Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звертається з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивач просить примусово стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його доходів щомісяця. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Додатково пояснила, що у неї сезонна робота, на якій вона отримує мінімальну заробітну плату, а поза сезонною робою перебуває на обліку в центрі зайнятості, де теж отримує мінімальну заробітку плату. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Додатково пояснив, що він працює у ПП " Диня" слюсарем, отримував мінімальну заробітну плату. Не погоджується з викладеними позивачем обставинами проте, що не виконує свого обов"язку по утриманню сина , так як матеріальну допомогу допомогу сину надавав у виді одягу та купував ліки. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 091093 від 08.06.2010 року (а.с.3). Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою КП «Деснянське» ЧМР № 1006/В від 20.04.2016 року, що також не заперечувалося і відповідачем (а.с. 5). Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому пріоритет у визначенні способу виконання вказаного обов'язку законодавцем віднесено до взаємного волевиявлення батьків. За відсутністю такого волевиявлення, питання визначення та стягнення аліментів віднесено до компетенції суду. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому позовні вимоги позивача про стягнення аліментів обґрунтовані і підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів яких він зобовязаний утримувати. Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з визначеною позивачем часткою аліментів на утримання неповнолітьої дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved