Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: стягнути з Державної казначейської служби України на його користь шкоду у вигляді грошового забезпечення, втраченого внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування, прокуратури і суду, за період з 01 серпня 2012 року по 27 грудня 2013 року у розмірі 50945,60 гривень за рахунок коштів Державного бюджету. В обґрунтування позову посилався на те, що 26.07.2012 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України та затримано в порядку ст. 115 КПК України 1960 року. На той час він проходив службу в органах внутрішніх справ - перебував на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, маючи спеціальне звання майор міліції. У зв'язку з порушенням кримінальної справи, згідно наказу № 242 від 26.07.2012р. УМВС України в Херсонській області його було звільнено з органів внутрішніх справ, де він проходив службу майже 16 років. 31 липня 2012 року було видано відповідний наказ № 168 о/с. 27 липня постановою Комсомольського районного суду м. Херсона було продовжено строк його затримання до 10 діб, а 3 серпня 2012 року йому було пред'явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України та прийнято постанову про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 25 вересня 2012 року термін тримання його під вартою було продовжено постановою Комсомольського районного суду м. Херсона. У кінці жовтня 2012 року кримінальну справу було передано до суду для розгляду по суті. 21 травня 2013 року постановою Комсомольського районного суду м. Херсона, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 липня 2013 року, кримінальну справу було повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування. 19 серпня 2013 року запобіжний захід відносно нього було скасовано, а його звільнено з-під варти. Разом з тим, на підставі матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням його за ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42013230000000078. 27 грудня 2013 року слідчим прокуратури було прийнято рішення про закриття кримінального провадження в частині внесених відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення вчинене ним, у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України, про що йому стало відомо після його звернення від 30.03.2014 року до прокуратури Херсонської області, на яке 30.04.2014 року йому було надіслано копію постанови про закриття кримінального провадження відносно нього та повідомлено про незаконність прийняття вказаного рішення. Таким чином, з 26 липня 2012 року по 27 грудня 2013 року він незаконно перебував під кримінальним переслідуванням, був позбавлений роботи та не отримував грошове забезпечення. 16.10.2014 року він звернувся до прокуратури Херсонської області з проханням винести постанову про визначення розміру заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій щодо нього. 14.11.2014 року прокуратурою Херсонської області його повідомлено про проведення розрахунку, а листом від 12.12.2014 року - про неможливість здійснення розрахунку. Причиною неможливості здійснення розрахунку зазначено ненадання фінорганом ХМУ УМВС України в Херсонській області розрахунку грошового забезпечення, належного йому за вищевказаний період. Таким чином, він не має можливості отримати відшкодування шкоди у вигляді заробітку та інших грошових доходів, втрачених внаслідок незаконних дій щодо нього іншим шляхом, аніж у судовому порядку. Попередньо визначаючи розмір відшкодування шкоди у вигляді грошового забезпечення, втраченого ним внаслідок незаконних дій, він виходить з розміру свого грошового забезпечення за останні два місці служби, яке становило 3019,72 грн. Враховуючи роз'яснення щодо порядку здійснення розрахунку, викладені у п. 3 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за період з 01.08.2012 року по 27.12.2013 року (16 міс. 27 днів) він втратив 50945,60 грн. грошового забезпечення (3019,72х16+3019,72:31х27). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшила, просила суд стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] шкоду у вигляді грошового забезпечення, втраченого внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування, прокуратури і суду, за період з 01 серпня 2012 року по 16 вересня 2013 року в розмірі 40691,97 грн. Пояснила, що наказом УМВС України в Херсонській області від 31.07.2012 року №168 о/с позивач через порушення відносно нього кримінальної справи був звільнений з органів внутрішніх справ. Після закриття кримінального провадження, згідно наказу № 243 о/с від 17.09.2014 року було скасовано пункт наказу УМВС від 31.07.2012 року № 168 о/с в частині звільнення [PERSON], а він був поновлений на службі в органах внутрішніх справ. Однак, після поновлення позивача на службі грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у добровільному порядку йому не було сплачено і, зважаючи на бездіяльність ХМУ УМВС України в Херсонській області, позивач був змушений звернутися з адміністративним позовом за захистом свого порушеного права. Херсонським окружним адміністративним судом 13 березня 2015 року було прийнято ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі у зв'язку із досягненням між сторонами спору мирової угоди, за якою ХМУ УМВС України в Херсонській області зобов'язалося сплатити позивачу грошове забезпечення за період з 17.09.2013 року по 16.09.2014 року. Враховуючи положення ст. 1176 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ст. 3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо відшкодування завданої шкоди в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування втраченого заробітку [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету має бути здійснено за період з 01.08.2012 року по 16.09.2013 року, всього 411 днів (тобто за період менший на 103 дні, виключивши період з 17.09.2013 року по 27.12.2013 року, який увійшов у період стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за адміністративним позовом). Таким чином, за розрахунком, здійсненим відповідно до положень п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, розмір грошового забезпечення за період з 01.08.2012 року по 16.09.2013 року, яке підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, становить 40691,97 грн. Представник відповідача - Прокуратури Херсонської області в судовому засіданні вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Пояснив, що на думку позивача, відшкодуванню підлягає матеріальна шкода у вигляді грошового забезпечення за період його звільнення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправдних робіт як адміністративного стягнення. Як зазначено позивачем, 01.08.2013 року його звільнено з органів внутрішніх справ з посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області на підставі ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, а саме у зв'язку зі скоєнням вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Водночас, відомості, які б свідчили про скасування наказу про звільнення [PERSON] до суду не подавалися. Таким чином, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено вичерпний перелік відшкодування матеріальної шкоди лише у разі відсторонення особи від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. За таких обставин у позивача відсутнє право на відшкодування матеріальної шкоди, а саме втраченого заробітку. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ не у зв'язку з незаконним засудженням чи не законним притягненням до кримінальної відповідальності, а відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України, тобто за дискримінацію. У зв'язку із зазначеними обставинами, до даних правовідносин не може бути застосований Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду», оскільки існує спеціальний закон, яким передбачено відшкодування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міліцію» оплата праці працівників міліції здійснюється у вигляді грошового забезпечення, яке відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Згідно положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди, завданої особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України проводиться за правилами, встановленими цим Законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню, зокрема, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Згідно п. 1 ст. 3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає заробіток та інші грошові доходи, втрачені внаслідок незаконних дій. За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування заробітку та інших грошових доходів, втрачених внаслідок незаконних дій, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Як визначено ст. 12 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування заробітку та інших грошових доходів, втрачених внаслідок незаконних дій має здійснити у місячний термін з дня звернення громадянина відповідний орган (орган досудового слідства, прокуратура, суд), про що виносить відповідну постанову. Така постанова, згідно п. 13 спільного наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 року за № 106/1131, є підставою для звернення до територіального управління Державної казначейської служби за виплатою суми відшкодування. Згідно п. 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», згідно з частиною 1 ст. 4 вказаного Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Судом встановлено, що 26.07.2012 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України та в той же день затримано в порядку ст. 115 КПК України 1960 року, що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи та протоколом затримання підозрюваного. На той час [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ - перебував на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, маючи спеціальне звання майор міліції, що також підтверджується копією постанови про порушення кримінальної справи. У зв'язку з порушенням кримінальної справи, згідно наказу № 242 від 26.07.2012р. УМВС України в Херсонській області позивача було звільнено з органів внутрішніх справ, про що свідчить накази УМВС України в Херсонській області №242 від 26.07.2012 року та № 168 о/с від 31 липня 2012 року. Як вбачається з постанови Комсомольського районного суду м. Херсона 27 липня 2012 року постановою Комсомольського районного суду м. Херсона було продовжено строк затримання [PERSON] до 10 діб. Відповідно до постанови Комсомольського районного суду м. Херсона від 3 серпня 2012 року відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, постановою старшого слідчого СВ прокуратури Херсонської області від 03.08.2012 року [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності у якості обвинуваченого за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307 КК України. 25 вересня 2012 року термін тримання [PERSON] під вартою було продовжено постановою Комсомольського районного суду м. Херсона, копія якої долучена до матеріалів справи. 21 травня 2013 року постановою Комсомольського районного суду м. Херсона, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 липня 2013 року, кримінальну справу за обвинувачення [PERSON] було повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування, міру запобіжного заходу відносно [PERSON] залишено без змін. 19 серпня 2013 року запобіжний захід відносно позивача було скасовано, а його звільнено з-під варти, що підтверджується копією відповідної постанови. Разом з тим, на підставі матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України 01.08.2013 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42013230000000078, про що свідчить постанова прокуратури Херсонської області від 27.12.2013 року. 27 грудня 2013 року слідчим прокуратури було прийнято рішення про закриття кримінального провадження в частині внесених відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення вчинене [PERSON], у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України. Таким чином, з 26 липня 2012 року по 27 грудня 2013 року позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням, а з 26.07.2012 року по 19.08.2013 року був незаконно затриманий та тримався під вартою, у зв"язку з чим був позбавлений роботи та не отримував грошове забезпечення. Після закриття кримінального провадження, згідно наказу № 243 о/с від 17.09.2014 року було скасовано пункт наказу УМВС від 31.07.2012 року № 168 о/с в частині звільнення [PERSON], а він був поновлений на службі в органах внутрішніх справ, що підтверджується витягом з вказаного наказу. Однак, після поновлення позивача на службі грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у добровільному порядку йому не було сплачено і позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом свого порушеного права. Херсонським окружним адміністративним судом 13 березня 2015 року було прийнято ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі у зв'язку із досягненням між сторонами спору мирової угоди, за якою ХМУ УМВС України в Херсонській області зобов'язалося сплатити позивачу грошове забезпечення за період з 17.09.2013 року по 16.09.2014 року. Як вбачається з наданої суду копії листа, 16.10.2014 року [PERSON] звернувся до прокуратури Херсонської області з проханням винести постанову про визначення розміру заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій щодо нього. 14.11.2014 року прокуратурою Херсонської області його повідомлено про проведення розрахунку, а листом від 12.12.2014 року - про неможливість здійснення розрахунку, що підтверджується відповідями прокуратури на ім'я позивача. Причиною неможливості здійснення розрахунку зазначено ненадання фінорганом ХМУ УМВС України в Херсонській області розрахунку грошового забезпечення, належного [PERSON] за вищевказаний період. Період, за який було стягнуто розмір грошового забезпечення Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.03.2015 року, визначався з урахуванням вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до якого у разі незаконного звільнення з роботи особи підлягають поновленю на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Тобто, втрачене внаслідок незаконних дій органів внутрішніх справ, прокуратури та суду грошове забезпечення було стягнуто на користь позивача не в повному розмірі, що є підставою для його стягнення за зазначений позивачем у даному позові період. При цьому, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача - Прокуратури Херсонської області, що відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана відстороненням від роботи (посади), а позивач від роботи не відсторонювався оскільки вказаний Закон був прийнятий у 1994 році. Проте, положення вказаного закону не можуть бути визнані чинними в частині, які суперечать Цивільному кодексу, який прийнятий пізніше та розширює права громадян. Так, відповідно до ст. 1176 ЦК України передбачає порядок відшкодування завданої шкоди в повному обсязі, а тому суд не має підстав для обмеження прав позивача у цій частині. Заперечення представника відповідача - Державної казначейської служби, що до даних правовідносин не може бути застосований Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду», оскільки існує спеціальний закон, яким передбачено відшкодування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, не може бути прийняте судом до уваги, оскільки суперечить ст. 15 вказаного Закону. Таким чином, відшкодування втраченого заробітку [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету має бути здійснено за період з 01.08.2012 року по 16.09.2013 року, всього 411 днів. За розрахунком, здійсненим відповідно до положень п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, розмір грошового забезпечення за період з 01.08.2012 року по 16.09.2013 року, яке підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету становить 40 691,97 грн., а саме: 3019,72 грн. (розмір грошового забезпечення за останні два місяці роботи) х 2 міс. = 6039,44 грн. 6039,44 грн. / 61 день (кількість календарних днів у червні-липні 2012 р.) = 99 грн. 99 грн. х 411 днів = 40691,97 грн. Саме вказаний розмір втраченого грошового забезпечення і має бути стягнутий з Державного бюджету на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved