Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що її довірителька та мати - [PERSON] являється одноособовим власником житлового будинку №40 по вул.Вишнева в с.Топілля, Млинівського району, Рівненської області. Разом з матір'ю за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають сім осіб, що є близькими родичами власника. Також за зазначеною адресою зареєстрований колишній зять та чоловік [PERSON], [INFO], проте із червня 2016 року не проживає там. Останнє відоме місце його перебування с.Мстишин Луцького району. Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою створює перешкоди в реалізації своїх прав, що полягають в отриманні житлових та інших соціальних пільг. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації місця проживання, так як вибув у невідомому напрямку. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - належним [PERSON] житловим будинком в селі Топілля, по вул.Вишневій, 40, Млинівського району. В судовому засіданні позивач не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує з підстав викладених в позовній заяві. (а.с.38) Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, причина його неявки в судове засідання невідома, хоча про день слухання справи він був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с.39) Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є власником житлового будинку №40 по вул.Вишнева в с.Топілля, Млинівського району, Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2015 року, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 48756745 від 01.12.2015 року. (а.с.14-15) Разом з [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстровані вісім осіб, зокрема, позивач, дві її малолітні дочки, колишній чоловік [PERSON], [INFO], що підтверджується довідками Підлозцівської сільської ради від 18.02.2016р. №475 та від 10.02.2017 року №53 (а.с.16-17) Рішенням Млинівського районного суду № 566/11 17/15-ц від 02 листопада 2015 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано.(а.с.21) З позовної заяви вбачається, що відповідач із червня 2016 року залишив своє місце проживання, а саме житловий будинок №40 по вул.Вишнева в с.Топілля, Млинівського району, Рівненської області та переїхав до своєї сестри в с.Мстишин Луцького району Волинської області, понад півтора року відповідач у зазначеному будинку не проживає. Факт відсутності відповідача за зазначеною адресою понад рік підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10.02.2017 року №2.(а.с.27) Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно пункту 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 р. № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема , із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Крім того, із доданих до позовної заяви документів, а саме: довідок-характеристик на [PERSON], копії постанов про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що останній зловживає спиртними напоями, вчиняє сімейні скандали дома, обзиває дружину в присутності дітей, бє дружину та дітей, притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП вчинення насильства в сім"ї.(а.с.22-26) На підставі наведеного, суд вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження приватним майном, повязане з реєстрацією відповідача [PERSON] в житловому будинку №40 по вул.Вишнева в с.Топілля, Млинівського району Рівненської області. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений нею згідно квитанцій №72 від 26.02.2016р., №73 від 26.02.2016р., №17 від 13.12.2017 р.(а.с.1-3)

Outcome: approved