Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач АТ КБ « ПриватБанк » звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 12030 гривень 74 копійки. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 10.06.2013 року відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Оскільки відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, то виникла заборгованість в сумі 12030 гривень 74 копійки , з яких: 2491,33 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6640,33 гривень - пеня за прострочене зобов"язання, 1850,00 гривень - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривенеь; штраф 500 гривень (фіксована частина) та штраф 549,08 гривень ( процентна складова ). Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав заяву , в якій проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином і в передбаченому законом порядку - судовою повісткою. За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку . Судом встановлено, що 10.06.2013 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 15.07.2019 року [PERSON] перед банком має заборгованість в сумі 12030,74 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит на сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правові висновки ВСУ у справі №6-2003цс15). Заявивши вимогу про стягнення з відповідача процентів за простроченим тілом кредиту, однак не вказавши розмір заборгованості з тіла кредиту, неповернення якого призвело до нарахування процентів, позивач не довів належними та допустимими доказами суму заборгованості. Так, у розрахунку зазначається про нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 2491,33 грн., але не відображено тіло кредиту, на яке ця заборгованість нарахована. Пеня є похідним стягненням при наявності заборгованості з інших платежів, тому якщо не доведено розмір та правомірність нарахування такого платежу, то сума нарахованої пені також є необгрунтованою. На підставі вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки позивач не довів наявність підстав та правильність нарахування спірної заборгованості, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed