Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.08.2007 року №88о/с [PERSON] з 01.09.2007 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 року №1709-р „Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ" Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в національну академію внутрішніх справ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження позивач є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. 30.11.2007 року Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - ГУМВС України в Дніпропетровській області та [PERSON] укладено Договір № Дп-35 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. З 01.09.2007 року по 19.06.2009 року відповідно до умов Договору, Відповідач у період навчання у Київському університеті внутрішніх справ за державним замовленням за напрямком „Правознавство" перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповіднимх комунальних послуг. Наказом національної академії внутрішніх справ від 19.06.2009 року №468 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю „Правознавство" та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору [PERSON] направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Дніпропетровській області. Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 01.02.2011 року №10о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Про звільнення [PERSON] керівництву Національної академії внутрішніх справ стало відомо 04.05.2011 року з листа ГУМВС України в Дніпропетровської області від 26.04.2011 року №2,17-1146. Посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 610,611,623 ЦК України та порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, позивач просив стягнути з відповідача на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат за період його навчання з 01.09.2007 року по 19.06.2009 року у розмірі 16471,35 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності на позовних вимогах наполягав ( а.с. 36 - заява). Під час прийняття участі в судовому засіданні 14 листопада 2014 року в режимі відеоконференції відповідач [PERSON] проти позову заперечував, просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі, при цьому врахувати, що позивачем порушено строк позовної давності, з нарахованою вартістю навчання він не згоден, оскільки не враховано те, що він протягом третього та четвертого курсу не проживав у гуртожитку, комунальними послугами та харчуванням не користувався, Договір № Дп-35 є неконституційним, та не відповідає вимогам ст. 53 Конституції України. Також просив суд в подальшому справу розглядати за його відсутності. 01.12.2014 року через канцелярію суду надійшли письмові заперечення відповідача [PERSON], в яких він просив в задоволені позову відмовити. При цьому вказав на те, що позов подано неналежним відповідачем, оскільки він навчався за державний кошт, а не за рахунок позивача, він не знайомився з листом надісланим проректором Національної академії внутрішніх справ за місцем його реєстрації, а не фактичного проживання щодо добровільного відшкодування витрат на навчання, сума фактичних витрат нарахована невірно, оскільки з січня 2008 року до 19.06.2009 року в гуртожитку він не проживав, так як проживав в орендованій за власні кошти кімнаті, в наведеному позивачем розрахунку не зазначено кількість днів з яких проводився розрахунок та не зазначено середній розмір споживання на одну особу на добу, не враховано часткове виконання відповідачем умов договору, а саме те, що він відпрацював в органах внутрішніх справ з 20.06.2009 року по 01.02.2011 року. Відповідач вказав також на те, що позивачем зобов'язання за Договором № Дп-35 належним чином не виконувалися, оскільки він був позбавлений можливості користуватися читальними залами, комп'ютерною технікою, інформацію про фактичні витрати щороку він не отримував, спірний правочин порушує його право на безоплатну освіту, з довідкою, щодо розрахунку за весь термін навчання він не знайомився, дана довідка затверджена та підписана вже після його відрахування, вказаний договір є не конституційним, оскільки він має право на безкоштовну освіту, а механізм розірвання даного договору не зазначено. Просив також застосувати строки позовної давності. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Суд, прийнявши до уваги пояснення відповідача у судовому засіданні 14.11.2014 року, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.08.2007 року №88о/с [PERSON] з 01.09.2007 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ ( а.с. 13 - копія наказу). Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Указом Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними. 30.11.2007 року Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - ГУМВС України в Дніпропетровській області та [PERSON] укладено Договір № Дп-35 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання ( а.с. 9-10 - копія договору). З 01.09.2007 року по 19.06.2009 року відповідно до умов Договору, [PERSON] у період навчання у Київському університеті внутрішніх справ за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом Київського університету внутрішніх справ від 19.06.2009 року №468 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста ( а.с. 14 - копія витягу з наказу). Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору [PERSON] направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Дніпропетровській області. Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження позивач є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Згідно Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 виконавець забезпечує особу харчування, речовим майном та грошовим утриманням, а в разі відмови від проходженням служби в ОВС протягом трьох років всі фактичні витрати (грошове, продовольче забезпечення, речове забезпечення, проїзд до місця відпустки та під час канікул, за направленням до місця служби, оплата комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв) відшкодовуються особою. Відповідно до наказу Київського національного університету внутрішніх справ від 19.06.2009 року № 468 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Дніпропетровській області, тобто навчальним закладом повністю виконані умови договору про підготовку фахівців ( а.с. 14 - витяг з наказу). Згідно умов п. 2.3.5. Договору № Дп-35 від 30.11.2007 року про підготовку фахівця випускник після закінчення навчання зобов'язаний прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено і відпрацювати не менше трьох років. Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01.02.2011 року № 10о/с лейтенанта міліції [PERSON] - слідчого відділення Довгинцівського районного відділу Криворізького міського управління, звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання. Відповідно до п.3.2 Договору про підготовку фахівця підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п.2.3.6. Договору про підготовку фахівця особа зобов'язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в такому випадку він повинен згідно договору відшкодувати фактичні витрати пов'язані з навчанням на користь позивача. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що з позовом звернувся не належний позивач, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого Наказом МВС України № 62 від 14.02.2008 року вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України. Пунктами 9.9., 9.10. вказаного Положення передбачено, що бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства. Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС. Таким чином розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ є навчальний заклад, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку виступає Національна академія внутрішніх справ. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністарства внутрішніх справ України (надалі - Порядок). Відповідно до ст. 1 Порядку визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, в тому числі і у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно зі ст. 3 та ч. 1 ст. 6 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється в судовому порядку. Згідно довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням лейтенанта міліції [PERSON] в Київському університеті внутрішніх справ за період з 01.09.2007 року по 19.06.2009 року, витрати пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі склали 16471,35 гривень, з яких: витрати пов'язані з грошовим забезпеченням - 5996,85 гривень, витрати пов'язані з продовольчим забезпеченням - 6997,22 гривень, витрати на речове забезпечення 985,87 гривень, витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 2491,41 гривень ( а.с. 15-21 - довідки). Відповідно до п.2.3.6. Договору «Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі міністерства внутрішніх справ України», відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що сума фактичних витрат нарахована невірно, оскільки з січня 2008 року до 19.06.2009 року в гуртожитку він не проживав, так як проживав в орендованій за власні кошти кімнаті, а також не враховано те, що він частково виконав взяті на себе зобов'язання, оскільки відпрацював в органах внутрішніх справ з 20.06.2009 року по 01.02.2011 року, виходячи з наступного. Згідно відповіді, наданої позивачем на запит суду за клопотанням відповідача, до наведеного в позові розрахунку фактичних витрат на підготовку фахівця входить виключно вартість комунальних послуг за час перебування в аудиторіях під час навчального процесу (опалення, вода, водовідведення, електроенергія) та не входить вартість проживання відповідача в гуртожитку. Крім того, [PERSON] в наказах підготовлених відділом організації служби, які дають дозвіл на право проживання за межами навчального закладу в 2007/2008 та 2008/2009 навчальних роках, не значиться ( а.с. 79-81 - інформація). Згідно з п.2.1.3. Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 30 листопада 2007 року, укладеного між сторонами, в обов'язки університету входить забезпечення позивача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України, при цьому відповідач при укладенні вищевказаного договору з цим погоджувався. Відшкодування ж витрат на підготовку фахівця в частині, пропорційно до відпрацьованого часу, нормами, що регулюють дане питання не передбачено. Крім того, відповідач до своїх заперечень не надав свого розрахунку і не навів доказів чи хоча б своїх міркувань про те, що сума фактичних витрат має бути іншою. Тому суд не вбачає підстав для того, щоб піддавати сумніву наданий позивачем розрахунок. У зв'язку з цим заявлені вимоги про відшкодування фактичних витрат у вказаній сумі підлягають задоволенню. Також, в довідці від 16.06.2009 року про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця зазначено анкетні дані курсанта - відповідача, період його навчання, розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням, який становив 16471, 35 грн. та реквізити Київського національного університету внутрішніх справ для перерахунку цих коштів. Як слідує з підпису відповідача, що міститься в даній довідці, який не заперечував в судовому засіданні відповідач [PERSON], з даною довідкою ознайомлений [PERSON], що беззаперечно свідчить про те, що він знав про обов'язок відшкодувати витрати за навчання, порядок їх відшкодування та розмір відшкодування ( а.с. 14-15 - копія довідки). Суд також не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Я вбачається з матеріалів справи про звільнення відповідача [PERSON] керівництву Національної академії внутрішніх справ стало відомо 04.05.2011 року з листа ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 26.04.2011 року №2/17-1146 ( а.с. 16-лист). 14.02.2014 року представник позивача Національної академії внутрішніх справ 14.02.2014 року звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на період навчання, який ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18.03.2014 року було повернуто позивачу в зв'язку з тим, що справа не підсудна Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу. Згідно ч.2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зважаючи на викладене, суд приходить висновку, що строк позовної давності позивачем не порушено. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved