Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

11.01.2018 року до суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] року, в Куйбишевському районі [ADDRESS], у віці 86 років. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначив, що [PERSON] народилася [INFO] року в с. Ячна Буда Краснопольського району Могильовської області, Республіка Білорусь. Причина смерті: церебральний атеросклероз з гіпертонією. Померла похована на території, яка непідконтрольна державній владі України в Куйбишевському районі м. Донецьк Донецької області. [PERSON] є його матір'ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.07.1955 року. Документами, що підтверджують факт смерті є довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Видані органами на території Донецької області, довідка та свідоцтво про смерть не засвідчують у встановленому порядку факту смерті [PERSON], [INFO], що створює перешкоди та робить неможливими оформлення і отримання свідоцтва про її смерть встановленого зразка. Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовив заявнику в реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON], [INFO], заявник пред'явив документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, оскільки свідоцтво про смерть видане на території, так званої, Донецької Народної Республіки є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видати, бо знаходиться на тимчасово окупованій території України. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохав розглянути справу без її участі в зв'язку з сімейними обставинами (а.с. 17). Представник заявника за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник заінтересованої особи - Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали суду письмову заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечували. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Заявник, [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецьк, паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий 02.06.2000 року Куйбишевським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7), звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті його матері [PERSON]. Відповідно до довідки № [NUMBER] ([NUMBER]) від 02.10.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON], [INFO], має фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 01.10.1997 року Кіровським ГВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], уродженка с. Ячна Буда Краснопольського району Могильовської області, Республіка Білорусь, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.07.1955 року Куйбишевським ЗАГС м. Сталіно, [INFO] року в Куйбишевському районі м. Сталіно Сталінської області народився [PERSON], про що 17.07.1955 року складено відповідний актовий запис № 885. Його батьками зазначені: батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.8). За таких обставин, встановлено, що заявник доводиться сином [PERSON]. 17.10.2017 року в Куйбишевському районі м. Донецьк Донецької області померла мати заявника [PERSON], [INFO], причина смерті: Церебральний атеросклероз з гіпертонією, що підтверджується довідкою про причину смерті № 100, виданою Центром первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька від 17.10.2017 року (а.с.12). Також, час, місце та причини смерті підтверджуються висновком про ненасильницьку смерть людини за місцем проживання від 17.10.2017 року складеного рядовим Куйбишевського РВ МВС ДНР поліції [PERSON]. Свідоцтво про смерть [PERSON], [INFO], уродженки с. Ячна Буда Краснопольського району Могильовської області, Республіка Білорусь, серії [NUMBER] від 17.10.2017 року, видане Куйбишевським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом її смерті, актовий запис № 1021, є невстановленого державного зразка (а.с.9). Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 44-17.18-06-157 від 10.01.2018 року, заявнику [PERSON] Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовлено у державній реєстрації смерті гр. [PERSON], оскільки ним для підтвердження факту смерті пред'явлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній законодавством України (а.с. 12). Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Судом встановлено, що до суду звернувся заявник, який позбавлений можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті його матері [PERSON] на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме Петровський район м. Донецька Донецької області, який відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як йому відмовлено у державній реєстрації смерті з підстави невідповідності медичної довідки та свідоцтва про смерть формі, встановленої законодавством України. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] померла [INFO] року в Куйбишевському районі [ADDRESS], причина смерті: Церебральний атеросклероз з гіпертонією, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема і побічно довідкою про причини смерті № 100, виданою Центром первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька від 17.10.2017 року, висновком про ненасильницьку смерть людини за місцем проживання від 17.10.2017 року складеного рядовим Куйбишевського РВ МВС ДНР поліції [PERSON] та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2017 року, виданого Куйбишевським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом її смерті, актовий запис № 1021. Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті є об'єктивні перешкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернувся з відповідною заявою. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: approved