Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зябкін В.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, спричинену автомобілю, у розмірі 37450, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 270000,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 30.10.2013 [PERSON] керував технічно справним автомобілем «Камаз», реєстраційний номер [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху і скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Bora», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого автомобілю позивача заподіяні технічні пошкодження, а [PERSON] отримала тілесні пошкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. За даним фактом внесені відомості до ЄРДР за № 12013220440002126. Кримінальне провадження ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України закрите у зв`язку із закінченням строків давності, однак питання щодо виплати матеріальних збитків та моральної шкоди не вирішено. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов, не заперечували проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Третя особа у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач до суду не з`явився, про дату судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, відзив не подав, тому наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначає, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ст. 456 ЦК України. А п. 4 цієї ж Постанови вказує, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо). В ході судового розгляду встановлено, що 30 жовтня 2013 року, близько 19.00 год., [PERSON] керував автомобілем Hyundai Accent, реєстраційний номер [NUMBER] , на якому рухався по автошляху Київ-Харків-Довжанський з боку м. Харкова у напрямку м. Чугуєва Харківської області, зі швидкістю близько 100 км/год. Проїжджаючи по автошляху Київ-Харків-Довжанський, в районі 528 км, [PERSON] прямував за автомобілем Vоlkswagen Bora, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. При виникненні перешкоди у вигляді автомобіля Камаз-5320, реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом ГКБ-8350, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який виїхав з другорядної дороги з боку с. Кам`яна Яруга, Чугуївського району, Харківської області на автошлях Київ-Харків-Довжанський у напрямку м. Чугуєва Харківської області, [PERSON] , керуючи технічно справним транспортним засобом, не врахував дорожньої обстановки в момент виникнення небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення з Vоlkswagen Bora, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 9588 від 27.11.2014, [PERSON] порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для других учасників руху об`їзду перешкоди», і це порушення перебуває у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12013220440002126 від 31.10.2013, в якому [PERSON] визнана потерпілою. Згідно ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 31.01.2019, кримінальне провадження № 12013220440002126 від 31.10.2013 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 7). За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 150-Ч/14 від 30.08.2014, у [PERSON] мали місце: забої, садна, підкожні гематоми нижніх кінцівок, компрессійний перелом 5 та 8 грудних хребців без ознак порушення функцій спинного мозку та шоку важкого ступеня, які утворились: садна та гематоми від ударних впливу тупих твердих предметів, компресійні переломи 5,8 грудних хребців від перегибання хребетного стовба по його осі. Не виключено, що вказані пошкодження утворились при умовах ДТП та в строк вказаний в постанові від 30.10.2013. За ступенем тяжкості: садна та синці кваліфікуються як легке тілесне ушкодження (меньше 6 діб), компресійний перелом 5 та 8 грудних хребців, середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я (більше 21 дня) (згідно п.2.2.1.в., п.2.3.2 б «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6) (а.к.п. 28 т. 1, справа № 636/4569/15-к). Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно висновку судового-експерта № 35 від 28.05.2014, вартість матеріальної шкоди спричиненої автомобілю Vоlkswagen Bora, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 174 900,00 грн. (т. 1 а.с. 52-73 справа № 636/4569/15-к). Відповідно до мирової угоди, укладеної 02.12.2015 між [PERSON] та ПрАТ «Страхова Група «ТАС», страхова компанія відшкодовує [PERSON] кошти в розмірі 48 000,00 грн., що становить частину матеріальної шкоди, завданої 30.10.2013 [PERSON] [PERSON] (т. 1 а.с. 97 справа № 636/4569/15-к). Також у мировій угоді зазначено, що [PERSON] відмовилась від позовних вимог до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» у розмірі 2000,00 грн., що становить різницю між лімітом відповідальності страховика - 50000,00 грн. та погодженої суми матеріального збитку - 48000,00 грн. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, що рішенням суду кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а тому суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 37 450,00 грн. (174 900,00 грн. (вартість матеріальної шкоди за експертизою) / 2 (обвинувальний акт відносно двох осіб) - 50000,00 грн. (48000,00 грн. - виплачені ПрАТ «Страхова Група «ТАС» + 2000,00 грн. -позивач відмовилась по мировій угоді)). У відповідності до п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, згідно висновку судово-психологічної експертизи № 11067 від 26.06.201, [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації ДТП від 30.10.2013 у вигляді переживання фізичного болю, образи на винуватців ДТП, смутку та пригніченості через погіршення стану здоров`я та обмеження рухливості, тому можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) потерпілій [PERSON] може складати 108 розмірів мінімальної заробітної плати на момент винесення відповідно рішення суду (т. 3, а.с. 17-22, справа № 636/4569/15-к), що дорівнює 540000,00 грн. (108*5000,00 грн. - мінімальна зарплата з 01 вересня 2020 року (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік»)). Позивач просить стягнути з відповідача 50% від даної суми, як з одного винуватця ДТП, тому суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 270 000,00 грн. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 37450,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 270000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Оскільки позов задоволений повністю, а позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Дана позовна заява містить вимоги майнового характеру. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить - 2102,00 грн. Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового розміру складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11350,00 грн.). Отже, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача, становить 3704,50 грн. ((37450,00 грн. + 270000,00 грн.)*1%).

Outcome: approved