Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

17 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, посилаючись на те, що 14.09.2003 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у міському відділі РАГСу Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис №1471. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - донька, [PERSON], [INFO] та сина, [PERSON], [INFO]. 27 вересня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2009 року, місце постійного проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем проживання батька - [PERSON]. Позивач зазначає, що з 2009 року неодноразово звертався до відповідачки щодо надання нею дозвіл на виїзд за межі України відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], однак, в добровільному порядку, відповідачка згоди не надавала, тому змушений був звертатися до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України, відносно неповнолітньої [PERSON] Так, 05.06.2010 року Першотравневий районний суд м. Чернівці виніс рішення, яким задовольнив його позов до [PERSON] та надав дозвіл на виїзд за межі України, відносно неповнолітньої [PERSON] Аналогічне рішення було прийняте також 07.05.2012 року. Стверджує, що протягом 2013 року та 2014 року він знову неодноразово звертався до відповідачки [PERSON] з проханням надати йому дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], однак відповідачка відмовляла позивачу у його проханні. На підставі викладеного просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд (строком до 15 діб) малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в супроводі [PERSON], [INFO], за межі України для відпочинку, зміни обстановки та оздоровлення на період травень-червень-липень-серпень 2014, 2015, 2016 років до країн Єгипет, Болгарія, Туреччина та країн Шенгенської групи. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомила. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, що по даній справі є третьою особою в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просить суд при винесенні рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в відсутності відповідача, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження доводів щодо своїх позовних вимог. Судом встановлено, що між сторонами 14.09.2003 року було укладено шлюб у міському відділі РАГС Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис №1471, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 14.09.2003 року /а.с.7/ Згідно копій свідоцтва про народження від шлюбу у позивача і відповідача є діти: [PERSON], [INFO] та сина, [PERSON], [INFO] /а.с.8,8а/. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, 27 вересня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано/а.с.9/. Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2009 року, місце постійного проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем проживання батька - [PERSON] /а.с.24-29/. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] потребує відпочинку та оздоровлення, однак, відповідач по справі не погодилася надати дозвіл, на виїзд дитини за кордон, забороняє повезти дитину на оздоровлення. Оскільки, в добровільному порядку відповідач по справі не бажала надати згоду на дозвіл виїзду за межі України малолітній [PERSON], в супроводі позивача для її відпочинку та оздоровлення, то позивач був змушений звертатися до суду. Згідно п.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Крім цього, відповідно до п.8 ст.7 цього Кодексу, - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В п.2 ст.3 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. У частині 1 пункту 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідності до вимог ч.2 ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" - «оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків про видачу проїзного документа дитини для самостійного виїзду закордон та відсутності обставин що обмежують право на виїзд закордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду». Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved