Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

18 березня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання договору застави недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 23 листопада 2007 року він підписав з Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») кредитний договір № CL-3018072007, за умовами якого Банк зобов'язався надати йому споживчий кредит на придбання транспортного засобу в сумі 25 378,00 доларів США на строк до 24 листопада 2014 року, а він був зобов'язаний прийняти, належним чином використати та повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 10,49% на рік. Не маючи юридичної освіти, або освіти в галузі банківської справи, він не міг в повній мірі оцінити відповідність підписаного ним кредитного договору вимогам законодавства України, оцінити юридичні та фінансові ризики. 23 листопада 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ним та банком був укладений договір застави транспортного засобу № РCL-30114872007, за умовами якого він передав банку в заставу придбаний ним автомобіль «Hyundai Tucson", реєстраційний номер [NUMBER]. В той же день, 23 листопада 2007 року, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-301498/2007, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася нести відповідальність за виконання ним зобов'язань за кредитним договором № CL-3018072007 від 23 листопада 2007 року. Позивач зазначив. що вважає кредитний договір № CL-3018072007 від 23 листопада 2007 року таким, що не укладений, оскільки у договорі між ним та Банком не було досягнуто згоди щодо його істотних умов, що суперечить вимогам ст.ст. 628, 638 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168. Так, перед підписанням договору, відповідач не повідомив його про наявних формах кредитування з описом відмінностей між ними; типи відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору; варіанти повернення кредиту; кількість платежів, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які він має право; переваги та недоліки схем кредитування. Кредитний договір взагалі не містить порядок його зміни (доповнення); умови та порядок припинення договору. Позивач зазначив. що незважаючи на волевиявлення сторін на укладення кредитного договору, сторони не дійшли до згоди щодо його істотних умов, а тому, такий договір не відповідає законодавству України, та є таким. що не укладений. У відповідності до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлене законом. Позивач зазначив. що оскільки основне зобов'язання (кредитний договір) є неукладений, договір застави транспортного засобу, який укладений на забезпечення недійсного зобов'язання є недійсним. В зв'язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 14, 16, 203, 215, 548, 593, 628, 638, 1054 ЦК України, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про заставу», позивач [PERSON] просив суд: -визнати недійсним договір застави транспортного засобу № РCL-30114872007 від 23 листопада 2007 року, укладений між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», відповідно до якого він передав банку в заставу автомобіль «Hyundai Tucson", реєстраційний номер [NUMBER]; -припинити взаємні права та обов'язки між ним та Публічним акціонерним товариством «ОТР Банк» за договором застави транспортного засобу № РCL-30114872007 від 23 листопада 2007 року В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду. викладенні в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема - з договорів. Згідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-3018072007, за умовами якого Банк зобов'язався надати [PERSON] споживчий кредит на придбання транспортного засобу в сумі 25 378,00 доларів США на строк до 24 листопада 2014 року, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 10,49% на рік. Як зазначалося вище, на обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що кредитний договір № CL-3018072007 від 23 листопада 2007 року є не укладеним, оскільки у договорі між ним та Банком не було досягнуто згоди щодо його істотних умов, а саме, Банк не повідомив його про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними; типи відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору; варіанти повернення кредиту; кількість платежів, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які він має право; переваги та недоліки схем кредитування, кредитний договір взагалі не містить порядок його зміни (доповнення); умови та порядок припинення договору. Суд приходить до переконання, що вищезазначені посилання позивача є безпідставними, з наступного. Позивачем не надані докази того, що Банк не повідомив його про наявні формах кредитування; типи відсоткових ставок за договорами; всі переваги та недоліки схем кредитування Також, у відповідності до кредитного договору № CL-3018072007 від 23 листопада 2007 року, сторонами визначені умови надання кредиту, орієнтовна сукупна вартість кредиту, кількість платежів, відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору, позивач був проінформований з умовами кредитування по програмі «Автомобіль в кредит», що підтверджується його підписом в інформаційному листі. Пунктами 4.1; 4.2 договору передбачено, що всі спори та розбіжності підлягають вирішенню шляхом переговорів. Договір регулюється правом України. Цивільним Кодексом України, крім іншого, врегульовані питання щодо порядку внесення змін (доповнень) до договорів, умови та порядок припинення, розірвання договорів. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що сторони в належній досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, підстав вважати договір неукладеним немає. У відповідності до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») був укладений договір застави транспортного засобу № РCL-30114872007, за умовами якого [PERSON] передав банку в заставу придбаний ним автомобіль «Hyundai Tucson", реєстраційний номер [NUMBER]. В позовній заяві [PERSON] просив суд визнати недійсним договір застави транспортного засобу № РCL-30114872007 від 23 листопада 2007 року. У відповідності до ст. 203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки позивачем не надано жодних посилань та доказів наявності підстав недійсності договору застави, передбачених ст. 203 ЦК України, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договору застави недійсним не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 593 ЦК України, 1. Право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки позивачем не надано доказів наявності підстав для припинення застави, передбачених ст. 593 КЦК України, в задоволенні вимог в частині припинення права та обов'язки між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТР Банк» за договором застави транспортного засобу № РCL-30114872007 від 23 листопада 2007 року належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed