Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про розірвання Договіру № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року, Договіру № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року, Договіру SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року укладених між ним та вказаним Банком та про стягнення грошових коштів за вказаними договорами банківського вкладу, зокрема процентів за користування банківським вкладом згідно Договіру № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року у розмірі 66 411 грн. 79 коп., згідно Договіру № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року у розмірі 30 723 грн. 29 коп., згідно Договіру SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року у розмірі 21 536 грн. 44 коп. та 3% річних у розмірі 6 402 грн. 74 коп., та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 564 690 грн., 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу діями відповідача по невиконанню умов вказаних договорів та неповерненням коштів, що спричинили фізичні та душевні хвилювання, страждання, тяжкі переживання. Обгрунтовуючи вимоги тим, що між ним та ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу: Договір № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року, Договір № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року, Договір SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року. Згідно Договору № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року сума його вкладу складає 130 000 грн., а з 21.11.2013 року 230 000 грн., згідно Договору № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року сума його вкладу складає 100 000 грн., згідно Договору SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року - 80 000 грн., які на його вимогу подану відповідачу від 14.01.2015 року та ним отриману 19.01.2015 року не повертає, відсотки не сплачує, у зв»язку з чим він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом про розірвання вказаних договорів та стягнення вказаної суми вкладу, разом із несплаченими відсотками за користування ними та з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України за період порушення грошового зобов»язання, тобто з 22.01.2015 року у зв"язку із отриманням Банком такої вимоги 19.01.2015 року та згідно умов укладених договорів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. На запитання суду пояснила, що за Договором № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року сторона позивача просить стягнути: 230 000 грн. суму неповернутого вкладу; 66 411 грн. 79 коп. - проценти за користування банківським вкладом за період з 15.11.2013 року по 21.11.2013 року з урахуванням вкладу на суму 130 000 грн. та з 22.11.2013 року по 30.07.2015 року з урахуванням вкладу на суму 230 000 грн.; 105 670 грн. - індекс інфляції за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з січня 2015 року по червень 2015 року включно; 3 591 грн. 78 коп. - 3% річних за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.07.2015 року; за Договором № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року, сторона позивача просить стягнути: 100 000 грн. суму неповернутого вкладу; 30 723 грн. 29 коп. - проценти за користування банківським вкладом за період з 15.11.2013 року по 30.07.2015 року; 32 700 грн. - індекс інфляції за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з січня 2015 року по червень 2015 року включно; 1 561 грн. 64 коп. - 3% річних за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.07.2015 року; за Договором SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року, сторона позивача просить стягнути: 80 000 грн. суму неповернутого вкладу; 21 536 грн. 44 коп. - проценти за користування банківським вкладом за період з 30.01.2013 року по 30.07.2015 року; 16 320 грн. - індекс інфляції за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з січня 2015 року по червень 2015 року включно; 1249 грн. 32 коп. - 3% річних за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.07.2015 року. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Суду пояснив, що позивачем не надано доказів існування правовідносин за спірними договорами банківського вкладу та не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитному рахунку, не підтверджено невиконання Банком належним чином вказаних договорів, як в частині повернення позивачу його вкладів так і в частині несплати процентів за користування ними. Зазначив представник і те, що зобов'язання за договорами банківського вкладу, укладеними працівниками ПАТ «Приватбанк» у Криму виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, а тому ПАТ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, у зв'язку з окупацією Криму 27 березня 2014 року обов»язок по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди покладається на Російську Федерацію, як на державу що здійснює окупацію. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Так, із наданих суду доказів вбачається укладення між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» Договору № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року, Договору № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року, Договору SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року. Відповідно до умов Договору № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року вбачається, що [PERSON] вніс на депозитний рахунок, відкритий в установі ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» грошові кошти в сумі 130 000,00 грн., а 21.11.2013 року ще на суму 100 000 грн., на строк 366 днів по 14 листопада 2014 року включно під 17 % річних з періодом нарахування процентів 1 місяць. Для внесення суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № 26356622571501. Згідно наданої суду в оригиналі квитанцій, копії яких містяться в матеріалах цієї справи, вбачається зарахування таких коштів на вказаний у зазначеному договорі особовий рахунок № 26356622571501. Згідно п. 2 вказаного договору проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного цілого місяця, пройденого з моменту укладення договороу, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15-00. Згідно п.3 вказаного договору якщо по закінченню строка вкладу не заявлено Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Пунктом 5 вказаного договору передбачено право обох сторін достроково розірвати настоящий договір, повідомивши про це другу строну за два банківських дня до дати розірвання договору. Відповідно до умов Договору № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року вбачається, що [PERSON] вніс на депозитний рахунок, відкритий в установі ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» грошові кошти в сумі 100 000,00 грн., на строк 366 днів по 14 листопада 2014 року включно під 18 % річних з періодом нарахування процентів 1 місяць. Для внесення суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № 26357622541251. Згідно наданої суду в оригиналі квитанції, копія якої містяться в матеріалах цієї справи, вбачається зарахування таких коштів на вказаний у зазначеному договорі особовий рахунок № 26357622541251. Згідно п. 2 вказаного договору проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного цілого місяця, пройденого з моменту укладення договороу, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15-00. Згідно п.3 вказаного договору якщо по закінченню строка вкладу не заявлено Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Пунктом 5 вказаного договору передбачено право обох сторін достроково розірвати настоящий договір, повідомивши про це другу строну за два банківських дня до дати розірвання договору. Відповідно до умов Договору SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року вбачається, що [PERSON] вніс на депозитний рахунок, відкритий в установі ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» грошові кошти в сумі 80 000,00 грн., на строк 6 місяців по 29.07.2013 року включно під 17 % річних з періодом нарахування процентів 1 місяць. Для внесення суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № 26307612468800. Згідно наданої суду в оригиналі квитанції, копія якої містяться в матеріалах цієї справи, вбачається зарахування таких коштів на вказаний у зазначеному договорі особовий рахунок № 26307612468800. Згідно п.2 вказаного договору нарахування відсотків на суму вклада починається з першого робочого дня після надходження грошей в Банк і здійснюється за кожен календарний день. Згідно п. 4 вказаного договору дія договору закінчується з виплатою всіх сум вклада разом з процентами. Якщо по закінченню строка вкладу не заявлено Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк п. 6 вказаного договору. Пунктом 9 вказаного договору передбачено право обох сторін достроково розірвати настоящий договір, повідомивши про це другу строну за два банківських дня до дати розірвання договору. Згідно п. 17 вказаного договору договір укладається в двух екземплярах. Один екземпляр договору видається вкладнику, другий - зберігається в Банку. При укладенні договору Банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління Банку, а також відтворення відтиску печатки Банку технічним печатним пристроєм. З»ясовано і те, що [PERSON] подав 15.01.2015р. заяву від 14.01.2015 року до ПАТ комерційний банк «Приватбанк» про розірвання депозитних договорів та перерахування сум всіх вкладів за депозитними договорами та нарахованих на них відсотків за весь час користування коштами, яку відповідачем було отримано 19.01.2015 року, що підтверджується наданими суду доказами (а.с. 26-30), тоді як відповідач в своїй відповіді від 20.01.2015 року вказав [PERSON] лише про припинення діяльності відповідних відокремлених підрозділів ПАТ комерційний банк «Приватбанк» у зв»язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Згідно ст. 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ст. 47 даного Закону депозитні операції є банківськими операціями. В силу вимог ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Частиною 1 статті 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Зі змісту договорів, укладених між сторонами по справі, вбачається, що в них встановлені всі істотні умови для таких видів договорів, відповідно до вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договори, сторони дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено , що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, за умовами договорів сторони мають право на розірвання договорів, письмово попередивши про це другу сторону. Судом достовірно встановлено, що 15.01.2015 року позивачем на адресу відповідача було надіслано заяву про розірвання депозитних договорів та повернення сум всіх вкладів з нарахованими відсотками, яка відповідачем по справі була отримана 19.01.2015 року. На вимогу вкладника виплатити грошові кошти банк свої зобов'язання за договорами не виконав та не повернув позивачу суми депозитів, відсотки за період дії договорів, тому суд приходить до висновку, що з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] за вищевказаними договорами необхідно стягнути суми депозитів, невиплачені відсотки та згідно ст. 625 ЦК України, у відповідності до висновку ВСУ зробленого у справі за № 6-39цс 13 від 29.05.2013 року 3% річних та інфляційні витрати, а договора розірвати. Щодо суми, які підлягають стягненню в рахунок вказаних договорів, слід зазначити, що: за Договором № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року підлягає стягненню сума у розмірі 383 953 (триста вісімдесят три тисячі дев»ятсот п»ятдесят три) грн. 57 коп., яка складається із: 230 000 грн. суми неповернутого вкладу; 66 411 грн. 79 коп. - процентів за користування банківським вкладом за період з 15.11.2013 року по 21.11.2013 року з урахуванням вкладу на суму 130 000 грн. та з 22.11.2013 року по 30.07.2015 року з урахуванням вкладу на суму 230 000 грн.; 83 950 грн. - індексу інфляції за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.06.2015 року включно; 3 591 грн. 78 коп. - 3% річних за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.07.2015 року. Слід вказати, що зроблений стороною позивача розрахунок в частині індексу інфляції у розмірі 105 670 грн. не є правильним, оскільки така сума за період з 22.01.2015 року по 30.06.2015 року є 83 950 грн., яка і підлягає стягненню. за Договором № SAMDWFD0070015558200 Вклад «Стандарт» від 14.11.2013 року підлягає стягненню сума у розмірі 164 984 (сто шістдесят чотири тисячі дев»ятсот вісімдесят чотири) грн. 93 коп., яка складається із: 100 000 грн. суми неповернутого вкладу; 30 723 грн. 29 коп. - процентів за користування банківським вкладом за період з 15.11.2013 року по 30.07.2015 року; 32 700 грн. - індексу інфляції за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.06.2015 року включно; 1 561 грн. 64 коп. - 3% річних за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.07.2015 року. Слід зазначити, що за розрахунками суду індек інфляції за період з 22.01.2015 року по 30.06.2015 року включно складає 36 500 грн., тоді як позивач просить стягнути такий у розмірі 32 700 грн., який і підлягає стягненню саме у розмірі 32 700 грн., у зв»язку з тим, що суд не має можливості виходити за межі позовних вимог. за Договором SAMDNWFD01000732575300 Вклад «Стандарт на 6 міс.» від 29.01.2013 року підлягає стягненню сума у розмірі 119 105 (сто дев»ятнадцять тисяч сто п»ять) грн. 76 коп., всього: 668 044 (шістсот шістдесят вісім тисяч сорок чотири) грн. 26 коп., яка складається із: 80 000 грн. суми неповернутого вкладу; 21 536 грн. 44 коп. - проценти за користування банківським вкладом за період з 30.01.2013 року по 30.07.2015 року; 16 320 грн. - індекс інфляції за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.06.2015 року включно; 1249 грн. 32 коп. - 3% річних за час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України за період з 22.01.2015 року по 30.07.2015 року. Слід зазначити, що за розрахунками суду відсотки за користування коштами складають 33 981 грн. 37 коп., тоді як позивач просить стягнути такі у розмірі 21 536 грн. 44 коп., який і підлягає стягненню саме у розмірі 21 536 грн. 44 коп., у зв»язку з тим, що суд не має можливості виходити за межі позовних вимог. Ііндек інфляції за період з 22.01.2015 року по 30.06.2015 року включно за підрахунками суду складає 29 200 грн., тоді як позивач просить стягнути такий у розмірі 16 320 грн., який і підлягає стягненню саме у розмірі 16 320 грн., у зв»язку з тим, що суд не має можливості виходити за межі позовних вимог. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки індекс інфляції за договором № SAMDNWFD0070015530800 Вклад «Депозит плюс» від 14.11.2013 року підлягає стягненню у розмірі 83 950 грн., а не як просив позивач у розмірі 105 670 грн. Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача про недоведеність внесення стягуваних сум на депозитні рахунки і наявність коштів на таких рахунках. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини-якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 224, ч.2 ст. 1059 тощо) та оспорювані-якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Сторона відповідача під час вирішення цієї справи не заявляла ні про нікчемність, ні про недійсність договорів банківського вкладу, укладених між сторонами. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не надано доказів існування правовідносин за вказаними договорами банківського вкладу, відхиляються судом як безпідставні, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не надав належних та допустимих доказів на спростування квитанцій про внесення [PERSON], у центральне відділення відповідача Кримського РУ м. Сімферополь 14.11.2013 року 130 000 грн. та 21.11.2013 року 100 000 грн., 14.11.2013 року - 100 000 грн., 29.01.2013 року - 80 000 грн. на рахунок визначений умовами договору банківського вкладу, які мають всі реквізити, визначені Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року за № 174. До того ж, відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями (ч. 1 ст. 96 ЦК України). Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк», що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також на положення Федерального Закону №39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя» та рішення Центрального банку Російської Федерації №РН-33/9 від 13 травня 2014 року, оскільки стороною укладеного між сторонами договорами є саме ПАТ «Акцент-Банк», припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку не може бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань, визначених вказаними договорами. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється діяКонституції та законів України. За змістом ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції Українита ЦК України. Отже у даних правовідносинах є відповідальність саме ПАТ комерційний банк «Приватбанк» за фінансові дії та операції, які банк вчиняє в сфері банківської діяльності, акумулюючи грошові кошти клієнтів та розпоряджаючись ними на свій розсуд. Тому, посилання представника відповідача на винні дії інших осіб у зв'язку з тимчасовою окупацією Автономної республіки Крим, що унеможливлює доступ до майна банку та договорів, укладених відділеннями банку з фізичними та юридичними особами в АР Крим, не знімає обов'язку банку щодо виконання своїх зобов'язань по укладеним договорам з його клієнтами, в тому числі й з позивачем по справі. ПАТ комерційний банк «Приватбанк» не зупиняв свою банківську діяльність і продовжує її й зараз, а тому може відповідати по своїх зобов'язаннях, що стосується і повернення грошових коштів, належних до виплати [PERSON], які тимчасово були розміщені на рахунках банку, з відповідними відсотками. Банк не позбавлений права захищати свої порушені права, пов'язані з тимчасовою окупацією Автономної республіки Крим, всіма доступними засобами, що в ніякому разі не знімає його обов'язок виплатити грошові кошти позивачу по справі, в даному випадку, коли вирішення спору перебуває в судовому порядку і є вина відповідача у невиконанні договірних відносин з позивачем. Представник позивача пояснювала в судовому засіданні, що її довіритель не отримував грошові кошти за договорами банківського вкладу через фонд захисту вкладників Російської Федерації і туди не зверталась, й доказів отримання таких коштів позивачем по справі не представлено з боку відповідача й вони в матеріалах справи також відсутні. Позивач по справі в силу діючого законодавства України та виходячи із умов договорів депозитного вкладу, укладених між сторонами по справі, не зобов'язаний звертатись з вимогами про повернення грошових коштів до державних чи недержавних установ Російської Федерації, використовуючи свої права громадянина України. Необхідно вказати і на те, що представник відповідача обмежився лише усними та письмовими запереченнями по заявленому позову, зазначаючи, що саме позивач має довести факт укладання договорів, перерахування коштів, їх розміщення на рахунках, неотримання грошових вкладів і процентів, тощо, тоді як, згідно ст. 60 ЦПК України такий обов"язок по доказуванню своїх заперечень лежить і на стороні відповідача, яка з тих чи інших обставин заперечує позов. Коли в даному випадку представник відповідача не надав суду жодного доказу, не заявив про їх забезпечення в контраргументам позивача, що оцінюється судом відповідним чином, враховуючи передбачені ЦПК України повноваження щодо збирання таких виключно за клопотанням сторони та оцінку наданим суду доказам. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача сум неповернутих вкладів та розірвання цих договорів обгрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню в обсязі зазначені судом вище. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, слід вказати таке. Згідно ст.611 ЦК України встановлено що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення умов договорів, що були укладені між сторонами, встановлені цими договорами та нормами цивільного законодавства, які регламентують банківську діяльність. Умови договорів та вказані норми закону не передбачають відшкодування моральної шкоди у правовідносинах, що виникли між сторонами. Крім того, з боку позивача по справі залишилось недоведеним заподіяння їй моральної шкоди відповідачем по справі. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди не мають законних підстав для їх задоволення. В силу ст.88 ЦПК України на користь держави з відповідача по справі підлягають стягненню витрати по справі, понесені судом, в розмірі 10 020 (десять тисяч двадцять) грн. 66 коп. відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на час постановлення рішення суду, оскільки такий регулює питання процесуального характеру, бо позивач по закону при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial