Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

02.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи, - служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та заміну способу та розміру аліментів, ( Том № 1, а.с., 2 - 7), подана її представником, - [PERSON], в якій позивачка посила суд винести рішення, на підставі якого: - позбавити [PERSON] батьківських прав; - витрубувати з Кагарлицького відділу у справах дітей висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача; - змінити спосіб присудження аліментів за судовим рішенням з [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], визначивши розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі, на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. та [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. до досягнення ними повноліття; - звільнити її від сплати судового збору; - стягнути з відповідача всі судові витрати; - допустити негайне виконання судового рішення. Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним. Що стосується позбавлення батьківських прав, то позивачка зазначала наступне. 21.11.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 13 березня 2014 року Обухівський районним судом шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення Обухівського районного суду ( цивільна справа № 372\\ 1069\\ 14-ц, яку вона надала. Від шлюбу вони мають двоє дітей ; [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO]. Після розлучення діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Фактично відповідач не переймається долею своїх дітей, так як не приймає участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не провідує їх, не несе лодаткових витрат. Відповідач жодного разу не був у школі, не цікавився розвитком дітей. За таких обставин вона змушена звертатися з цим позовом, до суду так як відповідач не бажає виконувати функції батька. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: - один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Що стосується стягнення аліментів, то позивачка зазначала наступне. Рішенням Обухівського районного суду від 03.12.2015 р. по цивільній справі №372/4296/ 15-ц, було винесено рішення, яким призначено сплату аліментів [PERSON] на мою користь, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON] [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача. Відповідач є досить забезпеченою людиною, має нормальний постійний заробіток, здоровий. Аліментних зобов'язань по інших виконавчих листах також не має, спільні діти перебувають на її утриманні, а тому, користуючись правом ст. 192 СК України, просить суд змінити розмір та спосіб присуджених аліментів за рішенням суду. Вона сама піклується про дітей, дбаю про стан їх здоров'я, повноцінне харчування, та забезпечує їм нормальні умови проживання. В зв'язку з подорожчанням електроенергії та газового опалення, вона вимушена опалювати житловий будинок, в якому вона мешкає з дітьми твердим паливом, яке закупляє двічі на рік. Крім цього, практично кожного сезону вона змушена купувати новий одяг та взуття, тому, що діти весь час ростуть. Кожного місяця збільшується ціна на харчування у школі, така ж ситуація і з дитячим садочком, та медичними препаратами. Спільні діти часто хворіють, в зв'язку з цим вона змушена витрачати чималі кошти на ліки. На даний час їйстало відомо, що відповідач приховує від неї свої заробітки, розрахувався з постійного місця роботи для того, щоб навмисно не сплачувати аліменти, про що він сам розповідає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). З приводу застосування ст. 192 СК при розгляді справ про зміну розміру аліментів Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006 р. в п. 23 дав судам наступні роз'яснення: «Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. На даний час відповідач є більш забезпеченою людиною, його матеріальний стан змінився в сторону покращення, а тому позивачка вважає, що вона має право просити суд змінити розмір присуджених аліментів в сторону їх збільшення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. З ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми - справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - відповідно до ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (ч. 1 ст. 113 ЦПК). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК. 02.09.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., ( Том № 1, а.с., 18). 03.10.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено справу до судового слухання, (Том № 1, а.с., 26). 01.12.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, (Том № 1, а.с., 69 - 70), на підставів якої: - залучено до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - службу у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації в Кимївській області. 12.12.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, подана представником позивачки про уточнення позовної вимоги, (Том № 1, а.с., 83), в якій представник позивачки просить суд: - змінити розмір та спосіб присудження аліментів за судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області з [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], визначивши розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], визначити розмір стягуваних аліментів на дитину [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. 12.12.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло заперечення відповідача [PERSON], (Том № 1, а.с., 84, 85), в якому відповідач зазначив наступне: В заперечення позовних вимог, пред»явлених до нього позивачкою, - [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей, а саме: дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зазначає, що він дійсно, як батько мало приділяє уваги та спілкування з дочками. Однак, це не тому, що він не має бажання приймати участі у вихованні дітей, та у спілкуванні з ними. А тому, що колишня дружина, - [PERSON], після їхнього розлучення не дозволяє йому бажання з ним спілкуватися, то мама за це її карає. А тому, він, щоб не травмувати дітей, останнім часом став приїздити до дітей рідко. Тільки тоді коли привозив кошти на утримання. А останній раз, коли він привіз позивачці кошти на утримання дітей в сумі 2500 гривень, та попросив дозволити йому поспілкуватися з дітьми, вона кошти не взяла від нього та вигнала, а дітей засварила, щоб до нього не йшли,і щоб тим самим зробити йому боляче. Думає, що коли дочки трішки подорослішають, вони все зрозуміють і будуть з ним спілкуватися та будуть приїздити до нього на вихідні та святкові дні. Він буде їх брати з собою на відпочинок. Він дуже хоче приймати активну участь у вихованні дітей, брати участь у фізичному та духовному розвитку дітей, однак йому не дозволяє позивачка, а не тому, що він уникає цього сам. А тому просить суд не позбавляти його батьківських прав. Після слухання даної справи він буде намагатися знайти порозуміння з позивачкою та намагатися вмовити її, щоб вона дозволяла йому бачитися з доньками та брати участь у її вихованні, оскільки дитина, яка не проживає з одним з батьків, має право підтримувати особисті контакти з батьком. Однак не так, як хотілося б позивачці, а так як йому дозволяє його час, оскільки він на даний час працює водієм дальнобійником і часто їздить в закордонні поїздки, і інколи не може приїздити до дітей тоді, коли б хотіла їх мама. Але він буде намагатися виконувати вимоги матері дітей, і спілкуватися з дітьми і в дитячих навчальних закладах. Навідувати старшу дочку в школі, молодшу в дитячому садочку. Щодо стягнення аліментів з нього на утримання доньок, він хоч і працює офіційно і відповідно до законодавства має сплачувати 33 відсотки від всіх видів свого заробітку, однак він згоден з сумою, яку хоче з нього стягувати позивачка, і не заперечує проти стягнення з нього 1500 гривень на утримання дочки [PERSON] та 1500 гривень на утримання доньки, [PERSON] на користь позивачки. Він буде намагатися працювати у вільний від основної роботи час та намагатися заробляти кошти, щоб належним чином утримувати своїх дітей, і щоб мати дітей мала можливість без обмежень утримувати доньок. На даний час за ним заборгованості по сплаті аліментів не рахується, що стверджує довідкою. А до цього була незначна заборгованість, в зв»язку з тим, що змінив місце роботи, і виконавчий листок надійшов на його місце роботи з запізненням. І коли позивачка останнього разу не взяла від нього кошти для дітей, які він надавав добровільно в листопаді місяці 2016 року, то він попросив працівників бухгалтерії, щоб вони направили кошти на ім»я позивачки, написавши відповідну заву. Стверджує, що він хоче підтримувати зі своїми дітьми зв»язки та приймати участь у їх вихованні. І якщо мати не змінить свої вимоги до нього та до дітей, та буде перешкоджати йому у спілкуванні з ними, то він буде вимушений звертатися до відділу опіки та піклування з заявою про встановлення йому днів побачень з дітьми, оскільки діти і так страждають від того, що їхня сім»я розпалася, та ще й того, що у них не має батька. Він дійсно можливо не один із кращих батьків, можливо і не достатньо приділяв уваги своїм дітям в силу своєї зайнятості, однак він хоче підтримувати стосунки з ними. Хочу з ними спілкуватися та приймати участь у їх фізичному , духовному та моральному розвитку. Від дати розлучення пройшло не досить багато часу і це був не найкращий час у його житті, час переживань за розлучення і позивачка дійсно можливо не хоче, щоб вони між собою бачилися і можливо ще й це вплинуло на зустрічі з доньками, а тому просить дати йому час на виправлення його помилок та на відновлення його стосунків з дітьми та порозуміння між ними. 14.03.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове пояснення до заперечення до позову, (Том № 1, а.с., 127 - 129), подане представником позивачки [PERSON], - [PERSON], в якому вказано наступне: 12 грудня 2016 року відповідачем, по справі про позбавлення батьківських прав на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] до суду було подане заперечення з приводу його спілкування та участі у житті дітей після розлучення, в запереченні було сказано, що відповідач має бажання бачити дітей, спілкуватися з ними та надавати матеріальну допомогу (брати на себе додаткові витрати на їх утримання). Доводжу до відома суд, ні одного слова з цього заперечення, цитую слова позивача: - дуже хочу приймати активну участь у виховані дітей, брати участь у духовному та фізичному розвитку дітей, однак мені не дозволяє позивачка, а не тому, що я сам цього не хочу..» так і не було виконано, а саме, до цього часу цікавості до дітей з боку [PERSON] так і не було проявлено, він ні разу не провідав дітей, не зателефонував, та не цікавився нічим що пов'язано з дітьми, ні станом їх здоров'я, ні матеріальним забезпеченням, знову не виплачує навіть ту мізерну частку аліментів, які нараховані згідно його офіційної заробітної платні, тому вона знову змушена звертатися до виконавчої служби, щоб відповідач примусово сплатив аліменти. Додаткових коштів ніяких не надавав, хоч в минулому році вона просила його всі кошти які він бажає - дати дітям перераховути поштовими переказами, бо справа в тому, що позивач має звичку говорити не правду, тому кошти особисто вона приймати не може, боіться, що потім у майбутньому ці факти будуть перекрученні проти неї, а доказів ніяких у неї не буде. Просить суд звернути увагу на подане відповідачем заперечення, та його дії, які зовсім не співпадають з заявленими в запереченні словами. Також просить суд звернути увагу на те, що до, сьогоднішнього дня відповідач так і приховує свої доходи, та не хоче надавати інформацію по цьому питанню до суду, невже батько який турбується та хоче допомагати своїм дітям буде так робити, так роблять лише ті батьки, які турбуються лише про себе та живуть лише в своє задоволення. Також виникає ряд логічних запитань: чому [PERSON] не поцікавиться, чи його діти живуть у теплі чи в холоді, чим вони харчуються, чи є в них одяг, чи є кошти на медичне лікування коли діти хворіють, на які потреби вистачає аліментів, а саме: 368,40 грн., нараховуються для потреб на молодшу доньку, [PERSON]; 459,30 грн. нараховуються для потреб старшої доньки, [PERSON], які він не сплачує регулярно? Всі ці дії з боку [PERSON] на сьогоднішній день, знову доводять, що він не має бажання та не хоче нічого виправляти, що його так абсолютно не турбує нічого, що пов'язано з його дітьми. Наголошує, що вона ніколи не заперечувала та не чинила перешкод у спілкуванні батька з дітьми, але для цього в неї було одне прохання попереджувати її заздалегідь про свої візити, останнього разу він телефонував з цього приводу 07.01.2016 року, коли привіз дітям цукерки на Різдво. В зв'язку з тим, що з моменту відкриття даної справи ціни в нашій країні дуже виросли та відповідач зі свого боку так і не змінює свого ставлення до дітей не хоче сплачувати аліменти в повному обсязі саме через це він як «справжній батько» дуже старанно приховує свої доходи, не надає інформацію про свої доходи (заробітки) до суду, тому що добре знає, що аліменти мають зовсім іншу суму, ніж вказано у її попередніх вимогах. Але [PERSON] дуже турбується про свої збитки з приводу виплат аліментів саме тому він зателефонував та повідомив її 30 листопада 2016 року, що хоче відмовитися від прав на дітей, а вона щоб зі свого боку відмовилася від аліментів на дітей, цей факт також свідчить лише про те, що відповідач своє забезпечення цінить набагато вище ніж своє «батьківство». В запереченні відповідач пише, що має бажання нести додаткові витрати, тобто не сплаченими в повному обсязі аліментами він буде додатково допомагати дітям, але і ці слова викликають великий сумнів, бо з моменту зміни його місця роботи він так жодного разу не дав дітям додатково навіть 1 гривні, вона не вірить, що в майбутньому щось зміниться, оскільки добрих вчинків він по відношенню до дітей так і не зробив до сьогоднішнього дня. Також в запереченні відповідача від 12.12..2016 року вказано, що після завершення судової справи по цьому питанню, він буде намагатися знайти час щоб бачити дітей, коли в нього є можливість, виходить з моменту розлучення у нього не було такої можливості, приділяти дітям увагу та опіку. Хоче повідомити суд та всіх присутніх, що після розлучення [PERSON] не взяв на себе ніяких обов'язків що до виховання дітей, і до сьогодні навіть не має уявлення, що ж таке на справді бути батьком, запис у свідоцтві про народження, не може означати, що батьківський обов'язок виконаний. Весь час вона сама опікується дітьми, присвячує їм свій час та не має бажання приховувати від них своїх доходів, бо всі її доходи ідуть на забезпечення гідного життя її дітей і цей факт був і є головним для неї. Вона не може через якісь амбіції до колишнього чоловіка залишити дітей голодними чи роздягненими, чи ігнорувати стан їхнього здоров'я, в неї є обов'язок покладений на неї не просто законом, а життям, вона є матір'ю і саме важливе для неї це дати дітям найкраще, що тільки в змозі дати. За законом мати і батько мають рівні права та обов'язки перед дітьми, але всі обов'язки завжди були на її плечах, то про які права зараз заявляє [PERSON], якщо він не виконував і не виконує ніяких обов'язків перед дітьми. Якби вона виконувала так свій материнськім обов'язок, як іх виконує [PERSON], то навіть страшно уявити що б зараз було з дітьми. На підставі вищевикладеного, просить суд: - запросити дані у відповідача про час його перебування в Україні з моменту відкриття справи про позбавлення його батьківських прав, та надати інформацію, скліьки раз він відвідав своїх дітей за останні 2 роки, та вказати причину, що заважало йому це зробити; - запросити дані у відповідача, які витрати він поніс на дітей з моменту подання його заперечення; - позбавити батьківських прав [PERSON], в зв»язку з тим, що відповідач не виконував і не виконує перед своїми дітьми, [PERSON] та [PERSON], жодних батьківських обов»язків. 19.07.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло уточнення позовних вимог позивачки [PERSON], (Том № 1, а.с., 224 - 226), в якому зазначено наступне: В зв"язку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 р. визначається порядок утримання аліментів з працівників, який провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: - з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків. Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України. 5. Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Стаття 169 Податкового кодексу України. Перерахунок податку та податкові соціальні пільги Податкова соціальна пільги становить: 169.1.1. у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку. Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: - для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень. До 31 грудня 2015 року для цілей застосування підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку. Використовується в деяких галузях права для розрахунків розміру штрафів, стягнень, визначення розміру судових витрат. Податкова соціальна пільга в 2017 році дорівнює 800 гривень, а тому 800x5=4000 гривень. Відповідачем дійсно підтверджується той факт, що він працює за кордоном, а тому виникла необхідність в уточненні даної позовної вимоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved