Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON]. у жовтні 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначала, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2012 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 26.06.2013 року та до повноліття дитини. Однак, аліменти на утримання дитини відповідач сплачував нерегулярно, внаслідок чого починаючи з червня 2013 року по жовтень 2014 року у нього виникла пеня від суми несплачених аліментів у сумі 48 836 грн. 13 коп., яку відповідач повинен сплатити позивачу на підставі приписів чинного сімейного законодавства. Позивача у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовних вимог не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні на підставі письмових заперечень, які містяться в матеріалах справи. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.04.2011 року зі [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.10.2010 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.21). Відповідач вчасно та в повному обсязі сплачував аліменти за вказаним рішенням суду, що вбачається з реєстру платіжних доручень з місця роботи відповідача ПП "Купава" (а.с.23). Також, судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02.10.2013 року було збільшено розмір стягнення аліментів визначений рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.04.2011 року та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1300 гривень з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.02.2012 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.22). Згідно листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві від 24.11.2014 року за №423;1190/27 вбачається, що на адресу ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві надійшло два виконавчих листи від 29.04.2011 року та від 02.10.2013 року щодо стягнення з відповідача аліментів, на виконання рішень суду від 14.04.2011 року та від 04.12.2012 року відповідно. Крім того, на виконання обох цих виконавчих листів було відкрито два виконавчих провадження.(а.с.25). Відповідач 27.11.2014 року звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із заявою про припинення дії виконавчого листа №2-3728 від 29.04.2011 року, виданого на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14.04.2011 року, у зв"язку із дією виконавчого листа №2-4415/12 від 02.10.2013 року, виданого на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04.12.2012 року (а.с.26). Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26.11.2014 року зупинено дію виконавчого листа №2-3728 від 29.04.2011 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку /доходу/, щомісячно, починаючи з 01.10.2010 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (34). Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Верховний Суд України своїм листом від 25.11.2009 року за №6.3-2009 роз'яснив, що згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а згідно положень ч.2 ст.550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Однак, з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01.02.2014 року по 22.04.2015 рокувбачається, що у [PERSON] станом на 01.04.2015 року заборгованість по спраті аліментів відсутня, сума боргу 27 436 грн. 84 коп. погашена у повному обсязі (а.с.78). У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed