Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

05.04.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до\~Департаменту праці\~та соціального\~захисту населення\~Миколаївської міської\~ради про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є учасником бойових дій та відповідно, має пільги, передбачені ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон від 22.10.1993 № 3551-ХІІ), серед яких - щорічна виплата до 5 травня разової грошової допомоги. В 2020 році позивачу відповідачем було виплачено - 1390 грн. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/3384/20 від 26.02.2021 року зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Зазначає, що Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, будучи органом місцевого самоврядування - суб`єктом владних повноважень порушив майнові законні соціальні права на пільги позивача за захистом та відновленням яких він був змушений звертатись до суду, який став на сторону справедливості й визнав бездіяльність відповідача протиправною. Вказує, що відповідач, в рамках розгляду справи №400/3384/20 ігнорував вимоги законодавства, яким регламентовані права та свободи позивача; протягом тривалого часу, відносно до установленого законодавством строку порушував права позтивача, як учасника бойових дій та ветерана війни на соціальний захист, пільги; знехтував рішенням Конституційного суду України, рішеням Великої Палати ВС та Верховного Суду; не бажав примирення, навіть після винесення 29.09.2020 та набрання чинності 13.01.2021 рішення Верховного суду у зразковій справі № 440/2722/20, яке було залишено без змін постановою Великою Палатою Верховного Суду; не бажав досудового врегулювання спору. Вказані обставини, на думку позивача, мали причинно-наслідковий зв`язок й негативний вплив та викликали в позивача емоції, які досягли рівня страждання та приниження, а відтак завдали йому моральної шкоди. Оцінив, завдану моральну шкод в розмірі 20400 гривень, що є потрійною сумою недоплаченої соціальної допомоги. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 05.04.2021 року матеріали справи передано для розгляду судді Саламатіну О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 06.04.2021 року прийнято справу до свого провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 28.04.2021 року та 12.05. 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, в якому позов не визнає повністю. На обгрунтування\~своєї позиції\~зазначає,\~що позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, який має право на пільги, як учасник бойових дій, які визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказаним Законом України передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разово грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Відповідно до встановлених розмірів, [PERSON] , як учаснику бойових дій у квітні 2020 руку була нарахована на його особовий рахунок та виплачена грошова допомога у розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України» та постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України» Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Вказує, що згідно з пп. 12 п. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, департамент є бюджетною неприбутковою установою, яка повністю утримується за рахунок бюджету Миколаївської територіальної громади, власних коштів департамент не має. Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, як розпорядник бюджетних коштів здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Стаття 119 Бюджетного кодексу України вказує на те, що нецільове використання бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням. Зазначає, що позивач не обгрунтував, на підставі чого визначено розмір моральної шкоди 20400 гривень, а матеріали справи не містять доказів досягнення психологічного напруження, незручності та негативних емоцій, що виникли у позивача у зв`язку з не виконанням судового рішення щодо виплати йому разової грошової допомоги до 5 травня. Вважає, що для відшкодування моральної шкоди у розмірі 20400 гривень немає законних підстав. Позивач, своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії [NUMBER] та перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, який має право на пільги, як учасник бойових дій, які визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У квітні 2020 року позивачу, як учаснику бойових дій, була та виплачена грошова допомога у розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України» та постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України» Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - 1390.00 грн. Рішенням Миколаївського\~окружного адміністративного\~суду у\~справі №400/3384/20\~від 26.02.2021\~року було\~задоволено позов\~ [PERSON] до\~Департаменту праці\~та соціального\~захисту населення\~Миколаївської міської\~ради,\~визнано протиправною\~бездіяльність Департаменту\~праці та\~соціального захисту\~населення Миколаївської\~міської ради\~щодо ненарахування\~та невиплати\~ [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язно Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги." За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування. Суд вважає доведеним неправомірність дій відповідача щодо позивача, вказане встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/3384/20 від 26.02.2021 року, також суд дійшов висновку, що позивач відчув негативні емоції внаслідок неправомірних дій відповідача та вимушений був докласти певних зусиль для відновлення свого порушеного права. При цьому, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд зобов`язаний виходити з засад розумності та справедливості. Так, у постанові від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди (п. 68, 70). Отже, зменшуючи визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, суди повинні наводити відповідні мотиви. Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні дії щодо оскарження дій відповідача. Натомість, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту існування у нього емоцій, які досягли саме рівня страждання та приниження. Підтвердженням вказаних обставин могли бути медичні документи або будь-які інші письмові, речові і електронні докази, висновки ексепртів, показання свідків, на підставі яких суд встановлює наявність обставин (фактів), що обґрунтовують позовні вимоги, та які відповідають вимогам статей 77-80 ЦПК України. При цьому, пердбачені КАС України можливість досягнення примирення та досудового врегулювання спору не є обов`язком, а лише процесуальним правом особи, а тому не використання такого права не може бути підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності. У відповідності до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Диспозитивність цивільного судочинства, встановлена статтею 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, частиною 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд - частина 3 статті 13 ЦПК України. З огляду на ці обставини, вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 450 гривень. Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеним вище судовим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/3384/20 від 26.02.2021 року право позивача фактично було відновлено. Враховуючи наведене вище,

Outcome: partial