Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~22 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: Миколаївська область Жовтневий район, с. Мішкове-Погорілове, вул. Механізаторів, 11. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті її матері залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вищевказаного житлового будинку. Вона є єдиним спадкоємцем та спадщину прийняла, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно їй було відмовлено у звязку з не проведенням спадкодавцем державної реєстрації своїх прав щодо вищевказаного майна, тому за захистом своїх прав позивач змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спадкове майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть І-ФП № 212865, [PERSON] померла 22 січня 2015 року, про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 9 від 26.01.2015 року (а.с. 18). За даними [PERSON] сільської ради, станом на день смерті [PERSON] із нею були зареєстровані та проживали з кола спадкоємців донька [PERSON] (а.с. 28). Згідно даних спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є її донька позивач по справі [PERSON] (а.с. 44-50). Право позивачки на закликання до спадкування як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] підтверджуються даними про народження [PERSON] (а.с. 19). Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса від 02 квітня 2016 року Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, згідно якої [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину щодо житлового будинку № 11 по вул. Механізаторів в селі Пам'ять Комунарів Жовтневого району Миколаївської області, у звязку з не проведенням первинної реєстрації права власності спадкодавця щодо вищевказаного майна, а також ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу (а.с. 39). Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, оригінал правовстановлюючого документу щодо вказаного житлового будинку було втрачено. Зі змісту копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 01 грудня 1988 року, [PERSON] належав житловий будинок № 11 по вул. Механізаторів в с. М-Погорілове. Свідоцтво видане пі підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів № 228 від 02 листопада 1988 року (а.с. 40). Земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку згідно державного акту серії ЯЗ № 136251, також перебувала у власності спадкодавця [PERSON] (а.с. 51). Згідно рішення виконавчого комітету М-Погорілівської сільської ради № 38 від 21.03.2007 року, вул. Механізаторів віднесена до селища [PERSON] (а.с. 37). За даними технічного паспорту спірний житловий будинок 1967 року побудови (а.с. 16). Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] прав щодо вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування" від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не зареєструвала. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, а також державної реєстрації права власності спадкодавця щодо вищевказаного майна, перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем. Відповідно до положень цивільного закону (ст. 1218 ЦК), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна після смерті своєї матері [PERSON], проте можливість нотаріально оформлення її прав вичерпана, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved