Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

21.01.2016 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Дзержинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про захист прав споживачів щодо здійснення повірки квартирного засобу обліку води та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 17 червня 2013 року настав термін проведення періодичної повірки лічильника води, що встановлений в його квартирі по вул. Лісна, 5/49. Однак Дзержинське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу" зазначило, що індивідуальні прилади обліку води не є їх власністю, а належать власнику квартири, тому підприємство не має права включати вартість повірки приладів обліку води в свій тариф, а також виконувати ці роботи безкоштовно. Позивач вважає, що Дзержинське ВУВКГ КП „Компанія «Вода Донбасу" порушило чинне законодавство України, переклавши витрати по повірці квартирного засобу обліку води на споживача та просить суд визнати відмову КП „Компанія «Вода Донбасу" Дзержинське ВУВКГ щодо проведення періодичної повірки засобів обліку холодної води у його квартирі за адресою м. Дзержинськ, вул. Лісна, 5/49 неправомірною, зобов'язати відповідача за рахунок підприємства провести періодичну повірку (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобу вимірювальної техніки холодної води, визнати незаконним переведення схеми оплати замість фактично спожитої на нормативну за кількістю мешканців та здійснити перерахунок за період з 01 березня 2014 року по день ухвалення рішення. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 05 квітня 2016 року у позові [PERSON] до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Дзержинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відмовлено. З вказаним рішенням позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що він неодноразово звертався до відповідача для проведення періодичної повірки лічильника води за рахунок КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Дзержинського ВУВКГ і перерахування заборгованості переведення схеми оплати замість фактично спожитої на нормативну за кількістю мешканців, проте отримав від відповідача усну відмову. Згідно ч.3 ст.28 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» №113/98-ВР від 11 лютого 1998 року в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло, газо- і водопостачання. Отже, проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу після повірки здійснюється за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, включаються у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та сплачуються споживачем щомісячно. Проте відповідач не прийняв будь-яких заходів щодо повірки лічильника, розташованого у його квартирі. У судовому засіданні представник відповідача стверджував, що КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Дзержинського ВУВКГ є виробником, а не виконавцем послуг, а тому не повинен займатися і не займається проведенням повірки лічильників, однак це не відповідає дійсності, оскільки згідно ч.3 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виробник послуг може бути їх виконавцем. Отже, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення у житлових будинках з централізованого постачання холодної води та водовідведення можуть бути як житлово-експлуатаційні підприємства, так й інші суб'єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання відповідних послуг. Також, хоча відповідач не укладав з ним договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, він подає холодну воду до входу в квартиру, приймає стічні води з квартири у каналізаційну мережу, бере оплату за надані послуги, тобто, за всіма ознаками, виступає у договірних відносинах зі споживачем в якості виконавця послуг. Також вважає за необхідне зобов'язати відповідача здійснити перерахунок нарахованої заборгованості з водопостачання холодної води лічильника №079853, який встановлено в його квартирі, за період з 01.03.2014 року по момент ухвалення судового рішення, оскільки він проводив оплату за надані послуги виходячи з показників лічильника, а не з загальних норм споживання. В апеляційному суді [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали доводи скарги у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції визнано встановленим, що позивач є споживачем послуг по постачанню холодної води та водовідведенню, які надає відповідач. За місцем проживання позивача у квартирі [ADDRESS] ( на даний час м. Торецьк) згідно акту № 380 від 30 червня 2010 року було введено в експлуатацію вузол обліку холодної води, державна повірка якого відбулася 17 червня 2010 року (а.с.31). Наступна повірка повинна була бути не пізніше 17.06.2013 року. Відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення про те, що закінчується термін повірки, 23.11.2013 року був з складений акт про те, що при неодноразовому відвідуванні немає можливості зняти показання водоміра і провести інвентаризацію (а.с.32). Через пошту було надіслано повідомлення [PERSON] про те, що строк повірки минув та лічильник був знятий з експлуатації (а.с.34). Позивач [PERSON] 30 жовтня 2015 року звертався з листом до Дзержинського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», в якому просив пояснити на якій підставі виведений з експлуатації прилад обліку холодної води в його квартирі (а.с.6). Отримавши відповідь на свій лист, він звернувся до них з заявою провести перевірку його приладу обліку в установленому законом порядку і зробити перерахунок суми боргу за середньомісячними показаннями приладу обліку. Дзержинське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» направило споживачу [PERSON] лист, в якому роз'яснило, що не повірений лічильник є не госпрозрахунковим і не може використовуватися для обліку за спожиту воду та розрахунок за послуги водопостачання та водовідведення проведений за нормами водоспоживання (а.с.8). В іншому листі до позивача відповідач пояснює, що підприємства водопровідно-каналізаційного господарства є виробником комунальних послуг, вони обслуговують тільки ті мережі і споруди, прилади та обладнання, яке знаходиться у них на балансі. Так як індивідуальні прилади обліку питної води не є власністю КП «Компанія «Вода Донбасу», а належать власникам і наймачам квартир, їх підприємство не має права включати вартість повірки індивідуальних приладів обліку води в свій тариф, а також не повинно виконувати ці роботи безкоштовно (а.с.9). Листом від 29.12.2015 року Дзержинське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», пояснило [PERSON], що для того, щоб розрахунок за послуги водопостачання та водовідведення проводилися по приладу обліку холодної води, йому необхідно із заявою звернутися до ВУВКГ для отримання вихідних даних для розробки технічної документації монтажу вузла обліку води. При цьому необхідно надати прилад обліку води з паспортом на нього, для реєстрації після встановлення приладу обліку холодної води в службі реалізації ВУВКГ необхідно написати заяву про його прийняття в експлуатацію (опломбування пломбою ВУВКГ) (а.с.10). Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що 10 квітня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії, яким внесено зміни до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (які набрали чинності 26 квітня 2014 року) та визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення є суб'єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами з 17 червня 2013 року, тому КП «Компанія «Вода Донбасу» є неналежним відповідачем. Крім того, позовні вимоги [PERSON] саме до КП «Компанія «Вода Донбасу» є недоведеними. Проте, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. Апеляційний суд вважає доводи скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права і, відповідно невідповідність висновків суду обставинам справи є обґрунтованими. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; засоби обліку визначені складовою частиною внутрішньобудинкових систем. Згідно з ч. 3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який набрав чинності з 01 січня 2005 року, виконавець -суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до п. 24 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року - дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, з розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг. Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії. Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є додатком до затвердженого Порядку. Отже, у спірний період (до 24 жовтня 2014 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води повинен був здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг. Пунктами 9,30,32 Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни) на які затверджуються уповноваженими органами. Як зазначалось вище, Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів. Положеннями ч. 3 ст. 19, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті. Згідно з ч. 5 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-60цс15. Згідно повідомлення Торецької міської ради від 29 квітня 2016 року (а.с.97) на території м. Торецька, зокрема по вул. Лісній, суб'єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність по централізованому водопостачанню і водовідведенню являється Дзержинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Проте, слід відзначити, що до складу тарифу по водопостачанню і водовідведенню, затвердженого для КП «Компанія «Вода Донбасу», не включені витрати на огляд і технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж. Послуги по огляду і технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових мереж надає філія «Техноком» ПП «ІРД», до складу тарифу якого включені відповідні витрати. Для з'ясування питання, хто був виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за спірний період та на теперішній час із наданням копії відповідного рішення, апеляційний суд направив запит до виконавчого органу Торецької міської ради. Відповідно до відповіді Торецької міської ради від 14 червня 2016 року, надану на запит Апеляційного суду Донецької області, на території м. Торецька, зокрема по вулиці Лісова, суб'єктом господарювання, що здійснює господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення є Дзержинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Таким чином, суду не надані відомості щодо виконавця послуг за період з 2013 року по теперішній час, що спростовує висновок суду першої інстанції про пред'явлення позову до неналежного відповідача. Відповідач також не спростував те, що саме КП «Компанія «Вода Донбасу» був і є виконавцем послуг по водопостачанню та водовідведенню і не надав суду окремий договір, укладений між виробником та виконавцем, якщо такий був укладений. Відповідач відмовився у здійсненні повірки водолічильника своїми силами і за свій рахунок, посилаючись на те, що лічильник не є власністю підприємства, тому вартість повірки не закладено в тарифи на споживання води. Пунктом 16 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) зазначено, що до складу витрат на збут послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення включаються витрати, безпосередньо пов'язані із збутом послуг споживачам, зокрема витрати на проведення планових періодичних повірок, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку холодної води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, а також витрати на формування обмінного фонду квартирних засобів обліку холодної води. Посилання відповідача в запереченнях на позов на те, що до теперішнього часу для КП «Компанія «Вода Донбасу» не встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) тарифи на послуги з централізованого постачання холодною водою, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) є безпідставним і спростовується наявною в матеріалах справи постановою НКРЕКП № 2869 від 26.11.2015 року (а.с.44-45). Відповідно до додатку № 1 до вказаної постанови (а.с.46) зазначено структуру тарифу на централізоване водопостачання для КП «Компанія «Вода Донбасу», де в п. 3 вказані витрати на збут, у тому числі інші витрати на суму 8 491,367 тис. грн., на рік. Таким чином, відповідач нічим не спростував правомірність подання позовної заяви саме до КП «Компанія «Вода Донбасу» як до виконавця послуг. Апеляційний суд вважає, що оскільки комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Дзержинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства є виконавцем послуг з водопостачання за місцем проживання позивача, який погодився щодо повірки водолічильника та не чинив перешкод щодо його демонтажу, транспортування та монтажу та враховуючи те, що проведення періодичної повірки квартирних засобів обліку є обов'язком комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», тому наявні правові підстави для зобов'язання відповідача провести періодичну повірку засобу обліку постачання холодної води за свій рахунок, задовольнивши позов в цій частині. Що стосується позовних вимог позивача про визнання неправомірною відмови КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо проведення періодичної повірки засобу обліку холодної води та визнання незаконним переведення схеми оплати замість фактично спожитої на нормативну за кількістю мешканців, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до п. п. 2, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішеннями, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як вбачається з позовної заяви, позивач просив визнати незаконним та недійсним зміну розрахунку витрат води з фактичної на нормативну та нарахування суми заборгованості до оплати та визнати неправомірною відмову КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо проведення періодичної повірки засобу обліку холодної води. Проте надана відмова та вказаний розрахунок не є ні правочином, який можна визнати недійсним, ні актом органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який можна визнати незаконним, у зв'язку з чим апеляційний суд вважає, що позивачем обрано не належний спосіб захисту, оскільки вказаний розрахунок не впливає на права та обов'язки позивача. Таким образом, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню щляхом примусового виконання обов'язку в натурі ( п.5 ч.2 статті 16 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно ч.2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року становила 1378 грн., то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. ( 1378 х 40%).

Outcome: partial