Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 30.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комуни м. Рим Італія актовий запис № 01230. В позовній заяві зазначає, що від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що спільне подружнє життя не склалось, з травня 2014 р. сторони разом не проживають, в них різні інтереси, різне ставлення до життя, позивачка втратила до відповідача любові і поваги, вважає, що перебування в шлюбі суперечить її інтересам. В судове засідання позивачка не з'явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнає. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З копії Свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Комуна м. Рим Італія, акт 01230, частина 1, серія 03, встановлено, що [PERSON], народжений [INFO] в с. Вікно (Україна) та [PERSON], народжена [INFO] в с. Жужеляни (Україна) одружились 30 липня 2009 року в Римі, свідоцтво підписане уповноваженим відділу цивільного стану. Статтею 13 СК України визначено, що частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст. 63 згаданого Закону - припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до п. 7 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції № 52 / 5 від 18.10.2000 р. 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) - документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими офіційними документами визнаються: 1) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші; 4) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ,є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбачено ст.3 Конвенції. При цьому апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак, апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою. Подана позивачкою до суду копія Свідоцтва про реєстрацію шлюбу між сторонами не містить проставлення Апостиля. В позовній заяві позивачка просила витребувати у відповідача оригінал свідоцтва про шлюб. Згідно ухвали суду від 26.11.2014р. про відкриття провадження в даній справі відповідача було зобов'язано подати суду оригінал свідоцтва про шлюб. В підготовчому судовому засіданні 09.12.2014р. відповідач [PERSON] суду показав, що він повернув дружині оригінали всіх документів. Одночасно пояснив, що свідоцтво про народження сина [PERSON], який народився в м. Рим, містить апостиль, оскільки це було необхідно для виїзду дитини з Італії, а свідоцтво про шлюб, який також був укладений в Римі, апостилю не містить. Оскільки Свідоцтво про шлюб, укладений 30 липня 2009 року в Римі (Італія) між [PERSON] та [PERSON], не легалізоване в Україні, тому суд вважає, в задоволенні позову про розірвання шлюбу слід відмовити. На підставі ст.ст. 13 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 58, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року,

Outcome: dismissed