Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 41 028, 20 грн. та судовий збір 908 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 16 грудня 2019 року в присутності свідка він надав [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 40 000 гривень, на підтвердження чого складено письмову розписку. У встановлений строк грошові кошти відповідачем не повернуто, внаслідок чого позивач вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки, до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомив Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року, позивач [PERSON] надав відповідачу грошові кошти 40 000 гривень у борг під розписку. Надана розписка містить кінцеву дату повернення боргу- 15 грудня 2020 року (а.с.4,51). Оригінал розписки позивач надав до суду. В судових засіданнях відповідач підтвердив, що він дійсно добровільно без жодного тиску підписував розписку про отримання від позивача грошових коштів у борг. Однак, як зазначав [PERSON] він лише надав розписку про отримання коштів, але самі грошові кошти на руки не отримав, а це була сума, яку він начебто він винен позивачу за ремонт розбитого авто. Відповідач пояснював, що він працював у позивача в службі таксі та потрапив в ДТП, внаслідок чого пошкоджено службовий автомобіль. Через кілька днів після ДТП до нього приїхали представники позивача та вони разом поїхали до м. Харків, де в офісі юрист склав розписку про надання грошей у борг. Розписку відповідач особисто прочитав, жодного тиску на нього не чинили, після чого добровільно поставив підпис під зазначеною розпискою. Жодних заперечень на той час, щодо оформлення боргової розписки з [PERSON] у нього не виникало, оскільки він розумів, що винен кошти за пошкоджено авто. Лише з плином часу у відповідача виникли сумніви, щодо суми, зазначеної в розписці, оскільки на час її укладання він не поцікавився, який саме дійсний розмір завданих збитків. З часу укладання розписки до розгляду справи в суді відповідач кошти не повертав, посилаючись на відсутність стабільного заробітку, хвороби, згоден відпрацювати борг у позивача. Позивач в судовому засіданні пояснив, що він працював разом з відповідачем та на о прохання [PERSON] надав йому грошові кошти 40 000 гривень для відновлення автомобіля. Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, відсотків. Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованість за договором позики становить: суму неповернутої позики в розмірі 40000 грн., індекс інфляції - 804, 80 грн., 3% річних - 187,40 грн. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. З дослідженого оригіналу боргової розписки вбачається, що відповідач 16 грудня 2019 року отримав від позивача кошти в сумі 40 000 грн., які зобов`язався повернути до 15 грудня 2020 року. Загалом, зі змісту вказаної боргової розписки вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики, встановлений факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також зазначено про зобов`язання позичальника повернути борг у визначений строк. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. Відтак, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір позики, що підтверджено розписками, які в свою чергу як документ підтверджують укладення самого договору, його умови та засвідчують отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до закону інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 та ч.1 ст.1050 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Отже, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за договором позики в сумі 40000 грн., інфляційних витрат - 840, 80 грн., 3 % річних - 187,40 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved