Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

12.091.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з [PERSON] , [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 07.08.2010 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. без нарахування відсотків, та зобов`язався повернути борг не пізніше 07.06.2011 року. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих від нього грошових коштів у строк, який було вказано в договорі не виконав. Лише в період з вересня 2011 року по грудень 2015 року [PERSON] повернув частину коштів на загальну суму 80 800 грн. 00 коп. Звертаючись неодноразово до відповідача з метою вирішити питання мирним шляхом, останній відмовився добровільно повертати борг. Крім того, зазначив, що договір позики укладався за згодою дружини [PERSON] - [PERSON] . У зв`язку з зазначеним просив стягнути солідарно з [PERSON] , та [PERSON] на користь [PERSON] , суму боргу в розмірі 119 200 грн. 00 коп. Провадження у справі було відкрито 06.02.2018 року після отримання судом 06.02.2018 року інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача на адміністративній території Голосіївського району м. Києва. 06.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Грінцов І.В., заявлені до відповідачів позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Будучи присутнім у судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Столярчук Є.В. заперечував проти задоволення заявлених вимог, з тих підстав, що договором визначено строк його дії, який закінчився 07.06.2011 року, тому посилаючись на пропуск строків позовної давності для звернення до суду з позовом, стверджував про відсутність обставин для зупинення перебігу строку позовної давності, оскільки у позивача відсутні документальні підтвердженя сплати йому відповідачами боргу протягом вересня 2011 року - грудня 2015 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карпенком В.В., відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 200 000 грн. без нарахування відсотків з кінцевим терміном повернення до 07.06.2011 року. (а.с.4). Позивач свої зобов`язання виконав належним чином та передав відповідачу [PERSON] зі згоди [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 грн. Відповідно до статтей 1046, 1049 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував про часткове виконаня позичальником укладеного з ним договору позики, просив стягнути з відповідачів у примусовому порядку неповернуту частину боргу, а саме в розмірі 80 800 грн. 00 коп. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані договорі позики грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в них сторонами суду. Проте, позивач зазначив у позові та підтвердив у судовому засіданні, що відповідач сплатив частину боргу в сумі 80 800 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідачі не визнали зазначені позивачем підстави для позову, а саме щодо часткового повернення грошових коштів за договором позики, просили при вирішенні спору застосувати строки позовної давності. Як видно зі змісту пунктів 3,5 укладеного 07.06.2010 року договору позики між [PERSON] та [PERSON] : сторони за цим договором домовились про те, що : договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо поверненя позики має бути здійснено не пізніше 07.06.2011 року. При цьому повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 200 000 грн.; виконання зобов"язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Києва; позичальник- з однієї сторони та позикодавець - з другої сторони, стверджують один одному та повідомляють всім зацікавленим в тому особам, що: у момент укладення цього договору вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов"язки за договором; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та протлумачити цей договір;при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків; цей правочин не приховує інший правочин. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За правилами частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Наразі, з огляду на умови договору з приводу якого заявлеого спір, право позивача на пред"явлення договору до стягнення виникло з 08.06.2011 року, проте до суду з позовом останій звернувся тільки 11.09.2017 року з порушенням строку позовної давності. Правилами статті 267 ЦК України передбачені наслідки спливу позовної давності. Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що відповідачі не визнавали зазначені позивачем підстави для позову щодо часткового погашення боргу протягом вересня 2011 року - грудня 2015 року та надання прзивачем суду доказів на підтвердження зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики не можуть бути задоволені, з підстав порушення позивачем строків позовної давності для захисту його прав та законних інтересів правовідносин, що мали місце між ним та відповідачами на підставі договору позики, що був укладений між ними ж 07.08.2010 року, а відтак у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed