Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, вказавши на його обґрунтування, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2015 року було розірвано, та після розірвання шлюбу вона (позивач) змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу з відповідачем народилася донька [PERSON], [INFO]. Зазначила, що фактично шлюбні відносини з відповідачем були припиненні у лютому 2014 року, оскільки відповідач залишив сім'ю та з цього часу ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, не виявляв бажання зустрічатися з донькою, знаючи, при цьому, місце проживання дитини, однак не цікавився її життям, здоров'ям та розвитком. Також позивач вказала, що вона, в свою чергу, не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з донькою та навіть наполягала на зустрічах відповідача з дитиною, що в свою чергу, не дало позитивного результату. Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про його байдужість до дитини та призвела до того, що між донькою та відповідачем втрачено родинний зв'язок. Вказала, що нею (позивачем) створені всі належні умови для життя та розвитку дитини, донька проживає разом з нею, всім необхідним дитина забезпечена. Враховуючи викладене, з посиланням на ст.ст. 164,165 СК України, позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. Додатково зазначила на обґрунтування позовних вимог, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, починаючи з лютого, 2014 року батько з дитиною не проживає та не цікавиться її життям, про що він також підтвердив на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, також зазначив, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак докази цьому, а також дії, - відсутні. Зазначили, що позивач не перешкоджала відповідачу у його, як батька спілкуванні з дитиною, однак він (відповідач) свідомо не приймав участі у вихованні дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлений в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованю у встановленому Законом порядку, а саме: [ADDRESS], причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань не надходило. Відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, вважала доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, також зазначила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач категорично заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], зазначив, що дійсно він з дитиною не спілкується, у зв'язку з тим, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, чим фактично підтвердив факт ухилення від виконання батьківських обов'язків, при цьому, будь-яких подальших дій, спрямованих на вирішення відповідачем питання про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідач не здійснював. Заслухавши пояснення позивача, та її інтересах представника, представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 01.02.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 05.02.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда, яка набрала законної сили 17.02.2015 року, та після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Судом також встановлено, що від шлюбу з відповідачем, сторони мають дитину - малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 28.07.2016 року Кіровоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що 12.12.2013 року складено відповідний актовий запис № 2271, батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені: батько «[PERSON]» та мати «[PERSON]». Крім того, судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2016 року, яке набрало законної сили 22.07.2016 року змінено прізвище дитини [PERSON], [INFO], на «[PERSON]». Окрім того, зазначеним рішенням встановлено також, що батько дитини [PERSON] з лютого, 2014 року не приймає участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також встановлено, що дитина проживає з позивачем за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 950 від 28.12.2016 року, виданої Квартальним комітетом № 25 Кіровського району м. Кіровограда. Крім того, в довідці зазначено, що [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 18.10.2004 року та з цього часу місце проживання не змінювала. Відповідно до довідки комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Кіровограда» [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться під наглядом КЗ «ЦПМСД №1 м. Кіровограда» АЗПСМ №8. З моменту народження про стан здоров'я дитини - [PERSON] піклується мати - [PERSON]. Тільки мати разом з донькою відвідує медичний заклад та займається її лікуванням. Батько дитини жодного разу не звертався в амбулаторію з приводу хвороби доньки, а при відвідуванні вдома був відсутній. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 19.01.2017 року № 463/49-05-24 орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11.01.2017 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], з тих підстав, що батько дитини самоухилився від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки [PERSON], з дитиною не бачиться, не вітає з днями народження, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про стан її здоров'я та розвиток. З метою з'ясування відношення [PERSON] до питання позбавлення його батьківських прав, останнього було запрошено до служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та в поясненні, наданому працівнику служби у справах дітей 05.12.2016 року, [PERSON], батько дитини, повідомив, що [PERSON], мати дитини, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. [PERSON] роз'яснено порядок розв'язання спору між батьками щодо порядку участі у вихованні дитини. Однак, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11.01.2017 року [PERSON] не надав жодних доказів перешкоджання матір'ю [PERSON] йому у спілкуванні з дитиною. Також батько підтвердив, що дійсно з 2014 року свідомо не займається вихованням доньки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що вона є хрещеною мамою дитини [PERSON], з позивачем підтримують дружні стосунки, часто зустрічаються разом зі своїми дітьми; неприязних стосунків із відповідачем не має, бачила його декілька раз, а саме: один раз на їх (позивача та відповідача) весіллі та другий раз на христинах дитини, за весь час її спілкування з позивачем та дитиною [PERSON], вона (свідок) жодного разу не бачила, щоб батько відвідував дитину та спілкувався з нею, в свою чергу, позивач перешкод у спілкуванні відповідачу з донькою не чинила, а навпаки, прагнула, аби батько зустрічався з донькою, при цьому, також зазначила, що при ній дитина [PERSON] не згадувала про батька. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою [ADDRESS], з 2008 року, по сусідству з позивачем та її батьками, які проживають за адресою [ADDRESS], неприязних стосунків ні з позивачем, ні з відповідачем не має, при цьому, відповідача бачила лише декілька раз, ще коли позивач [PERSON] була вагітна, та зі слів останньої їй відомо, що батько участі у вихованні дитини не приймає, життям та здоров'ям дитини не цікавиться. Бачила, як з дитиною на прогулянці були лише бабуся, дідусь та мати. В свою чергу, батько, на свята до дитини не приїжджає, з днем народження не вітає, подарунків не дарує. Також зазначив, що одного разу, коли були на прогулянці, відповідач проїжджав на машині однак навіть не зупинився, щоб побачити дитину та поспілкуватися з нею. Свідок [PERSON] надала суду пояснення, відповідно до яких, вона знає позивача з 2014 року, проживають недалеко один від одного, разом гуляють з дітьми на ігровому майданчику, при цьому, відповідача не бачила жодного разу, хоча із позивачем бачилась майже кожного дня, крім того, їй відомо, що батько дитини покинув сім'ю, коли дитині [PERSON] виповнилося один чи два місяці, їй також відомо, що відповідач участі у вихованні, утриманні доньки не приймає, не спілкується з дитиною, в свою чергу, позивач перешкод у спілкуванні йому з дитиною не чинить. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її рідною донькою, дитина [PERSON] - її онукою, яка проживає разом з позивачем, а також разом з нею ([PERSON].) та її чоловіком за адресою [ADDRESS], при цьому, вони разом з позивачем займаються вихованням дитини та її розвитком, раніше з ними проживав також відповідач, а саме з лютого 2013 року, та пішов із сім'ї позивача після народження доньки [PERSON], приблизно у лютому, 2014 року. Вказала, що відповідач не цікавиться життям дитини, не приймає участі у її виханні, допомоги на її утримання не надає, зазначила, що коли [PERSON] захворіла, вони звернулися до відповідача за допомогою, на що він відповів, що грошей в нього не має. Крім того, зазначила, що дитину відповідач не відвідує, не спілкується з нею, на свята не приїжджає, подарунків не дарує, вказала, що їй не відомо де наразі проживає відповідач. Також вказала, що одного разу бачила відповідача коли він їхав на машині, а вони переходили дорогу, однак він навіть не зупинився, щоб побачити доньку та поспілкуватися з нею. Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], позивач посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини з лютого 2014 року, позивач обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, не цікавиться її життям, здоров'ям, розвитком, не приймає будь-якої участі у вихованні дитини. Крім того, позивач зазначила, що відповідач на засіданні комісії з питань захисту прав дитини підтвердив факт, що з лютого 2014 року він не спілкується з донькою, вказавши, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак будь-які докази зазначеного відповідачем не надані, в свою чергу, вона (позивач) позивач не перешкоджала відповідачу у його спілкуванні з дитиною, крім того, відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, яке з дня народження дитини не змінювалося, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до дитини, крім того, в інтересах дитини в судовому порядку було змінено прізвище останньої, оскільки будь-якій зв'язків з батьком [PERSON] та його сім'єю дитина [PERSON] не має. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). З огляду на зазначене, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності, при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки такі в судовому засіданні судом не встановленні і докази цьому відсутні, та прийняття участі у її вихованні та виконання свої батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов'язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, вони включають в себе також і материнську (батьківську) турботу та ласку, піклування про здоров'я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини [PERSON], які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON], який є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved