Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (далі - Квартира), та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначив, що він зареєстрований за адресою Квартири. У вказаній Квартирі, крім нього, зареєстрована його мати - відповідач [PERSON]. Проте, починаючи з 15.01.2000 року та по теперішній час, відповідач в Квартирі не проживає, участі в її утриманні не приймає. У зв'язку з наведеним, а також наміром здійснити приватизацію Квартири, він звернувся до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав. Представник третьої особи - Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідка та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно довідки № 1790 від 05.09.2014 року, виданої дільницею № 31 КП «Жилкомсервіс», Квартира не приватизована та в ній зареєстровано 2 особи, а саме: основний квартиронаймач [PERSON] з 19.07.1995 року, син [PERSON] з 19.07.1997 року. Факт реєстрації місця проживання відповідача в Квартирі також підтверджується даними, отриманими судом з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області. Позивач [PERSON], допитаний за його клопотанням та згодою в якості свідка, в судовому засіданні пояснив, що проживає та зареєстрований в Квартирі. Відповідач є його матір'ю. З моменту заселення в Квартиру відповідач прожила в ній декілька місяців та виїхала жити в Росію до свого четвертого чоловіка. Відповідач не проживає в Квартирі понад 14 років, з 1995 року. Він не перешкоджав відповідачу в доступі у Квартиру та проживанні в ній. Відповідач добровільно залишила Квартиру в 1995 році та сказала йому, що поїхала до свого четвертого чоловіка в Росію. Відповідач від'їжджала з Квартири при ньому, він супроводив її до вокзалу на потяг. З того часу він її не бачив та з нею не спілкувався. В Квартирі відповідач з того часу не з'являлась. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] вказаного вище будинку та є сусідом позивача, її квартира знаходиться під Квартирою позивача. Про відповідача знає, що це мати позивача. Відповідача візуально пам'ятає, знає, що колись вона проживала в їх будинку, проте давно її не бачила. Відповідач в Квартирі не проживає приблизно 19 років. Сварок з Квартири позивача вона не чула. Факти перешкоджання відповідачу в доступі до Квартири та проживанні в ній, їй не відомі. Як вбачається з Акту, складеного 06.09.2014 року мешканцями квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], підписи яких посвідчені начальником дільниці № 31 КП "Жилкомсервіс", відповідач [PERSON] в період з 15.01.2000 року по даний час не проживає в Квартирі та не утримує її. Відповідно до листа Харківського СІЗО № 12/2 20767/Б2 від 28.11.2014 року, згідно з даними оперативно-довідкової картотеки Харківського слідчого ізолятору [PERSON] в період з 15.01.2000 року по 27.11.2014 року не значиться. Дані про місцезнаходження [PERSON] відсутні. Згідно листа Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 22/12-3948-Мп/99-14 від 04.12.2014 року, [PERSON] в установах Державної пенітенціарної служби України в Харківської області не утримувалася та не утримується на даний час. Відповідно до довідки № 2/463/2/07-05 від 26.11.2014 року, виданої КП «Жилкомсервіс», [PERSON] з заявами з питань перешкоджання користуванню Квартирою в КП «Жилкомсервіс» не зверталася. Згідно ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. С досліджених судом доказів вбачається, що відповідач не проживає в Квартирі понад строк, на який згідно чинного законодавства України за нею може бути збережене житлове приміщення. Судом не встановлено наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов'язує можливість збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання відповідача втратившим право користування Квартирою. Згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав, яке було обговорено та взято до відома 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. За таких обставин суд приходить до висновку, що пред'явлення вимоги про зняття відповідача з реєстрації місця проживання одночасно з вимогою про визнання її втратившею право користування житловим приміщенням, є належним способом захисту прав позивача, в зв'язку з чим вважає за можливе також задовольнити позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою Квартири.

Outcome: approved