Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай). Позивач вказала, що 02.10.2001 року у смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області між [PERSON] та нею було укладено в простій письмовій формі договір дарування сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 4,02 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Введенське». Вказаний договір нотаріально вони до цього часу так і не оформили, так як Відповідач ухиляється від його посвідчення. Ухиляючись від нотаріального посвідчення договору, Відповідач порушив право Позивача на внесення повноважним органом змін до Сертифікату на право на земельну частку (пай) у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) Відповідачем. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02.10.2001 року у смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області між Відповідачем та Позивачем було укладено в простій письмовій формі договір дарування сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 4,02 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Введенське». Після чого [PERSON] в підтвердження досягнення домовленості передав Позивачу оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай), а Позивач його прийняла. Але вказаний договір нотаріально вони до цього часу так і не оформили, так як Відповідач ухиляється від його посвідчення. Згідно до ст. 243, 244 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. На той час Позивач прийняла у дар земельну частку (пай) Відповідача відповідно до діючого на той час законодавства, а саме: діяв ЗУ "Про внесення доповнення до Конституції України від 21.05.1993 року №3224-ХІІ, яким Верховна Рада України ст. 114-5 Конституції України доповнила повноваження Президента України п.7-4: "Ухвалює укази з питань економічної реформи, не врегульованих законами України, які діють до прийняття відповідних законів". На виконання вищевказаної норми згаданого Закону та Конституції України Президентом був виданий Указ Президента №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», де в ст. 3 було установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави. Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2); договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку (п.2.3.). За таких обставин, коли Позивач прийняла у дар дану земельну частку (пай), а Відповідач передав її у дар Позивачу безоплатно, то на підставі ст. ст. 243,244 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, відбулося повне виконання договору дарування сертифікату на право на земельну частку (пай). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року N3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, дарування. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР: якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом. У відповідності до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995р. №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. При цьому, у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) відповідні зміни, як-то дані про особу, якій передано право на земельну частку (прізвище, ім'я, по батькові громадянина або назва юридичної особи, місце проживання або місцезнаходження), підстава передачі права на земельну частку (договір купівлі-продажу, дарування, заповіт тощо) мають бути внесені до сертифіката відповідною районною державною адміністрацією, якою видано сертифікат. Отже, ухиляючись від нотаріального посвідчення договору, Відповідач порушив право Позивача на внесення повноважним органом змін до Сертифікату на право на земельну частку (пай) у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) Відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved