Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

у суд із позовом про стягнення заборгованості за договором позики звернувся [PERSON] до [PERSON], у якому просить з останнього на свою користь суму основного боргу за договором позики у розмірі - 9\~240 гривень, пеню за період з 20.12.2017 по 20.12.2018 3\~152, 99 гривень, річні у розмірі 25% за період з 01.01.2016 по 20.12.2018 6\~860, 38 гривень, інфляційні збитки за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 3\~310, 69 гривень, а всього 22\~564 (двадцять дві тисячі пятсот шістдесят чотири) гривні 06 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 липня 2015 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір фінансової допомоги, наданої на поворотній основі №1 (позики), у відповідності до якого відповідач отримав від ФОП [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 9\~240 гривень. Факт отримання грошових коштів підтверджується особистим написом та підписом зробленим відповідачем на договорі позики 07.07.2015 року. Відповідно до п.1.1 договору позики, кінцевий строк повернення позики 31 грудня 2015 року. Згідно п.3.2 договору, Позичальник зобовязувався у випадку порушення строків повернення зворотної фінансової допомоги сплатити Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки належного платежу, інфляційні витрати за весь час прострочення, а також 25 процентів річних від простроченої суми. 20 грудня 2016 року між ФОП [PERSON] (Цедентом) та [PERSON] (Цесіонарієм) укладено договір цесії №1, згідно якого Цедент передає, а Цесіонарій приймає на себе вимогу першого і стає новим кредитором позичальника [PERSON]. 24 червня 2017 року на адресу останнього було направлено лист-вимогу №8 від 22.06.2017 року про повернення боргу, яка була отримана відповідачем 29.06.2017 року. На даний час умови договору позики [PERSON] не виконав, та грошові кошти не повернув. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні вимоги в частині стягнення основної суми боргу визнав. При цьому вимоги позову щодо стягнення пені, процентів річних, інфляційних збитків не визнав, пояснюючи, що перед підписанням договору, з його умовами ретельно не ознайомлювався. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: 07 липня 2015 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір фінансової допомоги, наданої на поворотній основі №1 (позики), у відповідності до якого відповідач отримав від ФОП [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 9\~240 гривень. Факт отримання грошових коштів підтверджується особистим написом та підписом зробленим відповідачем на договорі позики 07.07.2015 року. Відповідно до п.1.1 договору позики, кінцевий строк повернення позики 31 грудня 2015 року. Згідно п.3.2 договору, Позичальник зобовязувався у випадку порушення строків повернення зворотної фінансової допомоги сплатити Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки належного платежу, інфляційні витрати за весь час прострочення, а також 25 процентів річних від простроченої суми; 20 грудня 2016 року між ФОП [PERSON] (Цедентом) та [PERSON] (Цесіонарієм) укладено договір цесії №1, згідно якого Цедент передає, а Цесіонарій приймає на себе вимогу першого і стає новим кредитором позичальника [PERSON]. 24 червня 2017 року на адресу було направлено лист-вимогу №8 від 22.06.2017 року про повернення боргу, яка була отримана відповідачем 29.06.2017 року. На даний час умови договору позики [PERSON] не виконав, та грошові кошти не повернув. Відповідно до розрахунку, доданого до позову, сума заборгованості [PERSON] за договором № 1 фінансової допомоги, наданої на поворотній основі від 07 липня 2015 року та договору цесії № 1 від 20 грудня 2016 року складає 22\~564 гривні 06 коп., із яких: сума основного боргу за договором позики - 9\~240 гривень, пеня за період з 20.12.2017 по 20.12.2018 3\~152, 99 гривень, річні у розмірі 25% за період з 01.01.2016 по 20.12.2018 6\~860, 38 гривень, інфляційні збитки за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 3\~310, 69 гривень. Заслухавши представник позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню із наступних підстав: Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов"язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 533 ЦК України\~визначено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБ України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього кодексу. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі в межах позовних вимог, а саме слід стягнути із [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму основного боргу за договором позики у розмірі - 9\~240 гривень, пеню за період з 20.12.2017 по 20.12.2018 3\~152, 99 гривень, річні у розмірі 25% за період з 01.01.2016 по 20.12.2018 6\~860, 38 гривень, інфляційні збитки за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 3\~310, 69 гривень, а всього 22\~564 гривні 06 коп. У відповідно до вимог ст.\~133,\~141 Цивільного процесуального кодексу України\~\~судові витрати в сумі 704 гривні 80 копійок по оплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved