Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами підготовчого провадження, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 23 травня 1998 року у Лазарівській сільській раді Брусилівського району Житомирської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 2. Від шлюбу мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу за домовленістю між позивачем та відповідачем [PERSON] для потреб сім'ї був укладений між ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та відповідачем Договір іпотечного кредиту № 37/07-78М від 12 липня 2007 року, за яким були отримані на будівництво житла грошові кошти у сумі 350187,46грн. Зазначений Договір іпотечного кредиту був письмово погоджений з позивачем, як поручителем. 12 липня 2007 року ВАТ «Комерційний банк Хрещатик», з метою забезпечення виконання Договору іпотечного кредиту № 37/07-78М-02, уклав з позивачем Договір поруки № 37/07-78-М-02, за яким позивач несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед Банком за виконання умов Договору іпотечного кредиту. На отримані від банку грошові кошти, шляхом інвестування за Договором № 050/03-100/26-38/1-07 від 12.07.2007 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку була побудована спірна трикімнатна квартира [ADDRESS]. Вартість об'єкту фінансування на момент укладення договору становила 389097,18грн. Будівництво було завершено 28 січня 2008 року, відповідач [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26 січня 2008 року № 149-С/КІ. Вартість квартири № 43 на даний час складає 1020000гривень, відповідно вартість 1/2 частини квартири складає 510000 гривень. Вказана квартира [ADDRESS], яка придбана в період шлюбу є спільною сумісною власністю. У зв'язку з викладеним вище позивач просить суд визнати за нею 1/2частину квартири [ADDRESS], яка придбана в період шлюбу та є спільною сумісною власністю. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити,посилаючись на викладанні обставини в позовній заяві, однак 16.01.2019 в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справу у їх відсутність, позов просили задовольнити повністю. Відповідач в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання та повідомлявся через офіційний веб-портал «Судова влада України».Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 травня 1998 року у Лазарівській сільській раді Брусилівського району Житомирської області був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], актовий запис №2. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 12 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір іпотечного кредиту 37/07-78М, відповідно до якого Банк надав іпотечний кредит в сумі 350 187,46грн для інвестування в будівництво житла з кінцевим терміном погашення 29.11.2034. 12 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір іпотеки №37/07-78М-01, відповідно до договору іпотекодавець, з метою забезпечення виконання власних зобов'язань у повному обсязі, що випливають з договору іпотечного кредиту 37/07-78М від 12.07.2007 року, передає а іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру по договору про участь у фонді фінансування будівництва № 050/03-100/26-38/1-07 від 12.07.2007, укладеним іпотекодавцем з іпотекодержателем, згідно з яким Іпотекодержатель як Управитель зобов'язаний за кошти, внесені Іпотекодавцем, профінансувати будівництво об'єкту нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири №43, секції А загальною проектною площею 94,74кв.м., вартістю 389 097,18грн, розташованої між будинками [ADDRESS] та передати цей об'єкт іпотекодавцю у власність. 12 липня 2007 року з метою забезпечення виконання Договору іпотечного кредиту № 37/07-78М-02 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір поруки №37/07-78-М-02, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед Банком нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов'язань перед Банком по погашенню кредиту. Відповідно до свідоцтва про право власності квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, свідоцтво видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.01.2008 року, № 149-С/КІ. Також, судом установлено що, договір іпотечного кредиту № 37/07-78М від 12 липня 2007 року укладений з ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на ім'я відповідача [PERSON] був укладений для потреб сім'ї. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім'ї. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира була набута сторонами за час шлюбу в інтересах сім"ї і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя у зв'язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2частині квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 5100,00грн.

Outcome: approved