Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач вказав, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з гаражу [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0041 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 6312000000:06:002:0001, розташованої по вул. Якіра в м. Чугуїв Харківської області, призначеної для будівництва та обслуговування гаража. Однак Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як відсутні документи, підтверджуючі фактичне прийняття спадщини. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько Позивача - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 13 квітня 2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з гаражу [ADDRESS], що належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №335249, виданого 24 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 17.12.2003 року №221/29 та земельної ділянки площею 0,0041 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 6312000000:06:002:0001, розташованої по вул. Якіра в м. Чугуїв Харківської області, призначеної для будівництва та обслуговування гаража, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №138393, виданого 12 листопада 2003 року на підставі рішення XIV сесії XXIV скликання Чугуївської міської ради від 16.05.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №173.(а.с. 8,9). Належність [PERSON] вказаного гаражу підтверджується також технічним паспортом від 22.11.2003 року.(а.с.10). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] став його син - Позивач, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 10 листопада 1963 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблений відповідний запис за №220, де батьком [PERSON] записаний [PERSON]. (а.с. 14). Окрім Позивача, право на спадкування після смерті [PERSON] мав Відповідач, [PERSON], який протягом останніх п'яти років здійснював догляд за [PERSON]. Але в передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом не звертався, отже, є таким що не прийняв спадщину.(а.с. 22). Позивач фактично прийняв спадщину, так як на момент відкриття спадщини постійно проживав разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Крім того, Позивач не заявляв про відмову від спадщини. У встановлений законом термін Позивач не подавав до Чугуївської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки вважав себе особою, що фактично прийняла спадщину, та вважав, що зможе здійснити таке звернення в будь-який час. Після звернення до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено через відсутність доказів прийняття спадщини Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тому в Позивача виникла необхідність, в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, шляхом визнання прав. Пункт 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " № 7 від 16.04.2004 року та статті 1225 ЦК України і 131 ЗК України вказують, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року N7 встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved