Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідачів 8 043 591, 93гр. заборгованості за Кредитним договором. Посилається в позові на те, що 28.05.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 08Ф-87, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості в сумі 1 150 000,00 дол. США строком до 30.05.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних. На виконання умов договору 02.06.2008 року була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору, в розрізі відкритої кредитної лінії банк надав позичальнику транш у сумі 1 150 000,00 дол. США відповідно до заяви про видачу готівки №7 від 02.06.2008 року та розпорядження валютно-операційного відділу від 02.06.2008 року. Додатковими угодами №№2,3,4,6,7,8,8/1, 12 та 13 до Кредитного договору за погодженням сторін змінювалися порядок щомісячного погашення залишку кредитної заборгованості, вид кредитування з кредитної лінії на кредит та зменшувався його розмір до 741 000,00 дол. США, а також була зменшена процентна ставка до 12% річних. 17.06.2009 року була укладена додаткова угода № 4 до Кредитного договору, якою сторони домовилися встановити відсоткову ставку по Кредитному договору в розмірі 17% річних. Додатковою угодою № 5 від 25.08.2009 року пункт 1.1. Кредитного договору був викладений у наступній редакції:» на умовах, визначених цим договором, банк надає позичальнику грошові кошти в розмірі 919 900,00 дол. США строком до 30.05.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17% річних для споживчих цілей». Відповідно до додаткової угоди №5/1 від 30.10.2009 року сторони домовилися встановити відсоткову ставку по кредитному договору в розмірі 16% з 01.11.2009 року та погоджено строк дії кредитного договору до 30.05.2018 року. 15.03.2010 року до Кредитного договору була укладена додаткова угода № 9, якою була встановлено відсоткову ставку по кредиту в розмірі 15% річних з 15.03.2010 року та були змінені порядок сплати відсотків. Додатковою угодою №10 від 05.01.2011 року сторони встановили відсоткову ставку по кредиту в розмірі 12% річних з 01.01.2011 року та змінили порядок сплати відсотків. 16.02.2011 року була укладена додаткова угода №11 до Кредитного договору, якою сторони домовилися викласти п.4.2.3 Кредитному договору в наступній редакції:» за вимогою банку надавати йому експертну оцінку предмета застави та документи, що мають значення для оцінки фінансового стану позичальника протягом 3-х робочих днів. Переоцінка здійснюється не рідше одного разу на рік за рахунок позичальника». Умовами додаткової угоди №14 від 13.07.2012 року сторони дійшли згоди доповнити Кредитний договір п.2.3.5 в наступній редакції:»у разі неповернення кредиту, в тому числі чергового платежу у строки, визначені у Додатку № 1 до цього договору, банк здійснює повернення процентів на суму простроченої заборгованості за фіксованою процентною ставкою 17% річних. Викласти Графік до Кредитного договору у новій редакції у Додатку №1 до цієї Додаткової угоди, який є невід»ємною частиною Кредитного договору. Відповідно до п.4.2.1 Кредитного договору позичальник зобов»язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі зобов»язання у повному обсязі та в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно з п.7.1 ст.7 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1 Кредитного договору від суми простроченої заборгованості. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 28.05.2008 року між банком та ТОВ»ЛД» був укладений Договір поруки №08Ф-87/1. Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель зобов»язується перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання позичальником зобов»язань за Кредитним договором, а сам: своєчасне повернення кредиту в сумі 1 150 000,00 дол. США, за виплату процентів по кредиту в розмірі 16% річних, за виплату штрафних санкцій, передбачених договором. Відповідно до п.3.1 Договору поруки у випадку невиконання позичальником його зобов»язань перед кредитором поручитель і позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. В порушення умов договору відповідач [PERSON] кредит та відсотки за користування грошовими коштами не сплачує, в зв»язку з чим станом на 04.02.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 8 043 591, 93 гр., яка складається з: · 869 622, 71 дол. США заборгованості за основних зобов»язаннях, що за курсом НБУ становить 6 950 894, 32 гр.; · 11 094, 23 дол. США заборгованості по несплачених процентах, що за курсом НБУ становить 919 948, 18 гр.; · 9 154, 36 дол. США неустойки за невиконання основного зобов»язання, що становить 73 170, 80 гр.; · 12 458, 23 дол. США неустойки за несплаченими процентами, що становить 99 578, 63 гр.; Виходячи з того, що позичальник відмовляється від виконання зобов»язань за договором, просить задовольнити позов та стягнути суму заборгованості з відповідачів, як солідарних боржників. В жовтні 2014 року позивач збільшив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідачів заборгованість станом на 09.10.2014 року в розмірі 17 524 051, 51гр., яка складається з: · 869 622, 71 дол. США заборгованості за основних зобов»язаннях, що за курсом НБУ становить 11 261 792, 37 гр.; · 189 807, 32 дол. США заборгованості по несплачених процентах, що за курсом НБУ становить 2 458 043, 70гр.; · 560 260. 45 гр. неустойки за невиконання основного зобов»язання; · 469 855, 06гр. неустойки за несплаченими процентами; · 99 736, 68 дол. США річних у порядку ст. 625 ЦК України, що за курсом НБУ становить 126 092, 00 гр.; · 2 648 007, 93 гр. штрафу за невиконання п.4.2.6 Кредитного договору. Представник позивача в судовому засіданні вимоги банку підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово протягом тривалого часу в судове засідання не з»являвся, про час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку та строки, визначені ст.ст. 74,76 ЦПК України. Судові повістки на 11.08.2014 року, 27.10.2014 року та 11.11.2014 року відповідачу були вручені належним чином, однак останній у судове засідання не з»явився і про причини неявки в судові засідання відповідач суд до відома не поставив. / а.с. 98 - 99; 168 / В подальшому відповідач став ухилятися від отримання судових повісток, подаючи, в той же час, до суду різноманітні клопотання. Тобто, володів інформацією про час розгляду справи судом, не повідомляючи при цьому суд про причини неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Крім того, відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON], отримавши копію позовної заяви з додатками, заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, будучи неодноразово та належним чином повідомленим про час розгляду справи судом, своїм правом подати суду свої заперечення особисто або шляхом направлення їх суду не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав. За таких обставин суд вважає, що відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин, а тому приходить до висновку про розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача - ТОВ»ЛД» в судовому засіданні проти позову заперечувала. Посилалася на те, що додатковою угодою №14 до Кредитного договору були внесені зміни в частині збільшення розміру процентної ставки до 17%, а додатковою угодою № 5/1 від 30.10.2009 року був збільшений термін дії Кредитного договору до 30.05.2018 року. Дані зміни до Кредитного договору були внесені без згоди ТОВ»ЛД», як поручителя. Вважає, що даними змінами був збільшений обсяг відповідальності ТОВ»ЛД»,як поручителя, що, з точки зору ч.1 ст.559 ЦК України тягне за собою припинення договору поруки. Виходячи з цього, просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 28.05.2008 року між АБ»Брокбізнесбанк» / на даний час Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»/, яке відповідно до п.1.1. Статуту є правонаступником прав та обов»язків АБ»Брокбізнесбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 08Ф-87. Відповідно до п.1.1. ст.1 Кредитного договору ПАТ »Брокбізнесбанк» відкрив відповідачу, як позичальнику, кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості в сумі 1 150 000.00 дол. США строком до 30.05.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних. На виконання умов договору 02.06.2008 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору, за умовами якої позивач у розрізі відкритої кредитної лінії надав відповідачу транш у сумі 1 150 000,00 дол. США відповідно до заяви про видачу готівки №7 від 02.06.2008 року та розпорядження валютно-операційного відділу від 02.06.2008 року. Протягом дії Кредитного договору до нього неодноразово укладалися додаткові угоди, якими змінювався порядок виконання умов договору, відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору, а також договір доповнювався новими пунктами, а саме: · додатковою угодою № 4 від 17.06.2009 року сторони домовилися встановити відсоткову ставку по Кредитному договору в розмірі 17% річних; · додатковою угодою № 5 від 25.08.2009 року пункт 1.1. Кредитного договору був викладений у наступній редакції:» на умовах, визначених цим договором, банк надає позичальнику грошові кошти в розмірі 919 900,00 дол. США строком до 30.05.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17% річних для споживчих цілей; · додатковою угодою №5/1 від 30.10.2009 року сторони домовилися встановити відсоткову ставку по кредиту в розмірі 16% з 01.11.2009 року та погоджено строк дії кредитного договору до 30.05.2018 року; · додатковою угодою №9 від 15.03.2010 року було встановлено відсоткову ставку по кредиту в розмірі 15% річних з 15.03.2010 року та змінений порядок сплати відсотків; · додатковою угодою №10 від 05.01.2011 року сторони встановили відсоткову ставку по кредиту в розмірі 12% річних з 01.01.2011 року та змінили порядок сплати відсотків; · додатковою угодою № 11 від 16.02.2011 року п.4.2.3 Кредитному договору був викладений в наступній редакції:» за вимогою банку надавати йому експертну оцінку предмета застави та документи, що мають значення для оцінки фінансового стану позичальника протягом 3-х робочих днів. Переоцінка здійснюється не рідше одного разу на рік за рахунок позичальника»; · додатковою угодою №14 від 13.07.2012 року сторони дійшли згоди доповнити Кредитний договір п.2.3.5 в наступній редакції:»у разі неповернення кредиту, в тому числі чергового платежу у строки, визначені у Додатку № 1 до цього договору, банк здійснює повернення процентів на суму простроченої заборгованості за фіксованою процентною ставкою 17% річних. Викласти Графік до Кредитного договору у новій редакції у Додатку №1 до цієї Додаткової угоди, який є невід»ємною частиною Кредитного договору. Відповідно до п.4.2.1 Кредитного договору відповідач [PERSON], як позичальник, зобов»язався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі зобов»язання у повному обсязі та в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно з п.7.1 ст.7 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1 Кредитного договору від суми простроченої заборгованості. З метою забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором 28.05.2008 року між банком та ТОВ»ЛД» був укладений Договір поруки №08Ф-87/1. Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель зобов»язується перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання позичальником зобов»язань за Кредитним договором, а саме: своєчасне повернення кредиту в сумі 1 150 000,00 дол. США, виплату процентів по кредиту в розмірі 16% річних та виплату штрафних санкцій, передбачених договором. Відповідно до п.3.1 Договору поруки у випадку невиконання позичальником його зобов»язань перед кредитором поручитель і позичальник відповідають перед банком, як солідарні боржники. / а.с. 12 - 77 / В порушення умов договору відповідач [PERSON] кредит та відсотки за користування грошовими коштами не сплачує, в зв»язку з чим станом на 09.10.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 17 524 051, 51гр., яка складається з: · 869 622, 71 дол. США заборгованості за основних зобов»язаннях, що за курсом НБУ становить 11 261 792. 37 гр.; · 189 807, 32 дол. США заборгованості по несплачених процентах, що за курсом НБУ становить 2 458 043, 70гр.; · 560 260, 45 гр. неустойки за невиконання основного зобов»язання; · 469 855, 06гр. неустойки за несплаченими процентами; · 99 736, 68 дол. США річних у порядку ст..625 ЦК України, що за курсом НБУ становить 126 092, 00 гр.; · 2 648 007, 93 гр. штрафу за невиконання п.4.2.6 Кредитного договору. / а.с. 147 - 148 / В березні, травні та липні 2013 року позивач звертався до відповідача [PERSON] з вимогами про погашення заборгованості за Кредитним договором, однак вимоги банку ним залишені без виконання. / а.с. 81 - 83 / Відповідно до ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону, тощо. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання) Відповідно до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] не виконує умови укладеного з позивачем Кредитного договору, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З приведеного позивачем розрахунку вбачається, що розмір неустойки за прострочення основного зобов»язання ним розраховано з червня 2008 року, за прострочення сплати процентів з січня 2010 року. / а.с. 147 - 148 / Відповідно до п.1 ч.1 ст.258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки /штрафу, пені/ застосовується в один рік. Згідно з ч.ч.1,2 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З п.8.6 Кредитного договору вбачається, що при його укладенні сторони дійшли згоди, що строк позовної давності до вимог за цим Договором / у тому числі щодо стягнення неустойки/, становить 10 років. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З розрахунку позивача вбачається, що сума пені за несвоєчасне виконання основного зобов»язання становить 560 260,45 гр., а за несплаченими процентами 469 855, 06гр. Як зазначено вище, відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про порушення своїх прав з боку позивача не заявив і заперечень проти позову не подав, розпорядившись своїм право на захист у такий спосіб. Будь-яких заяв, які б давали суду підстави для зменшення розміру пені, визначеної позивачем, суду не подав. З врахуванням цього, виходячи з суми основної заборгованості відповідача перед банком за умовами Кредитного договору, враховуючи розрахунок пені, приведений позивачем, хоч і є за розміром значним, однак у співставленні з основним боргом таким не є, суд не знаходить підстав для зменшення суми пені за ініціативою суду. Крім того, відповідно до п.4.2.6 Кредитного договору відповідач зобов»язаний був не пізніше дати укладення Кредитного та Іпотечного договорів застрахувати власний рахунок предмет іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного року 100% вартості предмету іпотеки, а також здійснювати подальше щорічне страхування предмету іпотеки до закінчення терміну дії Кредитного договору. Так, 13.05.2008року між позивачем та відповідачем - ТОВ»ЛД»був укладений Іпотечний договір, за яким товариство передала в іпотеку банку нежилі приміщення з №1 по №7 групи приміщень №33 загальною площею 140, 70 кв.м. по вул. Саксаганського, 147/5, нежилі приміщення з №1 по №9 групи приміщень №34, №1, № 35 площею 151, 10 кв.м. по вул. Саксаганського, 147/5, нежилі приміщення з №1 по № 20 групи приміщень 1-2 в літ. А загальною площею 216, 20 кв.м. по вул. Саксаганського, 147/5 в м. Києві. / а.с. 152 - 158 / Представник позивача суду пояснив, що в порушення даного пункту Кредитного договору відповідач [PERSON] предмет іпотеки не застрахував. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтвоаність вимог позивача і в цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з викладеного вище, невиконання позичальником умов кредитного договору, порушення строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в цій частині. Суд при цьому виходить з того, що умови договору сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та обов»язок сплачувати неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань у зв»язку з порушенням строку повернення кредиту, не виключає сплати річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як проценти, встановлені в кредитному договорі, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов»язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошового зобов»язання, тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобов»язання. З врахуванням даної норми закону суд приходить до висновку, що нарахування та стягнення з боржника на користь банку трьох процентів річних за весь період прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом ґрунтується на приписах законодавства. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості з відповідача - ТОВ»ЛД», виходячи з наступного. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути суму заборгованості за умовами Кредитного договору з відповідача [PERSON], як позичальника, та ТО В»ЛД», як поручителя, в солідарному порядку. Встановлено, що ні позичальник за умовами Кредитного договору, ні відповідач, як поручитель, свої зобов»язання перед позивачем не виконали. Ст.553,554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. У разі порушення боржником зобов»язання,забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову/субсидіарну / відповідальність поручителя. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель - ТОВ»ЛД» зобов»язався перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання позичальником зобов»язань за Кредитним договором в частині повернення кредиту в сумі 1 150 000,00 дол. США, виплату процентів по кредиту в розмірі 16% річних та виплату штрафних санкцій, передбачених договором. Встановлено, що 17.06.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена додаткова угода № 4 до Кредитного договору, якою сторони домовилися встановити відсоткову ставку по Кредитному договору в розмірі 17% річних. Додатковою угодою № 5 від 25.08.2009 року, укладеною між ними, як сторонами Кредитного договору, пункт 1.1. Кредитного договору був викладений у наступній редакції:» на умовах, визначених цим договором, банк надає позичальнику грошові кошти в розмірі 919 900,00 дол. США строком до 30.05.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17% річних для споживчих цілей. / а.с.38 - 43 / В п.22 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз»яснив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З укладеного між сторонами договору поруки вбачається, що обсяг відповідальності ТОВ»ЛД» визначений ним у чітко визначених межах і розмірах і умовами договору не визначено можливості зміни розміру процентів і строків їх виплати без додаткового повідомлення про це поручителя та укладення додаткової угоди до Договору поруки. За таких обставин суд приходить до висновку, що укладений між позивачем та ТОВ»ЛД» Договір поруки припинив свою дію внаслідок зміни розміру процентів та строків їх виплати без повідомлення та згоди ТОВ»ЛД», як поручителя. Роз»яснення , викладені в п.22 вище приведеної постанови Пленуму, відповідають правовим позиціям Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК, є обов»язковими для всіх судів України, викладені в постановах від 21 травня року 2012року № 6-69 цс 11, 6-48 цс 11, 6-68 цс 11, від 23 травня 2011 року № 6-33 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11 та ін. Згідно з цими правовими позиціями звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов»язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Враховуючи викладене, спору, що виник між сторонами з цього приводу, суд вважає, що дія Договору поруки, укладеного між сторонами, припинила свою дію. Заперечуючи проти вимог позивача з цих підстав, представник відповідача - ТОВ»ЛД», зустрічного позову про визнання поруки припиненою, не пред»явив. З врахуванням цього, при вирішенні спору сторін суд враховує наступне. За змістом ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов»язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб»єктивне право і кореспондуючий йому обов»язок перестають існувати. Вживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов»язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Як встановлено вище, у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов»язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Як приводиться в вище приведених правових позиціях Верховного Суду України в приведених вище справах, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом З врахуванням викладеного вище, висновків суду про припинення Договору поруки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача - ТОВ»ЛД». Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з того, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» сума судового збору в розмірі 3654,00 гр. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial