Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом та просить стягнути з управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації на її користь 29146 гривень 60 копійок інфляційних збитків та 4316 гривень 83 копійки в якості трьох процентів річних в порядку статті 625 ЦК України за невиконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року у справі №2-а-152/11. Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явились, позивач у заяві від 18 березня 2021 року просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, представник відповідача про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області надіслав до суду відзив на позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 01 квітня 2021 року до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення коштів залучено правонаступника відповідача Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Постановою Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року у адміністративній справі №2-а-152/11 дії управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації щодо виплати [PERSON] коштів, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, у фіксованому розмірі, визнано протиправними. Управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації зобов`язано здійснити перерахунок та виплату [PERSON] доплати до заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, що розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням отриманих коштів за вказаний період. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Народицької райдержадміністрації Житомирської області залишено без задоволення, а постанову Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 р. без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2013 року касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Народицької райдержадміністрації Житомирської області залишено без задоволення, а постанову Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року залишено без змін. З огляду на правила статті 254 КАС України (у редакції від 03 квітня 2011 року), постанова Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року набрала законної сили 16 квітня 2011 року. 08 лютого 2013 року за заявою позивача у справі видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на виконанні, відомості про нього внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №48243944. Зазначені обставини підтверджуються копіями відповідних судових рішень, листа управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області №742/32/3.4/2021/2455 від 22 лютого 2021 року. Зі змісту зазначеного вище листа також вбачається, що за постановою Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року позивачу здійснено нарахування коштів в сумі 11813 гривень 20 копійок. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 16 травня 2018 року за наслідками розгляду справи № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Враховуючи зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду , а також те, що відповідач у справі, будучи правонаступником управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації, має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що виникло на підставі рішення суду, суд вважає, що до правовідносин, що виникли, слід застосовувати загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначені частиною 2 статті 625 ЦК України. Визначаючи суму заборгованості відповідача перед позивачем, суд виходить з такого. Сума заборгованості згідно постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року, яка набрала законної сили 16 квітня 2011 року, становить 11813 гривень 20 копійок. Визначаючи розмір 3% річних, суд враховує, що періодом прострочення є період з 16 квітня 2011 року по 04 березня 2021 року, кількість прострочених днів за цей період є 3621 день, й сума цієї заборгованості становить: 11813 гривень 20 копійок (сума боргу) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 3621 (всього прострочених днів) = 3515 гривень 80 копійок. Визначаючи розмір інфляційних втрат, суд враховує зазначений вище період прострочення, однак нараховує заборгованість по 28 лютого 2021 року, тобто лише по останній місяць, за який опубліковано індекс інфляції на момент звернення позивача з позовом до суду), й сума цієї заборгованості становить: 11813 гривень 20 копійок (сума боргу) х 2.89444016 (індекс інфляції за весь період прострочення) - 11813 гривень 20 копійок = 22379 гривень 40 копійок. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в задоволенні вимог за період з 01 січня 2009 року по 15 квітня 2011 року слід відмовити за безпідставністю, оскільки право позивача на отримання коштів за постановою суду у справі №2-а-152/11 виникло лише після набрання законної сили цією постановою суду 16 квітня 2011 року. Крім того, ухвалюючи рішення суд враховує постанови Великої Палата Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, на які посилається у відзиві на позов представник відповідача, та вважає безпідставними його доводи про неможливість застосування до спірних правовідносин норм статті 625 ЦК України, що передбачає цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, оскільки висновки, викладені у зазначених представником відповідача постановах, повністю узгоджуються з висновками постанови від 16 травня 2018 року за наслідками розгляду справи № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), що вже були враховані судом. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial