Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

У травні 2021 року Роздільнянська районна державна адміністрації, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Роздільнянська міська ради, в якому просили позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини- [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду, на користь опікуна, прийомних батьків, батьків- вихователів або закладу, де буде утримуватись [PERSON] , до досягнення повноліття доньки, тобто до [INFO] та стягнути судові витрати. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду від 03.06.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянского районного суду від 31.08.2021 року залучено в якості правонаступника первісного позивача - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації за позовом Роздільнянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Роздільнянська міська рада про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - службу у справах дітей Роздільнянської міської ради та виключено Роздільнянську міську раду з кола третіх осіб на стороні позивача, заявлених первісним позивачем. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача служби у справах дітей Роздільнянської міської радив судове засідання не заявився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. ( а.с.74) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.37,43,66) Крім того, відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Так, 27.09.2021 року на офіційному сайті Роздільнянського районного суду Одеської області (https://rz.od.court.gov.ua/sud1524/) було розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] , [INFO] в судове засідання, яке відбудеться 18.10.2021 року о 09:00 год в приміщенні Роздільнянського районного суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , згідно з копією паспорта громадянки України серії [NUMBER] , виданого 28.02.2012 року Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.16) Відповідно до повідомлення старости виконавчого комітету Виноградарського старостинського округу, від 20.05.2021 року, [PERSON] , довгий час не проживає у Виноградарському старостинському окрузі. ( а.с.9) Позивач [PERSON] , без реєстрації проживає за адресою: [ADDRESS] Також, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04.01.2008 року Виноградарською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису № 02. В графі мати записано - [PERSON] .( а.с.17). Згідно довідки № 233/68-19 виданою Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.02.2021 року, державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України (актовий запис про народження №2 від 04.01.2008 року). ( а.с.18) 01.02.2021 року директор РНВК «школа гімназія» №1 звернулася до служби у справах дітей районної державної адміністрації з клопотанням про прийняття мір до [PERSON] , так її неповнолітня дочка [PERSON] ,2007 року з нею не проживає, проживає у родичів, з матір`ю не контактує та не хоче з нею разом жити, бо вона ніде не працює, вживає алкогольні напої та в домі постійні сварки .( а.с.19) Відповідно до повідомлення № 45/26 завідувачої притулку для дітей «Теплий дім» від 02.02.2021 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] , самовільно звернулась до притулку для дітей «Теплий дім» служби у справах дітей районної державної адміністрації. ( а.с.20) 1.2.2021року службою у справах дітей районної державної адміністрації направлено повідомлення до Роздільнянського відділу соціальної політики міської ради щодо взяття даної сім`ї під соціальний супровід. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05.02.2021 р. сім`ї [PERSON] мешканки [ADDRESS] , будинок складається з двох кімнат, прихожої та кухні. Опалення пічне. Умови проживання незадовільні, в будинку антисанітарія. Будинок потребує капітального ремонту. До складу сім`ї входять: співмешканець, [PERSON] , [INFO] ., [PERSON] , [INFO] . На момент перевірки [PERSON] , 2007 року народження перебувала в притулку для дітей «Теплий дім» служби у справах дітей районної державної адміністрації. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду ( а.с. 23) Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 05.02.2021 року, неналежні умови для проживання, будинок потребує капітального ремонту, у дитини немає необхідних речей для навчання та проживання. ( а.с.14) 11.02.2021року [PERSON] , [INFO] , поставлена на облік як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. ( а.с.12) Відповідно до заяви гр. [PERSON] від 11.02.2021 року, вона відмовляється від здійснення соціального супроводу. ( а.с.13) Згідно з характеристикою, наданою РНВК «школа-гімназія» №1 на ученицю 7-Б класу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] навчається в даній школі з четвертого класу. За роки навчання зарекомендувала себе як дисциплінована учениця. Мати та вітчим не приділяють належну увагу вихованню дівчинки, не цікавляться успіхами, не допомагають у навчанні. ( а.с.10) Гр. [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.06.2007 року (справа №2.-600/2007р.) ( а.с.5-6) Відповідно до довідки № 159/26 виданої завідуючою притулку для дітей «Теплий дім» служби у справах дітей районної державної адміністрації від 17.05.2021 року, в притулку з 02.02.2021 року перебуває дитина, [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , яка самовільно звернулась до притулку. За час перебування дитини у притулку, мати, [PERSON] , жодного разу не відвідувала дитину, не телефонувала, не цікавилась її станом здоров`я та навчанням.(а.с.11) Для громадянки [PERSON] неповнолітня донька: [PERSON] , [INFO] залишилась байдужою, адже відповідач вихованням доньки не займалась і не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, фактично не спілкується з донькою, не дбає і не дбала про її нормальне самоусвідомлення, не сприяла і не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином, [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню доньки, не працює. Також судом встановлено, що Роздільнянською РДА, як органом опіки та піклування було проведено вивчення питання соціальної характеристики [PERSON] та було надано висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав, відносно її неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . Даний висновок обґрунтований тим, що мати не займається її вихованням та забезпеченням, її життям не цікавиться. ( а.с. 24-25) Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Факти ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] повністю підтверджуються матеріалами справи. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 180 СК України, обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 ч.1 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Також, ч.2 ст.182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів) Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимоги позивача правомірні, і підлягають задоволенню у повному обсязі. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач, будучи молодою особою, маючи задовільний стан здоров`я, оскільки не довела протилежне, цілком може надавати своєї доньці матеріальну допомогу. За таких обставин, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання доньки підлягає задоволенню і з відповідача [PERSON] , [INFO] стягнути аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду, на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де будуть утримуватись діти, до досягнення повноліття донькою [PERSON] , тобто до [INFO] . Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» N 3674-VI від 8 липня 2011 року судовий збір не справляється за поданням заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/ або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Судові витрати у відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 908грн за задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав та 908грн. за задоволення позову в частині стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved