Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просив : 1. Визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав за іпотечним договором №2615/0908/71-085-Z-85 від 30.09.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]; 2.Визнати недійсним запис, внесений 30.11.2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором приватним нотаріусом Заєць І.О. щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085-Z-85 від 30.09.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]; 3.Визнати недійсним запис, внесений 07.12.2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором приватним нотаріусом Гречаною Р.Т. щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085-Z-85 від 30.09.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]; 4.Зобов'язати приватного нотаріуса Заєць І.О. виключити запис, внесений 30.11.2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085-Z-85 від 30.09.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]; 5.Зобов'язати приватного нотаріуса Гречану Р.Т. виключити запис, внесений 07.12.2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085-Z-85 від 30.09.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Свої вимоги позивач мотивував порушеннями відповідачами вимог ст.ст.203,215 ЦК України, а також ст..9 Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.46-1 Закону України «про нотаріат», п.2 порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ від 22.06.2011 р.№703 та ст.19 Закону України «Про іпотеку». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та на їх обґрунтування пояснила, що 30.09.2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено іпотечний договір №2615/0908/71-085-Z-85 з метою забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором №2615/0908/71-085 від 30.09.2008 року.Вказаний іпотечний договір від 30.09.2008 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №4276, предметом якого є квартира [ADDRESS].28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, згідно якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги заборгованості за кредитним договором №2615/0908/71-085 від 30.09.2008 року.В цей же день 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., за яким ПАТ «Сведбанк» разом із відступленням права вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором одночасно передає право вимоги за іпотечним договором №2615/0908/71-085-Z-85 від 30.09.2008 року. Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором №2615/0908/71-085 від 30.09.2008 року.28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.М., за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» разом із відступленням права вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором одночасно передає право вимоги за іпотечним договором №2615/0908/71-085-Z-85 від 30.09.2008 року. Однак, при вчиненні нотаріальних дій щодо реєстрації прав за вказаними договорами факторингу від 28.11.2012 року була грубо порушена процедура реєстрації прав в реєстрі іпотек та принцип одночасності посвідчення договору та реєстрації права, що, на думку представника позивача, є підставою для визнання недійсними договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012,а також нотаріальних написів, які були вчинені нотаріусами, внаслідок його укладення. Аналогічну позицію підтримала у судовому засіданні представник позивача [PERSON] Відповідач ПАТ «Омега Банк» у судове засідання не з'являвся, про день час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак від його представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» у судовому засіданні 08.10.2015 року позовні вимоги не визнав та повністю заперечував проти задоволення позову з мотивів його необґрунтованості та безпідставності. В подальшому представник ТОВ «Кредитні ініціативи» у судове засідання не з'являвся, про день час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду письмові заперечення, в яких заперечувала проти задоволення позову а також просила суд про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі ТОВ «ФК «Вектор Плюс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Р.Т. та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.М. в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням наведених обставин, суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідачів, їх представників та третьої особи на підставі наявних у справі матеріалів, проти чого не заперечували представники позивача у судовому засіданні. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 30.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2615/0908/71-085, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти у сумі 170 000,00 доларів США строком користування до 30.09.2038 року на умовах, передбачених договором за сплатою процентів у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.4-6). При цьому п. 3.9 кредитного договору визначено, що при порушенні умов, передбачених п. 5.1.9 цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1 цього договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №2615/0908/71-085-Z-85, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с.7-8)., Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2015 року належна позивачу квартира є предметом іпотеки відповідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., іпотекодержателем якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.15). 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» у якого відбулася зміна назви на ПАТ «Омега Банк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, згідно умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження в розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку передбаченому даним договором. (а.с.11-12) За змістом положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч.ч. 1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір факторингу. (а.с.9-10) Відповідно до умов п. 2.1 цього договору Клієнт відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів і договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. За умовами п. 2.2 договору факторингу з моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованостей від боржників, усі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих і несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів, у тому числі тих, які можуть виникнути в майбутньому. За змістом п.1 ч.1 ст.512 ЦК України -кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст.1077 ЦК України - за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до вимог ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Виходячи з положень п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року моментом вчинення правочину (договору) є його укладання. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Наведені вимоги Закону свідчать про те, що договір про відступлення прав за іпотечними договорами підписаний між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вважається укладеним не з моменту внесення запису про реєстрацію зміни іпотекодержателя у Державному реєстрі іпотек, а з моменту його нотаріального посвідчення. Таким чином, в момент укладення спірного договору про відступлення прав за іпотечними договорами, тобто з моменту його нотаріального посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були додержані всі вимоги, які визначені ст.203 ЦК України. З моменту нотаріального посвідчення (укладення) договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набув право іпотекодержателя за договором іпотеки від 30.09.2008 року, як це і передбачено в тексті договору, а тому, в силу зазначеного, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» мав цілком законні підстави для передачі права на іпотеку ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» - у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, в силу ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі недотримання умови щодо реєстрації, іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню, згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Державна реєстрація іпотек здійснюється лише з метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотеко держателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки, а також надання в інтересах фізичних чи юридичних осіб інформації про обтяження нерухомого майна іпотекою або про відсутність такого обтяження. І ніяким чином не може впливати на дійсність договору про відступлення прав за іпотечними договорами. Також слід зазначити, що новий кредитор не позбавляється можливості на умовах, визначених кредитним договором, реалізувати своє право грошової вимоги, щодо якого спір вирішено в судовому порядку, оскільки це не призведе до подвійного притягнення боржника до відповідальності та не є перешкодою для укладення договору факторингу. Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що стороною позивача у судовому засіданні не наведено та не надано жодного належного доказу тієї обставини, що договір, укладений між юридичними особами ТОВ "ФК "Вектор плюс" та ПАТ «Сведбанк», а також спірний договір факторингу укладений між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 р. порушують права або інтереси позивача. При укладенні договорів факторингу відповідачами було додержано вимоги чинного законодавства України, зокрема, щодо форми та змісту укладання договору факторингу, а також не було допущено порушено положень ст.1077 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання спірного договору факторингу від 28.11.2012 р., а також нотаріальних написів, пов'язаних з його укладанням недійсними та покладання обов'язку на нотаріусів вчинити певні дії. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування , а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed