Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

До суду з названим позовом звернувся заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Марків\~Н. посилаючись на те, що вироком Ставищенського районного суду від 17.01.2018 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] 18 лютого 2016 року, близько 18 години 40 хвилин, у темну пору доби, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер », реєстраційний номер [NUMBER] в складі з саморобним причепом, реєстраційний номер [NUMBER], який знаходився у технічно справному стані, на 128 кілометрі автодороги Київ-Одеса, порушивши п. 2.3 «б», 12.2., 18.4 ПДР України, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, у зв"язку з чим в період з 14 березня 2016 року по 10 квітня 2016 року, з 12 травня 2016 року по 05 червня 2016 року, з 16 грудня 2016 року по 25 грудня 2016 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України». Прокурор просить суд стягнути з [PERSON] на користь ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] в розмірі 19056,26 грн.. В судове засіданні прокурор не прибув, подав заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у його відсутність. Представник ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» в судове засідання не прибув, вказаний заклад подав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а. с. 29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином (а. с 24, 31), причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що вироком Ставищенського районного суду від 17.01.2018, який набрав законної сили 19.02.2018 [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 12-15). Відповідно до вказаного вироку відповідач 18 лютого 2016 року, близько 18 години 40 хвилин, у темну пору доби, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] в складі з саморобним причепом, реєстраційний номер [NUMBER], який знаходився у технічно справному стані, на 128 кілометрі автодороги Київ-Одеса, по лівій смузі руху в напрямку м. Одеса та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, порушивши п. 2.3 «б», 12.2., 18.4 ПДР України, почав зупинятись перед пішохідним переходом на правій смузі автодороги Київ-Одеса в напрямку м. Одеса, для надання переваги для руху пішоходу [PERSON] по нерегульованому пішохідному переходу, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості перед вказаним пішохідним переходом аж до повної зупинки свого автомобіля та подальшої перевірки відсутності на даному переході пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент заподіяння, у зв"язку з чим в період з 16 грудня 2016 року по 25 грудня 2016 року, з 14 березня 2016 року по 10 квітня 2016 року, з 12 травня 2016 року по 05 червня 2016 року (всього 53 ліжкодня), знаходилася на стаціонарному лікуванні ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» на стаціонарному лікуванні (а.с. 8, 9, 10). Відповідно до довідкок вказаного медичного закладу (а. с. 8, 9, 10) витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 19056, 26 грн. та на даний час не відшкодовані, що підтверджуються довідками вищевказаного медичного закладу (а.с. 7, 34). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України суду вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 р. N 545 (надалі Порядку), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Крім того, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» передбачено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред'явлений закладом охорони здоров'я, органом Державного казначейства України або прокурором. Також, відповідно до вимог п. 3 вищевказаного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно зі ст. 121 Конституції України та ч. 2 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Як вбачається із повідомлення ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» (а.с. 34) вказаними медичним закладом не вживались заходів щодо пред'явлення позову до суду про стягнення з відповідача вищевказаних витрат, кошти на стаціонарне лікування потерпілої відповідачем не відшкодовані. Згідно з ч. 3 статті 23Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Вказані вимоги прокурором дотримано. Перед зверненням до суду з вказаним позовом 16.01.2019 прокурор повідомив про це ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», що підтверджується відповідним повідомленням від 16.01.2019 та поштовою квитанцією (а.с. 16, 17). Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»). Суд погоджується з доводами прокурора про те, що ненадходження коштів до бюджету призводить до неналежного фінансування діяльності зазначеного лікувального закладу та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» було понесено витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в розмірі 19056, 26 грн., - з відповідача слід стягнути вказану суму на користь вказаного медичного закладу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved