Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

26.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилим будинком, визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, розташованим по по вул. 8 Марта,33 в м. Красний Лиман Донецької області. В судове засідання позивач не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав повністю та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] належним чином на підставі ч.9 ст.74 ЦПК України попереджена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомили. Тому задоволивши клопотання позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 317, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України передбачено, що права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власнику. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 28.03.2000 року приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області по реєстру № 546, зареєстрованого у встановленому порядку 28.03.2000 року в КП «БТІ» в реєстрову книгу за № 76-1-152, позивачу на праві власності належить жилий будинок, розташований по вул.. 8 Марта,33 в м. Красний Лиман Донецької області(а.с..7). На підставі усного договору у вказаному будинку 21.09.2004 року як тимчасового мешканця було зареєстровано відповідача, яка фактично у вказаному будинку ніколи не проживали та не користувалася ним з моменту реєстрації і до теперішнього часу, тобто більше 10 років(а.с.8-10). Будь-які інші договори між позивачем та відповідачем про права та обов"язки щодо користування жилим приміщенням не укладалися. До теперішнього часу відповідач реєстрацію в добровільному порядку не припинив, місце його знаходження не відомо, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області(а.с.9,18). Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що в суді знайшло підтвердження того факту, що позивач і відповідач ніколи не проживали спільно в жиловому будинку по вул. 8 Марта,33 м. Красний Лиман, не були повязані спільним побутом, та не мали взаємних прав та обовязків, тобто не являлися сімєю в розумінні положень ст. 3 СК України, угоди між відповідачем та позивачем щодо порядку користування вказаним будинком не було, відповідач відсутній за місцем реєстрації понад 6 місяців і не надав суду жодних заперечинь щодо пред"явленого до нього позову. Статтями 71,72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців і визнання особи такою, що втратила право користування вказаним приміщенням внаслідок її відсутності в ньому понад вказані строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що «при застосуванні положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.» Надані позивачем докази свідчать про те, що відповідач без будь-яких правових підстав чинить перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності на будинок, розташований в м. Красний Лиман Донецької області по вул. 8 Марта,33, і усунути їх в добровільному порядку не бажає, що порушує права та інтереси позивача на державну соціальну допомогу у зв»язку з підвищенням комунальних тарифів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності житловим будинком №33 по вул. 8 Марта м. Красний Лиман Донецької області шляхом визнання відповідача таким, що втративв право користування жилим приміщенням обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved