Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (далі відповідач 1) та [PERSON] (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості за договором позики від 05.08.2015 р. в розмірі 456 248, 97 грн., з яких: 89 907 грн. - основна сума боргу, 35 967, 72 грн. - відсотки за користування коштами, 4 263, 4 грн. - 3 % річних; 1 806, 8 грн. - індекс інфляції; 324 304, 77 грн. - пеня, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 1 укладено договір позики, внаслідок невиконання відповідачем 1 вимог якого виникла зазначена заборгованість. При цьому, відповідач 2, який є чоловіком відповідача 1, при укладанні договору позики надав дозвіл на укладення договору в інтересах сім»ї. На підставі вказаного у відповідачів виник солідарний обов'язок по поверненню коштів. 09.02.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 11.04.2018 р. ухвалою судді закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялись належним чином, за зареєстрованими у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Оскільки відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили та не подали до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 05.08.2015 р. між позивачем та відповідачем 1 укладено договір позики, у відповідності до якого остання позичила у позивача кошти в розмірі 89 907 грн., та зобов'язалась їх повернути: в строк до 28.08.2015 р. - 7 200 грн.; в строк до 30.08.2015 р. - 29 985 грн.; в строк до 27.11.2015 р. - 24 000 грн.; в строк до 29.07.2016 р. - 28 722 грн. У відповідності до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пушняк Т.І. відповідач 2 надав свою згоду відповідачу 1, яка є його дружиною, на укладання вказаного вище договору позики. При цьому, вказаною заявою останній стверджує, що договір позики укладається в інтересах сім»ї. У відповідності до п. 5 договору, за порушення строків повернення позики позичальник зобов'язана сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки. Позивачем зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу 1 надались кошти. У свою чергу позичальник зобов'язалась своєчасно повертати позику у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно договорм. Відповідач 1, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Передбачені ч. 1 ст. 1050 ЦК України проценти річних від простроченої суми не варто змішувати з неустойкою. Вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими коштами, а відтак стягуються незалежно від вини боржника. З наданого позивачем розрахунку процентів у відповідності до ст. 1048 ЦК України, який не спростований відповідачами, розмір процентів за договором позики становить 35 967, 72 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК з дня, якого позика повинна бути повернута, до дня її повернення незалежно від сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК (плата за позику). Підставою відповідальності за ст. 625 ЦК є сам факт порушення грошового зобов'язання. Оскільки відповідач 1 до сьогодні ігнорує зобов'язання за договором позики та вони залишаються невиконаними, позивач скористався своїм правом та перерахував суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 1 806,8 грн. та 4 263,4 грн. відповідно. Крім вказаного, позивачем у відповідності до п. 5 Договору позики нараховано суму пені за порушення строків повернення позики в розмірі 324 304, 77 грн. Визначена позивачем пеня, більш ніж в три рази перевищує суму основного боргу (324 304,77 : 89 907) та є вочевидь неспівмірною із розміром коштів наданих у позику, у зв'язку з чим за правилом ч.3 ст. 551 ЦК України суд має бправо зменшити розмір пені, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Ураховуючи вищенаведене, у контексті обставин даної справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до 150 000, що відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства: добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 61 СК України вбачається, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Вбачається, що відповідач 2 підтвердив свою згоду на укладання договору позики відповідачем 1 підписанням нотаріально посвідченої заяви, в якій зазначив, що договір укладається в інтересах сім»ї, та відповідає спільному волевиявленню відповідачів. У зв'язку з вказаним, а також тим, що предметом спору не є поділ майна подружжя та визначення часток у спільній власності подружжя, відповідачі мають нести солідарну відповідальність за невиконання умов договору позики. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подали суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики в розмірі 281 944, 92 грн., з яких: 89 907 грн. - основна сума боргу, 35 967, 72 грн. - відсотки за користування коштами, 4 263, 4 грн. - 3 % річних; 1 806, 8 грн. - індекс інфляції; 150 000 грн. - пеня є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial