Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що у ПАТ КБ «Приватбанк» на його імя відкрито картковий рахунок № 4731217110970660, на який 14 серпня 2015 року було перераховано грошові кошти в розмірі 119\~500 грн. Станом на 09 вересня 2015 року на зазначеному рахунку знаходяться грошові кошти в розмірі 118\~910, 15, грн., однак позивач позбавлений можливості користуватися грошовими коштами. Позивач неодноразово звертався до банку з вимогою повернути грошові кошти, на що отримав відповідь, згідно якої позивач неправильно повідомив банку про себе або приховав відомості. Тому позивач просить суд зняти будь-які обмеження зі всіх його рахунків, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк», зняти будь-який ліміт на зняття готівки з рахунків, відкритих у відповідача та зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» видати кошти через касу банку або іншим чином в сумі 118\~910, 15 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів безпідставного блокування банком рахунку позивача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.\~\~\~\~\~\~Згідно\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст.\~3\~та\~627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. За\~ст. 632 ЦК України\~ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільною. Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки від 09 вересня 2015 року на імя [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» відкрито рахунок № 4731217110970660, на якому доступний залишок з урахуванням кредитного ліміту складає 118\~910, 15 грн. /а.с.8/ При спробі зняти кошти з банкомату, позивач убуло відмовлено із зазначенням підстави «надто велика сума». На письмову заяву позивача про повернення грошових коштів, йому було надано відповідь, згідно якої останній неправильно повідомив банку про себе та/або свої відносини з іншими банками або приховав відомості, раніше невідомі банку /а.с.16/. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідност.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормою ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Згідно п.7.7, 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності. Вимоги до письмових доказів встановлені\~ст. 64 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. В той час,\~ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач посилається на той факт, що у нього у ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий банківський рахунок, на який встановлено обмеження, чим було порушено право позивача користування грошовими коштами. Однак, під час судового засідання із наданих до суду документів, а саме: копій квитанцій не можливо було ідентифікувати належність вказаних рахунку саме позивачу та встановити наявність обмеження у користуванні вказаним рахунком. Крім того, позивачем не надано копію договору про відкриття рахунку на підтвердження існування правовідносин між сторонами. Позивачем не надано жодного доказу з приводу того, що рахунок, на якому відповідно до довідки банку від 09 вересня 2015 року № 4731217110970660 перебувають кошти в сумі 118\~910, 15 грн., заблоковані або існують перешкоди щодо вільного використання грошовими коштами. Крім того на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло повідомлення ПАТ «ЮСБ Банк» про помилковий переказ 14 серпня 2015 року грошових коштів в сумі 119\~500 грн. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. З приводу цього Пленум Верховного суду України в п. 28\~постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~роз'яснив, що "…якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої\~статті\~\~185\~\~ЦПК\~\~просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття\~\~60\~\~ЦПК\~\~) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертоїстатті\~\~10\~\~ЦПК\~\~сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо)…". Крім того, в п. п. 23, 27\~постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне:"…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей\~58,\~59 ЦПК\~про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті58,\~59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями\~185,\~187.» У відповідності до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З огляду на те, що неправомірні дії з боку відповідача в судовому засіданні не доведена, вимоги позивача про зняття будь-яких обмежень зі всіх його рахунків, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк», зняття будь-якого ліміту на зняття готівки з рахунків, відкритих у відповідача та зобовязаня ПАТ КБ «Приватбанк» видати кошти через касу банку або іншим чином в сумі 118\~910, 15 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed