Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

09.06.2020 року представник позивача АТ КБ "ПриватБанку" Гребенюк О.С. звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором посилаючись на наступне. [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву-анкету б/н від 19.10.2010 року. Відповідачка при підписанні цієї анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку" складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Згідно цієї заяви [PERSON] було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 3100 грн. При зміні кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі встановленому Договором. Натомість відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % - для картки "Універсальна"; 84,0 % - для картки "Універсальна голд". З врахуванням вищенаведеного та порушеннями з боку відповідачки зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, [PERSON] станом на 03.03.2020 року має заборгованість перед банком (позивачем) на суму 57347,80 грн, яка складається з наступного: 3668,92 грн - заборгованість за тілом кредита, 3668,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 1306,94 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України; 49164,90 грн - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 2707,04 грн - штраф (процентна складова). Відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "ПриватБанк", дані обставини стали підставою для звернення позивачем з цим позовом до суду. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.07.2020 року постановлено про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до вимог ст.ст. 19 ч.6, 274, 279 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 07.08.2020 відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов, який обгрунтувала так. Позивачем під час подачі даного позову до суду порушено строки звернення до суду з позовом, тобто строки позовної давності, як загальний строк позовної давності, який становить 3 роки, що стосується тіла кредиту, так і спеціальний строк позовної давності, який становить 1 рік, що стосується стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідачка під час підписання анкети-заяви не ознайомлювалась з "Умовами та правилами надання банківських послуг", які містяться на 94-х арк. Також відповідачкою, не підписувався будь-який Договір надання банківських послуг, на який посилається позивач в позовній заяві. Анкета-заява підписана відповідачкою 19.10.2010 року та з 2016 року вона перестала користуватись наданим їй кредитом і нею було заблоковано через Приватбанк даний картковий рахунок. Останній платіж на картковий рахунок відповідачка здійснила 08.11.2016 року через термінал. За наведених підстав відповідачка просить відмовити у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до неї у зв`язку із закінченням строків позовної давності, передбаченої ст.ст. 257, 258 ЦК України. Сторона позивача - представник АТ КБ "ПриватБанк" Меркулова В.В. 24.09.2020 року подала до суду відповідь на відзив з таким обгрунтуванням. Укладений між Банком та відповідачкою кредитний договір у формі Анкети-заяви та заяви про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг та відповідають вимогам ст.ст. 639 ч.2, ст. 634, ст. 207, ст. 634 ч.1 ЦК України. Відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за Договором про надання банківських послуг та допустила заборгованість, а тому сторона позивача, на підставі ст. 526 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Стосовно строку позовної давності сторона позивача вказує, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 08.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] 30.05.2020 року - до спливу строку позовної давності. Тому, сторона позивача просить відмовити відповідачці у задоволені клопотання про застосування судом строку позовної давності, передбаченої ст.ст. 257, 258 ЦК України. Оцінивши зміст позовних вимог, позицію відповідачки та позивача, подані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково виходячи з наступного. Відповідачка [PERSON] не оспорює укладення з позивачем в особі АТ КБ "ПриватБанк" Договору про надання банківських послуг, а саме підписання нею Заяви б/н від 19.10.2010 року на підставі якої АТ КБ "ПриватБанк" відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 3100 грн на ім`я відповідачки. За змістом відзиву відповідач [PERSON] також не заперечує розмір основного боргу, тобто заборгованість за тілом кредиту в сумі 3668,92 грн, заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 3668,92 грн; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 1306,94 грн. Однак, просить застосувати до цих позовних вимог строк загальної позовної давності, який становить три роки. А також, застосувати спеціальний строк позовної давності, який становить 1 рік, що стосується стягнення неустойки (штрафу, пені). Розмір пені відповідачка не визнає, бо така перевищує у 15 разів заборгованість за тілом кредита. Кредитним договором (п.2.1.1.7.6) Умов і Правил надання банківських послуг, які затверджені наказом Банку від 06.03.2010 р. № СП-2010-256 (з якими позивач ознайомлений згідно анкети-заяви про приєднання до цих умов та які додані до позову) передбачено таке: при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому Договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. і 5 % від суми боргу по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу. Ст. 598 ЦК України передбачено: зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ст.599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З письмового розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем видно, що відповідач отримавши кредит неналежно виконував свої зобов`язання, щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування ними і допустив заборгованість. Статтею 256 ЦК України визначено, що соба може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Статтею 258 ч.2 п.1 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 261 частинами 1 і 5 ЦК України передбачено: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідач (згідно анкети-заяви і Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифів обслуговування кредитних карт) уклав договір з банком за тарифом карти "Універсальна" , який передбачає погашення кредиту на пільгових умовах до 25 числа місяця, наступного за датою погашення заборгованості, а також обов`язковий щомісячний платіж на відповідних умовах тарифу за цією картою; пеню за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів за встановленою ставкою і штраф за встановленою ставкою за порушення строків платежів. Отже, позивач визначив за договірними умовами щомісячне погашення відповідачем кредитних зобов`язань, у тому числі й штрафних санкцій за порушення цих зобов`язань. З розрахунку заборгованості за договором б/н укладеного 19.10.2010 між позивачем та відповідачем станом на 29.02.2016 ; 30.09.2019 та 03.03.2020, вбачається, що відповідачка отримала кредит 18.10.2013 року. Останній платіж відповідачем внесено 30.10.2017 року в сумі 487,50 грн. З цього часу відповідачка [PERSON] жодного платежу на погашення кредитної заборгованості не вносила. Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором 09.06.2020 року. Отже, клопотання відповідачки про застосування до позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" строку загальної позовної давності, який становить три роки, до задоволення не підлягає, бо такий на час звернення з позовом до суду не сплив. Натомість у справі є підстави до задоволення клопотання відповідачки про застосування спеціального строку позовної давності, щодо стягнення пені та штрафів з таких підстав. Сума комісії та пені нарахована банком відповідачу починаючи з 20.05.2016 року, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н укладеного 19.10.2010 між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] станом на 30.09.2019 та 03.03.2020. Позивач подав позов до суду щодо стягнення пені та штрафів 09.06.2020. Таким чином, позивач має право на стягнення суми нарахованої пені та штрафів тільки починаючи з 09.06.2019 року в сумі 15176,37 грн ( 46565,05 грн - 31388,68 грн.). Натомість право на стягнення штрафу в сумі 2707, 04 грн та 500 грн позивач утратив. До цих обгрунтувань суд застосовує ст.267 ч.3 і ч.4 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі № 6-1138цс15, в якій вказано, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, суд присуджує до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.10.2010 року у розмірі 23821,15 грн, яка складається з наступного: 3668,92 грн - заборгованості за тілом кредитом; 3668,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 1306,94 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625 ЦК України; 15176,37 грн - нарахована пеня за період з 09.06.2019 по 03.03.2020. Решту позовних вимог суд відхиляє за спливом строку позовної давності, передбаченої ст.258 ч.2 п.1 ЦК України. Суд відхиляє покликання позивача на Умови договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) (п.1.1.7.31) відповідно до умов якого був збільшений строк позовної давності до 50 років. Оскільки Банк (позивач) не надав суду доказів ознайомлення позичальника [PERSON] (відповідача) з вищезазначеними "Умовами договору про надання кредиту», в яких установлено позовну давність тривалістю у 50 років. В свою чергу ВСУ визначив, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (постанови Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 1 липня 2015 року, від 4 листопада 2015 року). Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У звязку із відсуністю підпису позичальника [PERSON] про ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг пов`язаних з наданням кредиту (споживчого) фізичним особам, суд дійшов висновку, що остання своєї згоди на збільшення строку позовної давності тривалістю у 50 років не надала, а тому пояснення АТ КБ "ПриватБанку", які подані до суду 23.10.2020 суд до уваги не бере. Судові витрати у виді судового збору в сумі 2102 грн, які сплачені позивачем за подання позову підлягають поверненню відповідачем згідно з вимогами, передбаченими ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial