Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 серпня 2014 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Полтавський завод газорозрядних ламп» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності. Посилалася на те, що 08.12.2005 року нею було укладено договір купівлі-продажу приміщення № 11-Б, за яким ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп» повинен був передати їй у власність кімнату [ADDRESS] Вказувала, що виконала взяті на себе зобов'язання та сплатила вартість приміщення в розмірі 1881,79 грн., але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Посилаючись на те, що нею та ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» було узгоджено всі істотні умови договору, фактично виконано умови договору, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу приміщення від 08.12.2005 року та визнати за нею право власності на приміщення (кімнату, квартиру) [ADDRESS] площею 13,2 кв.м. В судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву з проханням розглядати справу без її участі. ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» в судове засідання своїх представників не направив, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] в м. Полтаві є гуртожитком, згідно рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2003 року його було зареєстровано на праві власності за ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп". Також встановлено, що 08.12.2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп» було укладено простий письмовий договір № 11-Б купівлі-продажу приміщення. Згідно з даним договором відповідач передав у власність позивача приміщення (в будинку «А-9», 1-кімната - 13,2 кв.м. згідно технічного паспорту інв. № 11919, реєстровий № 7-950), загальною площею 13,2 кв.м. на 4-му поверсі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], має нумерацію - кімната № 52 і є частиною гуртожитку (цілісного майнового комплексу). Також встановлено, що позивачем [PERSON] сплачено кошти в сумі 1881,79 грн. згідно квитанції від 609а від 13.09.2005 року. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Як встановлено судом, спірний договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку сторонами нотаріально посвідчено не було, він не пройшов державну реєстрацію. Зазначена обставина в повній мірі визнається позивачем в поданій до суду позовній заяві. За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу № 11-Б від 08.12.2005 року не є вчиненим (укладеним) і не породжує для сторін, як для позивача, так і для відповідачів, юридичних наслідків. Суд приходить до висновку, що за таким договором позивач [PERSON] не набула право власності на нерухоме майно - кімнату в гуртожитку. Частиною 2 ст. 220 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В той же час що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210 ЦК України, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог [PERSON] судом також приймається до уваги та обставина, що господарським судом Полтавської області ще в 2001 році було порушено провадження в справі про неплатоспроможність ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп". Відповідно до ст. 26 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів банкрута, які належать йому за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, які в разу банкрутства підприємства передаються до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. За таких обставин, арбітражним керуючим Матлашом В.М. продаж було вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки за умови, коли чинним законодавством передбачено передачу гуртожитків без будь-яких додаткових умов до комунальної власності територіальної громади, об'єкти нерухомості були реалізовані за суми коштів фізичним особам. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed