Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого покликається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року. Сторони є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, тому вважає позивач, що отримує дохід; крім того, є працездатним, інших утриманців не має. [PERSON] просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину окремо, до досягнення дітьми повноліття. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась; представник позивача адвокат Оніщук М.А. письмовою заявою зменшила розмір заявлених позовних вимог в частині стягнення аліментів до розміру 1500 грн. на кожну дитину окремо; просить суд розглянути справу без її присутності та присутності її довірительки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. 06.03.2019 року відповідач подав письмову заяву, у якій вказав про часткове визнання позовних вимог у розмірі 1500 грн. та проведенні розгляду справи у його відсутності. Згодом 22.03.2019 року від відповідача знову надійшла заява, згідно якої особа частково визнала позовні вимоги, погодилась сплачувати аліменти у розмірі 1100 грн. на кожну дитину; справу просить розглядати у його відсутності. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 03.09.2005 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 03.09.2005 року. Сторони по справі є батьками: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 12.12.2005 року), сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 03.07.2007 року), доньки [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 28.12.2016 року). Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей, а тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, які мають право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги наступні обставини. Відповідно до положень ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров"я [PERSON] не представив, а отже має можливість працювати та виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дітей. Відповідачем не було подано суду будь-яких доказів, що він має інших утриманців чи щодо його матеріального становища, які б зумовлювали об"єктивну необхідність стягнення аліментів саме у мінімальному розмірі, який визнається ним. Враховуючи вищевикладені обставини, вік дітей та їх потреби, відсутність будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров"ясуд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину окремо, до досягнення дітьми повноліття, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі зі сплати судового збору, відповідно до положень ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial