Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про захист права власника нерухомого майна та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою від 30.11.2007 року за № 1837 він являється власником житлового будинку № 47, розташованого по вул.Степова в с.Тополине Василівського району Запорізької області. Крім нього, в даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично [PERSON] в будинку за вказаною адресою не мешкає з 2003 року, коштів на утримання будинку та комунальних послуг не сплачує. Фактично [PERSON] мешкає за адресою с.Тополине, вул.Степна, буд.49 Василівського району Запорізької області. Він неодноразово звертався до відповідача [PERSON] з проханням знятися з реєстрації, оскільки необхідно вирішувати питання щодо відчуження житлового будинку, але відповідач [PERSON] не реагує на його прохання, тому він вимушений звернутися до суду за даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком за адресою с. Тополине, вул. Степова, буд.47, Василівського району, Запорізької області, визнавши [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, проте надав суду заяви, в яких просить розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання 15.12.2015 року судової повістки особисто, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутності. Зауважень, заперечень та доповнень до позовної заяви не мають, самостійних вимог не заявляють. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], позивач по справі, є власником житлового будинку №47, що знаходиться за адресою: Запорізька область Василівський район село Тополине вулиця Степова загальною площею 61,6 кв.м, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 28 січня 2007 року та яке посвідчено державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори [PERSON], що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за №16653649, виданим РКП Василівським бюро технічної інвентаризації 14.11.2007 року, реєстраційний номер 21019852, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.3,4) та копією технічного паспорту на вищевказаний обєкт нерухомого майна, виготовленого РКП «Василівське БТІ» Василівської районної ради від 18.06.2007 року, відповідно до якого власником вищезазначеного будинку зазначений [PERSON], позивач по справі (а.с.8). Актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 15.10.2015 року, 28.11.2015 року, складених депутатом Орлянської сільської ради [PERSON] за підписом Голови Орлянської сільської ради [PERSON] та за участю сусіда [PERSON] та власника будинку [PERSON] встановлено, що під час обстеження будинку № 47 по вулиці Степова в с.Тополине Василівского району Запорізької області, гр.[PERSON], [INFO] зареєстрований за вказаною адресою, але фактично за даною адресою не проживає з 2003 року, на даний час він проживає за адресою: [INFO] (а.с. 6,7). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинку № 47 по вулиці Степова в с. Тополине Василівского району Запорізької області, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що відповідач [PERSON] у будинку тривалий час, з 2003 року не проживає, що вбачається з Актів про непроживання особи за місцем реєстрації від 15.10.2015 року, 28.11.2015 року та, будучи зареєстрованим в [INFO], яка належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи у ньому, чинить позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач [PERSON] несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи позивача [PERSON] про відсутність відповідача [PERSON] у жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України, для задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 47 по вулиці Степова в с.Тополине Василівського району Запорізької області.

Outcome: approved