Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку в розмірі 100 000,00 грн. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 01.09.1989 року по теперішній час. 10.03.1997 року, під час виконання трудових обов'язків, з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав численні переломи, пошкодження внутрішніх органів та ампутовано частину лівої стопи. Починаючи з 1997 року позивач лікується від отриманих травм на виробництві. Позивачу кожного року необхідно лікуватися та проходити медичне обстеження, купувати ліки, знаходитись на лікарняному. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, зазначивши, що в акті розслідування нещасного випадку від 10.03.1997 року встановлено, що нещасний випадок стався через порушення позивачем норм техніки безпеки на виробництві при експлуатації машин та механізмів, тобто вина підприємства в отриманні травми позивачем відсутня. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись відсутність вини підприємства в отриманні позивачем травми та на сплив строку для звернення до суду з позовною заявою. З'ясувавши позицію сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 01.09.1989 року. На момент отримання травми позивач працював на посаді розливника сталі. 10.03.1997 року о 22-30 годині по команді розливника сталі [PERSON] машиніст розливного крану № 55 Снегирь підняв завантажену шлакову чашу з МП-6 для встановлення її у вільний фет, який стояв другим в шлаковому поїзді навпроти МП-5. При транспортуванні чаші її донною частиною зачепило за лежачий «козел» в першій чаші. При цьому шлаковозні лафети почали рухатися, а козел змістився на борт і проушину чаші. Розливник сталі [PERSON] побачив, що состав почав рухатися і зайшов у небезпечну зону, та намагався зупинити состав кисневою трубкою. В цей час зміщений «козел» впав на [PERSON], завдавши йому травматичну ампутацію частини лівої стопи, перелом таза, перелом ребер справа, пошкодження печінки. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт № 9 по формі Н-1 від 11 березня 1997 року. Відповідно до п. 11.3 акту № 9 по формі Н-1 від 11 березня 1997 року, причиною нещасного випадку є порушення машиністом крана Снегирь п.4.42 інструкції БТІ 0.04-92 для машиністів електричних вантажопідйомних кранів, порушення розливником сталі [PERSON] п.3.47.9 інструкції БТІ 0.12-95 для підкранових робочих, відсутність належного керівництва і нагляду зі сторони ІТР цеха за виконанням вимог правил і інструкцій по ТБ підлеглим персоналом і належної трудової дисципліни. Як вбачається із виписки з акту огляду МСЕК, 18.09.1997 року позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності - 60% (а.с.101). Із довідки до Акта огляду МСЕК серії МСЕ № 029575 від 23.09.04 вбачається, що при повторному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності по трудовому каліцтву та встановлено ступінь втрати працездатності - 50%. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги. Із встановлених обставин і матеріалів справи вбачається, що правовідносини із завдання шкоди здоров'ю позивача склались між сторонами по справі у 1997 році, коли йому вперше було встановлено висновком МСЕК процент втрати працездатності, тому до них належить застосовувати матеріальний закон, що діяв у той час - Кодекс Законів про працю України у відповідній редакції, Закон України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції станом на 18.09.1997 року), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно до п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. № 472 (в редакції станом на 18.09.1997 року), розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Внаслідок отриманих травм позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, відчуває фізичну біль, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отримані позивачем травми призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Посилання представника відповідача на відсутність вини підприємства у нещасному випадку спростовується актом № 9 по формі Н-1 від 11 березня 1997 року, в якому зазначено, що крім дій позивача, також причинами нещасного випадку є дії машиніста крана Снегирь та відсутність належного керівництва і нагляду зі сторони ІТР цеха за виконанням вимог правил і інструкцій по ТБ підлеглим персоналом і належної трудової дисципліни. Суд враховує, що нещасний випадок стався в тому числі і через провину позивача, тому за таких обставин, з урахуванням вимог ст.23 ч.3 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 000,00 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому ст.4 ч.2 п.1 Закону України „Про судовий збір" - 1% від частини задоволених позовних вимог, що складає 150,00 грн.

Outcome: partial