Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

13 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визначити, що підставою для нарахування оплати за опалення в квартирі [ADDRESS] ([ADDRESS], що належить [PERSON], є показання вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі. Зобов'язати ОСББ "Квітка» здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі [ADDRESS] ([ADDRESS], що належить [PERSON] з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні створеного співвласниками квартир об'єднання «Квітка». Позивач зазначає, що він користуючись своїми правами, як власник вищевказаної квартири, на підставі відповідного договору, 05.10.2017 року представниками ліцензованої організації у належній йому квартирі встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії. На підтвердження вказаного факту було видано акт допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії, паспорт щодо загальних відомостей про лічильник і свідоцтво про приймання та первинної повірки. Проте, на його прохання розраховувати вартість за опалення у належній йому квартирі з урахуванням показань встановленого у квартирі вузла розподільного обліку, керівництво ОСББ «Квітка» категорично відмовилося. Більш того, усіляким чином уникає вирішення питання з ним, як власником квартири, щодо розрахунку оплати за опалення за встановленим вузлом розподільного обліку, не приймає від нього акту про допуск вузла до експлуатації, не враховує показання вказаного вузла розподільного обліку. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 26 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суді від 17 травня 2018 року було закрито підготовче засідання та призначено судове. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його представник [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітка» в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи суду не надав. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продала та передала у власність, а [PERSON] купив та прийняв у власність квартиру [ADDRESS] яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,9 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м. Будинок, в якому мешкає позивач, знаходиться на балансі та обслуговуванні в Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітка». 18 липня 2017 року між позивачем, [PERSON], та Відокремленим підрозділом «Одеська філія Товариство з обмеженою відповідальністю «Опалювальні системи» в особі директора [PERSON] було укладено Договір № 3/114-17, відповідно до умов якого Змовник доручає, Підрядник приймає на себе зобов'язання з монтажу вузла обліку споживання теплової енергії системою опалення квартири [ADDRESS] в тому числі: продаж лічильника тепла з ультразвуковим датчиком витрати відповідно до наданого Замовником проекту влаштування вузла обліку споживання теплової енергії (установки лічильника тепла); монтаж вузла обліку споживання теплової енергії (лічильника тепла) системою опалення Квартири відповідно до погодженого проекту. Комплектуючі матеріали (крім тепло лічильника ) відповідно до проекту надаються Замовником. 05 жовтня 2017 року між позивачем, [PERSON], та Відокремленим підрозділом «Одеська філія Товариство з обмеженою відповідальністю «Опалювальні системи» в особі директора [PERSON] було складено та підписано Акт допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії та видано Паспорт щодо загальних відомостей про лічильник і свідоцтво про прийняття та первинної перевірки. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що на його прохання розраховувати вартість за опалення у належній йому квартирі з урахуванням показань встановленого у квартирі вузла розподільного обліку, керівництво ОСББ «Квітка» категорично відмовилося. Згідно ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачається оплата за спожиту теплову енергію за показаннями засобів обліку теплової енергії. Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право, зокрема, на: установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Згідно п. 9 вказаних Правил, у квартирі роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. При цьому п. 10 вказаних Правил передбачено, що оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Відповідно до п.п. 9 п. 32 Правил, виконавець зобов'язаний забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку. Відповідно до п. 8 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, для приєднання споживача до системи теплопостачання, реконструкції або розширення системи теплоспоживання чи збільшення обсягів споживання теплової енергії на діючих об'єктах споживач повинен подати заявку теплопостачальній організації про видачу технічних умов. Технічні умови - нормативний документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинна відповідати продукція, процес або послуга, та визначає процедури, за допомогою яких може бути встановлено чи дотримані такі вимоги. Технічні умови (далі ТУ) - це комплекс умов та вимог щодо інженерного забезпечення об'єкта з визначенням джерел енергоносіїв, приймальних систем водовідведення, спеціальних умов експлуатації, місць приєднання до відповідних зовнішніх інженерних мереж, розрахункових інженерних навантажень, умов здійснення будівництва. Відповідно до п.12.3.2 ДБН В.3.2-2-2009, за відсутності технічної можливості облаштування системи централізованого опалення поквартирними лічильниками тепло споживання при відповідному обґрунтуванні допускається застосовувати вертикальну систему опалення з можливістю обладнання/дообладнання зазначеної системи відповідно запірно-регулювальною арматурою згідно з вимогами ДБН 2.04.05, ДБН В.2.2-15, ДБН В.2.5-39, а також можливістю влаштування приладів-розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах для обліку фактичного теплоспоживання квартирами. Відповідно до п.5.24 ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки повинні підключатися до систем централізованого теплопостачання через індивідуальний тепловий пункт (ІТП), обладнаний приладами обліку теплоспоживання та автоматизованими вузлами приготування теплоносіїв систем опалення та гарячого водопостачання. Вбудовані у житлові будинки нежитлові приміщення повинні обладнуватися окремими від житлової частини будинку системами або відгалуженнями систем зі своїми приладами обліку теплоспоживання, що розташовуються в загальному приміщенні ІТП. За завданням на проектування допускається за погодженням з теплопостачальною організацією розміщувати прилади обліку теплоспоживання вбудованих приміщень за межами ІТП. З листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 26.03.2018 року вих.. № 01-13/53/о вбачається, що відповідно до проекту на будівництво 18-поверхового житлового будинку з офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS], замовник - ПП "Технології будівництва", узгодженим висновком управління від 19.07.2006 р № 452/06, система отеплення житлової частини вказаної будівлі передбачалася двохтрубна, тупикова, по квартирна. На вводі в квартиру передбачалося розташування шафи з відтинаючою і регулюючою арматурою, а також тепло лічильником. Таким чином, дії позивача не порушують перелічені норми вказаних ДБН, які регламентують відносини в сфері встановлення приладу обліку (лічильнику) теплопостачання. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02.08.2017 року, оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Частиною 2 даної статті передбачено, що власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об'єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов'язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п'ятою - сьомою цієї статті. У відповідності до частини 1 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов'язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об'єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. В частині 1 статті 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зазначено, що зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника (представника об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку), якщо інше не передбачено договором. Зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст.ст.382,383 ЦК Українивласникам квартири у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з'явився, доводів позивача жодним чином не спростував, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Також в ході розгляду справи в якості свідка був допитаний [PERSON], директор Відокремленого підрозділу «Одеська філія Товариство з обмеженою відповідальністю «Опалювальні системи», який повідомив, що дійсно його товариством було встановлено у квартирі позивача вузол розподільного обліку, та зазначив, що діюче законодавство не встановлює необхідності видавати технічні умови підприємством, що постачає тепло, інше не врегульовано жодними підзаконними нормативними актами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Outcome: approved