Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач-відповідач [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду\~із позовом до відповідача-позивача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19.05.1979 р. перебувала в шлюбі з відповідачем-позивачем [PERSON] За час перебування у шлюбі ними набуте майно: -побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха, буд.8, право власності на який 26.12.2012 р. зареєстроване за відповідачем; -придбано земельну ділянку площею 0,1519 га за адресою: Рівненський р-н., с.Карпилівка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку зареєстроване за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2011 р. №13800, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Спірний будинок хоч і будувався за час шлюбу, але за кошти, подаровані її сином [PERSON], тому і будинок вважає синовим подарунком для неї. Усі необхідні будівельні матеріали купував син. Він був фактичним замовником будівництва і контактував з прорабами, які щомісяця перед ним звітувалися. Усі питання щодо будівництва вирішували вони з сином без відповідача, який не приймав участі у будівництві будинку ні коштами, ні працею. Оскільки на той час відповідач по документах був власником земельної ділянки, на якій будувався будинок, то і реєстрація права власності на будинок проведена за відповідачем. Крім того, тоді вона не могла передбачити, що їх шлюб буде розірвано і доведеться доводити, що побудований у шлюбі будинок є її особистою власністю. На підтвердження цього свідчить і те, що оригінали правовстановлюючих документів на все майно знаходяться у неї, а не у відповідача, і всі фінансові документи про купівлю будівельних матеріалів, видані на імя сина [PERSON] Оскільки будинок, набутий у шлюбі, є її особистою приватною власністю як дружини, то за законом він не може належати відповідачу при вирішенні судом питання про поділ майна подружжя. Спірна земельна ділянка, набута у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить п.8 договору купівлі-продажу від 01.11.2011 р. Згідно заяви від 16.05.2017 р. про збільшення розміру позовних вимог позивач-відповідач [PERSON] вказує, що за час шлюбу ними з відповідачем-позивачем набуто транспортний засіб марки «Форд», модель «Екскорт», державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1986, право власності на який зареєстроване за відповідачем. Крім того за період шлюбу відповідачем-позивачем укладено договір банківського вкладу (депозиту). Позивач-відповідач [PERSON] просить: -визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8 і припинити право власності відповідача [PERSON] на вказаний житловий будинок; -поділити в натурі спільно набуте нею та відповідачем у шлюбі майно: визнати за нею право власності на ? частки земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на ? частки земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; -поділити в натурі спільно набуте у шлюбі майно: визнати за позивачем-відповідачем [PERSON] право власності на ? частки транспортного засобу марка «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1986; визнати за відповідачем-позивачем [PERSON] право власності на ? частки транспортного засобу марка «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1986; -поділити спільно набуті позивачем- відповідачем та відповідачем-позивачем у шлюбі грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами вкладу (депозиту): визнати за [PERSON] право власності на ? частки грошових сум (вкладів), включаючи щомісячні відсотки, внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту), укладеними в період з 19 травня 1979 року по даний час між банківською (фінансовою) установою, з однієї сторони та відповідачем [PERSON], з другої сторони; визнати за [PERSON] право власності на ? частки грошових сум (вкладів), включаючи щомісячні відсотки, внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту), укладеними в період з 19 травня 1979 року по даний час між банківською (фінансовою) установою, з однієї сторони та відповідачем [PERSON], з другої сторони. 12.06.2017 р. відповідач-позивач [PERSON] звернувся до Рівненського районного суду із зустрічним позовом, у якому вказує, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та незаконними, оскільки заявлені позовні вимоги щодо визнання власністю [PERSON] належного йому житлового будинку та визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки, автомобіля, банківських вкладів (депозитів) набуті ним після припинення шлюбних відносин з [PERSON] за час роздільного з нею проживання і за його особисті кошти. В обґрунтування зустрічного позову вказує, що у травні 1991 року він отримав 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. З 1999 року їх спільне подружнє життя з позивачкою розладналося. На той час вони проживали у [INFO]. 15.06.1999 року у нього народився син від іншої жінки [PERSON] Після цього він проживав в орендованій квартирі разом з цивільною дружиною та сином, а також у квартирі по вул. Є.Коновальця, проте надалі вони з [PERSON] перестали проживати спільно і вести спільне господарство. Після народження сина сімейні відносини з [PERSON] у них фактично припинилися. У 2000 році [PERSON] була звільнена з роботи і переїхала проживати у [INFO], доглядаючи хвору матір і з того часу вона не працювала. З 01.09.2000 року вони ніколи не проживали разом з [PERSON], сімейних стосунків не підтримували з літа 1999 року та не вели спільного господарства. Він разом з малолітнім сином і цивільною дружиною проживав у м.Рівне. У 2001 році ним було придбано за особисті кошти автомобіль Форд Ескорт, 1987 року випуску. Рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 03.08.2010 р. №1453 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» йому було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0.15 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд в с.Карпилівка. Городоцькою сільською радою 21.07.2001 року йому також було видано державний акт на вказану земельну ділянку серії ЯК 266535, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів за №562468331002880, кадастровий номер земельної ділянки 5624683300:10:043:0364. На час передачі йому у власність вказаної земельної ділянки він не проживав сімєю з [PERSON] вже більше 10 років. У подальшому вказану земельну ділянку він продав і на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2011 р. №13800 купив іншу земельну ділянку на території с.Карпилівка Рівненського району площею 0,1519 га. На ній він розпочав будівництво, де планував проживати. Іншого житла він не має. 28.03.2012 р. він домовився про будівництво будинку з [PERSON], про що було укладено цивільно-правовий договір №8 від 28.03.2012 р. про виконання будівельних робіт. У грудні 2012 р. будинок було введено в експлуатацію та зареєстровано за ним право власності. У кінці грудня 2016 р. позивач-відповідач [PERSON] викрали у нього всі документи на будинок по вул. Тихій у с.Карпилівка та всі документи про витрати на будівництво, про що він звернувся до прокуратури Рівненської області і йому рекомендовано звернутися до суду. Вказує, що спірний будинок побудовано ним, а не позивачкою, з якою вони не проживали з 1999 року у звязку з припиненням шлюбних відносин, тому підстав для визнання за нею або спільною сумісною власністю подружжя немає. Автомобіль Ford Escort було придбано ним також після припинення у 1999 році шлюбних відносин. Відповідач-позивач [PERSON] просить визнати за ним особистою приватною власністю, набуте за час окремого проживання з [PERSON]: -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8 -земельну ділянку площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району; -автомобіль «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1986. В суді позивач-відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити. Крім того, повідомила, що відповідач-позивач [PERSON] до подачі позову до Рівненського районного суду про розірвання шлюбу час-від-часу проживав за її місцем проживання в [INFO], де вона доглядала за своєю хворою матрі"ю. Пояснює, що її син [PERSON] позичив у людей гроші для будівництва будинку в с.Карпилівка, а вона відповідно написала розписку про позику у нього коштів на будівництво будинку, однак до цього часу коштів не віддала. Пояснює, що будинок будував її син за позичені у людей кошти. Відповідач-позивач [PERSON] участі в будівництві будинку не приймав. Він на даний час там проживає там і чинить їй перешкоди у користуванні її власністю. Просять відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в суді зустрічний позов підтримали та просять його задоволити, з підстав які вказані у позові. У задоволенні первісного позову просять відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, допитаних як свідків позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно\~ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що\~кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування,\~є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є\~рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно\~ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною другою\~статті 372 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій\~статті 70 СК України. Згідно правового висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 01 липня 2015 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-612цс15, для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Судом встановлено, що сторони з 19.05.1979 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27.11.2017 р. згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області а.с.162. Як вбачається з матеріалів справи сторонами під час шлюбу набуто у спільну сумісну власність подружжя наступне майно: -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8; -земельна ділянка площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - транспортний засіб марки «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1986; -грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами вкладу (депозиту). Відповідач є титульним власником вказаного майна. Підстав передбачених ч.2 та ч.3\~ст.70 СК України\~для відступлення від засади рівності часток подружжя по справі не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На думку суду, доводи відповідача-позивача [PERSON] про окреме проживання сторін з 1999 року не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються рішенням суду у цивільній справі №570/1389/17 від 27.11.2017 р. про розірвання шлюбу, де встановлено, що сторони не проживають разом з часу подачі позивачем [PERSON] позову до суду. Крім того, з матеріалів справи не вбачається належних, достатніх і допустимих доказів, що спірні житловий будинок, земельна ділянка, автомобіль та грошові вклади належать комусь особисто із подружжя. Пояснення позивача-відповідача [PERSON] щодо отримання нею у подарунок від сина [PERSON] побудованого спірного будинку в с.Карпилівка по вул.Тихій, буд.8 не заслуговують на увагу. А наявність розписки між нею та сином може свідчить про наявність грошових зобовязань. Вимоги інших осіб, щодо цього обєкту нерухомого майна не є предметом розгляду у даному спорі. Доводи позивача-відповідача [PERSON] про те, що спірний будинок належить їй на праві особистої приватної власності не заслуговують на увагу, та до їх обґрунтування суд ставиться критично. В суді позивач відповідач [PERSON] пояснила, що спірний будинок був побудований за кошти, отримані в борг [PERSON] та повторно нею позичені у сина [PERSON], доказом чого є розписка від 17.01.2012 р. На думку суду, вказані доводи на увагу не заслуговують, оскільки належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відтак спірний житловий будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом, зважаючи на предмет доказування та п.п.5, 10 ч.3 ст.2 ЦПК України, було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-позивача [PERSON], заявленого 04.09.2018 р., щодо призначення у справі судової-технічної експертизи документа розписки від 17.01.2012 р. на предмет виготовлення рукописного тексту розписки у той час, яким датований документ. В судовому засіданні 04.09.2018 р. позивач-відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення вказаного клопотання. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-позивача [PERSON] щодо витребування відносно свідка [PERSON] сина сторін у справі даних про отримання ним доходів за період будівництва будинку, оскільки, на думку суду, ця особа перебуває у вказаному спорі у статусі свідка і він під час допиту як свідка заперечив проти витребування відносно нього такої інформації. На думку суду, його показання як свідка є джерелом доказів, а не збирання відносно особи інформації у справі, яка не є стороною у вказаному спорі. Пояснення відповідача-позивача [PERSON] про належність йому на праві особистої приватної власності спірної земельної ділянки спростовуються п.8 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2011 р., де вказано, що покупець [PERSON], свідчить, що ці факти доведені до його відома, земельна ділянка…; на момент укладення цього договору він перебуває в шлюбі з [PERSON], яка надала свою згоду на її придбання, і ця земельна ділянка набувається ними за взаємною згодою як спільна сумісна власність (а.с.8). Тобто за наявності такої умови договору та нотаріальної згоди на використання спільних грошових коштів відповідач-позивач [PERSON] та його дружина під час придбання земельної ділянки діяли спільно, давали свою згоду та усвідомлювали, що використовують при укладанні угоди спільні сімейні накопичення та без надання згоди другим з подружжя укладання договору було б неможливим, або під час їх оформлення довелося б проінформувати одного з подружжя про придбання майна за особисті кошти та довести одному з подружжя і нотаріусу право особистої власності на грошові кошти, за які набувається майно. Проте відповідач-позивач [PERSON] погодився на оформлення і укладання договору за участю дружини, набуваючи майно за взаємною згодою у спільну сумісну власність. Крім того суд враховує, що сторони перебували у шлюбі з 1979 року, що свідчить про тривалу спільність ведення сімейного бюджету та можливість сумісного накопичення грошових коштів як за рахунок спільних коштів, так і за рахунок спільної праці, в тому числі ведення домашнього господарства і виховання дітей. Враховуючи те, що транспортний засіб, який є предметом позову, набутий сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, а жодних доказів протилежного відповідач суду не надав, суд приходить до висновку, що це майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Окрім того, відповідно до п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спірне майно, а саме: автомобіль марки «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1986, виключає можливість його реального поділу між сторонами, грошова компенсація вартості вказаного автомобіля ніким із сторін на депозитний рахунок суду не вносилася, тому зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін. Відповідно до положень\~ст.70 СК України,\~ст.370 ЦК України\~частки позивача та відповідача у спірному майні є рівними і становлять по 1/2 частині кожного. Згідно ч.3\~ст. 368 Цивільного кодексу України\~майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно дост. 372 Цивільного кодексу України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За встановлених по справі обставин, суд прийшов до висновку, що грошові кошти, а саме: 83 грн. 02 коп. згідно договору SAMDN 27000735013203 рахунок 26356619731376 та 200 грн. згідно договору SAMDNWFD0071105524000 рахунок 02625002840228, які розміщені на депозитних вкладах ПАТ КБ «Приватбанк» є спільною сумісною власністю [PERSON]П та [PERSON], оскільки набуті під час шлюбу, а отже в порядку поділу спільного майна подружжя сторони мають право, кожен на 1/2 частину грошових коштів, а саме в розмірі 141 грн. 51 коп. Виходячи з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України\~та часткового задоволення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, суд залишає сплачений сторонами судовий збір за ними.

Outcome: dismissed