Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання. Свої вимоги мотивує тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS], де і зареєстрований. Зазначив, що у спірній квартирі крім його зареєстровані відповідачі, які більше п"яти років не приживають у вказаній квартирі, тому позивач просить зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою - [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі за тих же підстав, просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомили. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення є однокімнатна квартира, жилою площею 17,93 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ордеру на жиле приміщення №8964 серії Б від 19.08.1999 року позивач є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 11). У спірній квартирі зареєстровано чотири особи, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою ОСББ "Співдружність" від 11.01.2017 року № 01, а саме: [PERSON] ([INFO], наймач), [PERSON] ([INFO], наймач), [PERSON] ([INFO], наймач), [PERSON] ([INFO], дочка наймача). (а. с. 7). Позивач у судовому засіданні пояснив, що оскільки відповідачі у спірній квартирі тривалий час не проживають, тому він просить зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою - [ADDRESS]. Статтями 71, 72 ЖК УКраїни передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. В якості правового обґрунтування підстав позову позивач зазначив, що оскільки відповідачі більше п"яти років не приживають у спірній квартирі, їх необхідно зняти з реєстрації за місцем проживання - [ADDRESS]. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. За положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Зі змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається,що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. При вказаних обставинах позивачем обрано не вірний та непередбачений законом спосіб захисту своїх прав, оскільки законодавством не передбачено такого способу захисту прав як - зняття з реєстрації місця проживання, оскільки дані вимоги є похідними від вирішення питання про право користування особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Дані позовні вимоги є неналежним способом захисту права позивача, оскільки не поновлює його порушених прав. [PERSON] слід було звернутись із позовом про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення або 2) позбавлення права користування житловим приміщенням, з відповідним обґрунтуванням на норми законодавства. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов задовленню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed