Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є батьком її сина [PERSON], [INFO]. Відповідач, добровільно, коштів на утримання дитини не надає. [PERSON] має мінливий, нерегулярний дохід від неофіційної роботи, тому позивач просить стягнути аліменти з відповідача у розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відзиву на позов відповідач до суду не надав. Клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 годину 00 хвилин 18 грудня 2018 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень. В судових засіданнях були оголошені перерви у зв"язку із неявкою відповідаача. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали за обставин викладених у позові, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи попередженим про день, час та місце слухання справи належним чином, в судове засідання повторно не з'явився. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. За наведених обставин, суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України. Заслухавши виступ позивача та її представника, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06 травня 2014 року відділом РАЦС реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1162 - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням і його розмір визначено 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного, а не в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів стосується саме розміру аліментів, який може бути присуджений судом з урахуванням обставин ч.2 ст. 182 СК України і жодним чином не є обов"язковим мінімальним розміром аліментів встановленим законом, тому вимоги позивача про стягнення аліментів не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не ґрунтуються на вимогах закону і в цій частині до задоволення не підлягають. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових Відповідно до ч.З статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, оскільки добровільно аліменти на утримання дитини на надає, відтак вони підлягають до стягнення за рішенням суду щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає до стягнення суд врахував, що батьки зобов'язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати на нормальному рівні матеріального забезпечення, тому вважає, що відповідач як здорова та працездатна людина повинен забезпечити утримання та виховання свого сина на належному рівні, а розмір аліментів, який просить стягувати позивач є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави України в сумі 704,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів від сплати якого позивач була звільнена при пред"явленні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 84, 180, 182,184,191 СК України,

Outcome: partial