Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту смерті. Свої вимоги мотивує тим, що його батько - [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в гостях у родичів в м. Тирасполь, Придністровської Молдавської республіки, [INFO] помер, про що було складено медичне свідоцтво про смерть, видане 01.02.2019 року медичним закладом Республіканської клінічної лікарні м. Тирасполь. [PERSON] проживав та був зареєстрований постійно за адресою: [ADDRESS] , де разом з ним проживав та доглядав його заявник. 02.02.2019 року він поховав батька на Кучурганському сільському кладовищі №1. Звернувшись до Роздільнянського районного відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області з приводу реєстрації смерті батька, отримав відмову, оскільки медичні документи, видані на території самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, не можуть бути підставою для здійснення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Просить суд врахувати усі викладені ним обставини та встановити факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Тирасполь (ПМР). Заявник в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Роздільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Заперечень та додаткових пояснень не надано.( а.с.24). У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані заявником докази, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту смерті підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що громадянин України [PERSON] , народився [INFO] , в с. Широково Курганської області, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорту серії [NUMBER] , виданим 04.01.1999 року Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області. (а.с.7). Заявник [PERSON] , народився [INFO] в с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області 24.02.1978 року на підставі актового запису № 21.(а.с.3). З лікарського свідоцтва про смерть № 64 від 01.02.2019 року виданого Республіканською клінічною лікарнею м. Тирасполь Придністровської Молдавської Республіки Міністерства охорони здоров`я ПМР, вбачається , що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] перебуваючи на стаціонарному лікуванні в клінічній лікарні м. Тирасполь, з діагнозом: спайкова хвороба черевної порожнини. (а.с.9). Згідно довідок Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області № 222 від 28.02.2019 року та № 221 від 28.02.2019 року, [PERSON] проживав та доглядав за батьком [PERSON] до дня його смерті за однією адресою: [ADDRESS] та поховав його на Кучурганському сільському кладовищі №1. ( а.с.11;12). На теперішній час заявник бажає отримати спадщину, але через відсутність правовстановлюючого документу оформити відповідні документи не маєможливості. Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. Так згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно роз`яснень п. 13 зазначеної Постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У відповідності з ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. З відповіді начальника Роздільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Т.В.Дідух за №412/63-67 від 15.02.2019 року, вбачається, що провести реєстрацію смерті [PERSON] , який помер [INFO] року, підстави відсутні у зв`язку з поданням медичної документації невстановленої законодавством України форми, оскільки відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою у формі, затвердженій Наказом МОЗ України 08.08.2006 року № 545. Державна реєстрація смерті можлива тільки на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.(а.с.14). Окрім того, вказаним листом, що Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки та органів влади регіону, і загальнообов`язковим суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон. Отже, медичні документи, видані на території самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, не можуть бути підставою для здійснення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до вищезазначеного рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту народження на підставі рішення суду ( а.с.10). Суд вважає, що дійсно заявник надав достовірні відомості, які підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON] на території іншої держави - Придністровської Молдавської Республіки, видане йому лікарське свідоцтво про смерть медичним закладом цієї держави не є підставою для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] в Україні, так як є документом невстановленої законодавством України форми, органи реєстрації надали заявнику письмову відмову у проведенні реєстрації смерті [PERSON] , а тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню. Суд, крім іншого враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 319 ЦПК України - рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved