Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

11.01.2016 р. позивач [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до АТ «Ощадбанк», просить суд в порядку поновлення порушеного права зобовязати відповідача повернути 3 гривні незаконно стягнутих коштів, стягнути з відповідача у якості відшкодування моральної шкоди за порушення прав споживача грошові кошти, розмір яких визначити судом, та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що між ним і ПАТ «Харківгаз ЗБУТ» 08.12.2015 р. укладено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, за ст. 11 якого позивач повинен здійснювати оплату шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 26034311494851, з якого в установленому законом порядку здійснюється розподіл коштів між відповідними субєктами ринку газу, в тому числі на поточний рахунок газорозподільного підприємства. Згідно з ч. 2 ст. 9 Порядку «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 р. (надалі Порядок, затверджений Постановою № 792), оплата послуг приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальним підприємством. На думку позивача, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою № 792, він, як побутовий споживач, повинен сплачувати за використаний газ на встановлений йому газорозподільним підприємством рахунок, без будь якої сплати коштів банківській установі за надання йому банком послуги по зарахуванню вказаних коштів на вказаний рахунок газорозподільного підприємства. 30.12.2015 р. [PERSON] прийшов до філії АТ «Ощадбанк» в сел. Високий по вул. 1 Травня, 1 і подав платіжну квитанцію на сплату 1620 грн. 00 коп. за отримання послуг з газопостачання, стосовно перерахування коштів на рахунок № 26034311494851. Касиром філії АТ «Ощадбанк» - [PERSON], було запропоновано позивачу сплатити 3 грн. 00 коп. комісії за послуги з перерахування вказаних 1620 грн. 00 коп. На питання позивача про підстави для сплати вказаних 3 грн. 00 коп. касир [PERSON] повідомила про наявність на стенді приміщення філії відповідного листа, на якому було написано, що "з 26 листопада 2015 року при сплаті послуги за газопостачання береться комісія у розмірі 3 грн. за кожен платіж", на підставі якого нормативного документу було написано такий лист кассир [PERSON], не пояснила, у звязку із чим він відмовився від сплати зазначених 3 грн. 00 коп., тоді касир [PERSON] в категоричній формі відмовилась приймати платіж у позивача. За поясненнями позивача, під тиском касира [PERSON] він був змушений сплатити вказані 3 грн. 00 коп., на що йому було видано квитанцію, в якій не було визначено призначення платежу. [PERSON] вважає, що касир філії АТ «Ощадбанк»- [PERSON], вимогою сплатити 3 грн. 00 коп. за перерахування коштів на вказаний рахунок і відмовою приймати платіж без зазначеної комісії, а також не належним оформленням квитанції, на його думку, порушила вимоги абз. 3 ч. 2 ст. 17, п. 2 ч. 1 ст. 19, п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» і його права позивача, у звязку із чим Позивачу було завдано моральної шкоди. Окрім цього, [PERSON] посилається на п.п. 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 «Про захист прав споживачів», яка передбачає право споживача на належну якість обслуговування, відшкодування завданої шкоди порушенням прав споживача та звернення до суду за захистом права. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити.\~ Представник відповідача АТ «Ощадбанк» [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вважає позовні вимоги про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди безпідставними, недоведеними, необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як зазначила Представник Відповідача у своїх письмових запереченнях, в діях АТ «Ощадбанк» відсутнє вказане позивачем порушення його прав внаслідок не зазначення повної назви призначення платежу з наступнихпричин. Позивачем не зазначено, які саме права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», порушені;з квитанції є цілком зрозумілим призначення платежу, крім того, законодавство не встановлює спеціальних вимог щодо того, як необхідно формулювати призначення платежу, в тому числі щодо його зазначення в повному обсязі. Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року №\~174 «Про затвердження інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» вимагається наявність реквізиту «призначення платежу», що було АТ «Ощадбанк» виконано. Представник Відповідача вважає, що позивачем не доведено факт порушення АТ «Ощадбанк» абз. 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», який, зокрема, передбачає заборону обмеження на використання споживачем електронних платіжних засобів, адже, позивач не довів, що намагався скористатись будь-яким електронним платіжним засобом (таким як банківська картка) і що АТ «Ощадбанк» обмежило позивача у можливості скористатись будь-яким електронним платіжним засобом. АТ «Ощадбанк» надає можливість оплати за газ за допомогою банківського платіжного терміналу без застосування комісії у розмірі 3 грн. 00 коп., проте Позивач не запитував жодної інформації стосовно альтернативного способу оплати і не намагався ним скористатись. Представник Відповідача вважає, що в його діях відсутнє порушення прав споживачів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (щодо заборони нечесної підприємницької практики, введення споживача в оману або агресивної підприємницької діяльності), та, на його думку, Позивач не пояснив, які дії АТ «Ощадбанк» і яким чином ввели позивача в оману, або в чому полягала агресивна підприємницька діяльність з боку АТ «Ощадбанк». Відповідач зазначає, що вартість банківської послуги була встановлена АТ «Ощадбанк» офіційно, як і вартість інших послуг АТ «Ощадбанк», а інформація про послугу та її вартість була доступною позивачу, та що позивачем не наведено і не доведено елементів агресивної підприємницької діяльності, передбачених ч. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зокрема, не зазначено, в чому полягало докучання або неналежний вплив, які мали істотно вплинути на свободу вибору або поведінку позивача. Представник Відповідача вважає, що відмова прийняти платіж без оплати встановленої відповідачем вартості послуги з приймання платежу, не може вважатись тиском на споживача здійснювати таку оплату або агресивною підприємницькою діяльністю, яка направлена на обмеження свободи вибору фактично, на змушення споживача придбати товар, який він можливо і не хоче придбавати, а вимога відповідача оплатити вартість товару (послуги) яку хоче придбати споживач, не може вважатись незаконною і такою, що порушує право споживача. Представник Відповідача також вважає, що позивачем не доведено незаконності встановлення сплаченого Позивачем платежу. Відповідно до згаданих письмових заперечень Представника Відповідача, ціна на послугу щодо приймання платежів за спожитий природний газ від побутових споживачів встановлена відповідно до вимог законодавства і відсутні підстави для застосування п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає заборону визначення ціни встановленої неналежним чином. Представник Відповідача в судовому засіданні зазначила, що установи АТ «Ощадбанк» надають банківські послуги, зокрема з приймання платежів від населення (у т.ч. за природний газ), відповідно до вимог чинного законодавства України на платній основі, виходячи з собівартості таких послуг на умовах відповідних договорів, укладених між АТ «Ощадбанк» та клієнтами та/або без укладення таких договорів за умови сплати комісії платниками фізичними особами на загальних підставах відповідно до тарифів за послуги АТ «Ощадбанк». Свої дії АТ «Ощадбанк» пояснює також відсутністю договорів з газовим господарством, які б урегульовували проведення таких операцій безкоштовно для населення. Представник Відповідача також в судовому засіданні вказала, що Позивачем не доведено підстав для відшкодування моральної шкоди, не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, не наведено доказів завдання моральної шкоди та не наведено відповідного розрахунку визначення розміру моральної шкоди. Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 12 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Згідно зі ст. 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банку забороняється встановлювати комісійну винагороду на рівні нижче собівартості банківської послуги в цьому банку. Суд вважає, що Позивач [PERSON] не надав суду доказів того, що Відповідач - банківська установа АТ «Ощадбанк» та газопостачальне підприємство уклали договір щодо компенсації витрат повязаних із прийняттям платежів від побутових споживачів. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України: «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.» Згідно із ст. 60 ч. 1, ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі» До укладення договору між АТ «Ощадбанк» з газопостачальною організацією, про оплату банківських послуг за газопостачання для побутових споживачів, відповідно до Протоколу № 48 засідання Комітету тарифної та продуктової політики АТ «Ощадбанк» в звязку з потребою приведення тарифів операцій (послуг) у відповідність з вимогами Закону України «Про банки та банківську діяльність» АТ «Ощадбанк» з 26.11.2015 р. встановлено тариф у розмірі 3 грн. за платіж за надання послуги банку з приймання платежів за спожитий природний газ на користь газопостачальних підприємств та їх структурних підрозділів (відповідно до підпункту 1.1.8.15 п. 1.1.8 Розділу 1 Тарифів за послуги установ АТ «Ощадбанк» та головного управління з обслуговування клієнтів) АТ «Ощадбанк» правомірно встановлено тариф у розмірі 3 грн. за приймання платежу від побутових споживачів за спожитий природний газ. Таким чином, суд вважає, що Позивачем не доведено в діях Відповідача порушення прав споживачів, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 17, п. 2 ч. 1 ст. 19, п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач не вказав у своєму позові суму моральної шкоди, яку він просить стягнути з Відповідача, тому суд розглядає його вимоги відповідно до ст. 11 ч. 1, ст. 60 ч. 1, ч. 3 ЦПК України в межах заявлених ними вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed