Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у липні 2015 року надійшов вищезазначений позов, в уточненій редакції якого, позивач просив суд: зобов`язати КП «Дніпроводоканал» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) за послуги з водопостачання з 01.05.2014 по 14.10.2017 з урахуванням показників лічильника холодної води №01779623 06 типу Е-Т 1,5, встановленого у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; стягнути солідарно з КП «Дніпроводоканал» та КВЖРЕП Жовтневого району м.Дніпра на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у сумі 5\~000,00 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що є споживачем послуг, які надає КП «Дніпроводоканал» ДМР з водопостачання та водовідведення. З метою фіксації спожитої послуги, за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] споживача, було встановлено лічильник. З огляду на те, що КП «Дніпроводоканал» з травня 2014 року по жовтень 2017 року здійснює нарахування плати за спожиту послугу не на підставі показів лічильника, а у відповідності до загальних норм споживання питної води у розрахунку на двох мешканців, обґрунтовуючи це не здійсненням споживачем дій спрямованих на його періодичну повірку, що є протиправним, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Обґрунтовуючи факт завдання моральної шкоди та її розмір, позивач зазначив, що вона виразилась у розміщенні інформації про його заборгованість у відкритих джерелах та листівках з погрозами відключення, що принижують честь і гідність. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог КВЖРЕП Жовтневого районному було надано заперечення на позов, доводи викладені в яких зводяться до відсутності підстав для їх задоволення, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями КВЖРЕП Жовтневого районному та ситуацією, яка склалась навколо лічильника позивача і діями з нарахування заборгованості. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог КП «Дніпроводоканал» ДМР було надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами. Обґрунтовуючи заперечення, КП «Дніпроводоканал» ДМР зазначив, що саме на споживача покладено обов`язок щодо здійснення повірки лічильника, а у разі не здійснення такої, правомірним є нарахування плати за послуги з водопостачання не на підставі показів лічильника, а у відповідності до загальних норм споживання питної води. Позивачем було надано відповідь на відзив. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В. від 07.08.2015 відкрито провадження у справі. У зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, справу було передано судді Куцеволу В.В. яким за ухвалою від 19.02.2021 її прийнято до свого провадження та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні, представником позивача надано пояснення аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. У судовому\~засіданні,\~представником відповідача -\~КП «Дніпроводоканал»\~Дніпровської міської\~ради надано пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Відповідач - комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпра, явку представника у судове засідання не забезпечило.\~ Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у межах наданих суду доказів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до копії договору-купівлі продажу від 14.05.1991 [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копій відповідей КП «Дніпроводоканал» ДМР від 15.05.2015 та 07.07.2015 наданих на запит [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . З метою фіксації спожитої послуги, за вказаною адресою, було встановлено лічильник, про що складено акт від 06.04.2010 з зазначенням терміну допуску в експлуатацію до 25.03.2014. Оскільки споживачем послуг не було своєчасно проведено періодичну повірку квартирного водолічильника, підприємство з 29.05.2014 зняло з обліку водолічильник за адресою: [ADDRESS] . З 29.05.2014нарахування за особовим рахунком № [NUMBER] проводиться на двох мешканців згідно діючих норм і тарифів. Відповідачем КП «Дніпроводоканал» ДМР, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, надано копію акту допуску до експлуатації квартирного лічильника холодної води від 18.03.2010, згідно зі змісту якого споживача за адресою: [ADDRESS] ознайомлено з терміном допуску лічильника до 25.03.2014. Акт не містить зазначення прізвища споживача. Відповідачем КП «Дніпроводоканал» ДМР, надано довідку по особовому рахунку відкритому за адресою: [ADDRESS] (водопостачання та водовідведення) за період з 1999 рік по 2018. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України,\~Законами України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг",\~"Про місцеве самоврядування в Україні", "Про житлово-комунальні послуги", "Про метрологію та метрологічну діяльність", "Про захист прав споживачів",\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно зі ст.20 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час спливу строку повірки приладу обліку і нарахування заборгованості за послуги з водопостачання за нормами споживання), повірка засобів вимірювальної техніки проводиться територіальними органами Держстандарту України, акредитованими на право її проведення. Повірка здійснюється службовими особами територіальних органів Держстандарту України - державними повірниками. Повірка засобів вимірювальної техніки з використанням державних еталонів проводиться метрологічними центрами Держстандарту України. Повірку засобів вимірювальної техніки під час експлуатації та випуску з виробництва і ремонту можуть виконувати метрологічні служби підприємств і організацій, акредитовані на право проведення цієї повірки. За порушення умов і правил проведення повірки засобів вимірювальної техніки керівники відповідних підприємств і організацій несуть відповідальність згідно із законодавством. Порядок оформлення результатів повірки встановлюється Держстандартом України. Місцеві органи виконавчої влади повинні сприяти проведенню повірки засобів вимірювальної техніки на місці їх експлуатації, у тому числі: надавати відповідні приміщення; забезпечувати допоміжним персоналом і транспортом; повідомляти власників і користувачів засобів вимірювальної техніки про час і місце проведення повірки. Відповідно до частини 2\~статті 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність"\~(в редакції, чинній на час звернення позивача з вимогою надання роз`яснень щодо порядку вчинення нарахувань) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Частиною 3\~статті 28 зазначеного Закону\~встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результатами вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Згідно з частиною 4\~статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність"\~періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630\~(далі - Правила N 630). Пунктами 9, 30, 32 Правил N 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. З аналізу вказаних норм права вбачається, що виконавець надання послуг з водовідведення та водопостачання несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, його встановлення, обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. У пункті 10 Правил N 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Плата за послуги з водопостачання споживачем, у будинку якого встановлений засіб обліку холодної води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 16 Правил N 630). Тобто з аналізу вказаного вбачається, що за наявності засобу обліку холодної води, оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню. З огляду на зміст наявних в матеріалах справи доказів та виходячи з вищезазначених приписів закону вбачається, що непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Посилання представника відповідача КП «Дніпроводоканал» ДМР на те, що позивач був обізнаний щодо строку експлуатації лічильника у зв`язку з чим повинен був вчинити дії спрямовані на його повірку не заслуговує на увагу, оскільки вчинення повірки лічильника є обов`язком саме надавача послуг і наявність факту обізнаності у таких строках жодним чином не впливає на обов`язки надавача послуг. Крім того, представником відповідача КП «Дніпроводоканал» ДМР не було надано оригінал акту допуску в експлуатацію квартирного лічильника, а підпис наявний в ньому в графі «споживач» не ідентифікується позивачем як власний. Будь-які ідентифікаційні дані особи, якою було проставлено підпис у графі «споживач» відсутні, а тому відповідно до приписів процесуального права, суд вважає надану копію акту не належним доказом. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У частині 2\~статті 16 ЦК України\~визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 ЦПК України). Відповідно до\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заявлені позовні вимоги не узгоджуються із частиною 2\~статті 16 ЦК України, якою передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки\~ виконавець послуг із водопостачання та водовідведення не виконало свій обов`язок щодо повірки засобів обліку води, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання\~КП «Дніпроводоканал» ДМР здійснити перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому на ім`я [PERSON] за період з 26.04.2014 по 14.10.2017 з урахуванням показників лічильника холодної води № 01779623, встановленого у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає за необхідне зазначити про те, що лічильник холодної води № 01779623 встановлений у квартирі за адресою: [ADDRESS] , за інформацією зазначеною в позові та згідно з інформацією вказаною відповідачем у відзиві та відповідно до пояснень позивача перебуває у справному стані та дає дійсні фактичні показники водопостачання. Щодо відшкодування моральної шкоди. За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із п. 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обґрунтування заявленої моральної шкоди, вимога про її відшкодування є такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: partial