Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, зазначила, що з 07 березня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та будуть проживати з нею після розірвання шлюбу. Відповідач буде добровільно допомагати на їх утримання за згодою між ними. Протягом року подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Оскільки подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище « [PERSON] ». Судові витрати просила не стягувати з відповідача по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 березня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 07 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції, актовий запис № 66. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримуються, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивач на розірванні шлюбу наполягала, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~11\~від 21.12.2007\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в\~статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок"\~в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « [PERSON] ». В позовній заяві позивач просить не стягувати з відповідача, понесені нею при звернення до суду з даним позовом судові витрати. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.

Outcome: approved