Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] , 29 грудня2018 року о 19 год. 10 хв. в м. Луцьк, вул. Дубнівська, керував транспортним засобом ВАЗ «2101», д.н.з [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, 29 грудня2018 року о 19 год. 10 хв., [PERSON] в м. Луцьк, вул. Дубнівська, керуючи транспортним засобом ВАЗ «2101» д.н.з [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем Рено «Лагуна» д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.9,а, 2.3 б, 11.4 Правил дорожнього руху України. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Рено «Лагуна», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди вищевказаний автомобіль перебував під його керуванням на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та Довіреності від 20 листопада 2017 року, якою, власник автомобіля [PERSON] , наділив його усіма правомочностями власника та надав йому повноваження щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Наразі Рено «Лагуна», д.н.з. [NUMBER] належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 15 травня 2019 року. Відповідно до висновку експертного дослідження №3 від 21 січня 2019 року, проведеного Волинським ноуково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження автомобіля Рено «Лагуна», д.н.з. [NUMBER] , під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 29 грудня 2018 року, складає 80 648,52 грн. Позивач вважає, що оскільки вищезгадана дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком внаслідок того, що [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ «2101», д.н.з [NUMBER] , без достатньої правової підстави та в стані алкогольного сп`яніння, то він має право на відшкодування завданої йому шкоди від особи, яка завдала шкоди - [PERSON] та від власника джерела підвищеної небезпеки [PERSON] . Крім того, позивач вказує, що [PERSON] своїми неправомірними діями завдав йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що він був змушений обходитись без автомобіля, тобто змінити свій повсякденний життєвий ритм. Такі зміни створили йому психологічний дискомфорт, душевні страждання та необхідність відшукання засобів для здійснення ремонту транспортного засобу. Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює в 10 000 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь 81 633,72 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди та 10 000 грн - у відшкодування завданої моральної шкоди, а також здійснити розподіл судових витрат, які покласти на відповідачів. Ухвалою від 13 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Стретович І.С. зазначає про невизнання позову з огляду на таке. По-перше, [PERSON] є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки він не є власником автомобіля ВАЗ «2101», д.н.з [NUMBER] , а володів вказаним автомобілем на підставі довіреності. По-друге, [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом ВАЗ «2101», д.н.з [NUMBER] , про що [PERSON] заявив до поліції, станом на 12 червня 2020 року кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято. По-третє, позивач не надав належних доказів щодо розміру майнової шкоди. По-четверте, докази, які позивач навів у позовній заяві на обґрунтування моральної шкоди, не свідчать про наявність такої. На підставі наведеного, просить в позові [PERSON] до відповідача [PERSON] відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, які наведені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Стретович І.С. в судовому засіданні позов в частині вимог до відповідача [PERSON] заперечувала та просила в цій частині позову відмовити за безпідставністю вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4ЦПК України). Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України). Судом встановлено, що 29 грудня 2018 року о 19 год 10 хв у м. Луцьку по вул. Дубнівській [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ «2101», д.н.з. [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT LAGUNA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.9 «а»., 2.3 «б»., 11.4. Правил порожнього руху України. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «RENAULT LAGUNA», р.н.з. [NUMBER] , перебував у володінні позивача на підставі довіреності від 20 листопада 2017 року, якою власник автомобіля [PERSON] уповноважив позивача представляти його інтереси з будь-яких питань, що стосується використання транспортного засобу «RENAULT LAGUNA» р.н.з. [NUMBER] , в тому числі і в страхових компаніях з усіх питань, що стосується страхування транспортного засобу та отримування страхових сум та інше. За змістом вищевказаної довіреності, [PERSON] наділив позивача усіма правомочностями власника та, зокрема, надав йому повноваження щодо стягнення відшкодування, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Наразі автомобіль «RENAULT LAGUNA», р.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 15 травня 2019 року. Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9958220, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2101», р.н.з. [NUMBER] , [PERSON] застрахована в ПАТ Національній акціонерній страховій компанії «Оранта». Листом від 25 квітня 2019 року №09-02-16/3765 HACK «Оранта» позивачу відмовлено у регламентній виплаті страхового відшкодування, оскільки за кермом забезпеченого транспортного засобу перебував не його власник [PERSON] , а інша особа [PERSON] , то автомобіль марки «ВА32101» р.н.з. [NUMBER] не є забезпеченим відповідно до п.1.7. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2019 року в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, - відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що підстави для стягнення страхового відшкодування із страхової компанії відсутні, оскільки за страховим полісом №АК/9958220 була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які правомірно експлуатували транспортний засіб, однак [PERSON] до таких осіб не відноситься, у зв`язку з відсутністю у нього посвідчення водія відповідної категорії, вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння, відсутність полісу страхування цивільно-правової відповідальності, а тому вказана ДТП не є страховим випадком. Предметом спору в справі, що розглядається, є відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями ст. 1195 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На обґрунтування розміру завданих матеріальних збитків позивач надав висновок експертного дослідження Волинського НДЕКЦ, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження автомобіля «RENAULT LAGUNA» р.н.з. [NUMBER] , під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 29 грудня 2018 року, складає 80 648,52 гривень. Наведене дає підстави для висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] , матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є саме [PERSON] , в розмірі 80 648,52 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] в частині вимог до відповідача [PERSON] до задоволення не підлягають з огляду на таке. Обґрунтовуючи свій позов в частині вимог до [PERSON] , позивач вказує, що [PERSON] є власником ВАЗ «2101», д.н.з. [NUMBER] , однак вказана обставина в ході судового розгляду справи спростована. Встановлено, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не був власником вищевказаного транспортного засобу, а мав право ним користуватись на підставі довіреності від 30 серпня 2007 року. Крім того, матеріали справи містять копію постанови від 27 січня 2020 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12019030010003140 від 21 серпня 2019 року за ч. 1 ст. 289 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 29 грудня 2018 року [PERSON] , діючи умисно з прямим умислом, незаконно заволодів належним [PERSON] транспортним засобом марки ВАЗ «2101», д.н.з. [NUMBER] , та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Наведене в своїй сукупності дає підстави для висновку про відсутність підстав для покладення на [PERSON] відповідальності за неправомірні дії [PERSON] та стягнення з нього матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка вчинена з вини [PERSON] . Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд враховує, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань через пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді позивач у передбаченому законом порядку суду не надав. Саме по собі зазначення у позові про заподіяння моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що [PERSON] не надав доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 916,70 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 91 663,72 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 80 648,52 гривень, що становить 87,98 % від ціни позову, отже з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 806,51 гривень. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача повну вартість проведення експертного дослідження в розмірі 1015,20 гривень, оскільки вимоги позивача про стягнення матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, суд задовольняє в повному обсязі, а також враховуючи, що саме неправомірні дії відповідача [PERSON] зумовили необхідність для проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля та звернення позивача до суду з цим позову. На підставі наведеного,

Outcome: partial