Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідачів про визнання угоди дійсною, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач 05 липня 1997 року уклала з відповідачами договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого вона стала власником вказаної квартири. Зазначений договір був укладений на виконання біржового контракту, зареєстрованого на Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 05 серпня 1997 року за № 300-Н/97 та зареєстрованого 12 серпня 1997 року в КП «Криворізьке БТІ» за № 127п-452-452. Умови договору сторони виконали, з моменту купівлі позивач проживає у квартирі, сплачує комунальні платежі, тобто утримує та володіє майном. Однак, на даний час у позивачки виникла необхідність у відчуженні квартири, а оскільки договір купівлі-продажу укладений товарною біржею не визнається нотаріусом, так як правовстановлюючий документ не відповідає ст. 657 ЦК України, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 05.07.1997 р. між нею та відповідачами. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, її представник [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися. Представник третьої особи Придніпровської товарної біржі в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлялися. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05 липня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], неповнолітньою [PERSON], яка діяла зі згоди опікуна [PERSON], неповнолітніми [PERSON] та [PERSON], від імені яких діяв опікун [PERSON]. неповнолітніми [PERSON] та [PERSON], від імені яких діяв опікун [PERSON], на Придніпровській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] (л.с.5 - копія договору). Договір купівлі - продажу оформлявся на Придніпровській товарній біржі. Після одруження позивач змінила прізвище з « [PERSON]» на «[PERSON]» ( л.с. 8 - копія свідоцтва про одруження ). Вказане право власності зареєстроване 12 серпня 1997 року в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації (л.с. 5 - копія договору зворот сторінки, л.с. 6 - технічний паспорт). [PERSON] зробила зі своєї сторони дії , спрямовані на виконання договору, що цілком підтверджується вказаним договором купівлі-продажу від 05.07.1997 року. Оформити нотаріально договір не представляється в даний час можливим. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди. Згідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2ст.220 ЦК України: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів . Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі - продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі -продажу валютних цінностей і інших паперів застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі - продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди /1997 рік/ норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зважаючи на те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобов"язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved