Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

25.11.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 835 200 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час водієм автотранспортних засобів в карєрі на ПрАТ ним отримані хронічні професійні захворювання вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією С5, С6, С7,L5,S1, білатерально з вираженими статико-динамічними порушеннями, з двобічним плечолопатковим періарторозом (ПФС другого ст.), деформуючим артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), стійкий больовий синдром. Хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), які відповідно до акту розслідування від 21.07.2016 р. виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 06.10.2016 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 65 % , з них: 50% -вібр.хвороба, 10 %-хр.бронхіт, 5 тутбв. та третя група інвалідності.Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває постійний біль в суглобах, у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПрАТ за довіреністю [PERSON] позов не визнала. Вказує, що комбінат був побудований на початку 60-х років минулого століття та був спроектований за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин і механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Однак, свого часу проект пройшов державну експертизу на відповідність діючим нормативним актам з охорони праці. Позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Позивач пропрацював на підприємстві тривалий час, свідомо погоджувався на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати та право на пенсію на пільгових умовах. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоровя. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення матеріальної шкоди, обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума в 835 200 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15.11.1983 року по 31.03.1993 року, та з 05.11.2001 р. по 06.10.2016 р. позивач працював на ПрАТ водієм автотранспортних засобів в карєрі, а.с.27-32. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.07.2016 р., а.с.18-22, позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією С5, С6, С7,L5,S1, білатерально з вираженими статико-динамічними порушеннями, з двобічним плечолопатковим періарторозом (ПФС другого ст.), деформуючим артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), стійкий больовий синдром. Хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 65 % та третя група інвалідності, згідно висновку МСЕК від 06.10.2016 р. по 01.09.2017р., а.с.23. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.07.2016р., а.с.18-22, встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією С5, С6, С7,L5,S1, білатерально з вираженими статико-динамічними порушеннями, з двобічним плечолопатковим періарторозом (ПФС другого ст.), деформуючим артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), стійкий больовий синдром. Хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Рівень загальної транспортної вібрації перевищує нормативний на 2 дБ, вміст пилу з вмістом кристалічного діоксину кремнію від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 2,2 рази перевищує ГДК. Умови праці водія великовантажного автомобіля в карєрі відносяться за рівнем вібрації до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 24 роки. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 06.10.2016 р. позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.11-12,18-23, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 45 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 835 200 грн. завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial