Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Страхова компанія «Країна» про відшкодування збитків, спричинених здоровю та майну внаслідок ДТП, та просить суд, стягнути з відповідача на його користь відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 202691,17 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.05.2015р. на вул. Радісній біля будинку № 23 в м. Одесі, трапилася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якого являлися позивач та відповідач, які управляли транспортними засобами «Мазда» д/н [NUMBER] та «Лексус RX400» д/н [NUMBER]. Вина відповідача доведена та визнана постановою Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2016р. по справі № 496/2688/16-п, а також постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 07.07.2016р. № 12015160000000379. Внаслідок ДТП було нанесено шкоду його здоровю, що підтверджується відповідними документами, та вартість первинного лікування становить 6027,97 грн. Крім того було нанесено шкоду і його майну, а саме його автомобілю [NUMBER], в розмірі 196663,20 грн., яку встановлено незалежною експертизою. Внаслідок даного ДТП з вини відповідача йому також завдано і моральну шкоду, яка полягала в фізичних стражданнях, періодичного болю в нозі, погіршення умов його бізнесу, неспроможністю працювати та заробляти на своє життя, яку було оцінено в 20000 грн. За даних обставин позивач змушений звернутися до суду з заявленими вимогами. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав позов в частині стягнення 1400 грн. витрата коштів за послуги арешмайданчику, 1800 грн. оплата послуг по евакуації, 5000 грн. моральної шкоди, в іншій частині позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів визначення вартості матеріального збитку, а наданий позивачем звіт не являється належним доказом оціненої матеріальної шкоди. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та також надано письмові пояснення, які наявні в матеріалах справи, в яких зазначено, 06.02.2015р. між ПАТ «СК «Країна» та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АІ/7041809, забезпеченням якого став автомобіль [NUMBER]. 27.05.2015р. в м. Одесі відбулося ДТП за участі забезпеченого автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача, який зазнав пошкоджень. 08.06.2015р. ПАТ «СК «Країна» отримано від позивача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи, на виконання вимоги ст. 34.2 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль позивача було оглянуто за його участю 11.06.2016р., про що було складено протокол огляду транспортного засобу, однак позивачем не було подано у встановленні строки, передбачені п. 35.1 ст. 35 вищезазначеного Закону, заяви про страхове відшкодування. Про необхідність надання заяви про страхове відшкодування позивача було повідомлено відповідним листом від 08.06.2015р., з яким позивач був ознайомлений 15.06.2015р., про що свідчить його підпис у даному листі. 17.11.2016р. позивачем було надано до ПАТ «СК «Країна» заяву про страхове відшкодування, однак йому було відмовлено у сплаті страхового відшкодування, оскільки заяву було подано після сплаву терміну на подання такої заяви, та 13.12.2016р. направлено листа позивачу, яким повідомлено про прийняте рішення. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.05.2015 року приблизно о 8:40 год. в м. Одеса по вул. Радісній водій [PERSON], керуючи автомобілем «Лексус RX400» д/з АВ2012АМ, не надала перевагу у русі автомобілю Мазда д/з ВН6325ВН під керуванням [PERSON], який рухався у попутному напрямку, та почала здійснювати поворот ліворуч чим допустила зіткнення, внаслідок чого водій [PERSON] допустив виїзд за межі проїзної частини та автомобіль під керуванням позивача було пошкоджено. З мотивувальної частини постанови Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2016р. вбачається, що винною особою в дорожньо-транспортній пригоді є [PERSON], однак провадження в адміністративні справі відносно [PERSON] було закрито. (а.с. 5). Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4\~ст.61 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 1187 ЦК України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 6 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 вищезазначеної постанови, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. 06.02.2015р. між ПАТ «СК «Країна» та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АІ/7041809, забезпеченням якого став автомобіль [NUMBER]. (а.с. 50) 08.06.2015р. ПАТ «СК «Країна» отримано від [PERSON] повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи, на виконання вимоги ст. 34.2 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль позивача було оглянуто за його участю 11.06.2016р., про що було складено Протокол огляду транспортного засобу № 501-06-15, однак позивачем не було подано у встановленні строки, п. 35.1 ст. 35 вищезазначеного Закону, заяви про страхове відшкодування.(а.с. 71, 72-74) Листом від 08.06.2015р. ПАТ «СК «Країна» повідомило [PERSON] про те, що для отримання страхового відшкодування, йому необхідно надати належним чином завірені документи, а саме акт огляду пошкодження транспортного засобу, належним чином завірену Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи, що набрала чинності, заяву на виплату страхового відшкодування від потерпілого власника транспортного засобу, з яким позивач був ознайомлений 15.06.2015р., про що свідчить його підпис у даному листі. (а.с. 75) 17.11.2016р. позивачем було надано до ПАТ «СК «Країна» заяву про страхове відшкодування, однак йому було відмовлено у сплаті страхового відшкодування, оскільки заяву було подано після сплаву терміну на подання такої заяви, та 13.12.2016р. направлено листа позивачу, яким повідомлено про прийняте рішення. (а.с. 57) Згідно з вимогами ч.1\~ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди\~\~життю,\~\~здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.п.37.1. та п. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону, та неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно до\~ст.1166 ЦК України\~шкода, заподіяна особі чи її майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо ця особа не доведе відсутності своєї вини. Відповідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.п.14,15 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. . Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Звіту № 06-019 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого в результаті пошкодження автомобіля [NUMBER], складеного 10.07.2015р. спеціалістом-автотоварознавцем оцінювачем [PERSON], який має сертифікат субєкта оціночної діяльності №15198/13 від 20.09.2013р., було зроблено висновок, що ринкова вартість автомобіля [NUMBER] на дату ДТП, визначена без урахування отриманих в ДТП 27.05.2015р. пошкоджень, становить 196663,20 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 277092,88 грн., вартість матеріальної шкоди, спричиненого в результаті пошкодження автомобіля [NUMBER], визначається сумі її ринкової вартості на дату ДТП (без урахування отриманих пошкоджень) і становить 196663,20 грн. (а.с. 13-20). Таким чином, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, зазначений автомобіль є фізично знищеним. В судовому засіданні позивач та його представник визнали автомобіль [NUMBER] фізично знищеним, однак на питання представника відповідача де наразі знаходиться вказаний транспортний засіб відмовилися відповідати. У суду не виникають сумнівів, щодо вищезазначеного звіту, а тому суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми матеріального збитку в розмірі 196663.20 грн. - тобто ринкову вартість його автомобіля на дату ДТП без урахування отриманих в ДТП 27.05.2015р. пошкоджень. Позивачем було надано до суду копії квитанцій, які свідчать про розмір затрат, які виникли у нього у звязку із пошкодженням здоровя у спричиненому ДТП, загальна сума становить 6027,97 грн., до даної суми, відповідно до наданих квитанцій, позивачем було внесено суми благодійного внеску в загальному розмірі 925 грн. (а.с. 11, 12). Зазначені суми благодійного внеску, які позивач включив до суми відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженям його здоров»ю, судом не можуть братися до уваги, оскільки дані кошти були сплачені добровільно та мали благодійний характер, який було сплачено позивачем у вигляді пожертвування. Таким чином підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача сума в розмірі 5102,97, яку позивач сплатив за своє лікування, що підтверджується квитанціями, які є в матеріалах справи. З боку відповідача, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував би доводи викладені позивачем, крім того судом, в судовому засіданні, було запропоновано представнику відповідача у разі не згоди з наданим позивачем звітом, яким було встановлено матеріальну шкоду, заподіяну позивачу, заявити клопотання щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи, однак представник відповідача не скористався своїм право, щодо заявлення такого клопотання. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пунктами 1, 2 частини другої\~статті 23 Цивільного кодексу України. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої\~статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.2 ч.2\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Закон не виключає визнання моральної шкоди заподіяною у випадку заподіяння шкоди майну особи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.\~\~\~\~\~\~ Суд враховуючи характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень здоровя, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, тривалість розладу його здоров'я, а також визнання представником відповідача розміру заподіяної моральної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 5000 грн. та враховуючи при визначенні розміру відшкодування вимоги розумності і справедливості, приходить до висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди в розмірі 20000 грн. не відповідає обставинам справи й ступіню його моральних страждань, у звязку з чим підлягає стягненню в меншому розмірі, а саме в сумі 5000 грн., яку представник відповідача визнав в судовому засіданні. Разом з тим суд зазначає, що після відшкодування відповідачкою позивачу суми матеріальних збитків в розмірі 201766,17 грн. (196 663,20 грн. - матеріальний збиток + 5102,97грн. витрати на лікування = 201 766,17грн.) та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. позивач повинен передати [PERSON] автомобіль [NUMBER], оскільки даний автомобіль не може використовуватися. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2027 грн., який було сплачено при подачі позовної заяви.

Outcome: partial