Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТзОВ) «Фінансова компанія «Прайм Альянс», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. не було необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а також нотаріусом не було дотримані вимоги законодавства, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого було порушено його право. Зазначаючи про відсутність будь-якої заборгованості перед банком за кредитним договором, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №576 від 27.03.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо звернення стягнення з нього на користь ТзОВ «ФК «Прайм Альянс» грошових коштів у загальному розмірі 36827,95грн. Ухвалою Чернівецького районного суду від 19.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справа призначена до розгляду на 16 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 16.09.2020 задоволено клопотання представників сторін та розгляд справи за відкладено на 16 жовтня 2020 року. 16 жовтня розгляд справи не відбувся у зв"язку із перебуванням судді Кушнір Б.Б. у відпустці. Справа відкладена на 29.10.2020. Ухвалою суду від 29.10.2020 розгляд справи відкладено на 18.11.2020 для усунення відповідачем недоліків поданого відзиву по позовну заяву. Позивач та представник позивача в судові засідання не з`явились, натомість, через канцелярію суду представник позивача Поліщук О.В., який діє на підставі довіреності від 10.08.2020 року, подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, вимоги позовної заяви підтримує повністю, просить позов задоволити. На виконання вимог ухвали суду від 29.10.2020, представником відповідача подано належним чином підписаний відзив на позовну заяву, з долученими документами, відповідно до якого ТзОВ «Прайм Альянс» позовні вимоги заперечує, просить в позові відмовити. При цьому зазначає, що у зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору перед ПАТ «ОТП Банк», останній по договору факторингу від 13.06.2016 року уступив ТОВ «ФК«Довіра та Гарантія» право вимоги по кредитному договору, яке вподальшому по договору факторингу від 29.01.2019 передано ТОВ «ФК «Прайм Альянс», відтак, відповідач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 21.03.2014 року. Направлені 01.03.2020 на адресу позивача повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимога про погашення заборгованості, залишена позивачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення відповідача до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису щодо стягнення вказаної заборгованості. При цьому зазначає, що нотаріусу було надано весь пакет документів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які підтверджували безспірність заборгованості. Також звертає увагу суду, що виконавчий напис вчинено в межах трьохрічного строку з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, яке відповідач обчислює з 01.03.2020, тобто дати направлення вимоги про погашення заборгованості. Окрім того, представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача (вх. №2724/20-ВХ від 16.11.2020). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, пояснень по суті справи не надав, в судове засідання не з`явився, поштова кореспонденція, адресована судом за місцем його знаходження, зазначеним в позовній заяві - [ADDRESS], повернута відділом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. З матеріалів справи вбачається наступне: 21 березня 2014 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №2008466098 на суму 24500 гривень на споживчі потреби, під 0,01% річних, з кінцевим терміном повернення 21.03.2016 року. Як зазначає позивач, вказаний кредит було погашено у встановлений договором строк, жодних претензій зі сторони ПАТ «ОПТ Банк», однак, доказів погашення кредиту та припинення договірних відносин з ПАТ «ОТП Банк» позивачем до матеріалів справи не долучено. Пунктом 3.6 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором третій особі. Правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором є ТОВ «Фінансова компанія Прайм Альянс», якому ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року, якому в свою чергу було відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року, згідно якого ПАТ «ОПТ Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором №2008466098 від 21.03.2014 року. При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять договорів факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року та № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року, а лише містять: - повідомлення ПАТ «ОТП Банк» від 13.06.2020 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №2008466098 від 21.03.2014 року, відповідно до якого повідомляється [PERSON] про відступлення прав вимоги 36827,95 грн. заборгованості ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», без доказів направлення такого повідомлення [PERSON] ; - повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за №4592 від 18.02.2019, без зазначення адресата, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» повідомляється про відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №2008466098 від 21.03.2014 року на суму 36827,95грн. 02 серпня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису №576 від 27.03.2020 року про звернення стягнення на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості в сумі 36827,95грн. Позивач зазначив, що нотаріусом не було перевірено безспірності кредитної заборгованості, оскільки виконавчий напис не містить переліку документів, на підставі яких його вчинено. При цьому заборгованість не є безспірною, оскільки сума заборгованості не підтверджена, розрахунку сплати коштів нотаріусу надано не було. Жодного поштового повідомлення від відповідача він не отримував. Окрім того, зазначив, що виконавчий напис вчинено поза межами трьохрічного строку його вчинення з моменту виникнення права вимоги, а також звернув увагу на ту обставину, що приватному нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису було анульовано доступ до державних реєстрів , що, на думку позивача, позбавляло його права вчиняти відповідну нотаріальну дію. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно договору про надання споживчого кредиту №2008466098 від 21.03.2014 року ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредит в розмірі 24500 гривень, зі сплатою 0,01 % річних до 21 березня 2016 (а.с. 10-12). Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. від 27 березня 2020 року з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за період з 29.01.2019 року по 28.02.2020 року заборгованості за тілом кредиту - 21608,47 гривні, заборгованість за нарахованими та несплаченим відсоткам - 15219,48гривень (а.с.9). З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62703772 від 02.08.2020 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 576 від 27 березня 2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованість в сумі 37196,23гривень (а.с.8). Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п.19 ст.34, ст.39 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи необхідно встановити, чи надано відповідачем нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, які документи були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а також що повідомлення про відступлення прав вимоги та вимога про погашення заборгованості за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Прайм Альянс» [PERSON] отримував, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості вчасно бути проінформованим про наявність/відсутність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. При цьому суд зазначає, що опис вкладення, список згрупованих поштових відправлень та фіскальний чек про направлення повідомлення про зміну кредитора та вимоги про погашення заборгованості підтверджують лише факт направлення таких документів [PERSON] , однак, не підтверджують факт отримання таких [PERSON] , в свою чергу, не було перевірено отримання такої вимоги позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або надання письмової згоди. При цьому ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, зокрема, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Разом з тим, нотаріусом не з`ясовано, чи не пропущено відповідачем строк звернення за виконавчим написом та не встановлено строки виникнення права вимоги. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з оспорюваного виконавчого напису стягнення здійснюється за період з 29.01.2019 по 28.02.2020 року. Разом з тим, за договором про надання споживчого кредиту, за яким у позивача виникла заборгованість, встановлено строк кредиту з 21.03.2014 по 21.03.2016, доказів продовження строку кредитного договору матеріали справи не містять, відтак, право вимоги у первісного кредитора щодо погашення заборгованості за вказаним договором виникло 22.03.2016 року. Вподальшому, відповідачем отримано право вимоги за вказаним кредитним договором за двома договорами факторингу, однак, за такими договорами не змінюється строк виконання позивачем свого зобов`язання перед первісним кредитором, відтак, строк виникнення права вимоги слід обраховувати з 22.03.2016 року. Кредитний договір не містить визначення строку позовної давності, відтак, підлягає застосуванню трьох річний строк вчинення виконавчого напису, визначений ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», відповідно суд зазначає, що виконавчий напис вчинено 27.03.2020 року, тобто, поза межами трьохрічного строку з моменту виникнення права вимоги за кредитним договором. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не встановив дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання виконавчого напису з часу настання у банку права на звернення з такою вимогою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати,

Outcome: approved