Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтування вимог посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS]. В даному будинку зареєтрована його колишня дружина [PERSON] Починаючи із березня 2014 [PERSON] в його будинку не проживає. Він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов, обгрунтував його вищенаведеним. Не заперечував проти ухвалення рішення в порядку заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що вона за зазначеною адресою, а саме по [ADDRESS] Заставнівського району Чернівецької області не проживає, хоча з відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС В Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача №1712/17-Вх (а.с. 17) видно, що відповідач [PERSON] зареєстрована саме в [ADDRESS] Заставнівського району Чернівецької області. Також відповідач повідомлялася про розгляд справи за адресою [ADDRESS] , про що свідчить розписка про одержання судової повістки, яка направлялась їй через КЖРЕП № 4 м.Чернівці. Зі згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Заставнівського району Чернівецької області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2007 (а.с.9). 23.12.2011 виконкомом Малокучурівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.01.2016 (а.с.12) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У вказаному будинку зареєстровані: колишня дружина - [PERSON] та її діти - [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2011 року народження, що видно з довідки виконкому Малокучурівської сільської ради № 40 від 27.02.2017 (а.с.10) та акту обстеження домогосподарства [PERSON] від 01.03.2017 (а.с.11). З акту обстеження домогосподарства [PERSON] від 01.03.2017 (а.с. 11) видно, що відповідач [PERSON] з березня 2014 у належному господарстві позивача не проживає, не є членом його сім'ї, спільним побутом з ним не пов'язана. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача, як власника житла, про визнання відповідача - попереднього члена сім"ї такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по вул.Гагаріна, 22 "А" в с.Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 640 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved