорожніх плит, металеву ємкість для води. Рішення суду набрало законної сили 04.05.2012 року. В установлений строк відповідачка умови мирової угоди не виконала, а тому він звернувся до Конотопського міськрайонного суду з заявою про видачу йому виконавчого листа для здійснення примусового виконання. 02.10.2013 року такий виконавчий лист йому було видано. Після цього він надав цей виконавчий лист до ВДВС Конотопського МРУЮ з відповідною заявою. Постановою державного виконавця Конотопського МРУЮ від 11.03.2014 року йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження оскільки в рішенні не вказано порядок та спосіб виконання. На сьогодні добровільно виконано лише частину дій - перенесено 14 залізобетонних дорожніх плит. Решту дій відповідачка не виконує та усіляким чином ухиляється від виконання, а тому він змушений звернутися до суду. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якшо інше не встановлено договором або законом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про день і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року первісного відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача [PERSON], оскільки [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]" (а.с.11,20). В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 26 квітня 2012 року визнано мирову угоду між позивачем, Конотопською міською радою та відповідачкою згідно якої відповідачка за власний кошт в термін до 01 травня 2012 року переносить на ново відведену земельну ділянку по [ADDRESS] будівельні матеріали розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], що належить позивачу, а саме 6 фундаментних залізобетонних блоків, 7 залізобетонних плит для перекриття, 14 залізобетонних дорожніх плит, металеву ємкість для води. Рішення суду набрало законної сили 04.05.2012 року (а.с.3). В установлений строк відповідачка умови мирової угоди не виконала, а тому позивач звернувся до Конотопського міськрайонного суду з заявою про видачу йому виконавчого листа для здійснення примусового виконання. 02.10.2013 року такий виконавчий лист йому було видано (а.с.4). Після цього він надав цей виконавчий лист до ВДВС Конотопського МРУЮ з відповідною заявою (а.с.5). Постановою державного виконавця Конотопського МРУЮ від 11.03.2014 року йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження оскільки в рішенні не вказано порядок та спосіб виконання (а.с.7,8). З цієї причини позивач звернувся до суду з позовом, що розглядається та вважає, що статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору. При визнанні мирової угоди ЦПК України покладає на суд обов'язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз'яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди. Якщо суд після виконання зазначених обов'язків, дійшов висновку про визнання мирової угоди суд постановляє ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі. Разом із тим мирова угода визнається судом на підставі досягнутих між сторонами спору домовленостей, тому відповідальність за формулювання умов мирової угоди лежить на сторонах мирової угоди, відтак при формулюванні умов мирової угоди сторони повинні враховувати і вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у разі якщо визнана ухвалою суду мирова угода не виконується сторонами такої угоди у добровільному порядку, ухвала суду про визнання мирової угоди підлягає виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, так як така ухвала є судовим рішенням. У разі ж якщо заява про визнання мирової угоди містить необхідні для подальшого примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди реквізити, однак такі реквізити не вказані в ухвалі суду про визнання мирової угоди, питання про невідповідність ухвали суду про визнання мирової угоди вимогам, встановленим для виконавчого документа, може бути вирішено у порядку, передбаченому Розділом VI ЦПК України. З іншого боку за своєю суттю мирова угода сторін у цивільному процесі є зобов'язанням, що виникло на підставі домовленостей, у даному випадку двох сторін, - договору, тому в разі невиконання або неналежного виконання умов мирової угоди така угода може бути розірвана. Відтак захистити порушене невиконанням або неналежним виконанням визнаної ухвалою суду мирової угоди шляхом зобов'язання виконати умови такої мирової угоди, з урахуванням того, що ухвала суду про визнання мирової угоди є судовим рішенням і підлягає виконанню у порядку виконання судових рішень, не можливо. Посилання позивача в позовній заяві на той факт, що мирова угода є договором, судом не приймається, оскільки мирова угода визнана судом фактично є судовим рішенням та не є договором в розумінні ст. 626 ЦК України. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], так як не вбачає обґрунтованості позовних вимог позивача про зобов'язання [PERSON] виконати умови мирової угоди, а тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Outcome: dismissed