Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

01 серпня 2014 року [PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON],[PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру,посилаючись на те,що 05.02.1996 року між відповідачем [PERSON],яка діяла в своїх інтересах та в інтересах її на той час неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] ,як продавцем,та ним,[PERSON],як покупцем, було укладено письмовий договір купівлі -продажу квартири [ADDRESS] на Павлоградській товарній біржі за реєстровим № 2/10-НДП,який він із-за термінового переїзду за сімейними обставинами в іншу місцевість не встиг зареєструвати в КП «Павлоградське МБТІ».На початку 2011 року він повернувся до м.Першотравенська та в процесі переїзду втратив оригінал договору купівлі -продажу квартири.26.01.2011 року йому членом ліквідаційної комісії Павлоградської товарної біржі Трачук І.В. йому було видано дублікат вказаного договору,реєстрацію якого він із-за відсутності коштів відклав.12.06.2014 року він звернувся до реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав власності,де йому було відмовлено з посиланням на те,що дублікат нібито видано йому неналежною особою. У зв»язку з тим що він з продавцем квартири виконав всі умови договору та вступив у права власника квартири,але договір купівлі-продажу належним чином нотаріально не посвідчений,позивач просить суд визнати зазначений договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Позивач подав суду заяву про слухання справи у його відсутність,позовні вимоги підтримує у повному обсязі,просить винести заочне рішення,оскільки продавці квартири не приїдуть в суд із міста Новгорода,Російської Федерації. Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися,про день розгляду справи повідомлені,причину неявки суду не повідомили,заяву про розгляд справи у їх відсутність не подали,зі згоди позивача справу розглянуто у порядку заочного провадження. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 лютого 1996 року на підставі письмового договору купівлі -продажу , укладеному на Павлограській товарній біржі за реєстраційним номером 2/10-НДП, позивач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] житловою площею 44,0 кв.м. загальною площею 58,0 кв..м. у продавця [PERSON],яка діяла в своїх інтересах та в інтересах на той час свого неповнолітнього сина [PERSON],[INFO],який на даний час є повнолітнім. Зазначений договір купівлі-продажу належним чином не був зареєстрований у КП «Павлоградське МБТІ». Як вбачається з письмового договору купівлі-продажу квартири при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. З однієї сторони позивач передав відповідачу обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідач у свою чергу -передав позивачам правовстановлюючі документи на квартиру, фактично передав квартиру у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала діючому законодавству,але всупереч вимогам закону позивач не здійснив державну реєстрацію спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, тому як мешкає у квартирі, сплачує всі необхідні платежі по утриманню квартири та здійснює поточний ремонт. Згідно ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Листи Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року,та за № 14-7/1390 від 11.12.2002 року роз'яснюють, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Відносини з Павлоградською товарною біржею, в частині порушення порядку реєстрації вказаного Договору у відповідності п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України являються довготривалими і підлягають розгляду у судовому порядку. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України , якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами № 15 від 15.05.1998 року „ Про судову практику по справам про визнання угод недійсними ", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі -продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним та визнати за позивачем право власності на квартиру. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved