Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловим приміщенням [NUMBER] і [NUMBER] у будинку [ADDRESS] та по машино місцям [NUMBER] і [NUMBER] за період з 01.11.2012 по 01.10.2013 року у сумі 32 865 грн 06к. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачвказує на те, що відповідач є власником житлових приміщень [NUMBER],[NUMBER] по [ADDRESS] та машиномісць [NUMBER], [NUMBER], споживає житлово-комунальні послуги які надає позивач, але не оплачує їх в повному обсязі, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за отримані послуги перед позивачем, яку останній просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 20.03.2014 року прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов до позивача про визнання договорів №35 від 23.12.2005 року, від 17.07.2012 року, ДХ 312Ж-04/06 від 19.02.2007 року недійсними, повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 6550 грн 00к. та відшкодування моральної шкодиу сумі 10 000 грн 00к.(а.с.148-158 т.1). Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені у позові обставини та з викладених у ньому підстав просила задовольнити позов в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, пославшись на його безпідставність у викладених письмово запереченнях (а.с. 21-27 т.3), просила в зустрічному позові відмовити. Ухвалою суду від 16.10.2014 року представника відповідача [PERSON] - [PERSON] було видалено з зали судового засідання за порушення встановленого порядку в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] не визнав первісний позов, з викладених у письмових запереченнях підстав (а.с. 96-100 т.1) та просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені у позовній заяві обставини та наполягав на задоволенні позовних вимог на підставах, викладених в зустрічній позовній заяві (а.с.148-158 т.1). Треті особи Спільне підприємство фірма «Київ-Донбас», ОСББ «Дипломат Хол» повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду,повідомлення про згоду на участь у справі до суду завчасно не надходило, а відтак суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, при вирішенні спору суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з"ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З обставин, наведених у позовних заявах, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що відповідач є власникомжитлових приміщень [NUMBER] і [NUMBER] по [ADDRESS] та машиномісць [NUMBER] і [NUMBER]. 19.02.2007 року між сторонами було укладено Договір ДХ 312Ж-04/06 про відносини власника приміщення житлового комплексу та управителя, відповідно до п. 1.3 якого, датою початку нарахування плати за послуги сторонами визначено 01.04.2006 року.(а.с. 23-30 т.1) Згідно п.п. 1.1. та 1.2. зазначеного вище договору, позивач зобов'язався надати відповідачеві послуги з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу, забезпечити відповідні умови користування ним, належну його експлуатацію, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, авідповідач зобов'язався частково сплачувати послуги позивача стосовно житлового комплексу в цілому та сплачувати повністю послуги з обслуговування належних йому приміщень. З викладених у первісному позові обставин, які за ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судовими рішеннями у цивільній справ, судом встановлено, що ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS] за Договором № 35 про передачу новозбудованого житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом експлуатуючій організації від 23.12.2005 р. (а.с.31-42,43-45 т.1). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Додаткового доказування обставини щодо визначеного статусу позивача як балансоутримувача та виконавця житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS] не потребують. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивач забезпечує надання послуг зокрема з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, з холодного водопостачання та водовідведення, з гарячого водопостачання та водовідведення, з опаленнявідповідно до чинного законодавства за тарифами, затвердженими органом місцевого самоврядування, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними розпорядженнями КМДА. Також позивач надає додаткові послуги і здійснює нарахування до резервного фонду за тарифами відповідно до рішень (Протокол № 6/11.10.2012 від 11.10.2012р.) загальних зборів членів ОСББ «Дипломат Хол», яке створене та діє в будинку. Згідно розгорнутого розрахунку заборгованості у період з 01.11.2012 р. по 01.10.2013 р., за відповідачем рахується заборгованість по квартирі [NUMBER] - 8971 гривні 34 копійок, по квартирі [NUMBER] - 21632 гривні 85 копійок, по машиномісцю [NUMBER] - 1142 гривень 44 копійок, по машиномісцю [NUMBER] - 1118 гривень 43 копійок (т. 1 а.с.7-20). Відповідність нарахувань в розрахунку тарифам КМДА та рішенням загальних зборів членів ОСББ перевірена в ході судового розгляду справи. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24.01.2006 року, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Обов'язок на власника житлового приміщення по несенню витрат на утримання будинку та прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений ст.322 ЦК України, ст.ст. 12,13,20,29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача стосовно того, що позивач не є виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку, оскільки такі обставини вже встановлювались судами, і стосовно цього постановлені вищевказані судові рішення. Також безпідставне посилання відповідача стосовно того, що враховуючи положення ч. 2 ст. 144 Конституції України, дія Розпорядження КМДА №579 від 10.04.2012р., яким встановлено тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території зокрема і для будинку [ADDRESS] зупинена з одночасним зверненням до суду ОСББ «Кондомініум Дипломат Хол» у справі щодо визнання недійсним зазначеного розпорядження. У відповідності до ч. 5 ст. 144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), у п. 5 надав вичерпне роз'яснення ст. 144 Конституції України і зазначив за яких умов та у якому порядку рішення органу місцевого самоврядування зупиняє свою дію. Конституційний Суд України дійшов висновку, що за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України «Про прокуратуру» порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55). Таким чином, звернення ОСББ «Кондомініум Дипломат Хол» до суду про визнання недійсним Розпорядження КМДА № 579 від 10.04.2012 року «Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» не є підставою для зупинення дії зазначеного розпорядження. Також не заслуговує на увагу посилання відповідача щодо відсутності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифів на опалення та водопостачання відповідно до яких позивач нараховує плату відповідачеві. В матеріалах справи наявні відповідні розпорядження КМДА про встановлення тарифів на опалення, постачання холодної, гарячої води та водовідведення (т.1 а.с.220-248, т.2 а.с.1-85). Посилання відповідача з приводу того, що між сторонами відсутні належні договірні відносини, спростовуються наявними в справі доказами оскільки між позивачем та відповідачем укладений Договір ДХ312Ж-04/06 відносин власника приміщення житлового комплексу та управителя (а.с. 23-30 т.1), відповідно до п. 1.3. якого, датою початку нарахування плати за послуги сторони визначили 01.04.2006 року. Також були укладені договори на обслуговування належних Відповідачеві паркомісць - Договір №ДХ265П-04/06 та №ДХ266П-04/06 відносин власника приміщень житлового комплексу та управителя від 19.03.2007року предметом яких є надання житлово-комунальних послуг. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. В даному випадку такими діями є фактичне надання житлово-комунальних та інших послуг позивачем та їх отримання відповідачем, що породжує для останнього обов'язок оплати отриманих послуг. Всі інші доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються справи та не спростовують позовні вимоги позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про законність і обґрунтованість заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» та необхідність їх задоволення у повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Так, у зустрічному позові відповідач просить визнати Договір № 35 від 23 грудня 2005 року про передачу новозбудованого житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом по [ADDRESS] експлуатуючій організації недійсним. В мотивування своїх вимог посилається на Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 вересня 2009 року, якою визнано протиправним та скасовано п. 2 Розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 1360 від 23 грудня 2005 року, яким було визначено балансоутримувачем будинку [ADDRESS] ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості», яка на думку відповідача стала підставою для укладання оспорюваного договору. Представник позивача в судовому засіданні заперечувала щодо визнання договору недійсним, вказавши, що оспорюваний договір укладений на підставі Наказу № 3 СП «Київ-Донбас» від 11.07.2005 року про призначення експлуатуючої організації, а не на підставі Розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 1360 від 23.12.2005 року, як помилково вважає відповідач. Згідно ст. 876 Цивільного кодексу України, власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Згідно п. 1.4. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженому Наказом Держжитлокомунгоспу №60 від 25.04.2005р., виконавець таких послуг визначається відповідним органом місцевого самоврядування, в разі якщо власники не визначили виконавця послуг самостійно. Оскільки, на момент видання наказу № 3 від 11.07.2005р. та укладання договору № 35 від 23.12.2005 року про передачу новозбудованого житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом експлуатуючій організації, власником будинку було СП «Київ-Донбас» (замовник), то суд не знаходить підстав вважати укладання оспорюваного договору таким, що не відповідає вимогам закону та порушує права та інтереси відповідача. На момент укладення Договору № 35 про передачу новозбудованого житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом експлуатуючій організації від 23.12.2005року відповідач не був власником нерухомості у будинку, тому вимоги щодо визнання договору недійсним з моменту укладання є неаргументованими та безпідставними. У відповідності до Постанови КМ України від 11 жовтня 2002 р. № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» якою затверджений порядок передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, датою передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс є дата підписання акта приймання-передачі (п. 5 Порядку). Таким чином твердження відповідача про зміну балансоутримувача будинку є помилковим, оскільки відсутній належним чином оформлений акт приймання-передачі будинку [ADDRESS] з балансу позивача на баланс іншої організації. Відповідач [PERSON] у своїй позовній заяві просить визнати недійсним Договір від 17.07.2012 року про надання послуг з управління будинком [ADDRESS] та його експлуатацію, укладений між ТОВ «ПОРЯД.ОК.» та ОСББ «Кондомініум Дипломат Хол» з моменту його підписання та в мотивування посилається на те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №2а-11160/12/2670 від 12.02.2013 року скасовані реєстраційні дії проведені за протоколом № 2/12.03.2012 від 12.03.2012 року, і у зв'язку з цим зазначає про незаконність підписання Артюхом В. Г. вказаного Договору від 17.07.2012р. Дані твердження відповідача суд вважає хибними, оскільки за Постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №2а-11160/12/2670 від 12.02.2013 року скасовано низку реєстраційних дій, проте на момент вчинення правочину, а саме станом на 17.07.2012 року, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником ОСББ «Кондомініум Дипломат Хол» який відповідно до Статуту має право на укладання договорів з іншими юридичними особами був зазначений саме Артюх В. Г. Вказане судове рішення за своїм змістом не зазначає про незаконність проведення загальних зборів членів ОСББ та прийнятих на них рішень, в тому числі відносно укладання оспорюваного договору між ОСББ та Позивачем, а лише вказує про порушення при вчиненні реєстраційних дій в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців по ОСББ «Кондомініум Дипломат Хол». Жодних належних та допустимих доказів, в порушення положення ст.60 ЦПК України на підтвердження порушеного права оспорюваних договором ані відповідачем, ані його представником надано у розпорядження судуне було. Стосовно позовної вимоги відповідача [PERSON] про визнання недійсним Договору ДХ312 Ж-04/06 від 19.02.2007року суд приходить до таких висновків. Посилання відповідача про те, що він не оформив відповідним чином право власності на належну йому квартиру [NUMBER] у будинку [ADDRESS] не є доказом того, що він не проживає у вказаній квартирі та не отримує житлово-комунальні послуги. Право оформлення прав власності на квартиру є особистою справою власника і власник не може бути примушений до такого оформлення. Згідно Акту приймання-передачі квартири [NUMBER], відповідач отримав квартиру 26.12.2005 року, мав можливість користуватися квартирою та оформити на неї права власності.Оформлення прав власності на нерухоме майно це не обов'язок, а право власника, а оплата спожитих житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача таких послуг. Відповідач також зазначає, що позивач не може бути стороною оспорюваного договору, оскільки не є балансоутримувачем чи уповноваженою ним особою та вмотивовує тим, що Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №4/132 було визнано протиправним та скасовано п. 2 Розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1360 від 23.12.2005 року, згідно якого балансоутримувачем будинку [ADDRESS] було призначено ТОВ «ПОРЯД.ОК». Вказані твердження відповідача суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини про перебування будинку [ADDRESS] на балансі ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» на підставі Договору №35 про передачу новозбудованого житлового будинку від 23 грудня 2005 року і визначення статусу ТОВ «ПОРЯД.ОК» виконавцем житлово-комунальних послуг у цьому будинку встановлені судовими рішеннями та не потребують додаткового доведення (Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2013р., Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2013р.). Відповідач в обґрунтування своїх вимог також зазначає, що укладений між Відповідачем та Позивачем Договір ДХ312 Ж-04/06 відносин власника приміщення житлового комплексу та управителя від 19.02.2007р. не відповідає типовому договору який затверджений постановою Кабінету міністрів України №560 від 12.07.2005 р. у зв'язку з чим є недійсним. Одним із основопоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в ст.3 та ст.627 ЦК України принцип свободи договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утриматись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Сторони договору досягли домовленості щодо форми і змісту договору, визначили предмет договору, права та обов'язки сторін. Даний договір містить умови договору щодо яких визначились сторони під час укладання договору. Умови договору не погіршують становище споживача житлово-комунальних послуг, а лише регулюють взаємовідносини сторін при наданні та споживанні житлово-комунальних та інших послуг, які надаються за умовами укладеного договору. У ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано про обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти договір на основі типового договору. Дана норма є імперативною і покладає саме на споживача послуг беззаперечний обов'язок щодо укладання договору з виконавцем послуг. В той же час, законодавець не зазначає про те, що існує пряма норма щодо заборони укладення між споживачем житлово-комунальних послуг та виконавцем послуг інших договорів, які містять елементи типового договору про надання житлово-комунальних послуг. Посилання на припис Прокуратури міста Києва від 23.12.2009р. та Акт Державної житлово-комунальної інспекції № 33 від 14.12.2009 року безпідставне, оскільки зазначені документи містять лише зауваження щодо невідповідності договорів типовому договору, який затверджений постановою Кабінету міністрів України №560 від 12.07.2005 р., і не зазначають про їх недійсність чи незаконність. У вказаних документах лише міститься вимога, щодо приведення договорів у відповідність до чинного законодавства. Також, відповідач[PERSON] посилається, як на підставу для визнання договору недійсним вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому відповідачем не зазначено, які саме положення Договору ДХ312 Ж-04/06 відносин власника приміщення житлового комплексу та управителя від 19.02.2007р. суперечать вимогам закону з точними посиланнями на норми чинного законодавства України на момент укладення спірного договору. Суд не бере до уваги доводи відповідача, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. В той же час відсутня пряма заборона на укладення між споживачем та виконавцем житлово-комунальних послуг інших договорів, які містять елементи типового договору про надання житлово-комунальних послуг. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення ТОВ «ПОРЯД.ОК» коштів, які були безпідставно отримані останнім, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленої вимоги та відсутність підстав для її задоволення. Обґрунтовуючи вимогу відповідач вказує, щоза Договорами №ДХ265П-04/06 та №ДХ266П-04/06 від 19.02.2007р. плата за послуги з утримання одного машиномісця встановлена у розмірі 220грн 00к. за місяць, натомість з 2010 року ТОВ «ПОРЯД.ОК» нараховує плату за послуги з утримання машиномісць у розмірі 315 грн 00к. в місяць за кожне машиномісце, що є введенням його в оману. Суд не погоджується з доводами відповідача виходячи з того, що п. 2.1. Договорів №ДХ265П-04/06 та №ДХ266П-04/06 від 19.02.2007р. визначено, що у всьому іншому, що не оговорено в даному Договорі, сторони керуються Типовими умовами договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя, які є невід'ємною частиною даного Договору. Згідно п. 4.5. Типових умов договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя, в разі змін в регульованих цінах послуг завчасно попереджений власник зобов'язаний оплачувати послуги за новими цінами з наступного місяця. Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що з 2010 року за виставленими ТОВ «Порядок» рахунками на оплату за послуги з утримання машиномісць за ціною 315грн 00к. в місяць [PERSON] вносилась плата, за кожне машиномісцекожного місяця, за отриманні послуги за вказаними цінами, що підтверджує завчасне повідомлення останнього про зміну ціни на вказані послуги, а тому суд критично ставиться до тверджень відповідача про несвоєчасне повідомлення. Також, не підлягають задоволенню вимоги відповідача до позивача в частині стягнення з останнього на користь відповідача моральної шкоди. В обґрунтування зустрічних позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди відповідач зазначає, що позивач завдав їх моральних страждань у зв'язку обмеження у наданні житлово-комунальних послуг, а саме невчасним включенням опалення в спірні житлові приміщення по [ADDRESS], власником яких є відповідач. Надані суду акти про відсутність опалення в житлових приміщеннях[NUMBER] і [NUMBER] будинку [ADDRESS] не містять даних, що особи які приймали участь у його складанні є мешканцями цього ж будинку, а також не є підтвердженням того, що зазначені відключення мали місце саме з метою обмеження [PERSON] у отриманні житлово-комунальних послуг. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок пред'явлення претензії споживачів до виконавців. В разі незадоволення якістю наданих житлово-комунальних послуг, відповідно до ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право викликати представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Як вбачається з матеріалів справи представник виконавця не викликався, акт-претензії споживача складено не було. Відповідачем не надано до зустрічної позовної заяви документів (доказів) які б свідчили про дотримання відповідачем порядку пред'явлення претензії та документів, які б свідчили про неналежне надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачеві. Права та обов'язки споживача у сфері житлово-комунальних послуг зазначені в ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де не передбачено відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ненаданням чи неналежним наданням житлово-комунальних послуг. Відтак, зазначені відповідачем, обставини, як підстави для зобов'язанняпозивачем відшкодувати завдану моральну шкоду не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому заявлені зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Понесені позивачем за первісним позовом судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved