Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачем [PERSON]»як\~Б.Ю. заявлені вимоги\~про визнання\~відповідача [PERSON] таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням- [ADDRESS].Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є власником даної квартири на підставі договору дарування від 12 лютого 2018 року, відповідач, який не є членом його сім»ї, не проживає у квартирі, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, відповідач перебуває у розшуку. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 02 липня 2018 року представник позивача адвокат [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відсутні, відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений згідно ч.ч.6, 7, 8, 11 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, відповідач, який не повідомив суду іншої адреси, не зявився в судове засідання без повідомлення причин і не подав відзиву, представник позивача згідно письмової заяви не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких\~обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з"явились, у зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON]»як Б.Ю. є власником [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 лютого 2018 року, підстава-договір дарування від 12 лютого 2018 року, державна реєстрація права власності проведена 12 лютого 2018 року. Відповідно до п.7 вищезазначеного договору дарування у [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який згідно довідки Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області від 04 вересня 2017 року перебуває у розшуку з 09 жовтня 2015 року, місцезнаходження останнього невідоме. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із врахуванням\~зміни власника\~вищезазначеної квартири,\~відсутності домовленостей\~відповідача з\~позивачем,\~як її\~власником,\~відсутності юридично\~визначених у\~встановленому порядку\~правомочностей відповідача\~щодо володіння\~та користування\~квартирою станом\~на час\~розгляду справи,\~наявні підстави\~для визнання\~відповідача таким,\~що втратив\~право користування\~житловим примішенням,- [ADDRESS]. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями\~не засвідчив\~те,\~що не\~втратив інтерес\~до вищезазначеної\~квартири,\~в якій\~має своє\~зареєстроване місце\~проживання,\~також останній\~не надав\~суду у\~встановленому порядку\~відзиву на\~позов чи\~заперечення,\~у зв»язку\~з чим\~несе ризик\~настання наслідків,\~повязаних із\~невчиненням даних\~процесуальних дій,\~в даному\~випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В порядку ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 704 грн. 80 коп судового збору. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8\~ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем та його представником не надано суду належних і допустимих доказів щодо витрат на правничу допомогу (окрім квитанції №1202/18 від 12 лютого 2018 року на суму 5000 грн.), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв»язку з чим підстави для стягнення 5000 грн. витрат на правничу допомогу відсутні, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Outcome: approved