Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТзОВ ЛАЗи на його користь заборгованість по зарплаті за період з листопада 2009 року по червень 2013 року в сумі 20992,29 грн., а також середню зарплату за період затримки розрахунку з 20.06.2013 року по 14.04.2016 року у розмірі 58553,58 грн., посилаючись на те, що він працював в ТОВ «Львівські автобусні заводи» електромонтером в енергетичному цеху з погодинною тарифною ставкою 9 грн. 10 коп. Таким чином денна зарплата складала 9,10 грн. ? 8 = 72,80 грн. за один робочий день. З переводом на посаду дільничого енергетика тарифна ставка стала 10 грн.38 коп. В свою чергу денна зарплата з 01.04.2011р. складала 10,38 грн. ? 8 = 83,04 грн. З листопада 2009р.по червень 2013р. відповідач виплачував йому зарплату у нижчому розмірі,ніж передбачено тарифною ставкою.Крім того,при звільненні йому не було виплачено компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки. 15.07.2016р.позивач подав заяву про збільшення позовних вимог,згідно якої просить стягнути з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на його користь невиплачену зарплату за період з листопада 2009 р. по червень 2013 р. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 21\~417 грн. 87 коп., а також середню зарплату за період затримки розрахунку з 20.06.2013 р. по 24.06.2016 р. у розмірі 62\~416 грн. 12 коп. У судове засідання позивач не з"явився, надіслав клопотання про слухання справи у його відсутності,збільшені позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2007р. позивача прийняли в енергетичний цех електромонтером з ремонту і обслуговування електроустаткування шостого розряду в Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи». 01.04. 2011р. [PERSON]був переведений на відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівські автобусні заводи» дільничим енергетиком у Відділ головного енергетика. 19.06.2013р. позивач був звільнений з роботи, згідно п.1. ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Судом встановлено,що за період з листопада 2009р.по червень 2013р.позивачу недоплачено заробітну плату та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 21417,87грн. Позивач працював ТОВ «Львівські автобусні заводи» електромонтером в енергетичному цеху з погодинною тарифною ставкою 9 грн. 10 коп. Таким чином, денна зарплата складала 9,10 грн. ? 8 = 72,80 грн. за один робочий день. З переводом на посаду дільничого енергетика тарифна ставка стала 10 грн.38 коп. В свою чергу денна зарплата з 01.04.2011р. складала 10,38 грн. ? 8 = 83,04 грн.,що стверджено схемою годинних тарифних ставок,годинними тарифними ставками для робітників, розрахунком заборгованості,який нічим не спростований. Згідно ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Однак,відповідач в судове засідання не з"явився, не подав заперечень на позов та доказів на його спростування. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно з ст. 2 Закону України Про оплату праці основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із наданого розрахунку компенсація середнього заробітку за період затримки розрахунку з ТОВ «Львівські автобусні заводи»за період з 20.06.13р. станом на 24.06.2016 р. становить 62\~416 грн. 12 коп. ,виходячи з середньоденної заробітної плати ,нарахованої згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 , в сумі 82 грн.78 коп.х754 робочих дні. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1378 гривень.

Outcome: approved