Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування, Служби у справах дітей виконкому Мирноградської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 24 листопада 2001 року по 25 квітня 2006 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, а потім з 2006 року по 2011 рік знаходилася з ним у фактичних шлюбних відносинах. Від цього шлюбу у них з відповідачем народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини з відповідачем не склалися, у зв'язку з чим шлюб було розірвано. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14 листопада 2013 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання цих дітей у розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. З 2013 року відповідач ухиляється від сплати аліментів, сума заборгованості зі сплати аліментів складає 81535,00 грн. З 27 січня 2018 року [PERSON] перебуває у розшуку у зв'язку з несплатою аліментів на утримання дітей. Зазначає, що відповідач з січня 2011 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей [PERSON] та [PERSON], їх навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно виплаває не їх розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дітьми,не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Вважає, що всі вище перелічені фактори, вказують на свідоме нехтування відповідачем, як батьком дітей, своїми обов'язками. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 13 листопада 2018 року до суду надала Заяву, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити її позовні вимоги ( а.с.42). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи (а.с. 37). Про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним не отримується (а.с.38). У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.» Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування, Служби у справах дітей виконкому Мирноградської міської ради Донецької області до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 31). 13 листопада 2018 року від Секретаря Мирноградської міської ради Донецької області Пономаренко О.Г., надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності представника Органу опіки та піклування, не заперечує проти задоволення вимог позивача (а.с.39). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування, Служби у справах дітей виконкому Мирноградської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданого 17 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції в Донецькій області, що відповідач по справі - [PERSON], є батьком, а [PERSON] - матір'ю дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Також зі Свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого 06 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, що відповідач по справі - [PERSON], є батьком, а [PERSON] - матір'ю дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 12). З Довідки № 10238, виданої 19 вересня 2018 року Виконавчим комітетом Мирноградської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], її, [PERSON], місце проживання, а також місце проживання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). З Довідок № 7-08/489 та № 7-08/490, виданих 19 вересня 2018 року Загальноосвітньою школою І ступеня - гімназія Мирноградської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON], батько дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до навчально - виховного комплексу «загальноосвітня школа І ступеня - гімназія» Мирноградської міської ради Донецької області, де навчаються його діти, не приходить, батьківські збори не відвідує ( а.с.16,17). З Виконавчого листа № 2/226/1076/2013, вбачається, що з [PERSON] на підставі Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14 листопада 2013 року були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до досягнення ними повнолітнього віку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2013 року ( а.с.14,15). З Довідки № АСВП - 41077678 від 06 вересня 2018 року, виданої Слов'янським міськрайонним Відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що на примусовому виконанні Слов'янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження АСВП №-41077678, відкрите на підставі виконавчого листа за № 2/226/1076/2013 від 14 листопада 2013 року, який видано на підставі Рішення Димитровського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], щомісячно по 1/3 частині, з усіх видів заробітку, доходу, але не менше ніж 30-50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення повноліття дітьми. Згідно матеріалів виконавчого провадження, за весь період сплати аліментів, а саме з 18 жовтня 2013 року по 31 серпня 2018 року включно заборгованість по аліментам складає 81535,00 грн. Згідно Ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року боржника [PERSON], оголошено у розшук (а.с. 19). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не досягли 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із Довідки № 7-08/489, виданої 19 вересня 2018 року Загальноосвітньою школою І ступеня - гімназія Мирноградської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON], батько [PERSON], [INFO], учениці 2-А класу навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія» Мирноградської міської ради Донецької області, до навчального закладу не приходить, батьківські збори не відвідує (а.с.16). Із Довідки № 7-08/490, виданої 19 вересня 2018 року Загальноосвітньою школою І ступеня - гімназія Мирноградської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON], батько [PERSON], [INFO], учня 11-А класу навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія» Мирноградської міської ради Донецької області, до навчального закладу не приходить, батьківські збори не відвідує (а.с.17). У суду немає підстав ставити під сумнів Довідки №7-08/489 та № 7-08/490, видані навчально - виховним комплексом «Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія» Мирноградської міської ради Донецької області, які були складені директором закладу та класними керівниками, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Довідках, належним чином відповідачем не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - [PERSON], проживає окремо від своїх дітей, матеріальну допомогу дітям не надає, не спілкується з ними, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться їх навчанням, навичками та уподобаннями, їх життям, успіхами та труднощами, їх схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не сприятиме інтересам дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із Висновку № 030 від 12 листопада 2018 року Органу опіки та піклування виконкому Мирноградської міської ради Донецької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вбачається, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 07 листопада 2018 року в присутності [PERSON] Встановлено, що шлюб між батьками дітей розірваний (актовий запис відділу реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Дрнецької області від 25.04.2006 № 71). Діти виховуються в родині матері, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою комунального некомерційного підприємства «Мирноградський центр первинної медико - санітарної допомоги» [PERSON] здорова, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря - педіатра з діагнозом: ВСД пубертатного періоду за гіпертонічним тиском. Діти навчаються у загальноосвітній школі І ступеня - гімназія Мирноградської міської ради. Відповідно до інформації вказаного закладу, батько навчанням та розвитком сина та доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує. З особистих пояснень громадянки з'ясовано, що протягом останніх 4 років відповідач не займається ані вихованням своїх дітей, ані їх утриманням та взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Має багато несплачених кредитів в банківських установах. У 2008 році перебував на лікуванні у психіатричній лікарні після вживання наркотичних засобів. Між батьком та дітьми протягом цих 4 років відсутні будь-які родинні стосунки та спілкування. Громадянин не здійснював жодної спроби щодо відновлення родинного зв'язку з сином та донькою. Згідно з довідкою Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06 вересня 2018 року заборгованість по аліментам [PERSON] за період з 18 жовтня 2013 року по 31 серпня 2018 року складає 81535,00 грн. За поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області Слов'янським міськрайонним судом Донецької області винесено ухвалу від 27 січня 2017 року , згідно з якою [PERSON] оголошено у розшук за ухилення його від сплати аліментів, оскільки вжитими заходами місце проживання боржника не встановлено. До органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Мирноградської міської ради з будь - якого питання соціального захисту своїх дітей [PERSON] не звертався. Таким чином, поважних причини, через які батько не виконує свої обов'язки повною мірою відносно своїх дітей органу опіки та піклування - Виконавчому комітету Мирноградської міської ради невідомі. Додаткової інформації про громадянина до служби у справах дітей не надходило. Рішенням комісії визнано, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню сина та доньки а саме: не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх розвитку, не виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не приймає участь в утриманні своїх дітей. Громадянин своїми діями порушує виконання ст. 141, ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Про освіту». Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Мирноградської міської ради дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], доцільне та відповідатиме інтересам дітей (а.с. 40-41). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно дітей належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров'я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дітей, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дітей. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дітей та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14 листопада 2013 року були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до досягнення ними повнолітнього віку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2013 року (а.с. 14). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 грн., який було сплачено [PERSON] при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved