Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

До суду з названим позовом звернулося ТУ ДСА України в Київській області, посилаючись на те, що відповідно п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014р. встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Даним законом було доповнено ч.6 ст. 149 Закону «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим, в якому зазначено, що загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах. На виконання наказу начальника територіального управління ДСАУ в Київській області від 02.02.2015р. №15/0 територіальним управлінням проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області у межах необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів, та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди. Скорочення територіальним управлінням було проведено у всіх судах Київської області з урахуванням вище перелічених критеріїв, яка була значно менша за величину 3,7 визначену у частині 6 статті 149 Законом України «Про судоустрій і статус суддів»; в інших судах за рахунок існуючих вакантних посад, що не заповнювалися. Водночас, в Законі № 76-VIII не було передбачено необхідність проведення скорочення працівників в кожному суді певного регіону України окремо для отримання підстави виплачувати суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. В рішенні Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду, у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати. На виконання вимог Закону № 76-VIII, враховуючи рішення Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року та рекомендаційний лист головного розпорядника коштів - ДСАУ № 1-315/15 від 15.01.2015 року - позивачем було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10.02.2015 року виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Проте, після проведення ДСА України у ТУДСА України в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності, ДСА України у звіті про результати проведення аудиту від 25.03.2016 року одним з висновків зазначено про недотримання вимог п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачено суддівську винагороду у загальній сумі 9195900 грн. Тобто законну виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат ДСА України визначили порушенням. Територіальне управління звернулося до відповідача із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, були йому незаконно виплачені, проте останній заперечив проти утримання зазначених коштів із його заробітної плати та у своїх відповідях зауважив, що ці кошти отримані ним абсолютно законно та не має підстав для їх стягнення. Позивач просить суд стягнути із відповідача на користь Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області кошти в сумі 3654 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн. Представник позивача Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, подав до суду заяву, в якій вказав, що вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просить справу розглядати справи без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Державна судова адміністрація України про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі працює головою Володарського районного суду Київської області, що підтверджується копією протоколу зборів суддів Володарського районного суду № 5 від 7 травня 2015 року та копією наказу Володарського районного суду від 7 травня 2015 року № 4-КС "Про призначення голови суду" Пунктом 10 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Даним Законом було доповнено ч.6 ст. 149 Закону «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим такого змісту: « Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». При цьому, Законом № 76-VIII від 28.12.2014 року в категоричній формі не зазначалося необхідності проведення скорочення працівників у відповідному суді для отримання підстави для виплати суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Суд поділяє правові європейські позиції, за якими принцип рівного статусу для суддів має також поширюватись і на суддівську винагороду, зокрема Консультативної ради європейських суддів, на думку якої необхідно забезпечити, щоб усі судді з однаковим стажем отримували однакову винагороду, за виключенням будь-яких обов'язкових та особливих додаткових доплат за виконання інших обов'язків (пункти 56, 57 висновку КРЄС від 05-06.11.2012 року № 15. З огляду на наведені національні конституційні та європейські гарантії статусу суддів, їх незалежності та матеріального забезпечення суд вважає, що позивач, провівши скорочення штатних одиниць у місцевих загальних судах Київської області, як це вимагалося за Законом № 76-VIII, мав правові підстави для обмеження суддям суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати, забезпечивши одночасно дотримання єдиного статусу суддів та рівність оплати їх праці в межах своєї територіальної компетенції. Питання обмеження розміру заробітної плати та суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, знайшло своє відображення і в рішенні Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі положень Закону № 76-VIII, ч.6 ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Київській області на підставі наказу начальника територіального управління №13 від 10.02.2015 року „Про виплату суддівської винагороди в 2015 році" (а. с.7) була виплачена відповідачу суддівська винагорода у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що підтверджується копіями розрахункових листів за лютий і березень 2015 року. Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що виплата відповідачу суддівської винагороди у вказаному розмірі повністю відповідає вимогам Закону, в зв'язку з чим, на переконання суду, позовні вимоги ТУ ДСА України в Київській області щодо стягнення з відповідача безпідставно нарахованих та виплачених йому коштів, є необґрунтованими. Разом з тим, суд звертає свою увагу на вимоги положень п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, яка передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При вирішенні справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду України висловлену в постанові від 22 січня 2014 року № 6-151цс13 про те, що відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що позивачем не доведено факту виплати суддівської винагороди судді Володарського районного суду Київської області Моргун Г.Л. недобровільно та помилково, тому позовні вимоги суд вважає безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed