Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

07.05.2014 [PERSON] підприємство 'Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства' Павлоградської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з водопостачання і водовідведення 4297,43 грн (чотири тисячі двісті дев'яносто сім гривень 43 копійки). В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, позивач є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення та надає зазначені послуги населенню м. Павлограда, підприємствам, установам та організаціям, у тому числі послуги з водопостачання та водовідведення були надані й в житлове приміщення відповідача: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська. 114, кв. 18. Однак, відповідач за фактично спожиті послуги з водопостачання та водовідведення оплату позивачу не проводить , внаслідок чого за період з січня 2002 року по лютий 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 4297,43 грн (чотири тисячі двісті дев'яносто сім гривень 43 копійки). 08 липня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнуто з відповідача 4298,43 грн заборгованості за спожиті послуги з водопосточання і водовідведення, стягнуто сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. 26 жовтня 2016 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області заочне рішення від 08.07.2014 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в судове не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав частково, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги виробник послуг може бути їх виконавцем. Суд доходить висновку, що позивач [PERSON] підприємство "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради є виробником та виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території міста Павлоград Дніпропетровської області, а відповідач [PERSON] є споживачем зазначених послуг. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку, що між сторонами договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не укладався, проте фактичне надання послуг позивачем відповідачу відбувалося у зазначений період, та законом не встановлена обовязкова недійсність таких правочинів у разі недодержання письмової форми, що свідчить про виникнення договірних правовідносин з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між КП Павлоградводоканал" та відповідачем. Відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Дослідивши виписку з особового рахунку відповідача № 2-1023622, суд доходить висновку, що наслідки спливу строку позовної давності можливо застосувати лише за нараховані послуги з водопостачання та водовідведення надані з січня 2002 року по січень 2006 року включно, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2002 року по лютий 2014 року, а останній платіж який перервав перебіг позовної давності відбувся у січні 2009 року, тому стягненню підлягає заборгованість яка утворилася у період з лютого 2006 року по лютий 2014 року у сумі 3963,00 грн, а у стягненні заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2002 року по січень 2006 року включно у сумі 334,43 грн слід відмовити. З огляду на викладене суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень (двісті сорок три гривні шістдесят копійок), тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 1, 19, 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. ст 204, 215, 218, 526 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial