Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

14.05.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ «ПівнГЗК» /далі ПАТ/ та до ПАТ «ПВП «Кривбасвибхпром», яким просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПАТ «ПівнГЗК» - 81 000 грн. моральної шкоди, з ПАТ «ПВП «Кривбасвибхпром» - 19 000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що з 19.10.1973 року по 05.08.1991 року він працював в ГТЦ Тернівського РУ у ПАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат»: з 19.10.1973 року - шофер 3 класу автомашини «БелАЗ» по вивозу гірничої маси із кар`єру, з 04.02.1976 року - водій 2 класу автомашини «БелАЗ» по вивозу гірничої маси із кар`єру, з 07.03.1979 року - водій 1 класу автомашини «БелАЗ» по вивозу гірничої маси із кар`єру, з 10.07.1981 року - водій 1 класу автосамосвалу «Q-40т» по вивозу гірничої маси із кар`єру, з 01.01.1988 року - водій 1 класу автомашини «г/п 100 тон та більше» по вивозу гірничої маси із кар`єру, з 07.08.1991 року - водій 1 класу автомашини «БелАЗ» в АТЦ Кривбасвибухпром, з 03.07.1995 року - слюсар - ремонтник 5 розряду гірничого (вибухового) цеху №1, з 04.01.2007 року - водій навантажувача 5 розряду дільниці з виробництва компонентів емульсійних вибухових речовин у гірничому цеху №1. 02.04.2014 року - звільнений внаслідок виходу на пенсію. За час роботи на вказаних підприємствах, ним отримано хронічне професійне захворювання: вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок, хронічна вертерагенна попереково-хрестова полірадикулопатія, холецисто-панкреатит, загострення, яке відповідно до акту розслідування від 12.12.1995 р. виникло з вини роботодавця, він пропрацював на ПАТ «Північний ГЗК» 214 місяців, вина 81%, на ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» пропрацював 50 місяців - вина 19%. Згідно висновку МСЕК від 25.10.1995 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 % . Вважає, що за період його роботи на підприємствах, він пропрацював загалом 40 років в умовах впливу шкідливих факторів, йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність. Виходячи з характеру захворювання, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він відчуває фізичний біль, потребує амбулаторного та стаціонарного лікування, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв'язки, просить стягнути з ПАТ «ПівнГЗК» - 81 000 грн. моральної шкоди, з ПАТ «ПВП «Кривбасвибхпром» - 19 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягає. Представник ПАТ «ПівнГЗК» за довіреністю Юфєрєва О.М. позов не визнала, надала письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні. Вказує, що на момент виникнення права у позивача щодо відшкодування шкоди, тобто 25 жовтня 1995 року - діяли «Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов'язаного з виконанням ним трудових обов'язків», затверджені Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993р. , якими слід керуватися при розгляді даного спору. Для відшкодування моральної шкоди, позивач повинен був звернутись з відповідною заявою або до адміністрації комбінату, або до профспілкового органу, або в комісію по трудових спорах, але позивач з заявою про відшкодування моральної шкоди не звертався. Крім того, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору відповідно до ст.233 КЗпП України, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» Діденко Л.І. позов не визнала, надала письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні. Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку . При цьому розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Позивач не звертався до комісії по трудових спорах з питання відшкодування моральної шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,строк звернення за законодавством для такого звернення передбачено три місяці. Позивач не надає доказів, які підтверджують звернення позивача до лікарів чи перебування на лікуванні. Позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12.12.1995 р. а.с.14, що позивач [PERSON] працював на ПАТ «ПівнГЗК» з19.10.1973р. по 05.08.1991 р. водієм ГТЦ, на автомобілі Білаз, по вивозу гірничої маси з кар'єру. З 05.08.1991р. по 23.10.1995р. позивач працював в горному цеху №1 ПАТ«Кривбасвибухпром», що спричинило виникнення професійного захворюванняз діагнозом вібраційна хвороба 1 ст. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25% , згідно висновку МСЕК від 25.10.1995 р., а.с.13. Згідно виписки із історії хвороби, стан здоров`я позивача погіршився у зв'язку із профзахворюванням, він перебував на стаціонарному лікуванні з 23.09.1996 року по 14.10.1996 року. Діагноз: Вібраційна хвороба першої-другої стадії від впливу загальних вібрацій з полірадикулонейропатією та периферичним ангіодистонічним синдромом,а.с.16. Згідно висновку МСЕК від 04.12.1996 року,а.с.17, позивачу при повторному огляді було встановлено 35% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи. Згідно висновку МСЕК від 25.11.1999 року,а.с.19, позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи. Згідно висновку МСЕК від 26.11.2003 року,а.с.22, позивача визнано інвалідом третьої групи безстроково та встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково. Правовідносини регулюються Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року. Згідно п.1 Правил, власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків , а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Згідно п.11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи), рішення комісії по трудових спорах або рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. На час виникнення спірних правовідносин, неоподатковуваний мінімум доходів громадян становив 17 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.12.1995 р. а.с.14, встановлено хронічне професійне захворювання - вібраційна хвороба 1 ст. Умови праці - пил, шум та вібрація. Позивач працював у вказаних умовах на ПАТ «Північний ГЗК» 214 місяців, вина 81%, на ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» пропрацював 50 місяців - вина 19%. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 25.10.1995 р. позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності, враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, постійних фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.10-19,21,22, з урахуванням тривалості часу праці на кожному з підприємств, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди, з ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» - 500 грн. моральної шкоди на користь позивача. Посилання представника відповідача ПАТ «ПівнГЗК» на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору, слід стягнути з кожного відповідача на користь держави судові витрати в сумі по 60,90 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року,

Outcome: partial