Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, у жовтні 2007 року, діти [PERSON] та [PERSON]. залишилися проживати з матір`ю - [PERSON] , а з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Зазначають, що після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування з ними, останній раз бачив їх у 2007 році. Станом на січень 2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів більше 100000 грн.. Відповідач ніколи не проявляв себе як батько, не піклувався про дітей, його не цікавило як живуть його діти. Відповідач жодного разу не відвідував ніякі заходи, в яких вони приймали участь, не відвідував школу, де вони навчаються, не цікавився їх навчанням. Зазначають, що батько взагалі не виконує обов`язків покладених на нього, оскільки він про них не піклується, не надає допомоги та взагалі не приймає будь - якої участі в їх житті. Вважають, що всі вище перелічені фактори, вказують на свідоме нехтування відповідачем, як батьком дітей, своїми обов`язками. Просять суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неї, [PERSON] , [INFO] , та відносно [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві. Вважає, що оскільки відповідач більше п`яти років не приймає участі у її утриманні, вихованні, не цікавиться її особистим життям, він повинен бути позбавлений батьківських прав. Він не приходив до неї у школу, вони тривалий час не бачилися, а коли бачилися раптово на вулиці, то відповідач її не впізнавав. Два роки тому вона тяжко хворіла, але відповідач жодного разу її не відвідав, не поцікавився станом її здоров`я, не виявив до неї будь - якого інтересу. Матеріальної допомоги на її існування не надає, останні роки взагалі нею не цікавиться. Останній раз відповідач телефонував п`ять років тому, останній раз привітав з Днем народження п`ять років тому. На теперішній час про неї піклується її мама - [PERSON] та вітчим - [PERSON]. , який забезпечує матеріально, приймає участь у її вихованні - відвідую батьківські збори у школі, приходить до школи на свята, допомагає виконувати домашні завдання. Просить задовольнити позовну заяву, оскільки відповідач дав їй зрозуміти, що не бажає приймати участі у її житті. Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснила, що відповідач зовсім не підтримує стосунки з дітьми. Останній раз відповідач спілкувався з [PERSON] 5-6 років тому, коли приїздив у гості. Після цього ніяких спроб у спілкуванні з дітьми у відповідача не було. Відповідач не утримує дітей, аліменти не сплачує, має заборгованість по аліментам за один рік, але з січня 2020 року почав частково виплачувати аліменти. Відповідач ніякої участі у вихованні [PERSON] не приймає - не телефонує, не цікавиться життям, подарунків не дає. Раніше, восени 2019 року, вона зверталася вже з аналогічним позовом, але потім залишила позов без розгляду, оскільки думала примирити батька з дітьми. Думала, що [PERSON] проявить ініціативу до спілкування з дітьми, але відповідач не виявив бажання спілкуватися з дітьми. Про малолітнього [PERSON] на теперішній час піклується вона - мама та її чоловік [PERSON]. - вітчим дитини. [PERSON]. возить дітей до школи, відвідує батьківські збори, проводить з дітьми вихідні дні. Вся фінансова турбота про дітей - на її чоловікові - [PERSON]. Її син - малолітній [PERSON] висловив згоду, щоб [PERSON] було позбавлено батьківських прав. Коли відповідач останній раз до них приходив, то [PERSON] був ще дуже малий і його не пам`ятає. [PERSON] називає батьком [PERSON]. Дітям ніхто не заважав відвідувати батька, з боку дітей була ініціатива спілкуватися з батьком, але самі вони до нього не ходили, оскільки вони неповнолітні і вона їх самих не пускала. Діти не спілкуються з батьком з вини відповідача, так як вони йому телефонують, а він не відповідає. Представник позивача [PERSON] - адвокат Статіва О.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія [NUMBER] №1005941 від 14 квітня 2020 року підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та суду пояснив, що останній раз з дітьми він спілкувався п`ять років тому особисто і по телефону. З того часу [PERSON] він не бачив, не приймав участі у її вихованні, не цікавився справами у школі. Іноді, п`ять років тому, питав у знайомої, дитина якої навчалася в школі разом з донькою до 2015 року, про справи в школі. З 2015 року він не цікавився справами [PERSON] , не намагався протягом п`яти років будь - яким чином спілкуватися з донькою. [PERSON] чинить йому перешкоди в спілкуванні з дітьми, але він нікуди не звертався для вирішення цього питання. Ніяких доказів, які б свідчили, що [PERSON] перешкоджає йому спілкуватися з дітьми, він надати не може. З осені 2019 року, коли позов [PERSON] про позбавлення його батьківських прав було залишено без розгляду і до теперішнього часу він не приймав ніяких заходів до спілкування з дітьми. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. (а.с. 47). 04 травня 2020 року від Міського голови Слов`янської міської ради Донецької області - Лях В.М., до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності представника Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області та при ухваленні Рішення врахувати Висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області (а.с.50). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого 30 листопада 2004 року Слов`янським міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Зі Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 10 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачається, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Зі Свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] , виданого 23 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачається, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі розірвань шлюбу зроблено відповідний Актовий запис №476 від 23 жовтня 2007 року (а.с. 10). Зі Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 03 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », про що Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 03 травня 2017 року зроблено відповідний Актовий запис №162 (а.с. 9). З громадської Характеристики на [PERSON] , складеної Керівником квартального комітету мікрорайону «Северний», вбачається, що [PERSON] мешкає з дітьми та чоловіком. Турботлива мати, приділяє увагу дітям, дбає та опікується ними (а.с. 13). З Акту № 154 від 25 квітня 2019 року, складеного Керівником квартального комітету мікрорайону «Северний», вбачається, що [PERSON] проживає з дітьми [PERSON] та [PERSON]. , а також зі своїм чоловіком [PERSON]. , батько дітей - [PERSON] вихованням дітей не займається, матеріально не допомагає, діти проживають з вітчимом, який їх матеріально забезпечує (а.с. 14). Відповідно до Довідки-розрахунку розміру заборгованості по аліментам від 24 лютого 2020 року №АСВП20496000, 20495876/51204, виданої ст. державним виконавцем Слов`янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) по Виконавчим листам за №2-2643 від 07 липня 2006 року та за №2-8165 від 25 грудня 2007 року, які видані на підставі Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] за період з липня 2018 року по 22 квітня 2020 року [PERSON] має заборгованість по несплаченим аліментам у сумі 57214,11 грн. (а.с. 32). Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неї, оскільки вона досягла чотирнадцятирічного віку. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON]. , [INFO] , не досягли 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З Характеристики, складеної директором та класним керівником Слов`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Слов`янської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є ученицею з 01 вересня 2011 року. За час навчання зарекомендувала себе як старанна учениця, позитивна, відповідальна дівчинка. В навчальній діяльності виявляє можливості достатнього рівня. На заняттях зібрана та дисциплінована, встигає виконати всі завдання. Любить займатися творчістю, бере участь у шкільних художніх конкурсах. Для повноцінного проведення навчально - виховного процесу дитина забезпечена всім необхідним шкільним приладдям (зошити, ручки, олівці, портфель тощо), спортивною формою. Зовнішній вигляд завжди охайний. Вихованням дівчини займається мати, яка завжди підтримує зв`язок з вчителем, відвідує батьківські збори, цікавиться поведінкою та успіхами дитини (а.с. 11). Також з Довідки № 58/02-14 від 18 квітня 2019 року, складеної Директором Слов`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Слов`янської міської ради Донецької області, [PERSON] , вбачається, що [PERSON] навчається в Слов`янській загальноосвітній школі №5 Слов`янської міської ради Донецької області. За період навчання батько - [PERSON] не відвідував батьківські збори, в шкільному житті доньки участі не брав (а.с. 16). З Характеристики, складеної директором та класним керівником Слов`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Слов`янської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON]. , [INFO] , є учеником з 01 вересня 2013 року. За час навчання зарекомендував себе як дитина з достатнім рівнем знань. Для повноцінного проведення навчально - виховного процесу дитина забезпечена всім необхідним шкільним приладдям (зошити, ручки, олівці, портфель тощо), спортивною формою. Зовнішній вигляд завжди охайний. За роки навчання рідний батько не приділяв уваги вихованню сина, не відвідував батьківські збори та не цікавився навчальними досягненнями сина. Протягом перших чотирьох років навчання до школи дитину водила мати, яка завжди і по теперішній час підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться поведінкою та успіхами сина (а.с. 12). Також з Довідки № 58/02-14 від 18 квітня 2019 року, складеної Директором Слов`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Слов`янської міської ради Донецької області, [PERSON] , вбачається, що [PERSON]. навчається в Слов`янській загальноосвітній школі №5 Слов`янської міської ради Донецької області. За період навчання батько - [PERSON] не відвідував батьківські збори, в шкільному житті сина участі не брав (а.с. 15). У суду немає підстав ставити під сумнів складені директором Слов`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Слов`янської міської ради Донецької області та класними керівниками, Характеристики та Довідки на дітей, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Характеристиках та Довідках, належним чином відповідачем не спростовані. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - [PERSON] , проживає окремо від своїх дітей, матеріальну допомогу їм не надає, не спілкується з ним, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться їх навчанням, навичками та уподобаннями, життям, успіхами та труднощами, їх схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо [PERSON] та [PERSON]. батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд критично ставиться до тверджень відповідача [PERSON] в тій частині, що [PERSON] перешкоджає йому спілкуватися з дітьми, оскільки ніяких доказів, які б підтверджували вказане, відповідач до суду не надав та на їх наявність не посилається. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об`єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов`язку щодо виховання дітей, спілкування з ними та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 7, 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Разом з тим, з матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Висновку № 29/03-921 від 04 травня 2020 року Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, зазначено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю, яка займається їх вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дітей. Батько дитини, [PERSON] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у їх вихованні участі не приймає, не турбується про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Зі слів дівчинки, [PERSON] , [INFO] , останній раз коли вона побачила батька, він її навіть не впізнав. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів 57214,11 грн. Всі ці факти свідчать про самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте із наданого суду Висновку не вбачається, на підставі яких відомостей Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відповідні документи не долучені до Висновку та матеріалів справи. Окрім того, в судовому засіданні сторонами по справі не надано доказів того, [PERSON] був повідомлений про дату, час та місце засідання Органу опіки та піклування Слов`янської міської Ради Донецької області, що він, нехтуючи своїми правами та обов`язками, не з`явився на засідання комісії з питань захисту прав дітей, тобто засідання було проведено без його участі. І тому суд приходить до висновку, що засідання Органу опіки та піклування Слов`янської міської Ради Донецької області 04 травня 2020 року було проведено без повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема без урахування особистих пояснень відповідача. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд не може погодитися з Висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської Ради Донецької області № 29/03-921 від 04 травня 2020 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», Заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їхнього здоров`я та розвитку, взагалі не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував, що протягом останніх п`яти років він не виконував своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, однак заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його дітей та зазначив, що йому не байдужа їх доля, він цікавився їхніми успіхами через своїх знайомих та він має намір змінити своє ставлення до виховання своїх дітей. За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги висловлене відповідачем [PERSON] , бажання змінити своє ставлення до виховання своїх дітей: неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у бік їх покращення та врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідача [PERSON] крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дітей, якою є позбавлення батьківських прав. До такого висновку у Постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18, провадження № 61-22933св19, прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в якій зазначено що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків та допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Також суд не приймає до уваги Посилання позивачів на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дітей, як на беззаперечні підстави позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такі обставини у повній мірі не можуть свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків, а тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] , слід відмовити. Такий правовий висновок викладено і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц, провадження № 61-36265св18, в якій зазначено, що існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дітей у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Разом з тим, суд, з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважає необхідним попередити [PERSON] про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків щодо своїх дітей та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав. Крім того, суд вважає необхідним покласти на Орган опіки та піклування Слов`янської міської Ради Донецької області контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні вимог [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed