Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON]\~звернувся в\~суд із\~позовом до\~відповідача [PERSON]про\~відшкодування моральної\~шкоди у\~розмірі 1452500грн.,\~посилаючись на\~те,\~що 10.06.2016року\~внаслідок вчинення\~злочину,\~передбаченого ч.1\~ст.286\~КК України\~[PERSON], йому було завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості. У звязку із завданими тілесними ушкодженнями, він зазнав фізичного болю та страждання, лікувався в медичному закладі, внаслідок чого переніс душевні страждання мати на все життя розлад здоровя в результаті легковажності відповідачки як водія, тому просить суд стягнути з відповідача в його користь 1452500грн.\~моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у\~судове засідання\~не зявилася,\~хоча про\~день та\~час розгляду\~справи була\~повідомлена належним\~чином,\~подано відзив\~на позов,\~а також\~заяву про\~відкладення слухання\~справи у\~звязку із\~тим,\~що вона\~захворіла і\~не має\~можливості зявитися\~в судове\~засідання,\~яку суд\~до уваги\~не приймає,\~оскільки в\~наданому нею\~консультативному висновку\~спеціаліста \~містяться лише\~рекомендації з\~лікування,\~жодного підтверджуючого\~документу неможливості\~прибуття в\~судове засідання\~не надано. Враховуючи наведені обставини та строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторони відповідача, за наявними матеріалами справи. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду обєктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. У судовому засіданні встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2017 року відповідача [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено їй покарання за цією статтею у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, відповідно до ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановлення 1 року іспитового строку із застосуванням обовязків, відповідно до ч.1, 2 ст. 76 КК України. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено, стягнено із [PERSON] в користь [PERSON] 5701 грн.46 коп. завданої матеріальної шкоди. Із змісту вироку вбачається, що [PERSON] 10 червня 2016 року о 16 год. 06 хв. керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], без пасажирів, рухалася лівою смугою руху транспортного потоку вул. Генерала Тарнавського м. Тернополя, в напрямку від перехрестя з просп. Злуки до перехрестя з вул. Київська. Рухаючись лівою смугою руху транспортного потоку вказаного напрямку та наближаючись до зупинки громадського транспорту на якій розташований будинок № 28А (ресторан «Бахус»), водій [PERSON], не була достатньо уважна, належно не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, чим порушила вимоги пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 (б, д) Правил порожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, які зобовязували її не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків. Так, під час подальшого руху та наближення до нерегульованого дохідного переходу, що встановлений перед вказаною вище зупинкою транспорту та позначений горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра»), дорожніми знаками: 1.32, 5.35.1, 5.35.2 («пішохідний перехід») ПДР України, водій [PERSON], маючи обєктивну можливість завчасно виявити те, що водій маршрутного автобуса «Еталон» реєстраційний номер 00-41 рухаючись попереду неї, правою смугою руху попутного напрямку, перед врегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість та в подальшому зупинився, таким чином надаючи перевагу в русі пішоходу [PERSON], який в цей час переходив проїзну частину дороги вул. Генерала Тарнавського, по нерегульованому пішохідному переході, в напрямку зліва-направо по ходу руху автомобіля «MERCEDES-BENZ-Е290ТD», а в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України не зменшила швидкість руху керованого автомобіля «MERCEDES-BENZ-Е290ТD» та не зупинилася перед пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжила рух у зазначеному напрямку. Внаслідок\~ порушення\~ вказаних\~ пунктів\~ Правил,\~ [PERSON]\~ не забезпечила безпеку дорожнього руху та поставила себе в такі умови, що несвоєчасно застосувала екстрене гальмування, чим позбавила себе технічної можливості зупинити керований автомобіль «MERCEDES-BENZ-Е290ТD» до початку пішохідного переходу та виїхавши на нерегульований пішохідний перехід допустила наїзд передньою правою (боковою) частиною автомобіля на пішохода [PERSON], який завершуючи перехід проїзної частини дороги по пішохідному переході при наближенні до правого тротуару, розвернувся та в подальшому розпочав перехід дороги по пішохідному переході у зворотному напрямку, тобто справа-наліво по ходу руху автомобіля «MERCEDES-BENZ-Е290ТD». У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми ділянки правого колінного суглобу із закритим переломом медіального (присереднього) виростка великогомілкової кістки, розриву великогомілкової колатеральної звязки і медіального меніска, гемартрозу (скупченням крові у порожнині суглоба), які за ознакою тривалого (більше як 21 день) розладу здоровя, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.п. 2.2.1 (в) і 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до положень статей 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, внаслідок неправомірних дій відповідача, які призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка проявлялася у фізичному болі та стражданнях, лікуванні в медичному закладі. Розраховуючи розмір моральних збитків позивач виходив із того, що внаслідок ДТП 10.06.2016р., перебуванням і процедурами у травмпункті, поміщенням в лікарню йому завдано шкоди на суму 50000грн.; у звязку із проведенням медичних і тому числі діагностичних процедур, стаціонарним лікуванням, очікуванням операції 11-20.06.2016року йому завдано шкоди на суму 50000грн.; проведенням хірургічної операції 21.06.2016року, зі зєднанням поламаних кісток пластиною і 4-ма гвинтами йому завдано шкоди на 50000грн.; післяопераційним станом, перебуванням на стаціонарному лікуванні 22-24.06.2016року йому завдано шкоди на 30000грн.; необхідністю користування милицями, амбулаторним лікуванням з 25.06 по 12.10.2016року йому завдано шкоди на суму 272500грн.; крім того він переніс душевні страждання мати на все життя розлад здоровя внаслідок легковажності відповідачки як водія, чим йому завдано моральну шкоду на суму 1000000грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу [PERSON], суд виходить із тих обставин, що шкода завдана в результаті злочину, у вчиненні якого визнано винною [PERSON], доведеність наявного причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді фізичного болю та страждань, яких позивач зазнав у зв'язку ушкодженням здоров'я; душевного хвилювання з цього приводу, незручностях завданих зявленням до органів досудового слідства та суду, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, \~на користь позивача підлягає до стягнення з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 40 000 грн. В силу ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial