Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із відповідною заявою 09 січня 2020 року. В обґрунтування заяви зазначено, що 10 серпня 1984 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. 19 липня 1989 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вони стали знову проживати разом і проживають до цього часу. За час спільного проживання [PERSON] вела звичайний спосіб життя, приймала участь у трудових процесах, вела домашнє господарство. Психічний стан змінився з весни 2016 року, в 2016 році лежала на лікуванні в Криворізькому ПНД в період з 2016 року по 2019 рік, щороку по три рази знаходилася на лікуванні в Дніпропетровській обласній кліничній психіатричній лікарні. Відповідно довідки КЗ «Софіївська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 8 від 09 січня 2020 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікаря психіатра з 2005 року. Відповідно до акту № 1262 психіатричною медико-соціальною експертною комісією від 18 вересня 2019 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності по причині загального захворювання. В теперішній час [PERSON] є інвалідом другої групи, за весь час хвороби стан психічного здоров`я не поліпшився. В наслідок психічної хвороби [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Вона потребує встановлення над нею опіки. Тому заявник просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною та призначити його її опікуном. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши заявника, особу, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною та призначення опікуна, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1\~ст. 39 ЦК України\~суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. \~Як встановлено судом, 10 серпня 1984 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Тернівським районним відділом ЗАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Актовий запис № 499, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим вказаним органом ЗАГС (а.с. 10). 19 липня 1989 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданому 19.07.1989 року Софіївським відділом ЗАГС Дніпропетровської області. Актовий запис №47 (а.с. 11). Відповідно довідки виконавчого комітету Девладівської сільської ради №1323 від 26.12.2019 року [PERSON] проживає разом [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки КЗ «Софіївська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 8 від 09 січня 2020 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікаря психіатра з 2005 року (а.с.15) . Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії виданою міжрайонною психіатричною МСЕК № 4 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР», Серії 12 ААБ № 218647 від 18.09.2019 року (а.с. 14), [PERSON] , має з 17 вересня 2019 року другу групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена до 01 жовтня 2020 року. Згідно висновків про умови та характер праці вказаної довідки, [PERSON] за станом свого здоров`я нездатна до трудової діяльності. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності стаціонарне лікування до 01.10.2020 р. (а.с. 14). Відповідно до вимог ч.1ст.298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу Як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта Комунального підприємства "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" № 1 від 21 січня 2021 року,\~ [PERSON] виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного розладу особистості. По своєму психічному стану в даний час іспитована може розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с. 74-77). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно зі ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» (заява № 44009/05) зазначив, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції наголошується у рішенні ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11). Конституційний Суд України у Рішенні від 1 червня 2016 року у справі №2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав. Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт із такою особою, а краще опитати її (за необхідності - дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд. Діючим законодавством, зокрема, ч. 6 ст. 300 ЦПК України, визначено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Зважаючи на викладене вище, враховуючи вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною їй опікуна є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджуються висновком судово-психіатричного експерта, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог про призначення опікуна, то судом встановлено наступне. Відповідно до п. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Згідно із ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Відповідно до п. 3 ст. 67 ЦК України опікун вчинює правочин від імені та в інтересах підопічного. Враховуючи, що заявлена вимога про призначення опікуна є похідною вимогою від вимоги про визнання [PERSON] недієздатною, яка задоволенню не підлягає, то і підстави для призначення опікуна [PERSON] - відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed