Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 8 вересня 1996 року в селі Олексапіль Білокуракинського району померла рідна матір позивача [PERSON], яка була членом колишнього КСП «Заріччя» Білокуракинського району Луганської області та значиться за №313 в списках до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Заріччя» виданого 19.02.1996 року, а також відповідно до Технічної документації по паюванню земель вказаного КСП враховується за № 20 згідно розпорядження голови Білокуракинської районної державної адміністрації №129. Втім скористатися своїм правом на земельну частку (пай) та отримати сертифікат вона не встигла по причині смерті та на сьогоднішній день Сертифікат на земельну частку (пай) знаходиться у відділі, як не витребуваний. Розмір паю складає 8,81 умовних кадастрових гектар сільськогосподарських угідь. Про те, що його матір значилася у списках на землю по колишньому КСП він не знав. Лише встановивши у судовому порядку факт родинних відносин із померлою, позивач після консультативного прийому у нотаріуса та через запит фахівця права з відповіді відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі у серпні поточного року дізнався та йому фактично стало відомо про те, що дійсно його рідна матір, яка померла, значиться у списках, але сертифікат за життя не отримала по причині смерті та на сьогоднішній день вказаний Сертифікат на земельну частку (пай) знаходиться у відділі, як не витребуваний. Позивач, вважає, що спадщину після смерті матері фактично прийняв він і саме він, є єдиним та належним спадкоємцем за законом першої черги, оскільки на момент смерті, вони проживали разом, вели спільне господарство та саме він здійснив обряд її поховання. Будь-яких інших спадкоємців за законом чи заповітом не має. Але через викладені обставини позивач не може здійснити переоформлення спадщини, що і спонукало його звернутися за захистом прав та інтересів до суду. Просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Заріччя» Білокуракинського району, яке належало його рідній матері [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача - Білокуракинської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. 8 вересня 1996 року в селі Олексапіль Білокуракинського району у віці 85 років померла [PERSON], про що Лозно-Олександрівською селищною радою Білокуракинського району Луганської області було зроблено відповідний актовий запис за № 24 та видано Свідоцтво серії І-ЕД № 050117 (а.с.6). Відповідно до рішення Білокуракинського районного суду Луганської області № 409/1813/17 (провадження № 2-о/409/354/17) від 30.08.2017р. позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с.9). Із відповіді відділу у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області №29-28-99.1-860/15-17 від 10.08.2017р. (а.с.8) вбачається, що позивача було повідомлено про те, що дійсно його померлу матір [PERSON] було внесено до списків за часів її життя до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Заріччя» виданого 19.02.1996 року, а також відповідно до Технічної документації по паюванню земель вказаного КСП вона враховується за № 20, проте сертифікат на земельну частку (пай) не отримала по причині смерті та на сьогоднішній день вказаний сертифікат на земельну частку (пай) знаходиться у відділі, як не витребуваний. Розмір паю складає 8,81 умовних кадастрових гектар сільськогосподарських угідь, вартість якого на даний час з урахуванням коефіцієнта індексації становить 174079,94 грн. (а.с.8). Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру\~\~спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня. Відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі підтверджує той факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є позивач. Із дослідженої в судовому засіданні довідки виконкому Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району № 584 від 11.08.2017 року (а.с.7) вбачається, що на момент смерті [PERSON], разом із нею проживав та вів спільне господарство її син, позивач по справі [PERSON], який здійснив її поховання й видатки, повязані з похованням взяв на себе. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року, застосовуються положення законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (1963 р.) встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно п.24\~\~Пленуму ВС України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною державною адміністрацією, документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 208 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною державною адміністрацією, документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Згідно п.5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного\~\~в\~\~Україні\~\~зразка\~\~та\~\~їх\~\~реєстрація\~\~провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України (2003 р.) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що за таких підстав позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved