Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

22.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-28059-190213 зі спадкоємців, посилаючись на те, що 19.02.2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №004-28059-190213, шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного договору. Відповідно до вказаного пункту договору [PERSON] відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 100000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 50000 грн. Банку стало відомо, що 16.12.2015 року боржник помер. При зверненні до нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори, банк отримав лист від 26 жовтня 2017 року, в якому повідомлялось, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видано [PERSON] та [PERSON], як єдиним спадкоємцям. На день смерті позичальника (на 16 грудня 2015 року) утворилась заборгованість в розмірі 54220,92 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів, а також судовий збір. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2017 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін по справі в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] повідомив суд про неможливість бути присутнім в судовому засіданні через перебування в Господарському суді Київської області та надав підтверджуючи документи. В подальшому в судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений вчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений судом строк від відповідачів відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідност.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 19 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» позивачем по справі та [PERSON] був укладений кредитний договір № 004-28059-190213 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Згідно з п. 1.2 кредитного Договору, банк відкриває картковий рахунок № 26257907927998 в національній валюті України - гривні. Пунктом 1.3 кредитного Договору, банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 100000 грн. та на день укладення кредитного Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на загальну суму 50000 грн. Відповідно до п. 5.2 Договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання зобовязань за цим договором. На підставі постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно рішення №181 було розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 619 від 20.02.2017 року продовжено процедуру ліквідації Банку на два роки по 04.10.2019 року включно та продовжено повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк». Як зазначено в позовній заяві позивачу стало відомо, що 16 грудня 2015 року [PERSON] помер. Станом на 16.12.2015 року (дата смерті позичальника) по укладеному кредитному договорі рахується заборгованість в сумі 54220,92 грн., яка складається з 15031,04 грн. - тіло кредиту, 28951,64 грн. - прострочене тіло кредиту, 10238,24 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України) Здійснення права на спадкування" та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу "Оформлення права на спадщину". Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право на предявлення вимог до спадкоємців. Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, який, в силу вимог ст.360-7 ЦПК України, є обовязковим для застосування судами. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що після того як Банку стало відомо про смерть боржника ними було направлено претензію до спадкоємців [PERSON] до Фастівської міської державної нотаріальної контори, однак представником не надано суду підтверджуючих доказів даного факту та не зазначено коли саме їм стало відомо про смерть боржника і дату звернення до нотаріальної контори. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з письмових матеріалів, листом від 24.10.2017 № 1276/02-14 Фастівська міська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що спадкоємцям померлого [PERSON] є його сини [PERSON] та [PERSON] відповідачі по справі, яким було видано свідоцтво про право на спадщину. Спадщина, на яку було видано свідоцтво, складається з частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Січових Стрільців (бувша Комінтерна), 20 та автобуса. Частки спадкоємців є рівними. У відповідності до ст.1281 ЦК УКраїни, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту і строки позовної давності не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст.1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Таким чином, у даних правовідносинах законодавцем встановлені спеціальні преклюзивні строки і відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281,1282 ЦК України, а тому предявлення кредитором вимоги до спадкоємця поза межами визначених законом спеціальних строків є підставою для відмови кредитору у стягненні зі спадкоємця заборгованості. Звернення до відповідної нотаріальної контори з вимогою кредитора суд до уваги не приймає, оскільки вимога адресована до Фастівської міської державної нотаріальної контори не є ідентичною зверненню безпосередньо до спадкоємця, а відтак не є свідченням своєчасного звернення позивача саме до спадкоємців відповідачів по справі. Закон не повязує спеціальні строки звернення до спадкоємця з днем коли позивачу стало відомо про особу спадкоємця померлого боржника. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.1216,1218, ч.2 ст.1220, ч.3 ст.1223 ЦК України, відповідно до яких з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обовязки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зобовязання правонаступників спадкодавця-боржника перед кредитором виникають з моменту смерті спадкодавця-боржника. А тому у відповідності до ч.3ст.1281 ЦК України право вимоги до спадкоємця [PERSON], [PERSON]Л у позивача виникло з дня відкриття спадщини, що повязано з датою смерті боржника, тобто починаючи з 16.12.2015 року. Як свідчать матеріали справи, ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовною заявою до відповідачів 22.11. 2017 року. Також, оскільки зі смертю боржника відносини між кредитором ПАТ «Дельта Банк» і боржником кредитного договору [PERSON] припинилися, зобовязання по поверненню кредиту у даному випадку включається до складу спадщини, тому у даному випадку застосовуються не умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦПК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Виходячи з наведених норм матеріального права, оскільки у даному випадку боржник помер і у нього є спадкоємці, які прийняли спадщину, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є звернення банка - кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, - про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином заявлений позов про стягнення заборгованості відповідно до ст.16 ЦК України також не може вважатися належним способом захисту порушеного права.

Outcome: dismissed