Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом (остання редакція а.с.34), в якому просив щодо наступного: визнати протиправним перешкоджання [PERSON] у праві користування [PERSON] спільною трикімнатною квартирою [ADDRESS]; зобов"язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні спільною трикімнатною квартирою [ADDRESS], шляхом забезпечення [PERSON] вільного доступу до спільної трикімнатної квартири [ADDRESS]; збов"язати [PERSON] передати [PERSON] комплект ключів від замінених [PERSON] замків на вхідних дверях спільної трикімнатної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Проте, відповідач перешкоджає позивачу у користуванні цією квартирою [ADDRESS], зокрема шляхом відсутності її вільного доступу до вказаної квартири [ADDRESS], зміною замків на вхідних дверях спільної квартири [ADDRESS]. У письмовій заяві представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позовну заяву, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, інших клопотань не заявила та не підтримала, доказів що відповідач змінював вказаний замок не надано. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS], згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2015 року, в якому зазначено, що вказане свідоцтво видане [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва а.с.9, витяг з Державного реєстру речових прав а.с.10). При цьому, позивач, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності відповідачем, яким не спростована наявність такої ймовірності. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.386 ЦК України: держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить: зобов"язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS]; в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити як у неконкретних та не доведених, Так, відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, наявність, наведених позивачем обставин щодо решти позовних вимог не доведена. Судом також враховано перевагу норм міжнародного права, а саме, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказаний розумний строк для справи даної категорії визначено згідно з національним законодавством, а саме у ч.1 ст.157 ЦПК України, згідно з імперативними вимогами якої - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. 06 лютого 2017 року - а.с.25, при цьому, справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 07.08.2017 року а.с.3 №1195). При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved