Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області про відшкодування моральної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.2018 року Черкаською місцевою прокуратурою Черкаської області відносно нього, слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шевченка В.В. складено протокол №1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП - невиконання посадовою особою законних вимог прокурора. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.04.2018 року його визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення і застосоване адміністративнестягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 340 грн. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2018 року зазначену постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.04.2018 року скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите на підставі п. 1 ч. І ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП. В результаті незаконних дій Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області йому спричинено моральну шкоду, заподіяну винесенням відносно нього необгрунтованої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності і накладенням штрафу за правопорушення, якого він не скоював. Черкаською місцевою прокуратурою Черкаської області незаконно, публічно і демонстративно збирались відносно нього докази вчинення надуманого протиправного діяння. При цьому йому було відмовлено у будь-якій можливості захистити свої інтереси. Доводи щодо відсутності складу правопорушення в його діях до уваги не приймались. Прокурор Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області юрист 1-го класу Лисик М.А., який збирав матеріали для справи про адміністративне правопорушення, ставився до нього зверхньо, зневажливо, висловлювався в його адресу образливими словами, що принижувало його як людину, як слідчого, фахівця і особу, яка не гірше за даного прокурора знається на нормах права. Про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння та, як наслідок, накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, стало відомо керівництву слідчого управління ГУНП в Черкаській області. На кожному засіданні або нараді за участі слідчих Черкаської області його викликали на широкий загал, примушували надавати пояснення з ситуації, яка склалась, і виправдовуватись в протиправних діях, яких він не скоював. Його попереджали, що він буде звільнений з органів Національної поліції України за дескридитацію, як тільки закінчаться суди. Крім того, 22.01.2018 року на сторінці Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області у Фейсбуці було оприлюднено статтю про складення і направлення до суду протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. І ст. 185-8 КУпАП, відносно слідчого Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області. Хоч в статті його прізвище прямо не вказувалось, але колеги по службі достовірно знали, що вона стосується саме його. Вказує, що зазначене завдавало йому великого душевного болю та страждань, а саме: зазнав приниження честі, гідності та своєї ділової репутації. Внаслідок неправомірних дій Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області він був змушений витрачати час на збирання доказів, складання документів, звернень до суду, на участь у судових засіданнях. У нього зірвалися життєві плани, різко погіршився стан здоров`я, він дуже нервувався і, як наслідок, у нього з`явилась гіпертонічна хвороба. Після закінчення судів йому неодноразово прийшлося поправляти своє здоров`я в кількох лікарняних закладах. Ситуація, починаючи із складання несправедливого адміністративного протоколу щодо нього, подальших судів і переслідування на службі були для нього стресовими і цей стрес ще більше поглиблювався тим, що процесуальні прокурори стали йому мститись за виграш у суді. Вони перестали погоджувати йому повідомлення про підозри у кримінальних провадженнях, у зв`язку з чим він втратив можливість скеровувати справи до суду Наслідком цього з`явились погрози зі сторони його керівництва про службову невідповідність займаній посаді. В результаті він змушений був звільнитись з органів внутрішніх справ. Спричинену йому таким чином моральну шкоду відшкодувати адекватно та повністю у матеріальній формі неможливо, але суму, яка б могла частково загладити його моральні страждання, оцінює у 20 000,00 грн. Просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області на його користь 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.Також просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області на його користь суму витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.04.2019 року провадження по даній справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області Завгородній О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, зазначив, що вважає заявлені вимоги необґрунтованими, оскільки позивач не наводить ні конкретних доказів заподіяння моральної шкоди ні причинного зв`язку між завданою моральною шкодою та протиправними діяннями відповідача . Крім того, позивач не наводить розрахунку моральної шкоди та з яких мотивів останній виходив визначаючи розмір моральної шкоди. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області в судовому засіданні пояснив, що вважають позовну заяву такою, що не підлягає до задоволення, оскільки Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдало, тому відповідно до законодавства України не може нести відповідальність за шкоди завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров?я та відновлення стосунків з оточуючими людьми, та доказів, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди. В подальшому в судове засідання представник відповідача не з`явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: В судовому засіданні встановлено, що 18.01.2018 року Черкаською місцевою прокуратурою Черкаської області відносно слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шевченка Вячеслава Валентиновича складено протокол №1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП - невиконання посадовою особою законних вимог прокурора. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.04.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КпАП України і застосовано адміністративнестягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2018 року зазначену постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.04.2018 року скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите на підставі п.1 ч. І ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях[PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Обгрунтовуючи у позові правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивач посилається на ст. 1176 ЦК України вказуючи, що виходячи з фактичних обставин, єдиним засобом захисту для позивача є застосування даної норми закону для забезпечення позивача відповідним відшкодуванням за незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач вказує, що зазначене завдавало йому великого душевного болю та страждань, а саме він зазнав приниження честі, гідності та своєї ділової репутації. Внаслідок неправомірних дій Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області він був змушений витрачати час на збирання доказів, складання документів, звернень до суду, на участь у судових засіданнях. У нього зірвалися життєві плани, різко погіршився стан здоров`я, він дуже нервувався і, як наслідок, у нього з`явилась гіпертонічна хвороба. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 2018 року її чоловіка [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, в подальшому провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, внаслідок чого погіршився його моральний стан, приходив до дому роздратований, знервований, він звертався до лікарів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він являвся колегою позивача, з боку керівництва чинився тиск на [PERSON] , він був подавлений. Як на підставу відшкодування моральної шкоди позивач посилається на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 1 вказаного Закону визначено, що Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Відповідно до п.2 ст. 1 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу. Статтею 2 вказаного закону передбачено перелік підстав на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбаченого законом, серед яких закриття справи про адміністративне правопорушення. Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, в постанові апеляційного суду Черкаської області зазначено, що невиконання законних вказівок та доручень, наданих у порядку, передбаченому КПК України, тягне за собою передбачену законом відповідальність, яка встановлюється п.2 ч.2 ст. 39 КПК України. Інша відповідальність слідчого можлива в порядку дисциплінарного провадження. Тобто, постанова апеляційного суду про закриття адміністративної справи не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту статті 1176 ЦК України. Крім цього, за змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Як слідує з досліджених судом матеріалів справи, на підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) працівників прокуратури. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 20 000 гривень. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім цього суд зазначає, що позивач повинен був надати достатні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме черкаською місцевою прокуратурою, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що позивач скористався виключно своїм правом на оскарження рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Суд зазначає, що скасування процесуального рішення органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого ЦПК України права на оскарження процесуальних рішень і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це було вже зазначено вище. Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позивач не довів в судовому засіданні обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Враховуючи те, що у задоволенні позову позивачу відмовлено, тому і вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. до задоволення не підлягає. Судовий збір суд вважає віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed