Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Ковальова Д.В. звернувся до суду з позовом до ГУНП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури. В обґрунтування позову вказує наступне. 27.03.2019 року СВ Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР за №1201908033000145 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України. . Згідно витягу з ЄРДР 27.03.2019 року до Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що за адресом: [ADDRESS] , невідомі вивантажують дрова. Досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснювалось СВ Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, процесуальне керівництво - Приазовським відділом Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області. 27.03.2019 року слідчим СВ Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області, за згодою позивача був здійснений огляд належного останньому вантажного фургона з дровами, після чого вказаний автомобіль та 470 частин деревини, які перебували у фургоні, були вилучені слідчим та поміщені до Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області. 29.03.2019 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області було розглянуто клопотання слідчого від 28.03.2019 року про арешт майна та накладено арешт шляхом заборони користуватися та розпоряджатися належним позивачу вантажним фургоном FAW CA 1061 з реєстраційним номером [NUMBER] та 470 вологими частинами деревини білої акації з ознаками спилу. За результатами розгляду клопотання майно позивачу передане не було і залишилось на території Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області. 15.04.2019 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області за клопотанням представника позивача скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 29.03.2019 року в частині заборони користуватися вантажним фургоном FAW CA 1061 з реєстраційним номером [NUMBER] та вказаний фургон повернуто позивачу Арешт майна в частині заборони розпоряджатися вказаним вантажним фургоном та в частині заборони користуватися та розпоряджатися 470 вологими частинами деревини білої акації з ознаками спилу, залишено чинним. 03.06.2019 року, 21.06.2019 року, 11.07.2019 року, 31.07.2019 року, 30.08.2019, 18.10.2019 року та 12.12.2019 року слідчими суддями Приазовського районного суду Запорізької області клопотання представника позивача про скасування арешту майна залишені без задоволення з підстав категоричних наполягань слідчого та прокурора про вчинення кримінального правопорушення та необхідність проведення з арештованим майном слідчих дій, які так проведені і не були. 31.01.2020 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області задоволено клопотання представника позивача про скасування застосованого арешту майна. Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 29.03.2019 року в частині заборони користуватися та розпоряджатися 470 вологими частинами деревини білої акації та зазначене майно повернуто позивачу як власнику. Обмеження щодо розпорядження автомобілем, застосовані за клопотанням слідчого та прокурора у кримінальному провадженні продовжили діяти. З огляду на те, що передбачений ст.219 КПК України строку досудового розслідування кримінального провадження закінчився 27.03.2020 року, а також у зв`язку з відсутністю в ЄРДР відомостей про продовження строку досудового розслідування, представником позивача начальнику СВ Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області було направлено запит №92 від 15.04.2020 року з вимогою надати копію прийнятого за результатами досудового розслідування кримінального провадження процесуального рішення. 17.04.2020 року представнику позивача було надано копію постанови про закриття кримінального провадження №1201908033000145 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Питання про скасування арешту належного позивачу вантажного фургону, в частині заборони ним розпоряджатися, постановою про закриття кримінального провадження не вирішене. Копія постанов про закриття кримінального провадження до звернення представника позивача, останньому направлена не була. У зв`язку з вказаними обставинами, позивач 21.04.3030 року був вимушений вкотре звернутися до Приазовського районного суду Запорізької області з клопотанням про скасування арешту вантажного фургону в частині заборони ним розпоряджатися. 22.04.2020 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області клопотання було задоволено. Саме з цієї дати обмеження, застосовані за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні, припинили діяти. Таким чином, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, щодо позивача були застосовані обмеження у користуванні та розпорядженні належним йому майном шляхом його арешту, в період часу з 27 березня 2019 року по 22 квітня 2020 року, тобто протягом 13 календарних місяців. Зазначає, що вищевказаними діями слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні позивачу завдано моральну шкоду. За результатами досудового розслідування кримінального провадження №1201908033000145 беззаперечно встановлено, що склад будь-якого кримінального правопорушення в діях позивача чи в діях будь-яких інших осіб відсутній, заходи обмеження його права власності на майно, яким він мирно та відповідно до закону володів, протягом більш ніж року застосовувались до позивача безпідставно. Вчинення протиправних дій відносно особи саме по собі тягне моральні страждання та переживання саме у зв`язку з порушенням передбачених законодавством прав. У зв`язку з застосованими до позивача обмеженнями у вигляді арешту майна він вимушений був також змінити звичайний уклад життя. Арештований автомобіль є єдиним транспортним засобом, яким до арешту він користувався щоденно і для заробітку і для використання з особистою метою. Після арешту, такої можливості позивач був позбавлений протягом тривалого часу. Також у зв`язку з арештом належної позивачу деревини останній був позбавлений протягом близько року отримати за цей товар грошові кошти та вимушений був заробляти з інших джерел, витрачаючи на це додатковий час та зусилля. Факт тривалого, безпідставного та протиправного порушення прав позивача як власника майна є чинником, який викликав суттєві моральні страждання та емоційні переживання. У зв`язку з порушенням своїх прав позивач вимушений був витрачати додаткові зусилля та час для участі у слідчих діях та судових засіданнях, що також призвело до зміни звичайного укладу життя позивача. Навіть після чисельних звернень до суду порушення прав позивача слідчими та прокурорами не припинилось. Він вимушений був декілька разів звертатись до суду, намагаючись спонукати орган досудового розслідування та прокуратуру поновити порушені права у передбачений законом спосіб. Однак всі дії відповідачів були спрямовані на ігнорування цих законних вимог та зневаження позивача як особи та власника майна. Ці обставини завдали позивачу моральних страждань, поглиблених відсутністю будь-якої інформації про причини порушення його прав. На залучення адвоката, підготовку, складання та направлення клопотань до суду позивач також вимушений був витрачати значний додатковий час, який міг приділити особистим питанням. Враховуючи, що компенсація моральної шкоди відбувається на емоційному рівні людської свідомості, розмір такої компенсації повинен бути достатнім, щоб викликати у потерпілого, або дозволити йому отримати у майбутньому позитивні емоції такої глибини і сили, які здатні у повному обсязі компенсувати, врівноважити ті негативні відчуття і переживання, в яких полягає моральна шкода. Він оцінює завдану моральну шкоду в мінімально визначеному законодавством розмірі 61 399 грн., тобто у тринадцятікратному розмірі мінімальної заробітної плати на день розгляду справи судом. На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку 61 399 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 07.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін. Представником відповідача ГУНП в Запорізькій області подано відзив на позов, в якому окрім іншого зазначає, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди внаслідок діяльності органу досудового розслідування та прокуратури. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представником відповідача Запорізької обласної прокуратури подано відзив на позов, в якому окрім іншого зазначає, що у зв`язку з законністю ухвали про накладення арешту, а також відсутністю у слідчого та прокурора повноважень його скасувати після закриття кримінального провадження, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не можуть бути задоволені. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представником відповідача Державної казначейської служби України подано відзив на позов, в якому окрім іншого зазначає, що позивачем не надано відповідного судового документу щодо визнання протиправності дій органу досудового розслідування, позовні вимоги належним чином не обґрунтовані. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідачів, кожен окремо, в задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у відзивах. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.03.2019 року СВ Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР за №1201908033000145 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України. . Згідно витягу з ЄРДР 27.03.2019 року до Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що за адресом: [ADDRESS] , невідомі вивантажують дрова. Досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснювалось СВ Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області, процесуальне керівництво - Приазовським відділом Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області. 27.03.2019 року слідчим СВ Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області, за згодою позивача був здійснений огляд належного останньому вантажного фургона з дровами, після чого вказаний автомобіль та 470 частин деревини, які перебували у фургоні, були вилучені слідчим та поміщені до Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області. 29.03.2019 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області було розглянуто клопотання слідчого від 28.03.2019 року про арешт майна та накладено арешт шляхом заборони користуватися та розпоряджатися належним позивачу вантажним фургоном FAW CA 1061 з реєстраційним номером [NUMBER] та 470 вологими частинами деревини білої акації з ознаками спилу, з метою збереження речового доказу. За результатами розгляду клопотання майно позивачу передане не було і залишилось на території Приазовського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області. 15.04.2019 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області за клопотанням представника позивача скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 29.03.2019 року в частині заборони користуватися вантажним фургоном FAW CA 1061 з реєстраційним номером [NUMBER] та вказаний фургон повернуто позивачу Арешт майна в частині заборони розпоряджатися вказаним вантажним фургоном та в частині заборони користуватися та розпоряджатися 470 вологими частинами деревини білої акації з ознаками спилу, залишено чинним. 03.06.2019 року, 21.06.2019 року, 11.07.2019 року, 31.07.2019 року, 30.08.2019, 18.10.2019 року та 12.12.2019 року слідчими суддями Приазовського районного суду Запорізької області клопотання представника позивача про скасування арешту майна залишені без задоволення, оскільки кримінальне провадження не закрите і не завершено іншим чином. Встановлені законом строки досудового розслідування не закінчилися. З пояснень слідчого та її доручення оперативному підрозділу поліції встановлено, що проводяться слідчі дії, в тому числі з даним речовим доказом. Тому потреба в застосуванні арешту не відпала. 31.01.2020 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області задоволено клопотання представника позивача про скасування застосованого арешту майна. Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 29.03.2019 року в частині заборони користуватися та розпоряджатися 470 вологими частинами деревини білої акації та зазначене майно повернуто позивачу як власнику. Обмеження щодо розпорядження автомобілем, застосовані за клопотанням слідчого та прокурора у кримінальному провадженні продовжили діяти. 17.04.2020 року представнику позивача на його запит було надано копію постанови від 19.02.2020 про закриття кримінального провадження №1201908033000145 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 22.04.2020 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області клопотання було задоволено клопотання представника позивача про скасування арешту майна. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Крім цього, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», - відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність» ( 2135-12 ), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" ( 3341-12 ) та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. За ст. 2 згаданого Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно зі ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Також, відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Зважаючи на наведене, а саме враховуючи, що позивачем не наведено обставин, що свідчили б про необхідність застосування ст. 1176 ЦК України, при вирішенні даного спору про стягнення моральної шкоди слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачу моральної шкоди, протиправність діяння відповідачів (відповідачів); наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача (відповідачів). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише певні обставини, що теоретично можуть свідчити про незаконність (протиправність) дій (бездіяльності) працівників органу досудового розслідування та прокуратури, однак він належно не обґрунтував та не надав доказів, які б підтверджували яким чином завдано йому моральну шкоду, у чому така полягає та необхідність відшкодування такої. Крім того, факт саме незаконного накладення арешту на майно позивача, має бути встановлено у вироку (чи іншому судовому рішенні), що у свою чергу дає підстави для відшкодування у тому числі і моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами права на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного арешту майна та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального провадження.

Outcome: dismissed