Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду 19.05.2014 із позовом до [PERSON], Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту, в якому прохав звільнити з-під арешту, накладеного 20.01.2010 року державним виконавцем Тарасенко М.В. Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: квартиру, загальною площею 55,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS].. Заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "Приватбанк" прав іпотекодержателя щодо квартири, загальною площею, 55,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не з»явився, направивши на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав, прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 169,224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність сторін на підставі наявних по справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 28.12.2007 року між ПриватБанком (надалі - позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач 1) укладено кредитний договір № PLOKG40000004368 (надалі кредитний договір), згідно з яким позивач надав відповідачу 1 кредит в розмірі 314362,50 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і відповідач 1 28.12.2007 уклали договір іпотеки № PLOKG40000004368 від 28.12.2007 року (надалі - договір іпотеки). Згідно п. 1.1 (умов) договору іпотеки відповідач 1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 55,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу 1 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округ [PERSON], зареєстровано в реєстрі під № 3127, зареєстрованому в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно в КП Полтаське бюротехнічної інвентарізації «Інвентаризатор », 11.06.2004 року в реєстровій книзі: 130 номер запису: 17406, реєстраційний номер 5566476. 20.01.2010 року державним виконавцем Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Тарасенко М.В. при примусовому виконанні об»єднаного виконавчого провадження на користь юридичних та фізичних осіб про стягнення заборгованості з [PERSON] накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки. Вищезазначене обтяження державного виконавця Тарасенко М.В. підтверджуються постановою Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції № ВП 13396849 від 20.01.2010 року. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями, згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. У даному випадку договір іпотеки був укладений , як зазначено вище, - 28.12.2007 року, а акт опису та арешту 20.01.2010 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Outcome: approved