Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він протягом тривалого часу працював у вугільній промисловості, загальний стаж роботи складає 22 роки 3 місяці, при чому всі в умовах впливу шкідливих факторів. З відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 03.11.1997 року по 08.05.2011 року, та з 08.08.2011 року по 16.03.2015 року, тобто близько вісімнадцяти років, працював на посаді гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті. В останнє його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя. Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 10.08.2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - пил, важкість праці, запиленість повітря робочої зони складала 80,7 мг/м.куб. (ПДК 10 мг/м.куб.) в продовж 81,0% часу робочої зміни, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 130,6 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м,язів плечового поясу 51,2 Вт (ПДР - 45 Вт) (копія акту додається). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 23/495 від 23.06.2015 року позивачу було поставлено діагноз - хронічна попереково-крижова радикулопатія справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст. захворювання професійні, встановлено вперше. Також було встановлено супутні захворювання. 19.08.2015 року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 60 % первинно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.09.2016 року, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні. Крім того, протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження. Рекомендовано спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, профпатолога, курси відновлюючого лікування. Лікування за наслідками професійних захворювань позивач продовжує і зараз. Стан здоровя не є стабільним. У нього постійні болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ноги, більше в праву, заніміння в ній, болі посилюються при русі, фізичному навантаженні, відчуває затруднення при ходьбі, обмеження рухів, практично не може поворухнутись без болі, крім того, у нього постійний кашель приступообразного характеру, затруднене дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, болі та хрипи у грудній клітці, бистра стомленість, поганий сон, чрезмірна пітливість, загальна слабкість. Вважає, що внаслідок отримання професійних захворювань була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач протягом тривалого часу постійно страждає від фізичного болю, після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Тривалий час знаходиться на лікуванні. Через поганий стан свого здоровя був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання захворювання, оскільки йому всього 43 роки. Все це разом вплинуло на образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування позивачу необхідні чималі кошти. В результаті отриманого професійного захворювання втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, не можу реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Не може виконувати більшість фізичної роботи по дому, тому всі хатні справи дружина зимушена виконувати сама. В даний момент дохід позивача суттєво знизився та ще і чималі кошти йдуть на лікування. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на душевному стані. Позивач відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням необратимості наслідків отриманого захворювання та тяжкого стану здоровя. Оцінюючи моральну шкоду в указану суму, виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також необратимості значного погіршення стану здоровя. Нанесену моральну шкоду позивач оцінює у 100 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи буз його участі, за участю його представника [PERSON] На позовних вимогах наполягає. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» надала клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Надали суду заперечення на позовні вимоги в яких зазначили, що позивачу фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. У своїх позивних вимогах позивач ставить питання про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., але: відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань " виплата моральної шкоди належала до страхових виплат і здійснювалась за наявністю факту заподіяння моральної шкоди потерпілому через Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Законом України від 23 лютого 2008р. „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань " виплату моральної шкоди було виключено з переліку страхових виплат, що проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань потерпілим від нещасних випадків чи професійних захворювань. Таким чином, єдиною правовою підставою для компенсації особі, що перебуває у трудових відносинах, моральної шкоди у разі отриманням нею виробничої травми чи професійного захворювання за рахунок роботодавця на теперішній час є ст. 237-1КЗпП України. В той же час, частиною 2 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Єдиним законодавчим актом України, що регулював питання компенсації моральної шкоди, був Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ", у відповідності до якого виплата моральної шкоди застрахованим особам здійснювалась Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за рахунок страхових внесків, які здійснювали підприємства. Таким чином, фактично на теперішній час на Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, а, отже, визначений на законодавчому рівні механізм компенсації моральної шкоди, пов'язаної з трудовими відносинами. Факт наявності моральної шкоди визначається медико-соціальною експертною комісією, згідно «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров'я від 22.11.1995р. №12 на основі висновків медичних закладів, в тому числі лікаря-психіатра, про перенесений стрес чи депресію потерпілим на виробництві. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. В п.4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що в позовній заяві має бути зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами підтверджується моральна шкода. Позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоров'я не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. Згідно ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. На думку Відповідача при винесенні рішення визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, про що зазначено в п. З ст. 23 ЦК України та загальну практику судів з аналогічних питань (300 грн. за кожний відсоток втрати працездатності). На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд розглянути та закінчити справу без участі представника відділення та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.11.1997 року по 08.05.2011 року, з 08.08.2011 року по 16.03.2015 року, загалом близько вісімнадцяти років, працював на посаді гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті. 16.03.2015 року звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя (а.с.9-10). 19.08.2015 року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 60 % первинно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.09.2016 року, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні (а.с.11). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.08.2015 року, у позивача виникло професійне захворювання у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, які обумовлені впливом промислового фактору пил, важкість праці (а.с.17-18). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 23/495 від 23.06.2015 року позивачу було поставлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом (а.с.16). У звязку з професійним захворюванням перебував на лікування у стаціонарі з 24.12.2014р по 05.01.2015р. (а.с.12); з 06.07.2015р. по 16.07.2015р. (а.с. 13); з 28.07.2015р. по 08.08.2015р. (а.с.14). Відповідно до виписки № 580 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] знаходився в стаціонарі Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань з 12.06.2015 р.по30.06.2015 року, основний діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом захворювання професійне, встановлене вперше (а.с.15). Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасними випадками на виробництві, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Також є безпідставними доводи відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні. Відповідно до частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial