Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

20.02.2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про\~встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона [PERSON], є дружиною [PERSON] [INFO], громадянина України, уроженця м. Донецьк, України. 07 лютого 2018 р. в місті Донецьк, Донецької області, помер [PERSON]. Після смерті чоловіка [PERSON], заявником було отримано - Довідку про причину смерті від 07.02.2018р. свідоцтво про смерть (ДНР М096064) від 07лютого 2018 року та свідоцтва про поховання серія АААА 010173. Дані документи були подані заявником до Шевченківського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, проте [PERSON] відмовили в видачі свідоцтва про смерть оскільки вказані документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки їх було видано на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями". Встановлення факту смерті необхідне заявниці для прийняття спадщини. У судове засідання заявник [PERSON] не зявилась, повідомлена своєчасно, подала заяву, в якій вказала, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, на фіксуванні судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не наполягає, просить справу розглядати за її відсутності. Заінтересована особа Шевченківський районний у м. Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, в судове засідання свого представника не направив. Справа була розглянута в порядку ст.. 317 ЦПК України, негайно, без виклику сторін. У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії VI-НО № 343520 від 07.03.1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище дружини після шлюбу [PERSON]. Таким чином заявниця, як дружна померлого [PERSON], має право на звернення до суду з відповідною заявою. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №0000478520 виданою Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському р-ну від 19.02.2018р. [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO], фактично проживає за адресою: [INFO], що відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову\~\~ органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями\~\~ на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За наслідками звернення [PERSON] до Шевченківського районного у м. Запоріжжя ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 07.02.2018 року в м. Донецьк на підставі довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 11) від 07 лютого 2018 року було відмовлено у звязку із невідповідністю предявленого документа формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті». Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Наказом Міністерства охорони здоровя від 08.08.2006 року № 545 затверджено форми первинної облікової документації та інструкції, щодо їх заповнення та видач, закріплено форму лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о ( z1152-06). Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть, (форма № 106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. В судовому засіданні встановлено, що надана заявником довідка про причину смерті, не відповідає затвердженій в установленому законодавством порядку формі. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для прийняття спадщини. Щодо можливості використання як доказів по справі довідки про причини смерті ( до форми 106/у №11) від 07.02.2018р, відповідно до якого причиною смерті [PERSON] [INFO] є вірусний гепатит С, а також свідоцтва про смерть (ДНР М096064) від 07лютого 2018 року та свідоцтва про поховання серія АААА 010173. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м.Донецьк, Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, свідоцтво про поховання надані заявником, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи. Враховуючи практику ЄСПЛ, беручи до уваги, що встановлення факту смерті необхідно заявниці для реалізації прав та обовязків, повязаних із смертю чоловіка, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, то заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. На підставі ст. 19 КУ, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317, 319 354 ЦПК України, суд, -\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~

Outcome: approved