Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

30 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.04.2013 р. відповідач на вул. Героїв Сталінграду в м. Дніпропетровську, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер - [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер - [NUMBER], під керуванням позивача. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна шкода. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 22 500,41 грн., компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., а також судових витрат (а.с.а.с. 2 - 5, 31). 20 листопада 2013 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи ПрАТ "СК "Лафорт". У судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлені позовні вимоги, а представник відповідача - заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 27.04.2013 р. відповідач на вул. Героїв Сталінграду в м. Дніпропетровську, у районі будинку № 53, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер - [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер - [NUMBER], під керуванням позивача (а.с.а.с. 10, 30). 01 липня 2013 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було складено автотоварознавчий звіт № 25-06-13, за яким матеріальна шкода, заподіяна позивачу, склала 22 100,41 грн. За проведення дослідження позивачем було сплачено 400,00 грн. (а.с.а.с. 12 - 29). 22 травня 2013 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 31). Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідач 27.04.2013 р. керував автомобілем правомірно, отже, у розумінні закону, був володільцем джерела підвищеної небезпеки, тому відповідальність за заподіяну шкоду має нести саме він. За правилами частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина відповідача була встановлена Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 22.05.2013 р. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 203/3246/13-п (провадження № 3/0203/1075/2013). Таким чином, суд вважає, що вимога про відшкодування позивачу матеріальної шкоди є обґрунтованою. При цьому суд бере за основу суму, визначену автотоварознавчим звітом № 25-06-13, оскільки відповідної заяви про призначення судової автотоварознавчої експертизи від представника відповідача не надходило. Що стосується вимог позивача компенсувати моральну шкоду, то суд також вважає за необхідне задовольнити їх частково з наступних підстав. Частиною 1 статті 1167 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини. Факт заподіяння матеріальної шкоди та вина відповідача встановлені судом, а тому суд доходить висновку про те, що позивачеві насправді було завдано й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через пошкодження належного йому майна, дискомфорті, пов'язаному з неможливістю нормально експлуатувати автомобіль, небажанням відповідача у добровільному порядку компенсувати шкоду у позасудовому порядку, невизнанням останнім своєї вини тощо. Приймаючи до уваги положення приведеної норми та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань, суд вважає, що сума компенсації за завдану моральну шкоду підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1 000,00 грн. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача з наступних підстав. Так, матеріали справи дійсно свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача було застраховано третьою особою (а.с. 65), проте належних доказів на підтвердження звернення до третьої особи суду надано не було. З документів, наданих представником відповідача у судовому засіданні, жодним чином не вбачається, що відповідач звертався саме до третьої особи і саме із заявою про настання страхового випадку (а.с.а.с. 74 - 84). У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію понесених судових витрат у сумі 279,40 грн. (а.с.а.с. 1, 35), і на користь держави - недоплачений судовий збір у сумі 64,70 грн.

Outcome: partial