Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 26.06.2019, просила визнати за нею право приватної власності на житловий будинок літ. «Н-1», який розташований за адресою: [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29.09.2001 між нею та спадкодавцем - [PERSON] , було укладено шлюб. З того моменту вони стали проживати у будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. [PERSON] належала Ѕ частина у праві приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , яку він отримав у спадок від свої батьків [PERSON] та [PERSON] .. Спадкоємцем першої черги за законом наразі є позивач, однак окрім неї спадкоємцем третьої черги за правом представлення також є двоюрідний брат спадкодавця - [PERSON] Коли [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори Авер`янової Л.П. із заявою про оформлення своїх спадкових прав після померлого [INFO] - [PERSON] , то її було відмовлено у видачі спадкового свідоцтва у зв`язку з тим, що нею не подані документи на нерухоме майно, що стверджують належність майна спадкодавцю на праві власності та реєстрацію права власності згідно діючого законодавства. Неможливість отримання спірного будинку у спадщину стало приводом звернення позивача до суду із даним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.06.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 24 липня 2019 року о 11 годині 40 хвилин Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2019 року за клопотанням представника позивача, адвоката Мироненко І.С. було замінено не належного відповідача Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на належного - Харківську міську раду. Позивач та представник позивача адвокат Мироненко І.С. у судове засідання не з`явились. Від позивача надійшла до суду заява, якою остання просила повністю задовольнити її позов, розглянути справу без її участі, участі представника позивача адвоката Мироненко І.С., та без фіксації судового засідання технічними засобами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник Харківської міської ради повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути спір у його відсутність, за законодавством і з урахуванням прав третіх осіб. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши усі обставини справи та повною мірою дослідивши наявні й подані суду докази, перевіривши об`єктивність та відповідність доводів учасників фактичним обставинам справи, суд у межах заявлених позивних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. 19.08.1980 [PERSON] , яка є рідною матір`ю спадкодавця [PERSON] , було придбано у власність 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1», який розташований у [ADDRESS] , з відповідною частиною надвірних будівель. Згідно з «Довідкою-характеристикою», яка видана 19.08.1981 Міським бюро технічної інвентаризації Харківської міської Ради народних депутатів УРСР, житловий будинок літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] , був побудований у 1927 році на земельній ділянці площею 746 кв. м. Дана ділянка площею 746 кв. м. на підставі Рішенням Виконавчого комітету Червонозаводської районної Ради народних депутатів № 39 від 19.06.1956 була зареєстрована за землекористувачами, тобто за власниками будинку, за адресою: [ADDRESS] ), на праві користування без зазначення строку. Відповідно до ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 334 ЦК України. У ст. 3 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 вказано, що земля є виключно власністю держави і надається тільки в користування. До земель міст належать всі землі, що розташовані в межах міст, і до їх складу входять землі: міської забудови; загального користування; сільськогосподарського використання та інші угіддя; зайняті міськими лісами; залізничного, водного, повітряного, трубопровідного транспорту, гірничої промисловості та інші. (ст. 84 ЗК УРСР) Згідно ст. 90 ЗК УРСР від 08.07.1970, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Таку ж з змістом норму наразі містить п. «г» ч. 1 ст. 95 Земельного Кодексу України. З вищевказаного вбачається, коли [PERSON] отримала у власність Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , і стала фактично проживати в ньому із своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] , то вона отримала і у право постійного користування земельну ділянку за вищевказаною адресою. Рішенням Виконавчого комітету Червонозаводської районної Ради народних депутатів № 259/6 від 01.05.1982 [PERSON] та [PERSON] , яка є також власником Ѕ частини спірного будинку, було дозволено провести його капітально-відновлювальний ремонт із збільшенням габаритів. Приписи статті 24 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 передбачали право землекористувачів на зведення житлових будинків. Тому на підставі вищевказаного рішення, в рамках діючого на той час законодавства, власниками домоволодіння було реконструйовано будинок літ. «А-1» в два житлові будинки - літ. «Н-1», в якому стала проживати сім`я Позивача, та літ. «О-1». Згідно Технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який був виготовлений ПП «Міський центр нерухомості» 04.06.2018 року (інвентаризаційна справа № 2018/4027, реєстровий № 881), житловий будинок літ. «Н-1» був збудований у 1996 році. Те, що вказаний будинок відповідає будівельним, пожежним та технічним показникам, побудований без порушень, і є придатним для проживання, підтверджується Актом від 27.03.2019 року та Висновком б/н від 27.03.2019, який виконаний на підставі замовлення [PERSON] щодо проведення робіт з інвентаризації нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , які здійснені інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , а також «Актами повторної перевірки та прочищення димових та вентиляційних каналів приватних житлових будинків» від 03.01.2007, 15.01.2011, 09.01.2016, 08.01.2017 та 08.01.2019. Під час обстеження інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] було встановлено, що житловий будинок літ. «Н-1» побудований у 1996 році, загальною площею 67,3 кв. м., житловою - 49,5 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом завершеного будівництва, співпадає будівельним, пожежним та технічним показникам, але не введений в експлуатацію. В Акті обстеження від 27.03.2019 зафіксовано, що вказаний об`єкт має такі технічні показники по конструктивним елементам: фундамент - бетонний; стіни - цегляні; перегородки - цегляні; перекриття - дерев`яне; підлога - дерев`яна; покрівля - шиферна; вікна - металопластикові; двері - металеві, дерев`яні; опалення - газовий котел; електрика - є; газопровід - є; обробка зовнішня та внутрішня - є. Відповідно до «Звіту про оцінку майна» від 29.03.2010, виготовленого ТОВ «ТОП ЕСТЕИТ», вартість житлового будинку літ. «Н-1» загальною площею 67,3 кв. м., житловою - 49,5 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 27.03.2019 складає 329100 грн. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У п. 2 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», новозбудований об`єкт - завершений будівництвом об`єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше. ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначає, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону Отже, судом встановлено, що житловий будинок літ. «Н-1», який побудований на місці будинку літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] , є новоствореним майном та незавершеним будівництвом, так як ані [PERSON] , ані [PERSON] , ані [PERSON] , які будували разом, за життя не здали вказаний будинок в експлуатацію, хоча він є жилим з 1996 року. Тому і право власності за ними на вказаний будинок літ. «Н-1» зареєстровано вчасно не було. У зв`язку з цим після померлої [INFO] [PERSON] її син [PERSON] та чоловік [PERSON] отримали у спадщину саме Ѕ частини житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель (по 1/8 та 1/3 відповідно), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом № 6-2969 від 11.07.1997 та Свідоцтва про право власності № 6-2967 від 11.07.1997. Останні також успадкували право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 14.03.2002 у, який виданий Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, [INFO] помер [PERSON] . Його єдиним спадкоємцем першої черги став чоловік Позивача - [PERSON] . Відповідно до п. 1 ст. 548 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини [PERSON] , визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого [PERSON] , так як вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , бо фактично там проживав, а з 05.02.1999 був ще й зареєстрований за вказаною адресою. 20.11.2017 [PERSON] помер. Це підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.11.2017, яке видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Його спадкоємицею стала Позивач, так як 29.09.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис № 407. Також з моменту укладання шлюбу та до смерті спадкодавця, останні проживали у будинку літ. «Н-1» за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг та податку за користування земельною ділянкою за період з 23.03.2002 по лютий 2019 року. За змістом ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261, 1265 цього Кодексу, (ч, 2 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. З ст. 1268 ЦК України вказано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому відповідно до ч. 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийнятті спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, згідно ст. 1268 ЦК України, [PERSON] , як дружина [PERSON] , є його спадкоємицею першої черги, яка фактично прийняла спадщину. Однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2019 №213/02- 34, яка винесена державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Авер`яновою Л.П., Позивачу було відмовлено у видачі спадкового свідоцтва у зв`язку з тим, що нею не подані документи на нерухоме майно, що стверджують належність майна [PERSON] на праві власності та реєстрацію права власності згідно діючого законодавства. В ст. 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Суд приходить до висновку, що права та обов`язки спадкодавця як забудовника є майновими, оскільки пов`язані із створенням та набуттям власності на нерухому річ, а тому є майном у розумінні ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України. Це також вбачається і з п 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", де вказано, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на незавершене будівництво відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на новозбудоване майно відповідно до ст. 331 ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК. З вищевказаного вбачається, що [PERSON] , отримавши у власність Ѕ частину житлового будинку літ. «А-1» із господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , та право користування земельною ділянкою під ним, як спадкоємець [PERSON] та [PERSON] , а також через те, що приймав участь у його реконструкції в будинок літ. «Н-1», і після смерті спадкодавців фактично завершив його будівництво, тому мав право здати його в експлуатацію та отримати на нього право приватної власності. Це також вбачається із п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» де вказано, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК). землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Отже, резюмуючи вищевказане, так як [PERSON] прийняв спадок своїх батьків у праві власності на будинок літ. «А-1» та користування земельною ділянкою під ним за адресою: [ADDRESS] , завершив реконструювання будинку літ. «А-1» в будинок «Н-1», що є незавершеним будівництвом, і мав право на отримання його у власність у зв`язку з цим, то Позивач також успадкувала від нього право на отримання права власності на незавершене будівництво та право користування земельною ділянкою. Вищевказане випливає із п 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування, ст. 331, 1216 та 1218 ЦК України. Також у ст. 1225 ЦК України вказано, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved