Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

12.10.2017 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною заявою, посилаючись на те, що [INFO] в с. Кольчугіно Сімферопольського району Республіки Крим помер її батько - [PERSON]. Причиною смерті був гострий перитоніт, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 23 червня 2017 року Сімферопольським районним відділом записів актів громадянського стану Департаментом записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. На даний час територія Республіки Крим є тимчасово окупованою територією, що визначено ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Документи видані на тимчасово окупованих територіях на території України вважаються нікчемними. 22.09.2017 року заявниця звернулася до Згурівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації смерті [PERSON], але їй було відмовлено у державній реєстрації цього факту, через відсутність легітимного документу закладу охорони, що підтверджує факт смерті її батька. Документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятим відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Батько заявниці [PERSON] та її мати [PERSON] одружились 10.10.1974 року. Заявниця народилась [INFO], тобто ще до одруження батьків, а тому в її свідоцтві про народження відсутній запис про батька. Все своє життя [PERSON] визнавав заявницю своєю дочкою, вони жили разом як родина. Підтвердженням родинних відносин є також те, що частину свого майна [PERSON] заповів дочці заявниці - [PERSON], яку називає в заповіті «онукою». Встановлення факту родинних відносин, а саме, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] необхідне позивачці для оформлення її спадкових прав в нотаріальних органах. Враховуючи вищевикладене, заявниця [PERSON] просить суд встановити, що вона є дочкою [PERSON] та встановити юридичний факт смерті [PERSON], померлого [INFO] та допустити негайне виконання судового рішення. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю. В судове засідання заінтересована особа Згурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану свого представника не направив, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Начальник Відділу [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи, проти задоволення заяви не заперечувала. Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представника заінтересованої особи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є свекрухою заявниці [PERSON] Заявниця є дочкою [PERSON], хоча в свідоцтві про народження заявниці це і не зазначено. Свідок неодноразово спілкувалась із [PERSON], який завжди визнавав заявницю своєю дочкою. Останні роки перед смертю [PERSON] переїхав проживати в Крим. [PERSON] помер [INFO] в с. Кольчугіно Сімферопольського району Крим. Свідок була присутня на його похованні. Свідок [PERSON] показала, що обіймає посаду секретаря Великокрупільської сільської ради. [PERSON] вона добре знала, оскільки він тривалий час жив в с. Малий Крупіль. Коли заявниця приїздила, [PERSON] всім представляв її як свою дочку. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що [PERSON]І помер [INFO] в с. Кольчугіно Сімферопольського району Республіки Крим, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданим 23 червня 2017 року Сімферопольським районним відділом записів актів громадянського стану Департаментом записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с.11). [PERSON] до дня своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] (копія довідки про реєстрацію по місцю проживання - а.с.17). Заявниці було відмовлено Згурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації смерті [PERSON], померлого [INFO] (лист-відмова Згурівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану - а.с.15). Заявниця [PERSON], дошлюбне прізвище якої - [PERSON], народилась [INFO] в м. Екибастуз Павлодарської області, мати - [PERSON], відомості про батька в свідоцтві про народження не зазначені, що встановлено з копії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.14), копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] 10.10.1974 року уклали шлюб, прізвище дружини у шлюбі - [PERSON] (копія свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] - а.с.13). [PERSON] померла [INFO] (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] - а.с.12). [PERSON] 13.11.2014 року склав заповіт, яким частину свого майна заповів своїй онуці [PERSON] (копія заповіту - а.с.16). Відповідно до ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON], а також те, що [PERSON]І, [INFO], помер [INFO] в с. Кольчугіно Сімферопольського району Республіки Крим.

Outcome: approved