Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила: - здійснити поділ земельної ділянки за кадастровим N 6310138500:09:033:0003 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на частки, встановивши право власності: [PERSON] 39/100 часток земельної ділянки (кадастровий N 6310138500:09:033:0003); [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 32/100 часток земельної ділянки (кадастровий N 6310138500:09:033:0003); [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 29/100 часток земельної ділянки (кадастровий N 6310138500:09:033:0003) та припинити право спільної сумісної власності; - визнати право власності на 39/100 часток земельної ділянки (кадастровий N 6310138500:09:033:0003) з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] (помер [INFO] ) в порядку спадкування за законом за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , [INFO] ). В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить 32/100 житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2-713, виданого 02.04.2009 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Азімовою М.Ч. ; та 39/100 вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, на підставі свідоцтві про право на спадщину за законом, серія та номер 2-713, виданого 02.04.2009 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Азімовою М.Ч .. Та її чоловікові [PERSON] належить 29/100 вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, на підставі договору купівлі - продажу серія та номер: 2-2183, зареєстрованого 18.07.2000 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д.. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у спільній сумісній власності батька позивача - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без визначення розміру часток кожного співвласника. [PERSON] помер [INFO] . За життя розмір часток у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку не визначався. Після смерті батька позивач прийняла спадщину частково - в частині прийняття спадщини у вигляді 39/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2009 року. Щодо частини земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок і яка належить на праві спільної сумісної власності померлому батькові [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер N 6310138500:09:033:0003), представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтва на спадщину [PERSON] на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки частка померлого спадкодавця [PERSON] в спадковому майні не визначена (спільна сумісна власність). Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 березня 2021 позовну заяву залишено без руху та установлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи в підготовче судове засідання за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. 26 березня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без її участі, в якому вона підтримала позовні вимоги в повному обсязі (вх. № 7373). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи в підготовче судове засідання за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. 26.03.2021 року до суду надійшла заява, в якій відповідач просив розглянути справу без його участі, позов визнав в повному обсязі (вх. № 7372). Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 березня 2021 року за № 250644716, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 475,2 кв.м., житловою площею 240,9 кв.м., опис: літ. «А-2» - житловий будинок загальною площею 475,2 кв.м., житловою площею 240,9 кв.м., літ. «а7» - тамбур, літ. «а4», «а8», «а9», «а10» - ганок, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - літня кухня, літ. «Ж», «З», «И» - погреб, літ «У» - вбиральня, літ. «Х» - навіс, літ «Ц» - вольєр, літ. «Ч» - бассейн, № 1,2 - ворота. № 4, 5, 13, 14, 15 - огорожа, № 6, 7 - водопровід, № 9 - зливна яма, № 12, 16 - хвіртка, І - вимощення, належить га праві спільної часткової власності: - [PERSON] - 32/100 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданий 30.03.1989 року Виконавчим комітетом Фрунзенської районної ради народних депутатів; - [PERSON] - 39/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2-713, виданого 02.04.2009 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Азімовою М.Ч. ; - [PERSON] - 29/100 на підставі договору купівлі - продажу серія та номер: 2-2183, виданого 18.07.2000 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д.. Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 29.04.1977 року [NUMBER] [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є дружиною [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 березня 2021 року за № 250644020, земельна ділянка з кадастровим номером 6310138500:09:033:0003 площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підстава для державної реєстрації: завірена копія державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯА 637621, виданий 21.11.2005 року Харківською міською радою; акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 85402. [PERSON] [INFO] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2007 року). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.1952 року, [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON] ) є донькою [PERSON] . Як встановлено в ході судового розгляду справи, за життя [PERSON] розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га в межах згідно з планом, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, не визначався. Після смерті [PERSON] позивач частково прийняла спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 квітня 2009 року на 39/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 20 лютого 2021 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Зі змісту вказаної постанови нотаріуса вбачається, що в матеріалах спадкової справи № 271/2009, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , в Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, кадастровий номер N 6310138500:09:033:0003, вказані власники: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , без визначення часток, тобто спільна сумісна власність. Відповідно до ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється за договором про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, що укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідчення. За життя [PERSON] , вищевказаний договір не було укладено зі співвласниками [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та роз`яснено право звернення до суду з відповідним позовом. Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина перша статті 328 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Частиною 1 статті 369, частинами 1, 2 статті 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до частини 1 статті 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з частиною 2 статті89 Земельного кодексу України (в редакції закону, який діяв на час відкриття спадщини), у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. А частинами 3-5 зазначеної статті передбачено, що, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК у поєднанні з нормою статті 125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини 1 статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України). При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Виходячи з вищенаведеного, є всі підстави вважати, що [PERSON] , який помер [INFO] , і якому на день смерті належало 39/100 частин житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, належало і 39/100 частин у спільній сумісній власності на зазначену земельну ділянку. Оскільки частка [PERSON] , який помер [INFO] , в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , яку прийняла у спадщину позивач, складала 39/100 частин, частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 6310138500:09:033:0003, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить також 39/100 частин. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно зі статтями 79, 80 ЦПК України надані позивачем докази суд визнає достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а також достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи встановлено, що частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 6310138500:09:033:0003, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] , становила на день смерті останнього 39/100. Разом з тим, стосовно позовної вимоги позивача про здійснення поділу земельної ділянки за кадастровим N 6310138500:09:033:0003 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на частки, встановивши право власності [PERSON] 39/100 часток земельної ділянки, [PERSON] 32/100 часток земельної ділянки; [PERSON] 29/100 часток земельної ділянки та припинити право спільної сумісної власності, суд вважає необхідним зазначити наступне. Зі змісту статті 25 ЦК України вбачається, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . З цього часу його цивільні права та обов`язки припинено. На підставі викладеного суд не може вирішити питання про права особи, цивільна правоздатність і дієздатність якої припинена у зв`язку з її смертю. Таким чином вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а саме в частині здійснення поділу земельної ділянки за кадастровим N 6310138500:09:033:0003 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на частки, встановивши право власності: [PERSON] 32/100 часток земельної ділянки; [PERSON] 29/100 часток земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності. Позов в частині позовної вимоги позивача про здійснення поділу вказаної земельної ділянки, встановивши право власності [PERSON] 39/100 часток земельної ділянки, задоволенню не підлягає з наведених вище підстав. Стосовно позовної вимоги про визнання права власності на 39/100 сотих часток земельної ділянки (кадастровий N 6310138500:09:033:0003) з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] (помер [INFO] ) в порядку спадкування за законом за [PERSON] , суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 1 статті1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановлено, що Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 20 лютого 2021 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки вона перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , без визначення часток, тобто у спільній сумісній власності та договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна за життя [PERSON] не було укладено зі співвласниками [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що судовим розглядом встановлено, що частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 6310138500:09:033:0003, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] , становила на день смерті останнього 39/100, та зважаючи на те, що позивач прийняла у спадщину (земельну ділянку) у встановленому законом порядку, однак в зв`язку з вищевказаними обставинами була позбавлена можливості її оформити з підстав, викладених державним нотаріусом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання права власності на 39/100 часток земельної ділянки (кадастровий N 6310138500:09:033:0003) з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] (помер [INFO] ) в порядку спадкування за законом за [PERSON] . За письмовою заявою позивача витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: partial