Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернулась до суду із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Гарт» (надалі відповідач) про розірвання договору оренди земельної ділянки . Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Державного акту на право власності на землю вона є власником земельної ділянки площею 6, 20 га, розташованої на території Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. 09.12.2005 року вона з відповідачем уклала договір оренди землі строком на 10 років. В зв»язку з тим, що вона є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію, має двох дітей, які потребують матеріальної допомиги, з метою використання земельної ділянки у власних цілях, та отримання в результаті цього більшого прибутку у червні 2012 року вона звернулась з заявою до керівника СТОВ «Гарт » з проханням розірвати укладений між ними договір оренди. На своє звернення оримала відповідь, відповідно до якої СТОВ «Гарт» погоджується на її пропозицію за взаємною згодою розірвати договір, але фактично дію договору буде припинено після вбирання врожаю 2012 року. 01.07.2013 року між нею та відповідачем було укладено додаткову угоду щодо зміни умов договору оренди землі та дійшли згоди щодо збільшення розміру орендної плати з 3 % до 4.5 % грошової оцінки землі. Але дане збільшення орендної плати не є для неї суттєвим. Тому зважаючи на те, що у неї є письмова згода керівника СТОВ «Гарт» на розірвання договору оренди землі просить суд його розірвати. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимогах наполягала, посилаючись на обставини викладені в позові. Не заперечує, що відповідачем належним чином виконуються умови договору, зокрема , щодо виплати орендної плати. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на доводи викладені в запереченні на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріалами справи, з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд виходить з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобовязання. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов»язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Закон України «Про оренду землі» передбачає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, повязані з орендою землі регулюються цим Законом, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України та іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі") Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути достроково розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено цим законом чи договором. Відповідно до ст. 32 цього Закону на вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов»язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору. Нормами статей 24, 25 Закону встановлено права та обов»язки орендодавця і орендаря, в тому числі щодо виплати і отримання орендної плати, визначеної договором. Судом встановлено, що між сторонами 09.12.2005 року було укладено договір оренди земельної ділянки розміром 6,20 га, яка розташована на території Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області , яка належать позивачу відповідно до Державного акту на право власності на землю. Вказаний договір був укладений строком на 10 років та 26 червня 2007 року був зареєстрований у Маловисківському районному відділі КРФЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 149. 01 липня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду щодо зміни умов договору оренди землі та сторони дійшли згоди щодо збільшення розміру орендної плати з 3 % до 4.5 % грошової оцінки землі . Оскільки [PERSON] як орендодавець підписала договір оренди та додаткову угоду до нього, то це відповідало її вільному волевиявленню. Що власне свідчить про згоду позивачки на подальше користування відповідачем її земельною ділянкою. Вимога позивача про розірвання договору оренди з тих підстав, що в неї є письмова згода керівника СТОВ «Гарт » на розірвання договору оренди на законі не грунтується, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. З врахуванням цієї норми закону, суд не вправі розірвати догововір без відповідних на те законних підстав. Крім того після укладення додаткової угоди [PERSON] до відповідача з вимогою про розірванні договору не зверталась. Враховуючи те, що під час судового розгляду підстав для розірвання договору в судовому порядку не встановлено, суд вважає за необіхне відмовити у задоволенні позову. Судові витрати підлягають залишенню по фактично понесеним.

Outcome: dismissed