Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 травня 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 14 травня 2011 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося із-за постійних непорозумінь по причині несумісності характерів. Такі відносини з відповідачем проводили до частих сварок, які переросли в повну байдужість одне до одного. Ними втрачено почуття кохання та поваги одне до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2012 року і з того часу проживають окремо один від одного. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї позивач вважає неможливим, тому змушена звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Позивач будучи належним чином увідомленою про дату та час розгляду справи в судове засідання не з"явилась, надала заяву слухати справу без її участі. Відповідач будучи увідомленим про дату та час розгляду справи в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. У зв"язку із неявкою учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.197 ЦПК України). Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України підлягає задоволенню. [PERSON] суду надала: копію свідоцтва про шлюб від 14 травня 2011 року, видане виконкомом Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 14 травня 2011 року (актовий запис № 3) (а.с. 3); копію свідоцтва про народження дитини: [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, а шлюбні відносини припинені. Крім того, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивача без змін «[PERSON]».

Outcome: approved