Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 24 травня 2011 року по 25 січня 2013 року він працював на шахті «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля» в якості вибійника на відбійних молотках 6 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. 25 січня 2013 року його було звільнено з роботи за власним бажанням. Після звільнення вважаючи, що йому невірно нараховувалась заробітна плата він звернувся до відповідача із заявою про повідомлення розміру тарифних ставок вибійника на відбійних молотках 6 розряду у відповідності до яких розраховувалась його заробітна плата. Отримавши відповідь підприємства йому стало відомо, що він під час роботи у ВП «шахта «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля» недотримував заробітну плату, у зв'язку з тим, що роботодавцем невірно розраховувались розміри погодинної тарифної ставки, яка є основою для нарахування заробітної плати працівнику. Окрім того після звільнення з підприємства і до теперішнього часу відповідач не провів в повному обсязі з ним розрахунок і у зв'язку з цим він має право на отримання компенсації за час затримки розрахунку. В добровільному порядку відповідач відмовляється здійснити перерахунок та виплатити йому недоотриману суму заробітної плати, у зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути з відповідача ДП «Дзержинськвугілля» в особі ВП «шахта «Торецька» на користь позивача недоотриману ним під час роботи на підприємстві ДП «Дзержинськвугілля» заробітну плату в сумі 73380,35грн., решту позовних вимог просив залишити без розгляду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухав пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оголосивши матеріали справи і надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного випадку. Відповідно до ст. 11 Цивільно - процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 24 травня 2011 року по 25 січня 2013 року перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта Торецька» ДП «Дзержинськвугілля», де працював в якості вибійника на відбійних молотках 6 розряду з повним робочим днем на підземній роботі (а.с.5-7) 25.01.2013 року [PERSON] було звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі наказу № 17-к від 25.01.2013 року (а.с.7). У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Всупереч вимогам КЗпП України ДП «Дзержинськвугілля»» в день звільнення не виплатило позивачеві заборгованість по заробітній платі. На час розгляду справи заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена. Вимогами ч.2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яких строків. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в Рішенні Конституційного Суду від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 "У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу" та в Рішенні Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 "У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України» позивачем не пропущено строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП. Відповідно до частини 1 ст. 5 Закону України від 01.07.1993 року № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України від 01.07.1993 року № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до статті 6 Закону України "Про оплату праці" основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати. При цьому законом прямо не передбачено величину перевищення розміру мінімальної заробітної плати. Разом з тим, статтею 11 зазначеного Закону встановлено, що мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою. Зазначена норма є обов'язковою для всіх суб'єктів підприємницької діяльності, які використовують найману працю, оскільки вона є нормою спеціального закону в сфері оплати праці. Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01 .07.1993 року (в редакції, яка діяла на час звільнення позивачки) визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами Частинами 3,4 ст. 97 цього Кодексу передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Як передбачено п.9.4.1 Галузевою угодою між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями та змінами від 03.07.2001 року (реєстраційний номер в Міністерстві праці та соціальної політики України № 71 від 07.08.2001 року з доповненнями та змінами, (надалі Галузева угода) умови оплати праці, міжкваліфікаційні та міжпосадові співвідношення, розміри тарифних ставок і посадових окладів працівників підприємств і організацій, включаючи працівників загальних (наскрізних) професій та посад, їхніх структурних підрозділів, що виконують роботи, які відповідають основній діяльності Підприємств вугільної галузі та шахтного будівництва, визначаються Додатком до розділу 9 Угоди (далі Додаток), чинним законодавством і впроваджуються в порядку та терміни, встановлені законодавством під контролем Мінвуглепрому, яке забезпечує реалізацію державної політики щодо оплати праці та соціального захисту працівників вугільної промисловості. На підприємствах встановлюється мінімальна тарифна ставка робітника I розряду на рівні не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Як передбачено п.9.4.2. Галузевої угоди мінімальна годинна тарифна ставка розраховується за період з 2004 по 2013 роки -167 годин. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач 24 травня 2011 року по 25 січня 2013 року працював на посаді підземного відбійника на відбійних молотках 6 розряду. В судовому засіданні встановлено, що при нарахуванні заробітної плати відповідач використовував тарифну сітку, що ґрунтувалась на мінімальній заробітній в розмірі з 01 березня 2011 року - 888 грн., у липні 2011 року - 941 гривень, з 01 березня 2012 року - 960 гривень, з 01 квітня 2012 року - 985 гривні, з 01 червня - 1004 гривні, з 01 липня 2012 року - 1073 гривні, з 01 жовтня 2012 року - 1094 гривні, з 01 січня 2013 року - 1102 гривень, тобто відповідач встановив тарифні ставки з мінімальної заробітної плати, яка була меншою від мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Доказів того, що підприємство знаходилось в стані подолання фінансових труднощів, а також про те, про припустило оплату нижче від норм, визначених Генеральною та галузевою угодами з повідомленням про це вищого господарського та профспілкових органів відповідачем не надано, в справі вони відсутні. Таким чином, відповідачем були порушені вимоги трудового законодавства, зокрема ст. 6, 11 Закону України «Про оплату праці»,ст. 97 КЗпП України. Відтак є підстави для стягнення з відповідача недоотриманої під час роботи на підприємстві заробітної плати. Відповідно до п. 2.1. Регіональної угоди між Донецькою облдержадміністрацією, профспілковими об'єднаннями Донецької області та Донецькою обласною організацією роботодавців на 2011-2012 роки передбачено, що з 1 січня 2011 року мінімальними гарантіями є: тарифна ставка робочого першого розряду в розмірі не нижче 120 відс. мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,15, якій враховує перевищення прожиткового мінімуму в Донецькій області над встановленим законодавством (крім бюджетної сфери). Годинна тарифна ставка позивача повинна складати у травні - вересні 2011 року повинна складати - 66,42 грн., виходячи з наступного розрахунку: (960,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=66,42. Таким чином середньоденна тарифна ставка позивача складе 398,52грн. ( 66,42 х 6 ( тривалість робочої зміни на підземній роботі). У жовтні - листопаді 2011 року годинна тарифна ставка повинна складати - 68,15грн. (960,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=68,15грн.), денна тарифна ставка складає 68,15х6=408,9грн. У грудні 2011 року годинна тарифна ставка - 69,47грн. (1004,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=69,47грн.), денна тарифна ставка складає 69,47х6=416,82грн. У січні - березні 2012 року годинна тарифна ставка -74,24грн. (1073,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=74,24грн.). денна тарифна ставка складає 74,24х6=445,46грн. У квітні - червні 2012 року годинна тарифна ставка - 75,70грн. (1094,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=75,70грн.). денна тарифна ставка складає 75,70х6=454,18грн. У липні - вересні 2012 року годинна тарифна ставка - 76,25грн. (1102,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=76,25грн.), денна тарифна ставка складає 76,25х6= 457,50грн. У жовтні - листопаді 2012 року годинна тарифна ставка - 77,36грн. (1118,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=77,36грн.), денна тарифна ставка складає 77,36х6=464,16грн. У грудні 2012 року годинна тарифна ставка 78,46грн. (1134,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=78,46грн.), денна тарифна ставка складає 78,46х6=470,79грн. У січні 2013 року годинна тарифна ставка - 79,36грн. (1147,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=79,36грн.), денна тарифна ставка складає 79,36х6=476,18грн. Таким чином сума заборгованості по заробітній платі за період роботи позивача з 24 травня 2011 року по 25 січня 2013 року складає 73380,35грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є повністю доведеними у судовому засіданні та підтвердженими належними доказами, а тому вважає їх такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 733,81грн.

Outcome: approved