Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

28.11.2016 Національна академія Національної гвардії України (далі по тексту - Академія) звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача понесені витрати пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в сумі 133480,68 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України № 430 від 01.08.2013 відповідач зарахований курсантом першого курсу та поставлений на усі види постачання. Під час навчання в Академії [PERSON] перебував на повному державному забезпеченні. Відповідач уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Академії про проходження військової служби, за яким зобов'язався: проходити військову службу (навчання) в Академії протягом строку дії контракту; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення навчання, мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов'язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом. 11.04.2016 [PERSON], виключено із списку особового складу курсантів Академії через невиконання навчального плану. Відповідно до п.п. 5, 6 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах здійснено зведений розрахунок фактичних видатків з державного бюджету, які підлягають сплаті відповідачем, а саме: за період з 01.08.2013 по 11.04.2016 витрати становлять 133480,68 грн. З розрахунком [PERSON] ознайомлено та повідомлено про необхідність відшкодування цих витрат. В добровільному порядку [PERSON] вказані кошти не перерахував, що і стало причиною звернення до суду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В додаткових письмових пояснення зазначено, що 25.03.2013 [PERSON] надано рапорт командуванню ВЧ 2276ВВ МВС України про надання йому дозволу для здачі вступних іспитів на денну форму навчання у Академії внутрішніх військ МВС України за напрямом підготовки « Інженерна механіка» із спеціалізацією «Експлуатація та ремонт озброєння та спеціальної техніки». Після успішного складання вступних випробувань 01.08.2013 наказом начальника Академії внутрішніх справ МВС України № 430 « Про зарахування на навчання курсантів 1-го курсу Академії» [PERSON] зарахований курсантом першого курсу та поставлений на усі види постачання. Таким чином, передумовою вступу до вищого військового навчального закладу було особисте волевиявлення [PERSON] про що свідчить поданий ним рапорт, отже зарахування до Академії здійснювалось на добровільних засадах. Відповідач перебуваючи на навчанні в Академії внутрішніх військ МВС України був поставлений на всі види державного забезпечення, а саме: за період навчання з 01.08.2013 по 11.04.2016 отримував грошове, продовольче, речове, медичне забезпечення за рахунок загального фонду державного бюджету. Проживання за межами казарми Академії не є обов'язком, а являється правом курсанта, але розрахунок потреби грошових коштів на Академію складається на початок року на всіх військовослужбовців, які є в Академії. (а.с. 38-39, 55-59) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 21.12.2016р. позовні вимоги визнав частково та пояснив, що в казармі проживав лише 1 рік, в подальшому після укладення шлюбу проживав за територією навчального закладу, тому суми грошових витрат за електроенергію, харчування не відповідають дійсності. Підтвердив, що про розрахунок витрат йому було повідомлено та роз'яснено, що він повинен щомісячно сплачувати грошові кошти на погашення витрат, але не важливо у якій сумі, тому він за період з травня по грудень 2016року сплатив 400,00грн. Повідомив, що контракти в Академії укладалися на 4-5років, він повинен був навчатися до 2017року. Стверджував, що в наданому позивачем контракті він підпис не ставив. На підтвердження чого заявив клопотання про призначення експертизи. В подальшому в судове засідання не прибув, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що про існування контракту стало відомо лише після отримання позовної заяви. Підпис в контракті від імені [PERSON] йому не належить. В даному контракті не зазначено числа та дати коли він був укладений, не зазначено строку на який укладений контракт та з якого часу даний контракт набрав чинності. До Академії внутрішніх справ 01.08.2013 зарахований на підставі наказу № 430, та жодних контрактів не укладав. Також Національна академія Національної гвардії України не є належним позивачем, оскільки в даному контракті зазначено, що відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у закладі проводиться Міністерству внутрішніх справ України. (а.с. 43-44) Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 03.05.2017р. позов не визнав та пояснив, що відповідач згідно наказу прийнятий на навчання, але контракту не підписував, та про те що з нього можуть бути стягнуті кошти в зв'язку з достроковим припиненням навчання дізнався при ознайомленні з позовною заявою. Якби його своєчасно повідомили про такі умови, [PERSON] можливо не погодився б на навчання. Те, що відповідач навчався не заперечує, але наголошує, що про відшкодування витрат відповідач нічого не знав та не був повідомлений. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із ч.1 ст. 20 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», в редакції станом на 01.08.2013р., на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, особи з повною загальною середньою освітою віком від 17 років до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік початку військової служби, військовослужбовці, резервісти та військовозобов'язані віком до 23 років, які мають повну загальну середню освіту та не мають військових звань офіцерського складу, у разі зарахування їх на перший та наступні курси навчання, а також особи віком до 25 років, які мають базову вищу освіту, у разі зарахування їх на випускний курс навчання - на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, віком до 30 років - на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, що здійснюють підготовку осіб на посади сержантського та старшинського складу. Пунктами 5, 7, 10 ст. 25 цього Закону з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Курсанти з числа військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, після зарахування до вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладають новий контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчальною закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої етапі 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно із п. 23 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, встановлено, що контракт про навчання набирає чинності з дня призначення особи на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу. Пунктом 36 вказаного Положення визначено, що контракт про навчання припиняється (розривається) достроково, в тому числі, через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 р. N 964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, яким визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту. Відповідно до пунктів 2-4, 6-8 цього Порядку витрати відшкодовуються МВС. Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється МВС. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання. У разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису МВС. Судом встановлено, що 25.03.2013 [PERSON] звернувся з рапортом до командування ВЧ 2276 ВВ МВС України, в якому просив надати йому дозвіл для здачі вступних іспитів на денну форму навчання у Академії внутрішніх військ МВС України за напрямом підготовки 6.050502 «Інженерна механіка» із спеціалізацією « Експлуатація та ремонт озброєння та спеціальної техніки».(а.с.60) Наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України № 430 від 01.08.2013 «Про зарахування на навчання курсантів 1-го курсу Академії» [PERSON] зарахований курсантом першого курсу денної форми за напрямком підготовки із числа військовослужбовців, згідно з додатком. (а.с.6) Під час навчання [PERSON] був забезпечений усіма видами державного постачання, що не спростовано відповідачем. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.05.2014 № 526-р. Академію внутрішніх військ МВС України перейменовано в Академію Національної гвардії України. Указом Президента № 497 від 04.06.2014 Академії Національної гвардії України надано статус національної і надалі іменувати її - Національна академія Національної гвардії України. У зв'язку з цим, Національна академія Національної гвардії України являється правонаступником усіх цивільних прав та обов'язків Академії внутрішніх військ МВС України. Встановлено, що між [PERSON] та Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України Полторака С.Т. укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами, згідно якого курсант солдат [PERSON] ознайомився із законами та нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання) і добровільно бере на себе обов'язки, в тому числі, мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.(а.с.7) Згідно із п. 9 цього контракту, чинність контракту припинено 11.04.2016 року у зв'язку з відрахуванням із числа курсантів по ст.36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України через невиконання навчального плану. Таким чином, встановлено, що [PERSON] добровільно вступив до вищого військового навчального закладу, де навчався у період з 01.08.2013 по 11.04.2016, що підтвердив та не заперечував відповідач та його представник в судовому засіданні. Встановлено, що наказом начальника Національної академії Національної гвардії України №81 с/ч від 11.04.2016 виключений зі списків особового складу курсантів Академії сержант [PERSON], який наказом №282 від 11.04.2016р. відрахований з Академії через невиконання навчального плану. На підставі Постанови КМУ №964 від 12.07.2006р. проведено утримання фактичних витрат згідно з нормами утримання курсантів та зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету у розмірі 133480,68грн. (а.с.8) Відповідно до зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом [PERSON], за період навчання з 01.08.2013 по 11.04.2016 р.р. підлягають стягненню - 133 480,68 грн, з розрахунком [PERSON] ознайомився, про що свідчить його підпис, що підтверджується матеріалами справи. (а.с.9, 65-71) Судом встановлено, що [PERSON] на рахунок Національної академії Національної гвардії України щомісячно за період з травня по грудень 2016р. сплачено грошові кошти на загальну суму 400,00грн, призначення платежу: відшкодування фактичних видатків згідно Постанови КМУ № 964 від 12.07.2006р., що підтверджується копією довідки від 18.01.2016р. та банківськими квитанціями.(а.с.10, 30-31) Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Заперечення відповідача та його представника про те, що [PERSON] не підписував контракт, тому йому не були відомі умови навчання в Академії, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, та розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідач навчався в вищому військовому закладі за рахунок державного бюджету, діяв добровільно, на свій розсуд, і не заперечував, що в дійсності грошове забезпечення він отримував протягом всього строку навчання. Разом з цим, відповідно до п.п.1, 2, 3, 6 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини;2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. З системного аналізу ст. 11 ЦК України та наведених вище норм Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та положення Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах , затвердженого Постановою КМУ від 12 липня 2006 р. N 964, слід дійти висновку, що обов'язок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у випадку припинення навчання через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, встановлений не лише контрактом, але й діючими актами цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає доведеним, що між сторонами по справі виникли правовідносини зобов'язального характеру, які регулюються актами цивільного законодавства щодо підготовки фахівців у вищих навчальних закладах системи МВС України. Доводи [PERSON] про те, що підпис у контракті виконано не ним, не спростовують висновків суду. Доводи відповідача про те, що позивачем невірно здійснено розрахунок суми відшкодування, суд не приймає до уваги, оскільки власного розрахунку чи документів, які б спростовували висновки позивача щодо складових суми відшкодування, відповідачем до суду не надано. Посилання представника відповідача на те, що у позивача відсутні повноваження на право пред'явлення вимоги про відшкодування витрат, здійснених за рахунок державного бюджету, є безпідставними, оскільки відповідно до Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 року №62 вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Кошти на навчання виділяються із державного бюджету, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України. Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства. Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС. Згідно п.2.3 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України,Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 р. №419/831/240/605/537/219/534, сума відшкодування витрат на утримання під час навчання курсантів відображається у наказі про його звільнення та вноситься до книги обліку нестач вищого навчального закладу. Таким чином, розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ, є Академія, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку є Національної академії Національної гвардії України. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а враховуючи добровільну сплату [PERSON] витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 400,00 грн, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 133080,68 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 99, 7 %, тому з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1996, 20 грн.

Outcome: partial