Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 17.10.2019 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Рублевський А.П. з позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, такими, що втратили право користування житловою квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.10.2019 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 20.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.01.2020 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги просить задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання повторно не з`явились, повідомлялись належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2011 року. Позивач зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2017 року у справі №520/13750/13-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] , саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 13.09.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; витребувано із чужого незаконного володіння у громадянина [PERSON] та повернуто [PERSON] вказану квартиру; скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] В період перебування квартири у власності [PERSON] , в ній були зареєстровані дві особи: 05.10.2013 року - [PERSON] , 2005 року народження, та 11.10.2013 року - [PERSON] , 1982 року народження. Зазначені особи взагалі ніколи протягом шести років у квартирі не проживали, витрати на її утримання не несли, їх місце перебування позивачу невідоме. Через наявність реєстрації осіб, що зареєстровані в даній квартирі, але фактично не мешкають, позивач змушена сплачувати більші платежі за комунальні послуги, також позивач позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що є порушенням її прав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 30.05.2011 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1954 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 36,9 кв.м., загальною площею 62,7 кв.м., що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Одеською товарною бірженю 10.03.1995 року за реєстраційним №6766 /а.с.9/. З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї і реєстрацію) №2080 від 03.10.2019 року, виданої Дільницею №3 КП "ЖКС "Чорноморський", вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з 05.10.2013 року зареєстрований [PERSON] , 2005 року народження, та з 11.10.2013 року зареєстрована [PERSON] , 1982 року народження. Особовий рахунок відкрито на [PERSON] , 1959 року народження, без реєстрації /а.с.5/. Судом досліджено рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2017 року, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та вирішено: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13.09.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою Віолеттою Султаналіївною за реєстровим номером 3803; - витребувати із незаконного володіння у громадянина [PERSON] квартиру [ADDRESS] та повернути її [PERSON] ; - скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за громадянином [PERSON] , номер запису про право власності: 2486951 від 13.09.2013 року, час реєстрації 14:44:14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 156678951101 /а.с.27-28/. Вказане рішення суду набрало законної сили 13.11.2017 року та є чинним на теперішній час. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником квартири за [ADDRESS] , в якій на теперішній час зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані за вказаною адресою під час перебування спірної квартири у власності [PERSON] та не проживають за вказаною адресою більше шести років. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідачів призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом. При ухваленні рішення суд приймає до уваги також обставини, встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2017 року щодо обгрунтованості та доведеності вимог позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved