Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

11 квітня 2016 року ДП «Регіональні електричні мережі» звернулося до суду з позовом до до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за обліковану електричну енергію,обґрунтовуючи позов тим, що воно постачає електроенергію у будинок відповідачів де знаходиться їх квартира. За період з 2004 року й по березень 2016 року відповідачі не у повному обсязі розраховувалися за спожиту електроенергію у звязку з чим за ними утворилася заборгованість у сумі 4978 грн.87 коп., яку просив стягнути з відповідачів солідарно. Крім того, просив стягнути з відповідачів інфляційну заборгованість у сумі 8696,34 грн., три відсотка річних у сумі 1217 грн. 03 коп. та пеню за період з 28.03.2015 року по 28.03.2016 року у сумі 2574,83 грн. 25.07.2016 року позивач позовні вимоги уточнив та відмовився від позову у частині стягнення з відповідачів пені. Рішенням Красноармійського міськрайоного суду Донецької області від 05 серпня 2016 року позовні вимоги ДП «Регіональні електричні мережі» до відповідачів про стягнення заборгованості за обліковану електричну енергію задоволено частково.Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за обліковану електричну енергію в сумі 4203 (чотири тисячі двісті три) гривні 34 копійки, інфляційну заборгованість у сумі 5517 ( п'ять тисяч п'ятсот сімнадцять) гривень 62 копійки, та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у сумі 882 (вісімсот вісімдесят дві) гривні 70 копійок, а разом 10603 (десять тисяч шістсот три) гривні 66 копійок. Стягнуто з відповідачів солідарно судовий збір у сумі 551 (гривня) 20 копійок. В решті позовних вимог відмовлено. З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводами апеляційної скарги наведено, що судове рішення було постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Рішення ухвалено з неповним зясуванням обставин, які мають значення для вирішення справи, а саме: - суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між сторонами не існують договорні відносини; - суд першої інстанції не надав обґрунтування наданим відповідачами доказів, а саме рішенню суду від 19 березня 2014 року, відповідно до якого позивача було зобовязано укласти договір на постачання електричної енергії та зробити перерахунок за спожиту електроенергію з 12.10.12 року, що позивач не зробив; - не згоден з нарахуванням інфляційної суми та штрафу, посилаючись на ст..8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»; - вважає незаконним обґрунтування рішення суду в тій частині, що він як споживач зобовязаний надавати докази про те, що його будинок не газифікований та не підведена тепломережа. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суду надав додаткові заперечення на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розяснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Між сторонами договір про постачання електроенергії не укладено, однак на відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № 431639. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за обліковану електричну енергію у сумі 4978, 87 грн. Суд першої інстанції прийняв рішення про наявність заборгованості у відповідачів за надані послуги, за період з березня 2009 року по 21 грудня 2015 року (відключено від споживання електроенергії), оскільки такий період підтверджено квитанціями. Загальна сума заборгованості відповідачів за 2009, 2010, 2011, 2014, 2015 роки становить 6164,06 грн., водночас переплата за надані послуги у 2012-2013 роках становить 1960,72 грн. Відтак, заборгованість відповідачів становить 4203,34 грн. (6164,06 - 1960,72), яку, відповідно до ст. 541 ЦК України, слід стягнути солідарно на користь позивача.Суд також стягнув з відповідачів солідарно: 4 203,34 грн. - суму за обліковану електричну енергію, 5517,62 грн. - суму інфляційної заборгованості, 882,70 грн. - три відсотки річних від простроченої суми. Проте погодитися з висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не відповідають встановленим судом обставинам і не підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 611 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону України « Про електроенергетику",Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 N 1357 (далі - Правила). Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.2 Правил, побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником, тариф - встановлена уповноваженим органом відповідно до законодавства ціна за одиницю обсягу електричної енергії (1 кВтгод); Відповідно до п.3 Правил, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Крім того, пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення визначено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку, тобто за тарифом встановленим НКРЕ. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 23.04.2012 року N 497 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2012 р. за N 598/2091, визначені тарифи населенню, яке проживає в багатоквартирних будинках, не газифікованих природним газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання. Відповідно до п.20 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п.26 Правил, у разі зміни тарифів (цін) на електричну енергію оплата заборгованості провадиться за тарифами (цінами), що діяли у період, за який сплачується борг. Апеляційним судом встановлене, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, позивач послався на те, що у відповідачів виявлена заборгованість за обліковану електричну енергію, сума якої на березень 2016 року становить 4978,87 грн. В обґрунтування позову надав виписку з особового рахунку за період з 2004 року по грудень 2015 року/ а.с.5-9/; Заперечуючи проти позову, відповідачі вказували на те, що не згодні з позовом з наступних обставин: між сторонами не існують договорні відносини; відповідно до рішення суду від 19 березня 2014 року, позивача було зобовязано укласти договір на постачання електричної енергії та зробити перерахунок за спожиту електроенергію з 12.10.12 року, що позивач не зробив; не згоден з сумою боргу, не згоден з нарахуванням інфляційної суми та штрафу, посилаючись на ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Апеляційним судом встановлено, що у відповідачки [PERSON] у спільній сумісній власності знаходиться 1/3 частка квартири [ADDRESS] у м. Красноармійську/ а.с.43-44/; Відповідач [PERSON] не є співвласником вказаної квартири, а є членом сімї [PERSON], та зареєстрований у вказаній квартирі./ а.с.10/; Як вбачається з матеріалів справи, на відповідача [PERSON] відкрито у позивача особивий рахунок № 431639/ а.с.5/,та відповідачі щомісяця сплачували за отримані послуги з енергопостачання. Враховуючи наведене, апеляційним судом встановлено, що відповідачі є споживачами електричної енергії, постачання, якої до їх квартири здійснюється позивачем ДП «Регіональні електричні мережі», тобто між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання електричної енергії. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону N 1875-IV укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі N 6-59цс13). З цих підстав, доводи апеляційної скарги у частині того, що стягнення заборгованості повинно бути тільки на підставі договору, не заслуговують на увагу. Як вбачається з апеляційної скарги, відповідачі не згодні з тарифами, які брав позивач при розрахунку заборгованості, оскільки позивач не врахував, що вони проживають у будинку не газифікованому природним газом і в якому відсутні системи централізованого теплопостачання, тому відпуск електричної енергії проводиться за тарифом, установленим для населення, яке проживає в житлових будинках, обладнаних у встановленому порядку електроопалювальними установками (або електроопалювальними установками та кухонними електроплитами) . Ці доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, з наступного. Апеляційним судом встановлено, що відповідачка [PERSON]П зверталась до суду з позовом до ДП «Регіональні електричні мережі» про зобовязання вчинити певні дії, а саме зобовязати останнього укласти з нею договір на постачання електричної енергії та провести перерахунок спожитої електроенергії з 2010 року, згідно тарифів: 21,54 за кВт/рік, та сплачених ними сум. Відповідно до Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2014 року, суд зобовязав укласти з [PERSON] договір на постачання електричної енергії та провести перерахунок споживачу, вартості електричної енергії, що відпускається населенню з 12.10.2012 року. В іншій частині позову відмовлено. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у тому числі у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто за період з 1 січня 2010 року по жовтень 2012 року, рішенням суду, яке набрало законної чинності, відповідачці було відмовлено про застосування тарифів за отриману електричну енергію відповідно до «Порядку застосування тарифів на електроенергію» затверджений постановою НКРЕ №498 від 23.04.2012 р. Таким чином, за цей період позивач законно провів нарахування за спожиту електричну енергію відповідачам,за тарифами, згідно постанов НКРЕ, діючих на час виникнення вказаних правовідносин. Апеляційний суд також вважає законним нарахування відповідачам за спожиту електричну енергію й за період з березня 2009 року по грудень 2009 року включно за тарифами,відповідно до постанови НКРЕ № 311 від 19.03.2009 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач у підтвердження заборгованості відповідачів, надав виписку по особовому рахунку, / рахунок відкрито на споживача [PERSON]С./,за період з 2004 року по грудень 2015 року та вказав на заборгованість за вказаний період у сумі 4203,34. Суд першої інстанції, приймаючи рішення, правомірно встановив період, щодо виникнення спірних правовідносин, з урахуванням ст. 60 ЦПК України, а саме з березня 2009 року по грудень 2015 року, рішення в цій частині сторонами не оскаржується, але суму заборгованості узяв з 2004 року по грудень 2015 року,що є неправильним. Апеляційним судом встановлено, що за період з березня 2009 року по грудень 2015 року відповідачам було нараховано за спожиту електричну енергію 6152 грн. 97 коп. Сплачено ними 2337 грн.19 коп., що підтверджено випискою по особливому рахунку / а.с.5-9/ та додатковими поясненнями до заперечення, які були надані апеляційному суду та є едентичними, щодо руху по особливому рахунку.Сума заборгованості склала 3815 грн.80 коп./6152,97 2337,19/. Колегія апеляційного суду аналізуючи вказаний розрахунок, вважає, що він складений без порушень вимог законодавства, щодо нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію що відпускається населенню. Колегія апеляційного суду не бере до уваги висновок незалежного аудитора, щодо перевірки оплати за вказаний період споживачами за отриману послугу з електропостачання/ а.с.66-104/, оскільки він зроблений без урахування існуючого рішення суду від 19 березня 2014 року, та без урахування показників лічильника за 2011 рік/ а.с.7,68,77/, де у квитанції за листопад 2011 року споживачі вказали попереднє показання лічильника: 031584, останнє: 032952, та сплатили за 1368 кВт/ год- 486 грн.36 коп. Ці показання аудитор не врахував та не звернув уваги на те, що за період з травня 2011 року по листопад 2011 року споживачі не розрахувалися за 16842 кВт/ год. Апеляційний суд вважає, що розбіжності данних, у нарахуванні заборгованості позивачем та аудитором, виникли в основному, саме з цих підстав, а не з підстав у застосуванні тарифів, проте з цих підстав доводи апеляційної скарги відсутні. Не приймаються до уваги й доводи апеляційної скарги у частині безпідставного нарахування інфляційної суми та штрафу, з посиланням на ст..8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з наступного. Відповідно до положень ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. У звязку з тим, що правовідносини, які склалися між сторонами не стосуються кредитних правовідносин, або правовідносин з договорів позики,посилання відповідачів на норму цього закону не ґрунтуються на законі. Між тим,задовольняючи позов у цій частині, та розраховуючи суму боргу з урахуванням суми інфляції, суд першої інстанції невірно зробив розрахунок суми інфляції та 3 % річних з наступного. Правовідносини, які склалися між сторонами про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов'язаннями, у яких, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону від 24 червня 2004 р. N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон N 1875-IV) норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі N 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі N 6-59цс13). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону N 1875-IV укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі N 6-59цс13). Апеляційним судом установлено факт неналежного виконання відповідачами свого зобов'язання, стосовно щомісячної плати за спожиту електричну енергію за термін з березня 2009 року по грудень 2015 року. Проте як вбачається з Довідки, щодо використання електричної енергії по особовому рахунку №431639, відповідачі періодично не виконували вказане зобовязання, а саме існують випадки щомісячної переплати за спожиту електричну енергію. Таким чином, розрахунок суми інфляції, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, повинен провадитися на всю суму несплачених платежів за кожен місць прострочення сплати. Сума заборгованості зі сплати платежів за попередні місяці не додається до наступних. З цих підстав, сума інфляції, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає 114 грн.05 коп. з розрахунку: 2009 рік [PERSON]/грн../ Кофіціент Сума інфляції/грн../ січень - лютий - березень переплата квітень 154-20 1.009 1,39 травень переплата червень 154-20 1.011 1,70 липень переплата серпень 128-48 0.998 - 0,26 вересень 0,56 1.008 0,180 жовтень 125-94 1.009 1,13 листопад переплата грудень 3-17 1.009 0,03 4-81 2010 рік січень 5-97 1.018 0,11 лютий 222-89 1.019 4,23 березень 120-46 1.009 1,08 квітень 379-04 0.997 -1,14 травень 265-77 0.994 -1,59 червень 287-94 0.996 -1,15 липень 97-68 0.998 -0,20 серпень 297-68 1.012 3,57 вересень 87-94 1.029 2,55 жовтень 297-68 1.005 1,49 листопад 87-94 1.003 0,26 грудень 297-68 1,008 2,38 15-67 2011рік січень переплата лютий 338-77 1.009 3,05 березень 176-15 1.014 2,47 квітень 357-58 1.013 4,65 травень 250-70 1.008 2,01 червень 7-28 1.004 0,03 липень 214-58 0.987 -2,79 серпень 214-58 0.996 -0,86 вересень 7-28 1.001 0,01 жовтень 214-58 1.000 0 листопад 310-02 1.001 0,31 грудень 186-72 1.002 0,31 12-90 2012рік січень переплата лютий 461-35 1.002 0,92 березень переплата квітень переплата травень переплата червень 407-74 0.997 -1,22 липень переплата серпень 257-26 0,997 -0,77 вересень переплата жовтень 598-03 1.000 0 листопад переплата грудень 162-63 1.002 0,33 1-25 2013рік січень переплата лютий 169-74 0.999 -0,17 березень 240-17 1.000 0 квітень переплата травень переплата червень 73-18 1.000 0 липень переплата серпень переплата вересень 147-44 1.000 0 жовтень переплата листопад 214-97 1.002 0,43 грудень 19-39 1.005 0,10 0-53 2014 рік січень 43-29 1.002 0,09 лютий 20-68 1.006 0,12 березень 167-15 1.022 3,68 квітень переплата травень 116-05 1.038 4,41 червень 125-95 1.010 1,26 липень 130-78 1.004 0,52 серпень переплата вересень 125-95 1.029 3,65 жовтень 166-80 1.024 4,00 листопад 100-50 1.019 1,91 грудень 12-81 1.030 0,38 20-02 2015рік січень 106-65 1.031 3,31 лютий 174-43 1.053 9,24 березень переплата квітень 271-94 1.140 38.07 травень 209-36 1.022 4,61 червень 230-01 1.004 0,92 липень 167-64 0.990 -1,68 серпень 144-96 0.992 -1,16 вересень 109-51 1.023 2,52 жовтень 8-21 0.987 -0,11 листопад 8-21 1.020 0,16 грудень 5-02 1.007 0,004 58-87 Усього: 114-05грн. Апеляційним судом також встановлено, що 3% річних від простроченої суми становить 817 грн.63 коп. Таким чином, апеляційним судом встановлено, що приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, та неправильно застосування норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування ухваленого рішення у відповідності ст.309 ЦПК України, та постановленням нового рішення про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення суду або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі по 275 грн.60 копійок, з кожного.

Outcome: partial