Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 вересня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO]. В поданій до суду заяві посилалася на те, що є бабусею та опікуном малолітньої [PERSON], [INFO]. Також вказувала, що відповідач [PERSON] є батьком дитини, але з жовтня 2013 року участі у її вихованні, догляді та утриманні не приймає, не піклується про стан здоров'я. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], 2002 року народження, за минулий час з жовтня 2013 року та стягувати їх в подальшому щомісячно до досягнення повноліття в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Наполягала на стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі, посилаючись на достатній рівень матеріального забезпечення відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги визнавав частково. Вважає, що оскільки питання визначення місця проживання дитини [PERSON], 2002 року народження, було предметом судового розгляду, вимоги про стягнення аліментів на минулий час заявлені безпідставно. Також посилався на те, що відповідач [PERSON] працює, має стабільний заробіток, відповідно до судових рішень зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх та повнолітньої дитини, тому вважає, що розмір аліментів має бути визначений в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], 1974 року народження, є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], матір'ю якої є [PERSON]. Також встановлено, що позивач [PERSON] є бабусею [PERSON], 2002 року народження. Спори з приводу визначення місця проживання дитини [PERSON], 2002 року народження, неодноразово вирішувалися судами. Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2016 року, яке вступило в законну силу, визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON]. Встановлено опіку над малолітньою [PERSON], 2002 року народження, та призначено її опікуном бабусю [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, дитина [PERSON], [INFO], постійно проживає з позивачем [PERSON], яка є її опікуном, знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] допомоги на утримання дитини бабусі не надає. За нормами ст. 181 СК України визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину та передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу норм ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Позивач [PERSON] є бабусею та опікуном [PERSON], 2002 року народження, тому наділена правом звернення з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. При визначенні розміру аліментів суд виходить з наступного. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з 03 липня 2015 року обіймає посаду директора ТОВ «Укрзерноінвест-2013», його сукупний дохід, отриманий за місцем роботи за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року складає 9065,18 грн. В той же час, як вбачається з Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій, саме відповідач [PERSON] є засновником даного підприємства та кінцевим бенефіціарним власником. Також встановлено, що відповідач [PERSON] має двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та повнолітню доньку [PERSON], 1996 року народження, яка навчається. Також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави 09 листопада 2016 року в праві № 553/3256/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини всіх видів заробітку. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2016 року по справі № 553/3260/16-ц стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на навчання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно з 19 вересня 20156 року до 30 червня 2018 року. Відповідно до вимог ст. 182 СК України суд враховує зазначені вище та підтверджені дослідженими в справі доказами обставини, в тому числі стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника відповідача; наявність у відповідача інших дітей, судових рішень про стягнення з нього аліментів, та приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини. Суд вважає за доцільне визначення розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі, а не в частці від доходу, як того просив представник відповідача, враховуючи ту обставину, що відповідач одночасно є засновником юридичної особи, має достатній рівень матеріального забезпечення. При цьому судом також враховується, що станом на час вирішення справи судом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку складає 1531 грн., тому стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини від розміру заробітної плати відповідача не забезпечить достатнього рівня матеріального забезпечення дитини. Окрім того, при вирішенні справи судом враховується і та обставина, що в силу норм сімейного законодавства батьки мають рівня обов'язки по утриманню дитини. Тому при визначенні розміру аліментів судом враховується наявність і у матері [PERSON] обов'язку утримувати дитину. Визначений позивачем в поданій до суду заяві розмір аліментів в сумі по 5000 грн. щомісячно є завищеним та не підтвердженими жодними доказами. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів за минулий період з жовтня 2013 року суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину просуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Хоча відповідач [PERSON] і не надавав позивачу [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки, але позивачем не надано до суду жодних доказів, які б давали підстави вважати, що вона вживала заходів для одержання аліментів від відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Окрім того, відповідач, будучи батьком дитини, заперечував щодо визначення місця проживання доньки з позивачем, [PERSON] лише згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2016 року призначена опікуном малолітньої [PERSON], 2002 року народження. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період слід відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial