Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 22.05.2001 року [PERSON] ([PERSON]) є власником 1/ 4 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сільськогосподарська, 9 та постійно в ньому проживає. Даний будинок згідно технічної документації Криворізького БТІ складається з трьох квартир та є будинком на три господарі. Власниками кв. 1, (3/8 частини даного будинку) є [PERSON] та [PERSON], власником кв. 2, (3/8 частини даного будинку) є [PERSON] та відповідно власником кв. 3 ( 1/ 4 частини цього будинку) є [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб від 19.07.2014 року, [PERSON] змінила своє прізвище, оскільки взяла прізвище чоловіка та на даний час є [PERSON] . Після отримання позивачем у власність 1/ 4 частини житлового будинку А-1, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сільськогосподарська, 9, вона в серпні 2001 року, разом із своєю сім"єю , оскільки потребувала поліпшення житлових умов, з дозволу дільничного інспектора, голови вуличного комітету у присутності сусідів поселилась окрім своєї частини будинку в частину будинку яка належить [PERSON], тобто відповідачеві. На момент заселення та отримання у користування кв. 2, (3/8 частини будинку) власником якої є [PERSON], в ній ніхто не мешкав, ця частина будинку була пустою, напівзруйнованого та в занедбаному стані. Зокрема в частині будинку, яка належить [PERSON] на момент отримання її в користування Позивачем , були відсутні двері, вибиті вікна, був відсутній водопровід, електрична проводка, пічне опалення зруйновано, дах знаходився в аварійному стані, прогнивши поли, міжкімнатні пере стінки зруйновані, в стінах дірки. Земельна ділянка на якій знаходиться частина будинку [PERSON] була дуже засмічена побутовими та будівельними відходами та був відсутній паркан. На теперішній час, користуючись частиною будинку , яка належить [PERSON]. Позивач привів у порядок земельну ділянку, поновила огородження, провели велику роботу над ремонтом цієї частини будинку перекрили дах, забетонували двір, поклали підлогу, відновили електропроводку, позивач повністю сплачує всі комунальні послуги за цю частину будинку та добросовісно, відкрито нею володіє та користується вже понад 14 років, ніхто не предявив за цей час до позивача ніяких претензій та вимог, щодо незаконного володіння чужим нерухомим майном і ніхто не звернувся з вимогою витребування майна з чужого незаконного володіння. Даний факт підтверджується Актом з місця мешкання позивача. Тому позивач просить суд визнати в порядку набувальної давності за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: 3/8 частини, загальною площею 25,2 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м., житлового будинку А-1 з надвірними спорудами , який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сільськогосподарська, 9 та раніше належала [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду надали заяву відповідно до якої підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання з"явилася, про день слухання справи повідомлялася через засоби масової інформації. Дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 22.05.2001 року [PERSON] ([PERSON] змінила прізвище після укладання шлюбу) є власником 1/ 4 частини житлової площі 9,8 кв.м., житлового будинку А-1, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сільськогосподарська, 9 та постійно в ньому проживає. (а.с. 5 ). Даний будинок згідно технічної документації Криворізького БТІ складається з трьох квартир та є будинком на три господарі. Власниками кв. 1, (3/8 частини даного будинку) є [PERSON] та [PERSON], власником кв. 2, (3/8 частини даного будинку) є [PERSON] та відповідно власником кв. 3 ( 1/ 4 частини цього будинку) є [PERSON] (а.с. 6-10 відповідь БТІ , технічний паспорт). Згідно свідоцтва про шлюб від 19.07.2014 року, [PERSON] змінила своє прізвище, оскільки взяла прізвище чоловіка та на даний час є [PERSON] позивач. (а.с. 13 свідоцтво про шлюб). Хоч в паспорті громадянина України прізвище позивача [PERSON], а не [PERSON]. Після отримання позивачем у власність 1/ 4 частини житлового будинку А-1, який знаходиться зо адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сільськогосподарська, 9, вона в серпні 2001 року, разом із своєю сім"єю , оскільки потребувала поліпшення житлових умов, з дозволу дільничного інспектора, голови вуличного комітету у присутності сусідів поселилась окрім своєї частини будинку в частину будинку яка належить [PERSON], тобто відповідачеві. На момент заселення та отримання у користування кв. 2, ( 3/8 частини будинку) власником якої є [PERSON], в ній ніхто не мешкав, ця частина будинку була пустою, напівзруйнованого та в занедбаному стані. Зокрема в частині будинку, яка належить [PERSON] на момент отримання її в користування Позивачем , були відсутні двері, вибиті вікна, був відсутній водопровід, електрична проводка, пічне опалення зруйновано, дах знаходився в аварійному стані, прогнивши поли, міжкімнатні пере стінки зруйновані, в стінах дірки. Земельна ділянка на якій знаходиться частина будинку [PERSON] була дуже засмічена побутовими та будівельними відходами та був відсутній паркан. На теперішній час, користуючись частиною будинку , яка належить [PERSON]. Позивач привів у порядок земельну ділянку, поновила огородження, провели велику роботу над ремонтом цієї частини будинку перекрили дах, забетонували двір, поклали підлогу, відновили електропроводку, позивач повністю сплачує всі комунальні послуги за цю частину будинку та добросовісно, відкрито нею володіє та користується вже понад 14 років, ніхто не предявив за цей час до позивача ніяких претензій та вимог, щодо незаконного володіння чужим нерухомим майном і ніхто не звернувся з вимогою витребування майна з чужого незаконного володіння. Даний факт підтверджується Актом з місця мешкання позивача. (а.с. 14). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України), тобто для набуття права власності на ці об'єкти володілець повинен звернутись до суду. Набрання рішенням суду законної сили є підставою для виникнення права власності на зазначені види майна, крім нерухомого, право власності на яке підлягає державній реєстрації. На цей вид майна право власності за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001 р. Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі №6-27245св07. Розглядаючи справу, Верховний Суд України зробив категоричний висновок: визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2001 р. (щодо нерухомого майна). А отже, заявлені до настання цієї дати позови задоволенню не підлягають. З урахуванням зазначеної позиції слід зауважити, що якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р. У той же час, якщо строк давністного володіння почався після 1 січня 2001 р., то в строк набувальної давності цей період зараховується повністю. Як вбачається з позовної заяви позивач з серпня 2001 року та по даний час почала добросовісно, відкрито та безперервно володіти 3/8 частини, загальною площею 25,2 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м., житлового будинку А-1 з надвірними спорудами , який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сільськогосподарська, 9 та раніше належала [PERSON]. З акту складеного сусідами, посвідченого головою квартального комітету № 8 від 16.02.2016 року вбачається що позивач мешкає в спірній частині будинку з 2001 року (л.с. 14). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи у сукупності надані сторонами докази відповідно до ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved