Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

ПАТ «КБ Приватбанк» звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості, уточнивши які 13.12.2013 року, мотивує тим, що 12.12.2010 року згідно з наказом №Э.DN-кп-2010-1745 від 12.12.2010 року [PERSON] була прийнята на роботу до ПАТ КБ «Приватбанк» на посаду «Спеціаліст по роботі з поліграфом» напрямку «Психологічна служба» головного офісу. 04.04.2011 року між ПАТ «КБ Приватбанк» та відповідачем укладена цивільно - правова угода про організацію позивачем підготовки відповідача для отримання ним базових знань в області психофізіології для проведення тестувань (перевірок) з використанням комп'ютерного поліграфа шляхом направлення відповідача до ТОВ «Сайвелл» для отримання інформаційних (консультаційних) послуг за даним профілем. Згідно з встановленими між позивачем та ТОВ «Сайвелл» домовленостями, дана компанія проводить для працівників позивача консультаційний захід на тему: «Використання поліграфа» в процесі оцінки персоналу в об'ємі 120 годин. Уклавши угоду від 04.04.2011 року, позивач зобов'язався оплатити рахунок за отримання відповідачем в ТОВ «Сайвелл» інформаційних (консультаційних) послуг із коштів банку в розмірі 14400 грн., які позивач перерахував на поточний рахунок ТОВ «Сайвелл» в якості оплати вартості наданих цією компанією працівнику позивача - [PERSON] інформаційно - консультаційних послуг. Оскільки навчання проходило у групі 20 осіб, грошові кошти за навчання перераховувались загальною сумою по 72000 грн. в два етапи, що підтверджується меморіальними ордерами від 31.03.2011 року та від 16.05.2011 року. ТОВ «Сайвелл» на запит ПАТ КБ «Приватбанк» підтвердило інформацію, що в період з 2011-2012 року працівникам банку були надані інформаційні послуги в рамках консультаційного заходу «Використання поліграфа в процесі оцінки персоналу». 30.08.2012 року відповідачем була подана позивачу заява про звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України з 03.09.2012. Наказом №Э.SI -УВ-2012 - 453 -п від 30.08.2012 року відповідач була звільнена з ПАТ КБ «Приватбанк» з 03.09.2012 року. Відповідно до п.п.2.3.1,2.3.2 п.2.3 угоди від 04.04.2011 року відповідач зобов'язався у випадку припинення трудових правовідносин з банком в строк не раніше трьох років з моменту проходження підготовки в ТОВ «Сайвелл» (до 04.04.2014 року) повідомити письмово банк в строк за 14 днів до передбаченої дати звільнення та вжити заходів по відшкодуванню витрат банку, передбачених п.2.1.2 цієї угоди. Відшкодування витрат банку, передбачених п.2.1.2 цієї угоди, здійснити до припинення трудових відносин з банком. Однак, свої зобов'язання відповідач в повному обсязі не виконала. 15.10.2012 року, 26.10.2012 року, 14.11.2012 року, 27.12.2012 року сплатила банку на погашення заборгованості за навчання відповідно 200 грн., 1000 грн.,200 грн., 100 грн., а всього 1500 грн. Таким чином, у відповідача існує заборгованість перед банком в розмірі 12900 грн. Згідно з умовами п.3.2 угоди від 04.04.2011 року у випадку порушення спеціалістом своїх зобов'язань, передбачених п.2.3.1, 2.3.2 договору, спеціаліст сплачує банку пеню в розмірі 0,2% від суми, що підлягає сплати за кожний день прострочки. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості станом на 11.10.2013 року в розмірі 22 818 грн. 66 коп., яка складається з суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції - 12977 грн. 56 коп.; нарахована пеня на суму заборгованості 9417 грн. ; три відсотки річних від простроченої суми - 424 грн. 10 коп., судовий збір - 229 грн. 40 коп., а також судові витрати по справі. 09.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання окремої частини правочину недійсною. Свою заяву мотивує тим, що 12.12.2010 року вона була прийнята на роботу до ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаду «експерта» («спеціаліст по роботі з поліграфом») напрямку «Психологічна служба» Головного офісу. Після видання вищевказаного наказу вона відразу ж приступила до виконання своїх посадових обов'язків, зокрема, проведення тестування за допомогою комп'ютерного поліграфу співробітників банку кандидатів на посади. На початку квітня її куратор - заступник керівника Психологічної служби Михайліченко О.В. повідомила, що їй необхідно пройти навчання. У зв'язку з чим 04.04.2011 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладена угода, відповідно до якої банк повинен був організувати підготовку в отриманні додаткових знань в області психофізіології для проведення тестування з використанням комп'ютерного поліграфу шляхом направлення [PERSON] до ТОВ «Сайвелл» для отримання інформаційних послуг за наданим профілем. Відповідно до умов угоди, обов'язками банку є організація її направлення в ТОВ «Сайвелл» для отримання додаткових знань та оплати її навчання у сумі 14 400 грн. Одним із основних обов'язків спеціаліста відповідно до п.2.3 угоди було в разі припинення трудових відносин з відповідачем в строк раніше трьох років від моменту проходження підготовки в ТОВ «Сайвелл» повідомити про це роботодавця за 14 днів до дати звільнення та вжити заходи по відшкодуванню витрат банку. При цьому відповідно до п. 2.3.2 угоди, відшкодування витрат банку призвести до припинення трудових відносин із Банком. В період з 04.04.2011 року по 05.05.2011 вона проходила базову підготовку за програмою «Поліграфолог комерційного банку» у ТОВ «Сайвелл», що підтверджується сертифікатом №В22 ВІД 05.05.2011від 05.05.2011 та додатком до нього. 20.03.2012 року вона була переведена на посаду менеджера напрямку по відпрацюванню проблемної заборгованості КРУ ПАТ КБ «ПриватБанк». 03.09.2012 року за згодою сторін позивачка була звільнена з посади відповідно до п..1. ст. 36 КЗпП України. Вважає, що угода від 04.04.2011 року в частині п.2.3.1, 2.3.2 щодо наявності обов'язку спеціаліста відшкодувати ПАТ КБ «ПриватБанк» за надані їй ТОВ «Сайвелл» інформаційні послуги у разі звільнення її з роботи у строк раніше 3 років з моменту проходження підготовки у ТОВ «Сайвелл» - суперечить нормам законодавства України, а тому є нечинною. Вважає, що спірні п.2.3.1. та 2.3.2 угоди від 04.04.2011 року суперечать нормам законодавства, оскільки при укладенні угоди її волевиявлення, як учасника правочину не було та не могло бути вільним, оскільки під час укладення угоди між нею та відповідачем вже мали місце трудові відносини. До початку навчання, що тривало з 04.04.2011 по 05.05.2011 року вона вже пройшла випробувальний термін, проводила тестування і загалом пропрацювала в банку на посаді «Спеціаліста по роботі із поліграфом» понад чотири місяця. Також, вона не могла сама обрити заклад, де проходити навчання та програму, за якою буде проходити навчання. Крім того, вона вважає, що п.2.3.1 угоди суперечить нормам законодавства України та погіршує становище працівника порівняно з законодавством України про працю. На підставі наведеного [PERSON] просить визнати недійсними та такими, що погіршують становище працівника, пункти 2.3.1 та 2.3.2 угоди від 04.04.2011 року, укладеної між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою суду від 10.12.2013 року зустрічний позов був об'єднаний з первісним в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - Алієва Е.С. свій позов підтримала, просила його задовольнити з вищенаведених підстав, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні первісного позову, свій позов просила задовольнити з вищенаведених підстав. Заслухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що [PERSON] прийнята на посаду спеціаліста по роботі з поліграфом ГО /експерт Приватбанку з 12.12.2010 року (а.с.11-12). 04.04.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено угоду, відповідно до п1.1 якої банк зобов'язується організувати підготовку спеціаліста в отриманні ним додаткових знань в області психофізіології для проведення тестувань (перевірок) з використанням комп'ютерного поліграфа, шляхом направлення [PERSON] до ТОВ «Сайвелл» на отримання інформаційних (консультаційних) послуг за цим профілем (а.с.33). Відповідно до п.2.1.2 угоди банк зобов'язався оплатити рахунок за отримання інформаційних (консультаційних) послуг з коштів банку в розмірі 14400 грн. Пунктом 2.3.1 угоди передбачено обов'язок спеціаліста у разі припинення трудових правовідносин в банку в строк раніше 3 років з моменту проходження підготовки в ТОВ «Сайвелл» (до 01.04.2014 року), повідомити письмово банк в строк за 14 днів до даті звільнення і прийняти заходи з відшкодування витрат банку, передбачених п.2.1.2 цього договору. Згідно з п.2.3.2 відшкодування витрат банку, передбачених п.2.1.2 цього договору провести до припинення трудових відносин з банком. Відповідно до п.3.2 угоди в разі порушення спеціалістом своїх обов'язків, передбачених п.2.3.1, 2.3.2 цього договору спеціаліст сплачує банку пеню в розмірі 0,2% від суми, що належить сплаті банку за кожний день прострочки. Наказом від 30.08.2012 року [PERSON] звільнена з ПАТ КБ «Приватбанку» з 03.09.2012 року (а.с.13). 15.10.2012 року [PERSON] перерахувала позивачу на відшкодування оплати за навчання в розмірі 200 грн. (а.с.21), 26.10.2012 року - 1000 грн. (а.с.22), 14.11.2012 року - 200 грн. (а.с.23), 27.12.2012 року - 100 грн. (а.с.24). З матеріалів справи слідує, що 25 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Сайвелл» укладений договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг № 01/11 (а.с.118-122). Згідно з п.1.1, 1.2 договору ТОВ «Сайвелл» зобов'язується за завданням ПАТ КБ «Приватбанк» надати за плату інформаційні (консультаційні) послуги, в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Послуги надаються у вигляді консультаційного заходу для працівників замовника на тему : «Використання поліграфа («детектора брехні») в процесі оцінки персоналу». Кількість працівників замовника, які отримують консультаційні послуги з вказаної тематики, та деталізований план консультаційного заходу з зазначенням часу міститься у плані-графіку консультаційного заходу (додаток №1), що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п.2.3 договору оплата за цим договором проводиться двома частинами: 50% - передоплата для здійснення виконавцем першого етапу роботи, та 50% після підписання сторонами акту прийому-здачі наданих послуг (додаток №3). Згідно з протоколом погодження договірної ціни інформаційних (консультаційних) послуг ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Сайвелл» домовилися, що плата за консультування виконавцем одного представника замовника в об'ємі 120 годин, в період з 04.04.2011 року по 29.04.2011 року в межах консультаційного заходу щодо "Використання поліграфа» в процесі оцінки персоналу» становить 7200 грн. З урахуванням участі у вказаному консультаційному заході 20 представників замовника, загальна вартість послуг за цим договором складає 144000 грн. (а.с.123). На виконання умов договору від 25.03.2011 року та угоди від 04.04.2011 року позивач перерахував 31.03.2011 року ТОВ «Сайвелл» передоплату за консультаційні послуги за договором від 25.03.2011 року № 01/11 в розмірі 72000 грн. (а.с.67); 16.05.2011 року позивач перерахував ТОВ «Сайвелл» доплату за консультаційні послуги за договором від 25.03.2011 року в розмірі 72000 грн. (а.с.68). З відповіді ТОВ «Сайвелл» від 20.01.2014 року слідує, що [PERSON] отримала послуги в рамках договору № 01/11 від 25.03.2011 року згідно з актом здачі-приймання послуг від 10.05.2011 року вартістю 7200 грн. (а.с.111). Вказані дані підтверджуються і листом ТОВ «Сайвелл» від 05.09.2013 року (а.с.19-20). Оскільки [PERSON] отримала послуги з навчання по програмі «поліграфолог комерційного банку», про що 05.05.2011 року отримала відповідний сертифікат (а.с.100), але до закінчення 3 років - 03.09.2012 року з моменту проходження підготовки в ТОВ «Сайвелл» звільнилася з ПАТ КБ «Приватбанк», з неї підлягає стягненню відповідно до вимог п. 2.3.1 угоди від 04.04.2011 року витрати банку за проходження нею навчання. Однак, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів сплати ним за навчання [PERSON] 14400 грн., з матеріалів справи слідує, що оплата за її навчання фактично склала 7200 грн., з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 7200 грн. - 1500 грн. (сплачені [PERSON] позивачу в добровільному порядку) = 5700 грн. Також, з [PERSON] підлягає стягненню пеня відповідно до умов п. 3.2 угоди від 04.04.2011 року в розмірі 3978 грн. 50 коп. (5700 х 0,2% х 365 днів = 3978,50 грн.) Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Враховуючи, що відповідач періодично частково погашувала суму заборгованості, індекс інфляції необхідно розраховувати з урахуванням внесення цих платежів: З вересня 2012 року по 16.10.2012 року: (7200 грн. х 100.1) :100) - 7200 грн. = 7,2 грн. З 16.10.2012 року по 26.10.2012 року: сума боргу зменшилася до 7000 грн. З 26.10.2012 року по 14.11.2012 року: сума боргу зменшилася до 6000 грн. Індекс інфляції складав в жовтні 100,0, в листопаді - 99,9 у зв'язку з чим індекс інфляції за цей період не розраховується. З 14.11.2012 року по 27.12.2012 року - (5800 грн. х 100,2) : 100) - 5800 грн. = 11,60 грн. З 27.12.2012 року (сума боргу зменшилася до 5700 грн.): (5700 грн. х 100,2) : 100 х 100,1) : 100) - 5700 грн. = 17,11 грн. Всього сума інфляції за зазначений позивачем період складає 7,20 грн. + 11,60 грн. + 17,11 грн. = 35,91 грн. 3% річних складає: З 04.09.2012 року по 15.10.2012 року - сума боргу - 7200 грн. (0,59 грн. в день х 42 дні = 24,78 грн. З 16.10.2012 року по 26.10.2012 року - сума боргу складає 7000 грн. (0,57 грн. в день х 11 днів = 6,27 грн. З 26.10.2012 року по 14.11.2012 року - сума боргу складає 6000 грн. (0,49 грн. в день х 19 днів = 9,31 грн. З 15.11.2012 року по 27.12.2012 року - сума боргу складає 5800 (0,48 грн. в день х 43 дні = 20,64 грн. З 28.12.2012 року по 11.10.2013 року - сума боргу складає 5700 грн. (0,47 грн. х 288 днів) = 135,36 грн. Всього 3% річних: 24,78 грн. + 6,27 грн. + 9,31 грн. + 20,64 грн. + 135,36 грн. = 196,36 грн. Всього сума заборгованості [PERSON] складає: 5700 грн. + 3978,50 грн. + 35,91 грн. + 196,36 грн. = 9896, 91 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 9896,91 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають за таких підстав. Відповідно до частин 2, 3 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони погодили умови договору та засвідчили свою згоду з ними своїми підписами. Доказів, що волевиявлення [PERSON] не було вільним при укладенні договору, суду не надано. Як слідує з матеріалів справи, угода від 04.04.2011 року, укладена між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» за своїм змістом є саме цивільно-правовою. Договір стосується отримання відповідачем послуг з навчання. У зв'язку з чим посилання [PERSON] на ст. 9 КЗпП України безпідставні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» немає.

Outcome: partial