Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вищезазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що 28.03.1987 року помер його дід [PERSON], який за заповітом розпорядився все своє майно після смерті передати внукові. Після смерті [PERSON] він вступив в управління спадковим майном, зокрема житловим будинком №745 в с.Синевир Міжгірського району з господарськими будівлями і присадибною земельною ділянкою колгосптного двору площею 0,14 га. У 1990 р. він виготовив будівельний паспорт на забудову вказаної ділянки. Загальні збори колгоспу «Червона зірка» 20.06.1989 р. надали йому вказану земельну ділянку площею 0,14 га в постійне користування. 30.01.1998 року Синевирська сільська рада прийняла рішення №3 про передачу у приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку №743 в с.Синевир земельної ділянки площею 0,29 га, в т.ч. і площу 0,14 га, яка знаходилась у його користуванні. На підставі цього рішення 25.02.1998р.Селемону М.І. видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 010322. У 2005 році [PERSON] помер. Все його майно успадкувала дружина [PERSON], зокрема і земельну ділянку, що знаходилась у його користуванні, про що нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.01.2009 року. Зазначену земельну ділянку площею 0,29 га [PERSON] поділила на дві окремі ділянки (0,04 га та 0,25 га відповідно) та отримала на них правовстановлюючі документи. 30.03.2015 року [PERSON] частину спірної земельної ділянки площею 0,12 га подарувала своєму синові [PERSON] З врахуванням викладеного, [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,14 га в с.Синевир Міжгірського району Закарпатської області шляхом визнання недійсними правовстановлюючих документів, договору дарування земельної ділянки площею 0,12 га від 30.03.2015 року, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки [PERSON], [PERSON], зобов"язання відповідачів звільнити та повернути земельну ділянки площею 0,14 га в с.Синевир Міжгірського району Закарпатської області позивачу [PERSON]. Представник позивача [PERSON] та позивач в судове засідання не з"явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести без участі позивача [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечують. Від третіх осіб- реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції та Синевирської сільської ради Міжгірського району на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представників, проти задоволення позовних вимог заперечують. Приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Причини її неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 ЗК України. Зокрема, відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. За нормами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, позивач [PERSON] не надав жодних правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право користування земельною ділянкою в с.Синевир площею 0, 14 га. Копія постанови Воловецького районного суду від 19.10.2012 року в справі №704/1002/2012 та рішення Воловецького районного суду від 02.06.2014 року в справі №300/90/14-ц, що містяться в матеріалах справи, і на які посилається позивач як на підтвердження своїх вимог- не посвідчені належним чином та не містять відмітки про набрання ними законної сили (а.с.7-8, а.с.9-11). При вирішенні справи суд також виходить з того, що за загальним правилом цивільного судочинства кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. Проте, позивач [PERSON] жодних доказів на підтвердження обставин вчинення йому перешкод зі сторони відповідачів в користуванні земельною ділянкою не надав, а в силу вимог ч.4 ст.60 ЦПК України- доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed