Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, згідно із яким 22.03.2002 року померла мати позивача [PERSON], яка згідно заповіту від 05.04.2002 року посвідченого секретарем Новоживотівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за №45 заповіла житловий будинок, що розташований по вул. Степова в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області позивачу [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано. На день смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області. Нотаріально оформити спадщину на житловий будинок позивач [PERSON] позбавлений можливості, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на будинок, тому змушений звернутися в суд з позовною заявою. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 22.03.2002 року. Справу просить розглядати без його участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надавши заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників процесу \~до суду надійшли заяви \~про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України, у звязку з чим \~в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із повторним свідоцтвом про смерть серії І-АМ №382170 від 13.07.2017 року [PERSON] померла 22.03.2002 року в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області. Згідно із свідоцтвом про народження серії ІІІ-АМ №315414 від 26.10.1983 року [PERSON] народився 28.07.1956 року матір'ю якого є [PERSON]. Згідно із заповітом від 05.04.2000 року, посвідченого секретарем Новоживотівської сільської ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №45 [PERSON] житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований по вул. Степова в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області заповідає [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області Відповідно до довідки №618 від 10.07.2017 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області житловий будинок, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області належав [PERSON]. Відповідно до довідки №706 від 10.07.2017 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області згідно погосподарської книги №6, за 1991-1995 р.р. станом на 15.04.1991 року, житловий будинок, що знаходився по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області особовий рахунок №496 відносився до розряду колгоспного двору в якому проживали та були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно письмових свідчень [PERSON] від 10.07.2017 року, справжність підпису на яких посвідчено секретарем Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області та зареєстрованих в реєстрі за №57 житловий будинок, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області дійсно належав [PERSON]. Згідно письмових свідчень [PERSON] від 10.07.2017 року, справжність підпису на яких посвідчено секретарем Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області та зареєстрованих в реєстрі за №589 житловий будинок, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області дійсно належав [PERSON]. Згідно свідоцтва №156 на право особистої власності на жилий будинок від 20.05.1991 виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської Ради народних депутатів житловий будинок, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області дійсно належить до колгоспного двору головою якого є [PERSON]. 17.07.2017 року Гайсинським МБТІ Вінницької області виготовлено безіменний технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Степова, 39 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області Нотаріально оформити прийняття спадкового нерухомого майна позивач позбавлена можливості, так як за життя спадкодавця не було виготовлено технічної документації на житловий будинок з господарськими будівлями, і на даний час, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України неможливо зареєструвати за позивачем право власності, тому позивач змушений звернутися в суд для визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі-Постанова Пленуму) дав відповідні розяснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004-року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 22.03.2002 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). На підставі ст. ст. 524-527, 534, 548, 549, 550 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved