Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив розірвати кредитний договір, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі заяви від 16.01.2007 року та закрити картковий рахунок, на якому встановлений кредитний ліміт в сумі 21 600 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 16.01.2007 року йому відповідачем було надано кредитну картку та відкрито картковий рахунок, на якому був встановлений кредитний ліміт у розмірі 21600 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 %. В січні 2013 року без повідомлення відповідач збільшив відсотки за користування кредитом до 30%, в подальшому до 34,80% та до 43,20%. Внаслідок збільшення відсотків за користування кредитом у нього з вини відповідача виникла заборгованість. В зв`язку з чим відповідач звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.06.2018 року з нього на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 2 608,90 грн, яка складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1 508,90 грн пені у розмірі 1 100 грн та сплачений судовий збір. З метою погашення заборгованості ним було сплачено на користь відповідача 15 374,59 грн, однак заборгованість не зменшилась, а навпаки станом на 20.12.2019 вона становить вже 25 888,54 грн. Відповідач продовжує нараховувати пеню. Він звертався до відповідача з метою закриття карткового рахунку, однак отримав відмову. Вважає дії відповідача незаконними та безпідставними. Крім того зауважив, що під час оформлення кредитного договору в банку йому не повідомили детально про умови кредитування, про розмір відсотків за користування кредитом, про пеню та штрафи в разі його неповернення. Не надали будь-яких документів у письмовому вигляді, які б підтверджували укладання такого договору, оскільки Інтернету у нього немає, а тому йому невідомі Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку». Зазначив також, що кредитний договір був оформлений на підставі заяви, в якій відсутні: строк повернення кредиту, процентна ставка, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вважає, цю заяву не можна розцінювати, як частину кредитного договору, а тому продовження відповідачем нарахування йому пені за прострочений кредит є безпідставним. Просив позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечує позовні вимоги з підстав, викладених в ньому. Зокрема, представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначила, що дійсно, 16.01.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав йому кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач підтвердив свою згоду на те. Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банк у», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких позивач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору . Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-caйт банк у (www.privatbank.ua) або інший інтернет/смс-ресурс, зазначений банком. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є «Умови та Правили надання банківських послуг» та «Тарифи банку». Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі: надав позивачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач в порушення умов договору зобов`язання не виконав, що в свою чергу підтверджується рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.06.2018 року у справі № 275/360/18. Вказане рішення суду набрало законної сили, отже всі встановлені ним обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню. Вбачається, що позивачем зобов`язання за договором не виконані. Із наданих позивачем доказів вбачається, що останній офіційно не працює з 27.04.2016 року, але протягом 4 років жодного разу не звертався до відповідача щодо зміни умов договору. За таких обставин відповідач вважає, що [PERSON] не обґрунтовані його позовні вимоги та не доведено наявності обставин, за яких договір підлягає розірванню в судовому порядку. Просить у задоволені позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як зазначено в позові і визнається сторонами, кредитний ліміт становить 21 600 грн. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». Згідно інформації з офіційного сайту відповідача, у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства Приватбанк 14.06.2018 року змінив своє офіційне найменування з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк». Із Заяви-приєднання [PERSON] від 16.01.2007 року вбачається, що останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.06.2018 року, у справі №275/360/18 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлені наступні обставини (які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при даному розгляді справи): 16.01.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 21600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір був укладений у формі анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку . Згідно змісту вказаної заяви, підписаного [PERSON] , останній погодився, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Умови і правила викладені на банківському сайті, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг. Даних про те, що відповідач приєднується до даних Умов і правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та правилам, заява не містить ( а.с.13). Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що крім встановленого кредитного ліміту на картку Банк надає кредит у вигляді відновлювальної і не відновлювальної лінії. Особливістю кредитного ліміту є те, що кредит, який надається банком в межах встановленого ліміту заборгованості використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши всю заборгованість за кредитним лімітом, може знову користуватися кредитними коштами у межах, що не перевищує визначеного кредитною угодою ліміту. Умовами також передбачена можливість односторонньої зміни Банком інших невід'ємних частин договору: розмір відсоткової ставки за кредитом, тарифи можуть змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9.; 1.1.3.2.3 Умов та правил. Відповідно до п.1.1.2.3 позичальник зобов'язується отримувати виписки про стан картрахунків та здійсненні операції по картрахункам. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. Боржник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5. Умов). У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку боржник зобов`язаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та овердрафт), сплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов). При порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн+5 % від суми позову (п.2.1.1.7.6 Умов і правил). Відповідно до п.1.1.2.4 Умов за незгодою зі зміною Правил та/або, які викладені на банківському сайті позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов`язання виконував неналежно, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно. Як вбачається із витягу з особистого рахунку позичальника, останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником 22.03.2017 року. За розрахунком банка станом на 15.04.2018 року заборгованість [PERSON] перед банком складає 14 431,68 грн, яка складається з: відсотків за користування кредитом - 1508,90 грн, пені - 11858,83 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 663,41 грн Застосувавши до спірних правовідносин позовну давність, Брусилівський районний суд Житомирської області позовні вимоги банку задовольнив частково, а саме стягнув з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 16.01.2007 року у розмірі 2 608,90 грн, яка складається з заборгованості: по відсотках за користування кредитом у розмірі 1 508,90 грнта пені - 1 100 грн. Вказане рішення не оскаржувалось у встановленому порядку та набуло чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговуються клієнти і в т.ч. позивач. Заявою-приєднання позивач підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію банку позивач підписом у Заяві-приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнав та погодився на запропоновані банком умови користування послугами банку. Свідченням приєднання позивача до договору є факт користування ним картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач в порушення умов договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання не виконав. Зі змісту ст. 652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах. Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При ньому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ІІК України, за істотної зміни обставин: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із матеріалів справи вбачається і позивачем підтверджується факт невиконання ним зобов`язань за спірним кредитним договором. Позивачем не доведено наявності порушення його прав з боку відповідача, а також існування підстав, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України для розірвання договору. Отже позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. У порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК, з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Як вбачається з доданого до позову клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивач просить звільнити його від сплати останнього в зв`язку з тим, що він (позивач) не працює, проживає лише за рахунок підсобного господарства, інших доходів не має. Згідно із статтею 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. За статтею 8 Закону України «Про судовий збір» 1. Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 2. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. В той же час позивач, заявляючи клопотання про звільнення його від сплати судового збору, не надав жодного доказу в обґрунтування клопотання, що в свою чергу позбавляє суд можливості перевірити твердження позивача, а, отже, клопотання не може бути задоволено. Відповідно, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягнення судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed