Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

18.07.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 290 000 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час помічником машиніста локомотива (тепловоза), машиністом локомотива (тепловоза, тягового агрегату) на вивезенні руди, породи з карєру, машиністом локомотива (тепловоза, тягового агрегату) на вивезенні гірничої маси в карєрі та на відвалах, на ПрАТ ним отримані хронічні професійні захворювання вібраційна хвороба 2 ст. від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулопатією, з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст..), остеоартрозу в поєданні з періартрозом ліктьових суглобів ( ПФ першого-другого ст..) та остеоартрозу колінних суглобів ( ПФ першого-другого ст.), деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей, хронічне обструктивне захворювання легень 1-ст.( пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН першого ступеня, які відповідно до акту розслідування від 19.08.2013 р. виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 23.09.2013 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 55 % , з них: 45% вібр. Хв.., 10 %-ХОЗЛ та третя група інвалідності.Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він відчуває постійний біль в грудній клітині, та суглобах, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПрАТ за довіреністю [PERSON] позов не визнав, надала письмові заперечення згідно яких, у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач уклав трудовий договір з ПрАТ та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з вказаними умовами, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці, недосконалості технологій. З вказаного видно, що діяльність ПрАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, а позивач недбало ставився до свого здоровя свідомо продовжуючи роботу в шкідливих умовах. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.4-7, що позивачу 19.08.2013 р. встановлені хронічні професійні захворювання вібраційна хвороба 2 ст. від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулопатією, з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст..), остеоартрозу в поєданні з періартрозом ліктьових суглобів ( ПФ першого-другого ст..) та остеоартрозу колінних суглобів ( ПФ першого-другого ст.), деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей, хронічне обструктивне захворювання легень 1-ст.( пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН першого ступеня. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55 % по вказаним захворюванням та третя група інвалідності висновком МСЕК від 23.09.2013 р. по 01.09.2014 р. а.с.10. При повторному огляді, позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55 % по вказаним захворюванням та третя група інвалідності висновком МСЕК від 29.09.2014 р. безстроково, а.с.8-9. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування встановленохронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці: перевищення допустимих показників небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, аерозоль переважно фіброгенної дії та вібрація, які перевищують гранично допустимі показники. Шкідливі та важкі умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах на ПрАТ впродовж 34 років. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно п.18 Акту, начальнику управління залізничного транспорту ПрАТ, забезпечити контроль за своєчасним проведенням ремонтів локомотивів, утриманням залізничних колій у відповідності до вимог нормативних актів та за використаннм засобів індивідуального захисту . Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні, та фізичних навантаженнях, постійних болей в грудній клітині та суглобах, задухою, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, та можливість самого позивача змінити роботу на менш шкідливу у будь- який час. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.4-29, позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, без стягнення податків та обовязкових платежів, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір в сумі 551,20 грн. слід стягнути з ПрАТ на користь держави згідно, ст.81, 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial