Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] 28.02.2017 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить суд визнати за ним - [PERSON] право власності на 7/100 частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті, як вказує позивач, відкрилась спадщина до складу якої входить 7/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані по [ADDRESS]. Позивач вказує, що у зв'язку з тим, що він особисто звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори у відповідності до вимог ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини внаслідок смерті батька - [PERSON], із заявою про прийняття спадщини та подав всі наявні в нього документи, він вважається таким, що прийняв спадщину. Однак постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Баранової О.В. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, на 7/18 частин житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: 7/18 часток житлового будинку. Позивач зазначає, що згідно листа, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за № 445199.67.14 від 03 вересня 2014 року за померлим [PERSON] зареєстровано право власності на 7/100 часток вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 01 серпня 2012року на підставі декларації від 06 грудня 2011року, розпорядження Київської райадміністрації від 03 липня 2012 року № 502, замість свідоцтва від 09 вересня 2010 року. 23 вересня 2015 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення щодо задоволення позову [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності, де визначено за [PERSON] право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «Р», загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі житловою площею 13,6 кв.м. з господарськими спорудами - гараж літ. «Ф», погріб літ. «С», огорожі № 2,4; мостіння II,VI і розташований на земельній ділянці площею 347,6 кв.м. по [ADDRESS], та визнано за [PERSON] право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «К» загальною площею 158,9 кв.м., у тому числі житловою площею 89,4 кв.м., з господарським спорудами - гараж літ. «М», мостіння VI, що розташоване на земельній ділянці площею 356,4 кв.м. по [ADDRESS]. Однак право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна за померлим [PERSON] так і не зареєстровано. Позивач вказує, що державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Барановою О.В. не було враховано, що на звороті договору купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS], міститься відмітка, про те, що 10 вересня 2004 року за договором дарування, по якому [PERSON] подарував [PERSON] 7/36 частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], а також те, що за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради від 01 серпня 2012року, на підставі декларації від 06 грудня 2011 року, розпорядження Київської районної державної адміністрації м. Одеси від 30 липня 2012 року за № 502, на заміну свідоцтва від 09 вересня 2010 року, зареєстрованого 08 серпня 2012 року в кн. 198 доп. стр. 156 №2639 7/100 частин зазначеного житлового будинку. З урахуванням викладеного, оскільки 7/18 часток житлового будинку не зареєстровані у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, [PERSON] був вимушений звернутися до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні 11.08.2017року, за клопотанням позивача, у зв'язку з тим, що відповідачка - [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 02 лютого 2015 року, здійснила відчуження своєї частки житлового будинку за [ADDRESS], на користь [PERSON], судом було замінено первісного відповідача - [PERSON] на належного відповідача - [PERSON]. У судове засідання 29.11.2017 року позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 29.11.2017року не з'явились, однак надали до канцелярії суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, а також вказали, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідач - [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.53), [PERSON], [INFO], з 15.02.2013року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим, судові повістки направлялися саме за цією адресою. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги, що відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін та їх представників, які про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач - [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.07.1953року (а.с.96). [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Шустовою Г.І., належить 7/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.10-12). Зазначений договір було зареєстровано в ОМБТІ 08 грудня 1989 року реєстр. №3-5237 кн. 4 доп. 74 = 2639 (а.с.13). З матеріалів справи також вбачається, що 10.09.2004 року по р. №10-3037 посвідчений договір, по якому [PERSON] подарував [PERSON] 7/36 частин будинку [ADDRESS] (а.с.13). Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03 липня 2012 року за №502 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS]», було запропоновано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] оформити правовстановлюючі документи на право власності на ідеальну частку у домоволодінні [ADDRESS], згідно наданого розрахунку ідеальних часток: - [PERSON] - 52/100 частин домоволодіння; - [PERSON] - 32/100 частин домоволодіння; - [PERSON] - 5/100 частин домоволодіння; - [PERSON] - 6/100 частин домоволодіння; - [PERSON] - 5/100 частин домоволодіння (а.с. 33-34). У вказаному розпорядженні також зазначено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 09.09.2010року належить 6/100 частин домоволодіння. У фактичному користуванні знаходиться 32/100 частин домоволодіння. З матеріалів справи також вбачається, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 31.08.2012 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] від 01.08.2012 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, на праві приватної спільної часткової власності належить 32/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.161). 26 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] передав безоплатно майно у власність (подарував), а [PERSON] прийняв у дар 25/100 частин домоволодіння під [ADDRESS], реєстраційний номер майна - 7144408, який знаходиться на земельній ділянці невизначеної площі, що перебуває у фактичному користуванні. Вказана 25/100 частина домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва серії [NUMBER] про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01 серпня 2012 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 08 серпня 2012 року відповідно до витягу №35095420 про державну реєстрацію прав, номер запису: 2639, в книзі: 198доп-156 (а.с.154-157). Таким чином, судовим розглядом встановлено, що після відчуження 25/100 частин домоволодіння під [ADDRESS], у [PERSON] залишилось у власності 7/100 частин вказаного домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 14 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3969 (а.с.9). Після його смерті, 21.08.2014 року позивач - [PERSON] звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія його заяви (а.с.86). Постановою від 26 листопада 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Баранова О.В. відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/18 часток житлового будинку під [ADDRESS], після смерті [PERSON], оскільки спадкоємцем не було надано жодного документа, який би підтверджував право власності померлого [PERSON] на 7/100 часток вищезазначеного домоволодіння (а.с.22-23). На виконання вимог ухвали суду Третя Одеська державна нотаріальна контора надіслала суду завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Так, зі змісту спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є його син - позивач [PERSON]. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 року, яке набрало законної сили 06.10.2015року, було виділено в натурі з спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 25/100 частин, що належать [PERSON] та складаються з житлового будинку літ.«Р», загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі житловою площею 13,6 кв.м., гаражу літ. «Ф», погрібу літ. «С», огорожі №2,4; мостіння ІІ, VІ. і розташовані на земельній ділянці площею 347,6 кв.м. по [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «Р» загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі житловою площею 13,6 кв.м. з господарськими спорудами - гараж літ. «Ф», погріб літ. «С», огорожі №2,4; мостіння ІІ, VІ. і розташований на земельній ділянці площею 347,6 кв.м. по [ADDRESS]. Виділено в натурі з спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 52\\100 частин, що належать [PERSON] і складаються з житлового будинку літ.«К», загальною площею 158,9 кв.м., у тому числі житловою площею 89,4 кв.м., господарських споруд - гараж літ. «М», мостіння VІ, що розташовані на земельній ділянці площею 356,4 кв.м по [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «К» загальною площею 158,9 кв.м., у тому числі житловою площею 89,4 кв.м., з господарськими спорудами -гараж літ. «М», мостіння VІ, що розташований на земельній ділянці площею 356,4 кв.м по [ADDRESS]. Припинено право власності [PERSON] і [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS]. Вказаним рішенням було встановлено, що 7/100 частин домоволодіння належать спадкодавцеві [PERSON], який після відчуження 21.11.2012 року 25/100 частин домоволодіння [PERSON], не оформив реєстрацію права власності на 7/100 частин домоволодіння; [PERSON] помер [INFO]. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд зазначає, що вищевказані обставини, які були встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 року у справі №520/15666/14-ц, в силу ст. 61 ЦПК України, у даній справі доказуванню не потребують. Крім того, з листа КП «БТІ» ОМР від 03.09.2014 року за №445199.67.14 вбачається, що станом на 31.12.2012року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Одеської міської ради 01.08.2012року, на підставі декларації від 06.12.2011року, розпорядження Київської райадміністрації від 03.07.2012 року №502, замість свідоцтва від 09.09.2010 р., зареєстровано 08.08.2012 року в кн. 198 доп стр 156 р.№2639, зареєстровано 7/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.30). Зазначене також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.04.2017року за №85364842 (а.с. 68-80). Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] фактично спадщину прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем [PERSON], а також прийняв її шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. При викладених обставинах, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 7/100 частин житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO]. При цьому суд враховує, що після відчуження 25/100 частин домоволодіння, [PERSON] не оформив реєстрацію права власності на 7/100 частин домоволодіння, оскільки [INFO] помер, а відсутність правовстанолюючого документа на спадкове майно призвело до неможливості оформити прийняття спадщини та зареєструвати право власності за позивачем, а іншим шляхом окрім звернення до суду захистити права [PERSON] неможливо. Отже, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved