Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що 31.03.2011 року між [PERSON] акціонерним товариством « Всеукраїнський [PERSON]" та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір №BLаЖГА00023467 згідно договору Відповідачу було надано кредит у сумі 11\~000 (одинадцять тисяч)грн.00коп., на задоволення поточних потреб,з встановленням процентної ставки з користування кредитом у розмірі 15.00% річних та з терміном повернення кредиту та відсотків не пізніше 31.03.2014 р. [PERSON] свої зобов?язання за Кредитним договорм виконав у повному обсязі, перерахував Позичальнику грошові кошти у сумі 11,000,00 грн., але Відповідач порушив зобов?язання за Кредитним договором, а саме порушені строки сплати процентів за користування кредитом. Відповідач не усунув порушення умов кредитного договору внаслідок чого заборгованість за Кредитним договором складає 15\~429,43грн, з них: кредит - 8\~100,95 грн.; відсотки 636,03грн.; комісія за РО 1627,63 грн.; плата за пропуск платежів 5\~064,82 грн.. Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 15\~429,43грн. за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності,позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини неявки в суд не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 09.09.2015 р. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, 31.03.2011 року між [PERSON] акціонерним товариством "Всеукраїнський [PERSON]" та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір №BLаЖГА00023467, що підтверджується матеріалами справи. Згідно договору Відповідачу було надано кредит у сумі 11\~000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп., на задоволення поточних потреб,з встановленням процентної ставки з користування кредитом у розмірі 15.00% річних та з терміном повернення кредиту та відсотків не пізніше 31.03.2014 р. [PERSON] свої зобов?язання за Кредитним договорм виконав у повному обсязі, перерахував Позичальнику грошові кошти у сумі 11,000,00 грн., але Відповідач порушив зобов?язання за Кредитним договором, а саме порушені строки сплати процентів за користування кредитом. Відповідач не усунув порушення умов кредитного договору внаслідок чого заборгованість за Кредитним договором складає 15\~429,43грн, з них: кредит - 8\~100,95 грн.; відсотки 636,03грн.; комісія за РО 1627,63 грн.; плата за пропуск платежів 5\~064,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До договору кредиту застосовуються правила щодо позики, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ч.1 статті 527 ЦК України Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частина 1 ст. 550 ЦК України зазначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В силу ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фоду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов?язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору звільняється.

Outcome: approved