Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд зняти заборону(арешт) на нерухоме майно від 26 травня 1986 року на житловий будинок за [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності. В обгрунтування позову посилається на те, що 26 травня 1986 року нею було отримано в Будбанку СРСР позику в сумі 2000 карбованців на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно зобов'язання від 26 травня 1986 року вона зобов'язувалась сплатити суму позики з червня 1991 року по червень 2001 року по 55 карбованців 30 коп. щоквартально. В другому і третьому кварталах 1991 року вона сплатила 117,62 крб. в Будбанк СРСР, а потім 13.03.1992 року сплатила залишкову суму грошових коштів 1882,38 крб. в Будбанк СРСР. Житловий будинок був побудований в 1987 році, технічний паспорт в 1989 році, свідоцтво про право особистої власності отримане 11.02.1993 року. Арешт, накладений на її будинок ще 26.05.1986 року, не знятий. Оскільки оскаржуваною забороною порушено її права власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, просила суд скасувати заборону за рішенням суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачі ПАТ «Юнікредіт банк», ПАТ «Промінвестбанк» до суду не з"явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені , заперечень не подали. Дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до такого висновку. Частиною ч. 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим 11.02.1993 року та зареєстрованим в реєстрову книгу № 18 за реєстровим номером 2415 ( а.с.10). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 , ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З повідомлення Гребінківської нотаріальної контори № 188/01-16 від 13.05.2016 року вбачається, що при посвідченні договору відчуження житлового будинку №15 по провулку 1 Травня в смт Гребінки Васильківського району виявлено запис про накладену заборону на вказане майно ( а.с.6). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна свідчить про те, що 26 травня 1986 року за повідомленням Будбанку накладено заборону на відчуження житлового будинку [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (зареєстровано 25.11.2005 року за № 2628700 Гребінківською державною нотаріальною конторою) - а.с.5. Хоча отримана позика була погашена 13.03. 1992 року в сумі 1882 ,38 крб., що підтверджується квитанцією ( а.с.15). У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, ст.41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України , зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.5.1 ( Глава 15) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус , який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна. Враховуючи вищевикладене, те, що підстава обтяження вже відпала, майно, на яке накладено заборону, слід звільнити з-під арешту, оскільки наявність заборони перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні її власністю, яка ніким не оспорювалась та з її володіння не вилучалась, при цьому відсутні відомості, які б свідчили про існування невиконаних боргових зобов"язань, тому суд вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, Цивільного кодексу України,

Outcome: approved