Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів, у солідарному порядку, заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 11.12.2013 року між банком і [PERSON] як фізичною особою підприємцем укладено договір №015/5032/184911, про надання коштів у розмірі 40000 грн., зі сплатою 23 % річних за їх використання, на строк до 11.12.2016 року. В забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань, між банком та [PERSON] як фізичною особою та ТОВ «Сіріус-Чернігів» 11.12.2013 року, укладено договори поруки. У зв'язку з тим, що відповідачі взятих на себе зобов'язань не виконують, позивач просить стягнути з них, у солідарному порядку, в якості відшкодування заборгованості по кредиту в розмірі 40000 грн., по процентах 770 грн. 84 коп., пеню по кредиту, в розмірі 1738 грн. 08 коп., пеню по процентах, в розмірі 157 грн. 65 коп., а всього 42666 грн. 57 коп., а також понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку, визначеному абз.4 ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник відповідача ТОВ «Сіріус-Чернігів» в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку, визначеному абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України на позичальника покладено обов'язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і [PERSON], як фізичною особою - підприємцем, укладено договір №015/5032/184911, про надання коштів у розмірі 40000 грн., зі сплатою 23 % річних за їх використання, на строк до 11.12.2016 року. Виконання зобов'язань ФОП [PERSON] забезпечують договори поруки, укладені 11.12.2013 року між банком і ТОВ «Сіріус-Чернігів» №12/5032/184911-11 та фізичною особою [PERSON] за № 12/5032/184911. У відповідності до п.5.1 договору укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний забезпечити погашення овердрафту не пізніше останнього дня максимального строку безперервного дебетового сальдо. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі взятих на себе зобов'язань не виконують. З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що заборгованість ФОП [PERSON], за договором станом на 04.07.2014 року становить 42666 грн. 57 коп., з яких: заборгованість з основного зобов'язання 40000 грн.; заборгованість за відсотками 770 грн. 84 коп.; пеня за порушення графіку погашення основної суми кредиту - 1738 грн. 08 коп., пеня за порушення строків сплати відсотків - 157 грн. 65 коп. Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2014 року позичальник направляв відповідачам вимогу про необхідність виконання взятих на себе зобов'язань. Згідно ч.1 554 ЦК України, позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Частиною 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. З огляду на положення ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст.47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою. Оскільки основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, то немає підстав для припинення й договорів поруки (постанова Верховного Суду України від 04.12.2013 року по справі № 6-125цс13). У відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права, є обов"язковим для всіх судів України. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: approved