Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

В серпні 2018 року представник позивача звернулась до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] року померла [PERSON], яка склала заповіт на ім`я позивача. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] Позивач звернувся до нотаріальної контори, але нотаріусом йому відмовлено в зв"язку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на вищевказаний житловий будинок. Представник позивача у судовому засіданні відсутня, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с.9), яка на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.12). За життя померла [PERSON] склала заповіт з якого вбачається, що померла заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 39)., які є її дітьми ( а.с.8, 44). Згідно довідки № 264 від 10.05.2018 року, згідно запису в по господарській книзі житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] належав [PERSON], яка померла [INFO] року. Рік забудови 1964. ( а.с. 11), яка проживала на момент своєї смерті у вищевказаному будинку разом зі своїм сином [PERSON], [INFO], який зареєстрований з 16.05.2003 року і по теперішній час. ( а.с. 12). Приватним нотаріусом, відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 30.07.2018 року № 359/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями у зв'язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до статтей 1216; 1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, позивач може захистити свої права тільки шляхом звернення до суду. Позивач в січні 2018 року звернувся до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи № 23/2018 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], що крім позивача до нотаріальної контори зверталась його сестра [PERSON] та рідна дочка померлої [PERSON], яка є також спадкоємцем за заповітом вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Однак, відповідно до копії договору про поділ спадкого майна від 26.01.2018 року, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] відходить [PERSON].( а.с. 55). Таким чином, надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази дають підставу встановити, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] дійсно належав померлій [PERSON]. Позивач є спадкоємцем майна померлої в силу ст. 1223 ЦК України, як спадкоємець за заповітом. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на : [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved