Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

02 квітня 2019 року на адресу Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначається, що 21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір F[NUMBER]. Право грошової вимоги перейшло до позивача після укладання з ТОВ «ФК «ЦФР» договору відступлення права вимоги F20180730. Всупереч договірним зобовFязанням, відповідач неналежно виконував умови договору внаслідок чого має перед позивачем заборгованість за кредитним договором F[NUMBER] від 21 липня 2016 року в сумі 37740,44 грн., з яких 15730,57 грн. F сума заборгованості за основною сумою боргу; 2682,45 гривень F сума заборгованості за відсотками, 11212,51 гривень F заборгованість за платою за управління кредитом, 8114,91 гривень F заборгованість за пенею. Позивач просить суд стягнути на їх користь з [PERSON] зазначену вище заборгованість та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає частково. Просив суд застосувати строк спеціальної позовної давності відносно нарахування пені. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення уточненого позову з наступних підстав. На підтвердження домовленості між сторонами мається підписана відповідачем заява 21 липня 2016 року, кредитний договір F[NUMBER] разом з додатком F1 графіком погашення платежів, порушення істотних умов яких, зі сторони [PERSON], у судовому засіданні достовірно встановлено. За розрахунками заборгованості за кредитними договорами, вбачається, що [PERSON] станом на 30.07.2018 року має перед позивачем заборгованість за кредитним договором F[NUMBER] від 21 липня 2016 року в сумі 37740,44 грн., з яких 15730,57 грн. F сума заборгованості за основною сумою боргу; 2682,45 гривень F сума заборгованості за відсотками, 11212,51 гривень F заборгованість за платою за управління кредитом, 8114,91 гривень F заборгованість за пенею. Встановлено, що 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір відступлення права вимоги F20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки при дослідженні письмових доказів, які містяться в матеріалах вказаної цивільної справи, встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не виконав зобов'язання за кредитним договором F[NUMBER] від 21 липня 2016 року, тому вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення з відповідача заборгованості: 15730,57 грн. F сума заборгованості за основною сумою боргу; 2682,45 гривень F сума заборгованості за відсотками, 11212,51 гривень F заборгованість за платою за управління кредитом, - є обґрунтованими, підтвердженими поданими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Однак, суд, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування строку спеціальної позовної давності, не може погодитися з вимогою банку щодо розміру пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 8114,91 гривень. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. В рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово відмічалося, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява F 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви F 22083/93 і F 22095/93, § 51). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. ЇЇ розмір збільшується залежно від продовження порушення. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду з позовною заявою - 02 квітня 2019 року, таким чином із розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором F[NUMBER] від 21 липня 2016 року станом на 30.07.2018 року, наданого позивачем, вбачається, що стягненню з відповідача підлягає пеня нарахована саме у період з 02 квітня 2018 року по 30 липня 2018 року у загальному розмірі 2191,18 гривень. Відповідно до заяви відповідача, [PERSON] просив суд застосувати до позовних вимог позивача в частині нарахування пені строк спеціальної позовної давності. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обFєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: partial