Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання спільної дитини і стягнення аліментів, та просила суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/ 4 частини з усіх видів доходу відповідача, щомісячно, з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, вирішити питання відшкодування судових витрат. В грудні 2019 року [PERSON] звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, та просив суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] , за місцем проживання його батька - [PERSON] , стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь [PERSON] , на утримання малолітнього сина, починаючи з моменту звернення з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття, вирішити питання відшкодування судових витрат. 25.08.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду зазначені цивільні справи за позовом [PERSON] та за позовом [PERSON] було об`єднано в одне провадження, з присвоєнням спільного судового номеру 357/13177/19. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , сторони розірвали шлюб, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні матері. Позивач переїхала жити та працювати в м. Біла Церква, відповідач протягом останніх півтора роки не приймає участі у вихованні спільної дитини, не надає фінансованої допомоги. Враховуючи найкращі для дитини умови щодо виховання і навчання, та враховуючи переваги екологічного стану м. Біла Церква порівняно з Києвом, наявність поряд близьких родичів, позивач переїхала до м. Біла Церква, де має намір проживати з сином, але на даний час сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їхньої дитини. Позивач вважає, що перебування сина в сім`ї відповідача негативно впливатиме на виховання та здоров`я дитини. Після зустрічей відповідача з сином, дитина стала нервувати, тривожитись. [PERSON] з народження сина повністю опікується ним. [PERSON] , в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що в період спільного проживання [PERSON] систематично виказувала своє незадоволення сімейним життям з [PERSON] , в родині існували конфлікти, сварки через спільний бізнес, а тому сторони вирішили розподілили бізнес-проект. Після фактичного припинення шлюбних відносин у липні 2019 року, [PERSON] , почала маніпулювати дитиною для вирішення своїх майнових питань, пропонувала відмовитись від частки у спільному майні подружжя, в обмін на можливість бачитись з сином. [PERSON] 29.10.2019 року звернувся до Служби у справах дітей Печерської РДА в м. Києві з метою вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з сином. [PERSON] , не попередивши нікого, самовільно виїхала разом з сином у невідомому напрямку, змінивши місце проживання сина у м. Києві на місто Біла Церква. З 22.11.2019 року [PERSON] звертався до поліції, до Служби у справах дітей БМР з метою розшуку сина і впливу на незаконні дії [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушує права батька дитини, та права самої дитини, яка була переміщена зі сталого соціального оточення, з найкращих умов проживання у гірші, втратила можливість підготовки до школи. [PERSON] зазначає, що він працює, має систематичний заробіток, позитивно характеризується, а відтак просить визначити місце проживання дитини разом з ним, оскільки саме батько забезпечить дитині належні умови для виховання та навчанні, приділить сину необхідну увагу. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 09.12.2019 року [PERSON] звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 09.12.2019 року Ізюмським міськрайонним судом було відкрито загальне провадження у справі за вказаним позовом [PERSON] (Т.2 а.с.139-140). 24.12.2019 року [PERSON] подала відзив на позов [PERSON] (Т. 2 а.с. 319-332). 10.03.2020 року постановою Харківського апеляційного суду при вирішенні скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] , було скасовано дану ухвалу про відкриття провадження у справі від 09.12.2019р. та справу було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (Т.2 а.с. 304 -305). 15.04.2020 року ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вказану справу передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (Т.3 а.с. 53-54). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, позов [PERSON] передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. та 20.08.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ССД БМР про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (Т. 3 а.с. 149, 153-154). 25.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 12.12.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду відкрито провадження у справі у справі за позовом [PERSON] (Т1. а.с.26). 10.01.2020 року [PERSON] оскаржив в апеляційному порядку зазначену ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] 25.06.2020 року постановою Київського апеляційного суду було залишено без змін ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 12.12.2019 року про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] (Т.1 а.с. 161-163). 20.08.2020 року в судовому засіданні представником [PERSON] , адвокатом Левківським Б.К., подано клопотання про відвід судді Ярмоли О.Я. Ухвалою суду від 20.08.2020 року визнано подану заяву представника відповідача [PERSON] про відвід судді Ярмолі О.Я. у цивільній справі № 357/13177/19 , необґрунтованою та відмовлено в її задоволенні. (Т. 2 а.с.43). 25.08.2020 року представник [PERSON] , адвокат Левківський Б.К., надав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву та надав відзив по справі (Т. 2 а.с.63-66,67-72), а також подав ряд клопотань про призначення комплексної психолого-психіатричної експертизи (Т. 2 а.с.79-82, 83-88); подав заперечення на рішення Виконавчого комітету БМР №44 від 28.01.2020 року щодо Висновку у вирішенні спору про визначення місця проживання дитини (Т. 2 а.с.90-93); заяву про розгляд справи у закритому судовому засіданні (Т. 2 а.с.95); заяву про заслуховування думки дитини (Т.2 а.с.97,98); клопотання про зобов`язання позивача надати докази та оригінали доказів долучених до справи, клопотання про об`єднання позовів (Т.2 а.с.99-103). 25.08.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ССД БМР про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа №357/13177/19) та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ССД БМР про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа № 623/4838/19) було об`єднано в одне провадження, присвоєно їм спільний судовий номер 357/13177/19 (провадження 2/357/80/20) та призначено справу до підготовчого засідання (Т.2.а.с.107). 09.09.2020 року [PERSON] подано відзив на позов [PERSON] (Т.3 а.с. 158-197). 22.09.2020 року 21.09.2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову в даній справі (Т.3 а.с.224-226). 24.09.2020 року ухвалою суду було відмовлено представнику [PERSON] , Левківському Б.К. , в задоволенні клопотання про розгляд даної справи в закритому судовому засіданні (т.4 а.с.113). 24.09.2020 року ухвалою суду було відмовлено представнику [PERSON] , адвокату Левківському Б.К., в задоволенні клопотання про призначення комплексної психолого-психіатричної експертизи (т.4 а.с.114-116). 24.09.2020 року ухвалою суду було частково задоволено клопотання представника [PERSON] , Левківського Б.К. про забезпечення доказів, шляхом допиту свідків (т.4 а.с.117-118). 24.09.2020 року за ухвалою суду було частково задоволено клопотання [PERSON] , про заслуховування думки малолітнього [PERSON] , доручено Службі у справах дітей Білоцерківської МР Київської області забезпечити проведення кваліфікованим психологом бесіди з п`ятирічним [PERSON] [INFO] щодо інформування дитини про розгляд спору між батьками та з`ясування його думки про визначення свого місця проживання з одним із батьків (т.4 а.с.119-120). 27.10.2020 року позивачем [PERSON] надано ряд клопотань про приєднання доказів (т.4 а.с.150-160, 217-223); клопотання про витребування доказів з ГУПФУ (Т.3 а.с. 225,226); заяву про неналежність та недопустимість доказів, поданих представником відповідача (Т.3 а.с. 228,229, а.с.232-246). 12.11.2020 року ухвалою Верховного Суду було витребувано з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу №357/13177/19 . 14.04.2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду була повернута справа №357/13177/19 з Верховного Суду через Київський апеляційний суд (Т.5 а.с.7). 27.04.2021 року на виконання ухвали суду від 24.09.2020 року, надійшла пояснювальна записка від ССД БМР Київської області щодо проведення кваліфікованим психологом бесіди з малолітнім [PERSON] [INFO] (Т.5 а.с.43,44). 30.04.2021 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні заяви адвоката Левківського Б.К. про відвід судді (Т. 5 а.с. 61-63). 30.04.2021 року судом задоволено клопотання представника [PERSON] , адвоката Шевченко О.Ю. про витребування доказів (Т. 5 а.с. 75-76). 14.05.2021 року в підготовчому судовому засіданні ухвалою суду було відмовлено [PERSON] , бабусі дитини, в залученні її до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору про визначення місця проживання малолітньої дитини (Т.6 а.с.20-21). 14.05.2021 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 21 травня 2021 року (Т.6 а.с.29-31). 21.05.2021 року ухвалою суду було відмовлено представнику [PERSON] , адвокату Левківському Б.К., в задоволенні клопотання про забезпечення доказів, шляхом проведення судової психологічної експертизи (Т.6 а.с.47-48). 09.08.2021 року ухвалою суду було визнано подану заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Ярмоли О.Я. у цивільній справі № 357/13177/19, - необґрунтованою та відмовлено в її задоволенні (Т. 6 а.с.187-189).. 09.08.2021 року ухвалою суду було визнано подану заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Левківського Б.К., про відвід судді Ярмолі О.Я. у цивільній справі № 357/13177/19 , необґрунтованою та відмовлено в її задоволенні (Т.6 а.с.190-191). 04.08.2021 року Київський апеляційний суд скасував ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 14.05.2021 р. про відмову [PERSON] в залученні її до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами (т.6 а.с.203-207). 20.09.2021 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи : Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Служба у справах дітей Ізюмської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, та виділено в окреме провадження дані позовні вимоги [PERSON] (Т.6 а.с. 233-236). 20.09.2021 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Левківського Б.К., про постановлення окремої ухвали відносно свідка [PERSON] (Т.6 а.с.237-239). 04.10.2021 року ухвалою суду було відмовлено представнику [PERSON] , адвокату Левківському Б.К., в задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали за фактом використання [PERSON] підроблених довідок (Т.7 а.с.16-17). Під час розгляду даної справи судом було сформовано окремі 4 матеріали оскарження процесуальних ухвал суду, які оскаржувалися, зокрема : ухвала від 24.09.2020 року про часткове задоволення заяви про забезпечення доказів; від 22.09.2020 р. про забезпечення позову; від 14.05.2021 року про відмову [PERSON] в залученні її до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами; від 21.05.2021 року про відмову в призначенні судово-психологічної експертизи. Дані матеріали оскаржуваних ухвал суду перебували в апеляційній та касаційній інстанціях. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Шевченко О.Ю., позовні вимоги [PERSON] підтримали у повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] [PERSON] та його представник адвокат Левківський Б.К., в процесі розгляду справи заперечували позовні вимоги [PERSON] та підтримали позовні вимоги [PERSON] 08.11.2021 року в судове засідання відповідач [PERSON] і його представник Левківський Б.К. не з`явилися, через електронну адресу суду направили клопотання про відкладення судового засідання. Суд не визнав поважними причини неявки сторони, на які вказав адвокат Левківський Б.К. та, враховуючи обставини даної справи, предмет спору, що тісно пов`язаний з інтересами дитини, тривалий розгляд справи, стадію розгляду справи, пропорційність і розумний баланс між інтересами сторін, а також, враховуючи, що сторони подали суду докази та висловили свою позицію в справі, суд відмовив в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Поліщук В.М. в процесі розгляду справи підтримала позов [PERSON] та підтримала Висновок виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28.01.2020 р. №44 щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з 12.07.2014 року [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] . Наведене підтверджено копією свідоцтва про шлюб. (Том 1, аркуш справи11) Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.02.2020 року шлюб сторін було розірвано. Постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2020 р. зазначене рішення суду про розірвання шлюбу було змінено в мотивувальній частині (Т.1 а.с. 131-133, Т.5 а.с.122-125 ). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] . Наведене стверджується копією свідоцтва про народження (Т.1 а.с. 12). Встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] з 05.11.2019 року. Наведене підтверджено копією паспорта позивача, довідкою про місце проживання та склад сім`ї (Т. 1 а.с. 7-8, 17). Встановлено, що місце проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] зареєстроване за адресою : [ADDRESS] (Т.2 а.с. 139). Встановлено, що малолітній [PERSON] не проживає за зареєстрованою адресою в м. Ізюм Харківської області. Сторони разом зі своїм сином до осені 2019 року мешкали в місті Києві. Наведене підтврджено поясненнями сторін та зібраними матеріалами справи. Згідно медичної довідки від 25.05.2020р. [PERSON] з народження обслуговувався в КНП «ЦПМСД» №2, амб. №2 (Т.1 а.с. 189). Згідно довідки КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва після народження дитина спостерігалася в КНП «ЦПМСД» Голосіївського району м. Києва. З 25.10.2019 року дитина спостерігалася в амбулаторії №11 КНП КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва (Т.1 а.с. 190). Згідно інформаційної довідки КНП Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» дитина [PERSON] , [INFO] , проживаючий в [ADDRESS] перебуває під наглядом сімейного лікаря Центру з 05.11.2019 року (декларація на медичне обслуговування підписана з сімейним лікарем [PERSON] 05.11.2019р. ( Т. 4 а.с. 76). Відповідно до довідки дитячого клубу «Чемпіон кідс» від 27.08.2020р. [PERSON] відвідував спортивні заняття у даному клубі з 24.10.2017 року по 14.03.2018 р. Дитину супроводжували обоє батьків (Т4. а.с. 100). Відповідно до інформаційної довідки директора палацу молоді та підлітків «Залізничник» Ізюмської міської ради Харківської області малолітній [PERSON] 2015 р.н. відвідував заняття танцю з 19.03.2019р. по 11.04.2019р. (Т. 5 а.с. 30 ). Згідно довідки №8 від 25.10.2019 р. малолітній [PERSON] відвідував Центр дитячого розвитку «Sweet kids» м. Київ, в період з 18.05.2018р. по 01.11.2018р. (Т.1 а.с. 15-16). Відповідно до договору про надання послуг від 05.09.2019 року, який було укладено між [PERSON] та ТОВ «Іспанська школа-студія «Ля Касіта», малолітній [PERSON] був зарахований до вказаного закладу, але, як було встановлено судом, відвідував дану школу 2 місяці, по кінець жовтня 2019р. (Т.1 а.с.195-196). З 05.11.2019 року малолітній [PERSON] відвідував Центр раннього розвитку «Планета дитинства» в м. Біла Церква (Т.2 а.с.344). Встановлено, що з листопада 2019 року малолітній [PERSON] займається адаптивно-лікувальною верховою їздою в центрі іпотерапії при кінно-спортивному клубі « Тандем », в с. Фурсах Білоцерківського району Київської області. Наведене підтверджено довідкою та показами свідка [PERSON] ( Т.4 а.с.190). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] . [PERSON] є студентом школи англійської мови з січня 2021 року та відвідує індивідуальні заняття з вивчення анлійської мови 2 рази на тиждень (Т.6 а.с.8). Встановлено, що в період спільного проживання сторін однією сім`єю, [PERSON] разом з [PERSON] та сином [PERSON] неодноразово виїздили за межі держави на відпочинок. Наведене підтверджено інформаційною довідкою Державної прикордонної служби України та копією закордонних паспортів з відмітками про перетин кордону (Т.3 а.с. 165-182, Т. 5 а.с. 54). Встановлено, що в грудні 2019 року [PERSON] надавав [PERSON] нотаріально засвідчену заяву про свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон з метою відпочинку до Індонезії (о.Балі) сина [PERSON] , на період з 17.01.2020р. по 16.02.2020р. у супроводі матері дитини (Т.2 а.с. 209.). Згідно Акту оцінки потреб сім`ї [PERSON] , проживаючої разом з сином [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , сім`я проживає у власній 3-х кімнатній квартирі. В помешканні дотримуються санітарно-гігієничних норм. Дитина має окрему кімнату. За місцем проживання створені належні умови для повноцінного розвитку та життєдіяльності. Наведене підтверджено Актом оцінки потреб сім`ї від 16.04.2021 р. та Висновком оцінки потреб сім`ї від 22.04.2021р. (Т.5 а.с.55-58, 59). Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом відділу захисту майнових та немайнових прав дітей ССД Голосіївської РДА м. Києва, від 18.10.2019 р. було проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] . В даному акті зазначено, що за вказаною адресою має місце постійного проживання і реєстрації батько дитини [PERSON] . Стосунки в сім`ї доброзичливі, дитина з батьком спілкується добре, а мати чинить перешкоди у спілкуванні. Умови для проживання дитини створені належні (Т. 1 а.с. 48-49). Відомості цього Акту були спростовані довідкою начальника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві Державної адмінстрації, де зокрема зазначено, що під час проведення обстеження умов проживання за вказаною адресою матері і дитини не було, відомості відображені в акті зі слів [PERSON] (Т.1 а.с.249). Відповідно Акту обстеження умов проживання від 22.11.2019 року, складеного головним спеціалістом відділу опіки та піклування Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] де мешкають [PERSON] , її мати [PERSON] , брат [PERSON] , малолітній [PERSON] 2015р.н. та надано висновок, що за вказаною адресою створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку малолітньої дитини (Т.3 а.с.128). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного начальником юридичного відділу [PERSON] . Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адмінстрації, на підставі заяви [PERSON] , з`ясовано, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , яка є власністю його матері. В даному помешканні створені гарні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку малолітньої дитини (Т.5 а.с. 136). Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї, складеного 12.08.2020 року фахівцем [PERSON] за адресоюю : [ADDRESS] , підтвердждено, що виконання батьківських обов`язків батька неможливо з причини заборони матір`ю на спілкування з дитиною. В помешканні чисто та є все необхідне для проживання і виховання диттини. Зі змісту Висновку оцінки потреб сім`ї від 13.08.2020 року слідує, що інформація отримана фахівцем, що складав цей Висновок, зі слів [PERSON] , підтверджено здатність батька виконувати свої батьківські обов`язки, здатність матері на виконання своїх обов`язків - невідома, середовище сприятливе для проживання та умови задовільні для виховання дитини (Т.4 а.с. 42-47). Згідно інформаційного листа Ізюмського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 21.11.2019 р., будівля [ADDRESS] в колишньому була двоповерховим будинком, але на даний час зруйнована, для проживання не придатна. Отже, оцінка потреб сім`ї за вказаною адресою не була проведена (Т. 2 а.с. 189). Встановлено, що з жовтня 2019 року між сторонами, як батьками малолітнього [PERSON] , існує конфлікт щодо участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною. Наведене підтверджено копією звернення [PERSON] до Печерської районної в місті Києві Державної служби у справах дітей та сім`ї 17.10.2019р. з заявою щодо визначення участі у вихованні дитини та проведення бесід з [PERSON] , 29.10.2019 року із заявою щодо встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні з сином, 26.11.2019 року із заявою про вжиття заходів впливу на незаконні дії матері по переміщенню дитини в інше місто, та інформаційною довідкою Печерської РДА в місті Києва ССД (Т.5 а.с.13). Матеріали справи містять копії звернень [PERSON] до правоохоронних органів з приводу дій [PERSON] по самовільній зміні місця проживання дитини та відповіді на ці звернення, чисельні листи до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради із заявами та вимогами вжити заходів забезпечення контакту з дитиною. Встановлено, що за Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28.01.2020 року №44 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини» затверджено Висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (Т.1 а.с. 88-90). Встановлено, що на виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 24.09.2020 року, 01.12.2020 року в приміщенні Служби у справах дітей БМР в присутності головного спеціаліста [PERSON] , практичний психолог [PERSON] провела бесіду з малолітнім [PERSON] з метою інформування дитини про наявність даного спору між батьками і з`ясування думки дитини з приводу визначення місця його проживання. Дитина виявила бажання проживати з матір`ю. Наведене підтверджено пояснювальною запискою на виконання ухвали суду про проведення бесіди з дитиною (Т. 5 а.с. 44). В обгрунтування своїх вимог, [PERSON] надано Результати дослідження психоемоційного стану [PERSON] , 2015 р.н. та матері - [PERSON] і оцінки їх дитячо-батьківських відносин, яке за клопотанням позивача, було проведено психологом [PERSON] , протягом листопада 2019 року, та зроблено висновок про сильний зв`язок матері і сина, які весь вільний час проводять разом, їх світ наповнений любові, радісних емоцій, цікавих мандрівок і активного розвитку (Т. 1 а.с.215-220). В обгрунтування своїх вимог, [PERSON] надано суду Висновок фахівця від 03.02.2021 року за №2 щодо психологічної характеристики поведінки [PERSON] . За результатами даного висновку, у [PERSON] не виявлені вади інтелекту, не встановлено таких психологічних характеристик, які б можна розглядати як перешкоду у спілкуванні та вихованні дитини. Наявні у [PERSON] загально-психологічні характеристики можуть слугувати засадами для благополучного вховання та розвитку дитини (Т.5 а.с.237-242). Також, [PERSON] в підтвердження своїх вимог, надав суду Комплексний висновок за результатами дослідження з використанням поліграфа щодо достовірності показів [PERSON] (Т.5 а.с.246-253). Встановлено, що [PERSON] направляв [PERSON] з грудня 2019 року по 2021 рік кошти в рахунок аліментів на утримання дитини (Т. 4 а.с. 88-97). [PERSON] визнає отримання коштів, але пояснила, що не всі зазначені грошові перекази нею були отримані через не зручну для нею форму переказу, кошти були повернуті відправнику. Згідно довідки ТОВ «ПАТЕКС» [PERSON] працює в даному товаристві на посаді менеджер із надання інформації з 22.10.2019 року (Т.1 а.с.227, 228). Відповідно до довідки 12.11.2019 року [PERSON] працює директором в БПП «Дніпро» (Т.1 а.с.39). Сторони надали суду докази розміру своїх доходів, які є вищими від розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму. Сторони мають у власності житлові квартири, що підтверджено копіями відповідних правочинів про набуття майна у власність (Т. 4, а.с. 48-49, Т.1 а.с.244, 245, 246). Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного та психіатричного огляду, у [PERSON] ознак наркологічних захворювань не виявлено, протипоказання до керування автотранспортом відсутні (Т.1 а.с.247,248) Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду у [PERSON] ознак наркологічних захворювань не виявлено (Т.2 а.с.130). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року , яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. В оцінці позовних вимог сторін, обґрунтованості їхніх вимог суд врахував, що основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто здійснення судом своєї базової функції - це ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку. Отже, судом встановлено, що проживаючи однією сім`ю, сторони спільно дбали про свого сина, опікувалися його життям та здоров`ям, забезпечували йому найкращі умови проживання й розвитку. Сторони люблять свого сина, не байдужі до його життя. Відсутні факти загрозливої чи недбалої поведінки батька й матері по відношенню до своєї дитини. Обоє батьків малолітнього [PERSON] працевлаштовані, мають сталий дохід, характеризуються виключно позитивно, мають задовільний стан здоров`я та задовльне матеріальне становище, належні умови проживання, батьки добре ставлення до свого сина, оточують його любов`ю та піклуванням. З пояснень представника третьої особи по справі слідує, що обоє батьків малолітнього [PERSON] мають самостійний заробіток, піклуються про всебічний розвиток дитини. Складаючи висновок до суду щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини, фахівці Служби у справах дітей врахували всі відомі обставини та вказали на доцільність визначення місця проживання дитини саме з мамою, яка може долати всі труднощі та забезпечити дитині належні умови для виховання, навчання й розвитку. Допитана судом в якості свідка [PERSON] , по суті справи суду показала, що з [PERSON] знайома зі студентських років. З 2014 року свідок знайома з [PERSON] . [PERSON] є хрещеною мамою малолітнього [PERSON] . Сім`я [PERSON] була добре матеріально забезпеченою. [PERSON] мала гарні заробітки, забезпечувала сім`ю. Свідок має дитину такого ж віку, як і син [PERSON] , часто разом проводили час. Сім`я [PERSON] мешкала в м. Києві. Про відносини сторін свідку відомо здебільшого зі слів [PERSON] . Свідку невідомо, щоб малолітній [PERSON] мешкав в м. Ізюм, лише одного разу гостював там 4 дні. Наразі, [PERSON] мешкає з сином в м. Біла Церква, працевлаштована. Свідок зазначила, що [PERSON] добра мама своєму сину, забезпечує його всім необхідним, дбає про його всебічний розвиток. Свідок [PERSON] , яка була домогосподаркою в сім`ї [PERSON] , суду показала, що 2 рази на тиждень приходила в їхнє помешкання, спочатку в квартиру на [ADDRESS] , а потім в квартиру по [ADDRESS] . Свідок ствердила, що [PERSON] добре дбала про свого сина, їздили на відпочинок за кордон, ходили в різні дитячі клуби раннього розвитку, басейн. Свідок бачила, що й батько займався з сином, разом гралися, але переважно дитина була під наглядом матері. Свідок [PERSON] , яка приходиться мамою позивача, суду показала, що її донька проживала з чоловіком та сином в м. Києві, приїздили в гості в с.Острійки, де мешкала бабуся [PERSON] . Свідку не відомо про роботу бувшого зятя, востаннє зустрічалася з ним 18.07.2019 р. Наразі онук [PERSON] мешкає з мамою, відносини добрі. Свідок не обмежувала спілкування дитини з батьком, який сам не хоче приходити до свого сина. [PERSON] може безперешкодно в телефонному режимі спілкуватися з дитиною, але не бажає. Свідок запропонувала доньці повернутися жити в м. Біла Церква, щоб допомагати їй, бо їй було скрутно з дитиною в м. Києві, зять переїхав жити в м. Ізюм. Свідок ствердила, що її донька та онук не проживали в м. Ізюм. [PERSON] не заперечує спілкуватися дитині з батьком. В даний час малолітній [PERSON] не запитує про свого батька. Свідок [PERSON] суду показав, що з 2019 року познайомився із [PERSON] , її сину було 4 роки, вони разом прийшли в кінний клуб займатися верховою їздою. Про відносини в сім`ї [PERSON] свідку все відомо з її слів. Свідок бачив [PERSON] 3-4 рази, знає з його слів, що [PERSON] перешкоджає батьку бачитися з сином. Свідок ствердив, що [PERSON] може в будь-який час приїхати в клуб і поспілкуватися з сином, але не приїздить, хоча просив передати подарунок дитині, на що свідок погодився, але [PERSON] не привіз подарунка. Свідок спростував відомості, що виклав в своїх довідках від 14.11.2019р., від 07.07.2020 року щодо розміру оплати занять верховою їздою, та зазначив, що дані про відносини в родині сторін вказав зі слів [PERSON] . Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, за необхідне вказати, що деякі надані сторонами докази є недопустимими. Зокрема, Акт обстеження умов проживання, який було складено головним спеціалістом відділу захисту майнових та немайнових прав дітей ССД Голосіївської РДА м. Києва. В даному акті зазначено, що за вказаною адресою має місце постійного проживання і реєстрації батько дитини [PERSON] . Стосунки в сім`ї доброзичливі, дитина з батьком спілкується добре, а мати чинить перешкоди у спілкуванні. Умови для проживання дитини створені належні (Т.1а.с. 48-49). Однак, відомості цього Акту були спростовані інформаційною довідкою начальника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві Державної адмінстрації, де зокрема зазначено, що під час проведення обстеження умов проживання за вказаною адресою дитини й її матері не було, відомості відображені в акті, лише, зі слів [PERSON] (Т.1 а.с.249). Так само, суд визнає недопустимим письмовий доказ - довідки від 14.11.2019р. та від 07.07.2020 року за підписом директора Центру іпотерапії для реабілітації дітей із обмеженими можливостями при приватному підприємстві "Кінно-Спортивний клуб «Тандем» [PERSON], оскільки зазначені довідки містять інформацію, яка була спростована особою, що надала ці довідки, допитаною в судовому засіданні в якості свідка. Суд не приймає до уваги надані сторонами копії роздруківки переписки із соціальних мереж, оскільки зазначені роздруківки не можуть вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження доводів сторін (Т. 3 а.с. 188-196, Т.5 а.с. 188-225). Згідно вимог ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Вказані вимоги при подачі зазначених доказів сторонами не дотримані, відтак, суд не може ідентифікувати, з якого джерела взята вказана інформація та чи є вона достовірною. Крім того, сторони не надавали згоди на розголошення їхнього листування /переписки в соцмережі/, а в силу норми ст. 306 ЦК України, фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Матеріали справи містять, надані сторонами чисельні фотосвітлини малолтінього [PERSON] та фото квартири де він мешкає на даний час. Також, [PERSON] надав фото будинку своєї матері та своєї квартири в м. Ізюм Харківської області, як зазначив в судовому засіданні. З наданих суду фотографій помешкання [PERSON] не вбачається облаштованої спеціальної кімнати чи куточка для дитини /відсутні дитячі іграшки, книги, дитячі речі та ін./. Натомість, фото, які надані [PERSON] відображають відокремлену добре облаштовану дитячу кімнату з всіма необхідними предметами для дитини. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Отже, надаючи оцінку зібраним доказам в справі, суд встановив, що [PERSON] більше часу проводила зі своїм сином, ніж [PERSON] . Так, в силу віку дитини, перебування [PERSON] у декретній відпустці по догляду за дитиною, тривалого грудного вигодовування свого сина, саме мати здебільшого опікувалася дитиною сторін. При цьому, [PERSON] не заперечував відпочинок матері з дитиною за кордоном, ніяким чином не виявляв недовіру матері у вихованні, піклуванні та догляді за сином. Після розірвання шлюбу сторін, матір дитини продовжує опікуватися сином. Судом не встановлено жодного факту недбалого ставлення матері до дитини. Натомість суду надані докази, що [PERSON] оточує сина материнською любов`ю, піклується про його всебічний розвиток, забезпечує всім необхідним, соціально адаптує дитину, готує до дорослого життя. [PERSON] дбає про фізичне та духовне виховання і навчання дитини, організовує його відпочинок, виховує найкращі моральні якості дитини, забезпечує розвиток сина в безпечному та спокійному середовищі. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] з приводу наявних в нього дійсних перешкод у вихованні та спілкуванні з сином. Слід зазначити, що з початку розгляду даної справи судом, з кінця 2019 року, [PERSON] обізнаний про місце проживання свого сина, але не відвідує дитину за місцем її проживання. [PERSON] пояснив, що не бажає приїздити в помешкання [PERSON] , для побачень з дитиною, бо боїться сварок і не бажає зустрічатися з дитиною в присутності матері. Однак, жодні неприязні відносини сторін не можуть бути дійсною перешкодою батьку спілкуватися з сином. [PERSON] зобов`язаний, як батько, брати участь у вихованні і спілкуванні з сином, цікавитися його життям, шукати компроміс, навіть, якщо, наразі, умови зустрічей з дитиною не задовольняють його. Безперечно [PERSON] , як батько, має право на особисте спілкування з дитиною. Однак, враховуючи, що батько більше року не бачився з сином, зв`язок був перерваний на тривалий час, а також враховуючи думку самої дитини, суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком не відповідає інтересам дитини. [PERSON] стверджує, що [PERSON] без його згоди змінила місце проживання дитини. Дійсно, [PERSON] після розірвання шлюбу змінила місце свого проживання і реєстрації, повернулася з м. Києва разом з сином жити до своєї матері в м. Біла Церква, влаштувала дитину до дошкільного навчального закладу на що письмової згоди батька не було, однак [PERSON] було поставлено до відома, як працівниками Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради так і ССД Печерської РДА в м. Києві, про місце проживання дитини. Отже, [PERSON] був обізнаний щодо фактичного місця проживання дитини та не надав доказу, що за місцем проживання дитини мав перешкоди в зустрічах і спілкуванні з сином. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ніколи не перешкоджала батьку спілкуватися з сином, хоча в зв`язку з недовірою та неприязними відносинами з бувшим чоловіком, вона має побоювання негативного впливу з боку батька на дитину, а тому пропонує побачення і спілкування батьку з дитиною в своїй присутності. [PERSON] готова на компромісні рішення, обговорення і вирішення конфлікту. [PERSON] довела, що проживання дитини з матір`ю - саме в інтересах дитини. Малолітній [PERSON] не розлучався з матір`ю на тривалий час. Після розірвання шлюбу сторін, дитина постійно проживає зі своєю матір`ю. Проживання малолітнього [PERSON] з мамою є звичним для дитини, мати ніколи не втрачала контакт з сином. Мати активна в процесі виховання і навчання свого сина. В даному випадку, під час розгляду справи, не було встановлено жодних виняткових обставин, які були б підставою для розлучення дитини з матір`ю. Натомість, [PERSON] не довів, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідає найкращим інтересам дитини. В разі визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком, дитина втратить сталий і звичний для себе спосіб життя. Крім того, суду не доведено, що [PERSON] має постійне фактичне місце проживання. Так, [PERSON] , зазначаючи, що його місце проживання зареєстроване в [ADDRESS] , пояснює, що фактично мешкає в м.Ізюм в квартирі своєї матері, надає фото цього помешкання, і в той же час, на підставі заяви [PERSON] юристом ССД Печерської районної в м. Києві державної адміністрації складено Акт обстеження житлово-побутових умов де зафіксовано, що гр. [PERSON] проживає в [ADDRESS] , що належить його матері (Т. 5 а.с. 136), а також, [PERSON] в судовому засіданні неодноразово пояснював, що мешкає, як за адресою реєстрації в м. Ізюм, так і в своєї матері, в м. Києві. Отже, фактично, [PERSON] має декілька місць проживання, а отже у суду не має переконливих доказів, що батько створив сталі, належні умови проживання й навчання дитині у власному помешканні та забезпечив сину спокійне і стійке середивище. Таким чином, враховуючи, що між інтересами малолітнього [PERSON] та інтересами його батьків повинна бути встановлена справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага приділяється інтересам дитини, які переважають над інтересами батьків. Рівність прав сторін є похідною від прав та інтересів малолітнього [PERSON] на гармонійний розвиток та належне виховання, й, при цьому, у першу чергу, враховуються інтереси дитини у ситуації даного спору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів малольіньої дитини, враховуючи вік [PERSON] , його фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , лише, в його інтересах. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд входить з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] з листопада 2019 року переважно самостійно утримує дитину. [PERSON] направляв їй грошові перекази на утримання дитини і при виконанні рішення суду про стягнення аліментів дані кошти можуть бути враховані державним виконавцем в рахунок сплати призначених аліментів за минулий період. При цьому, суд звертає увагу, що [PERSON] просить суд стягнути аліменти в частці від доходу батька, а не в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. [PERSON] пред`явила до суду свої позовні вимоги 25.11.2019 року. Таким чином, оскільки суд визначає місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, то саме [PERSON] набуває право на отримання аліментів на утримання сина. При цьому, відповідачем визнано, що дитина проживає з матір`ю з кінця 2019 року. Також, визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що відповідач є працездатним, аліментів на утримання інших осіб не сплачує. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01.07.2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року № 49684/99, § 30). Отже, з огляду вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів, підлягає до задоволення, та суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються із сплаченого судового збору при подачі позову до суду (Т.1 а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved