Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому після уточнення позовних вимог просив визнати недійсним заповіт від 25.04.2016 року, який посвідчений нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори [PERSON], в якому спадкодавець [PERSON] [INFO] заповідає на випадок своєї смерті земельну ділянку площею 3, 54 га, розташовану на території Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що він є сином [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, зокрема, на земельну ділянку площею 3, 54 га, розташовану на території Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка згідно договору оренди перебувала в користуванні фермерського господарства в с. Попівка Онуфріївського району Кіровоградської області. Зазначив, що [PERSON] неодноразово підписував на його ім'я доручення з правом отримувати орендну плату. У лютому 2016 року батько приїхав в с. Попівку для підписання продовження строку дії договору оренди земельної ділянки та забрав державний акт на право власності на земельну ділянку. У квітні 2016 року позивачу зателефонувала його тітка [PERSON] та повідомила, що батько хворий, позивач одразу приїхав в лікарню у місто Жовті Води Дніпропетровської області, при цьому батько не міг розмовляти та рухатись, не розумів його мови, від лікарів він дізнався, що в нього стався інсульт. Приблизно через два тижні позивач дізнався від своїх родичів, що [PERSON] недолікувавши його батька, перевезла його в с. Чистополь П'ятихатського району Дніпропетровської області, залишила його без догляду. Приїхавши у вказаний населений пункт позивач дізнався, що за день до його приїзду тітка найняла людину для догляду за батьком. Позивач хотів забрати батька додому, проте вона не дозволила йому, виштовхавши за двері, сказавши, що його не можна перевозити, лікувати буде його сама, потрібні лише грошові кошти. Натомість, [PERSON] на свій розсуд використовувала його пенсію та орендну плату за земельну ділянку. У червні 2016 року йому зателефонувала [PERSON] та повідомила, що батько помер. Як єдиний спадкоємець першої черги за законом 20.10.2016 року позивач подав заяву про прийняття спадщини до Онуфріївської державної нотаріальної контори, яка була направлена до Жовтоводської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. У листопаді 2016 року позивач поїхав у м. Жовті Води, коли зайшов до нотаріальної контори з метою дізнатись перелік документів, необхідних для вступу в спадщину, але дізнався, що батько [PERSON] склав заповіт, яким належне йому майно: земельну ділянку площею 3,54 га, розташована на території Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області заповів [PERSON], який є чоловіком його тітки [PERSON] Позивач вважає, що, вказаний заповіт порушує його законні права, інтереси та має бути визнаний судом недійсним, оскільки складений під час тяжкої хвороби, що позбавляло заповідача [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наміру складати заповіт у померлого ніколи не було. Відповідач [PERSON] заперечень на позов [PERSON] не подавав. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] про усунення від права на спадкування в якому просив усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO]. Свій позов обґрунтовує тим, що в проваджені позивач [PERSON] достовірно знав, що батько, тяжко хворий, безпорадний і потребує допомоги, але не надав останньому такої допомоги, саме тоді коли спадкодавець потребував її, ніяких обов"язків щодо батька не виконував, тому повинен бути усунутий від права на спадкування після смерті батька. Позивач [PERSON] заперечень на зустрічний позов [PERSON] не подавав. Провадження у справі відкрито 9 грудня 2016 року. Розгляд справи призначено на 9 січня 2017 року. Ухвалою від 09.12.2016 року було забезпечено позов шляхом заборони нотаріусу Жовтоводської державної нотаріальної контори видавати [PERSON], [INFO], свідоцтво про право на спадщину, після померлого [INFO] [PERSON]. Ухвалою суду від 23.02.2017 року відкрито провадження за зустрічним позовом та об'єднано з первісним. По даній цивільній справі за клопотанням позивача та його представника ухвалою від 05.02.2018 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та надали пояснення згідно поданого позову. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, а зустрічний позов підтримали і просили задовольнити. Представник третьої особи Жовтоводської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду листа про розгляд справи без їх участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є їй двоюрідним братом, а [PERSON] це тітки чоловік. Їй відомо, що [PERSON] склав на користь [PERSON] заповіт. Про те, що [PERSON] хворів їй відомо від [PERSON], яка телефонувала щоб зібрати кошти на операцію. Коли [PERSON] потрапив у лікарню в м. Жовті Води то до нього приїздила мама свідка яка є рідною сестрою останньому, пропонувала свою допомогу на що [PERSON] відповів, що в нього є кошти і йому нічого не потрібно. Через деякий час [PERSON] зателефонувала та повідомила, що [PERSON] виписують з лікарні та запропонувала матері свідка його доглядати, але остання відмовилася та пояснила що їй це тяжко буде робити так як вона сама пересувається на двох ціпках. При розмові з [PERSON] він говорив нормально, інколи давав чіткі відповіді, а інколи вагався. Оскільки родичі відмовилися доглядати за [PERSON], [PERSON] найняла свою сестру доглядальницею. Через деякий час зателефонували родичі та сказали, що [PERSON] стало гірше. Свідок сівши на скутера приїхала та побачила що дядько був у поганому стані та попросила сімейного лікаря щоб той оглянув хворого. Сімейний лікар повідомив, що не бачить його виписки в картці тобто він з лікарні не виписаний. [PERSON] настояла щоб [PERSON] відвезли в лікарню, але йому стало гірше з часом і він помер. Поховання здійснювалося всіма родичами. Про існування заповіту дізналася до смерті [PERSON] від [PERSON] яка про це повідомила її матір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її двоюрідний брат, а [PERSON] чоловік рідної тітки. Коли захворів [PERSON] їй не відомо проте зазначила, що на початку травня приблизно в десятих числах його привезли з лікарні що в м. Жовті Води до с. Чистополь П'ятихатського району Дніпропетровської області. Біля [PERSON] перебувала доглядальниця. Потім у нього вдруге трапився інсульт і його відвезли до лікарні в Жовті Води. Чи брав участь [PERSON] у наданні допомоги під час хвороби [PERSON] їй невідомо. При першому інсульті коли свідок спілкувалася з [PERSON] він нормально розмовляв, а коли вдруге останній потрапив у лікарню вона його не бачила і з ним не спілкувалася. Коли [PERSON] помер то у похованні всі родичі брали участь, кожен хто чим міг. Про заповіт свідкові відомо не було. Додала, що позивач приїздив до батька, але особисто вона його не бачила так як в цей час перебувала на роботі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з покійним [PERSON] були сусідами, разом росли, спілкувалися. Коли останній захворів то свідок разом з дружиною відвідував його у лікарні. Приходили до хворого і в квітні, і в травні точних чисел не пам'ятає. Про те що [PERSON] склав заповіт відомо не було. Хворий впізнавав свідка, вів себе адекватно, нормально спілкувалися. Син померлого свідкові невідомий. Під час спілкування в лікарні [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що він телефонував сину та говорив, що захворів та потрібна допомога на що син відповів, як захворів так і лікуйся. Про те чи надавав син допомогу хворому батьку нічого не відомо. Свідок приїздив до [PERSON] два рази на місяць. До хворого приїздила сестра [PERSON] а також приїздив [PERSON]. Лікуванням хворого займалася сестра [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є їй двоюрідним племінником, а [PERSON] двоюрідної сестри чоловік. Свідкові відомо, що [PERSON] з лютого 2016 року хворів, вона з ним спілкувалася по телефону та неодноразово до нього приходила в лікарню разом із донькою. В лікарню до [PERSON] свідок приходила приблизно два рази на десять днів. Хворий свідка впізнавав, був адекватним, гарно розмовляв. Лікуванням хворого займалася сестра [PERSON] з чоловіком [PERSON]. [PERSON] їй говорив, що має намір скласти заповіт і, мабуть, на [PERSON] бо вони доглядають за ним, відвозили до м. Дніпра та будь - куди при необхідності. Коли свідок запитувала у хворого про сина то він не хотів про це говорити, було помітно що це для нього тяжка та болюча тема. Син [PERSON] не мав ніяких відношень до хворого батька, після того як [PERSON] привезли до с. Чистополь П'ятихатського району Дніпропетровської області син один раз до нього приїздив. Про те, що сина до батька не пускали це не правда бо вона доглядала на той момент за хворим і була очевидцем подій. Зі слів покійного [PERSON] свідок дізналася про те що в нього було набряк легенів ніби рак та інсульт. Свідок була присутня коли [PERSON] забирали з лікарні до с. Чистополь де він знаходився приблизно три тижні а потім каретою швидкої допомоги відвезли до лікарні, де його стан здоров'я погіршувався і він помер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] являється їй племінником, а [PERSON] чоловіком. У лютому 2016 року захворів її брат [PERSON], а саме 16 лютого впав та зламав ребра. 20 лютого чоловік свідка [PERSON] найняв таксі та відвіз його до лікаря хірурга в поліклініку. Лікар дав направлення у хірургічне відділення, в якому хворий перебував два тижні. Свідок з чоловіком купували хворому ліки, навідували його, годували, переодягали, тобто забезпечували необхідним доглядом. Потім [PERSON] дали направлення в лікарню м. Дніпро, де він пробув 17 днів з кисневою подушкою та після цього відвезли знову в м. Жовті Води. Березень та майже квітень [PERSON] знаходився вдома до нього приходив дільничний лікар, робив уколи від тиску. Свідок до нього приїздила, купувала ліки, прала, прибирала, готувала їжу, потім в кінці квітня у [PERSON] погіршився стан здоров'я і його помістили у відділення терапії. В терапію хворий попав з тиском, там він перебував два тижні потім його виписали. Коли йому ставало гірше він майже не ходив ногами та попросився забрати його в село Чистополь у батьківський будинок, де він пробув приблизно 2- 3 тижні. Потім [PERSON] стало ще гірше, відібрало ліву сторону, свідок найняла карету швидкої допомоги і хворого доставили в лікарню м. Жовті Води у неврологічне відділення де він пробув 17 днів та помер. Пояснила, що ліки вона купувала за власні кошти, пенсію [PERSON] отримував у розмірі 1350 гривень, а ліки на п'ять днів коштували 1700 - 1800 гривень. Про заповіт спочатку не знала, а потім зателефонував брат та попросив взяти свій паспорт, якого при ній не було. Тоді [PERSON] попросив щоб [PERSON] взяв паспорта та приїхав до нотаріуса. Приїхавши до нотаріуса побачили там [PERSON], який сидів у черзі та повідомив що буде складати на відповідача заповіт так як вона та її чоловік постійно допомагали та доглядали за хворим. Про те, що виштовхали [PERSON] з будинку це не правда, свідок навпаки просила щоб він побув біля свого батька. Пояснила, що позивач ніякої допомоги на лікування батька не пропонував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] так як він був їй кумом. Свідок його зустрічала у квітні місяці 2016 року коли він ходив складати заповіт. Повідомила, що померлий їй говорив, що складе заповіт на користь відповідача, оскільки син на це не заслуговує. Додала, що вона разом із його сестрою [PERSON] приходили у лікарню відвідувати хворого і в хірургію, і в терапію, і в неврологічне відділення. Син допомоги хворому батьку не надавав у лікарні його не відвідував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що з [PERSON] укладав договір оренди землі у сільській раді в присутності секретаря сільської ради [PERSON] Даний договір особисто підписував [PERSON], а засвідчував договір секретар сільської ради та свідок років чотири, п'ять назад. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює завідуючим Жовтоводської державної нотаріальної контори. Пояснив, що посвідчення заповітів це певна процедура, яку він пояснює заповідачеві, порядок оформлення, суть цього документу, правові наслідки. Нотаріус практикує звичайну бесіду з людиною щоб перевірити її адекватність, з'ясувати чи усвідомлює людина значення своїх дій. Ця процедура була зроблена і з [PERSON], який прочитав та підписав заповіт добровільно. Нотаріус перевірив, що [PERSON] адекватний, дієздатний про що і зроблена відмітка в заповіті. Свідкові було очевидним волевиявлення заповідача, підстав відмовити у посвідченні заповіту не було. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в місті Жовті Води Дніпропетровської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 12/. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно: земельну ділянку площею 3, 54 га, розташовану на території Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області /а.с. 22/. Позивач по справі [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 9/. 20.10.2016 року позивач направив до Жовтоводської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] /а.с. 13/. Згідно копії спадкової справи заведеної в Жовтоводській державній нотаріальній конторі № 268/2016 [PERSON] 25.04.2016 року було складено заповіт, яким він заповів належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 3, 54 га, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Попівської сільської ради, Онуфріївського району Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER] [PERSON]/а.с. 91-105/. Також, з матеріалів цивільної справи вбачається, що гр. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Державному закладі «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» м. Жовті Води в період з 24.03.2016 року по 02.04.2016 року та з 06.05.2016 року по 15.05.2016 року /а.с. 109,110 , а.с. 111,112/. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області за клопотанням представника позивача [PERSON] було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України /т. 2, а.с. 31, 32/. Згідно висновку експерта Полтавського науково дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 542 від 23.03.2018 року рукописний текст: "Мною [PERSON] заповіт прочитано і особисто підписано" в заповіті па користь [PERSON] від 25 квітня 2016 року який посвідчено 25 квітня 2016 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори [PERSON], виконаний самим [PERSON]. Підпис в заповіті від 25 квітня 2016 року на користь [PERSON], який посвідчено 25 квітня 2016 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори [PERSON], виконаний самим [PERSON] /т. 2, а.с. 56 - 60/. Статтями 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Як передбачено ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зокрема, це має місце при підтвердженні доказами наявності таких загальних підстав для визнання правочину недійсним як складення заповіту недієздатною особою або особою, яка в момент його складення не усвідомлювала й не могла усвідомлювати значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-131цс14 від 17.09.2014, вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК УКраїни правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-9цс12 від 29.02.2012 відповідно до ч. 1 ст 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільним процесуальним законодавством не передбачено збирання доказів судом, за власної ініціативи і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Суд врахувавши докази досліджені судом вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Висновком судової почеркознавчої експертизи № 542 від 23.03.2018 року, який є належним доказом по справі встановлено факт підписання заповіту самим спадкодавцем [PERSON], тому легітимність документу не спростовано, докази підписання заповіту іншою особою відсутні. Приймаючи до уваги встановлені обставини, позивачем не доведено, що підпис в заповіті, виконано іншою особою. У зв'язку чим волевиявлення спадкодавця при складанні заповіту було вільним, відповідало його внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків та суперечить вимогам ЦК України. В матеріалах справи дані про те, що [PERSON] призначались лікарські препарати, які впливають на психічний стан людини відсутні. Судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі додаткової судово-почеркознавчої експертизи на предмет дослідження підпису на заповіті, оскільки не встановлена обґрунтованість такої вимоги та її доцільність. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-81 ЦПК. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Оспорюваний правочин не суперечить актам цивільного законодавства, посвідчений від імені державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори [PERSON], при його складанні спадкодавець був дієздатним, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі та меті (наслідкам), яку він переслідував, про що свідчить власноручно вчинений ним підпис у заповіті. З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що спадкодавець на момент складання ним заповіту був неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тобто, позивачем не надано переконливих доказів, які б свідчили про те, що вказаний заповіт не відповідає вимогам закону. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа Жовтоводська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування суд зазначає наступне. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п'ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В постанові від 05.04.2018 року у справі № 205/8894/16-ц Верховний Суд зазначив, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], дійсно, перебував у безпорадному стані у з'язку з хворобою та потребував допомоги, проте відповідачем не надано суду доказів, які підтверджували, що позивач [PERSON] мав можливість надавати допомогу батькові і [PERSON] потребував допомоги саме позивача. Слід зазначити, що позивач та [PERSON] проживали окремо в різних регіонах, спілкувались рідко, батько не звертався до сина за допомогою. Ураховуючи недоведеність ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, наявність заповіту [PERSON] на користь [PERSON], який відповідає вимогам чинного законодавства в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що в задоволенні первісного за зустрічного позову відмовлено, судові витрати понесені сторонами, які складаються з судового збору та витрат за проведення експертизи слід залишити за ними.

Outcome: dismissed