Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 04.03.2013 р., позивачка зазначила, що вона, [PERSON], [INFO], громадянка України, з 2001 року стала проживати без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON], [INFO], за адресою: 51700 [ADDRESS] (з 22.01.2007 р.), де проживали і проживають на теперішній час батьки відповідача: мати - [PERSON] і батько - [PERSON]. Їхнє сумісне проживання було тісно пов'язано з тим, що між ними склалися і продовжувалися стійкі стосунки, властиві подружжю, а також з тим, що вони вели сумісне господарство, допомагали один одному при вирішенні інших побутових питань. За період їхнього сумісного проживання однією сім'єю ні вона, ні [PERSON] в будь-якому іншому шлюбі не перебували. Цей факт їхнього сумісного проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, підтверджується матеріалами цивільної справи № 174/63/13-ц (п/с 2/174/176/2013), яка знаходиться в архіві Вільногірського міського суду, та копією Рішення по цій цивільній справі Вільногірського міського суду від 11.02.2013 р. За декілька місяців до реєстрації їхнього шлюбу вони з відповідачем вирішили придбати у власність квартиру, яку їм запропонували продавці і яку треба було придбати в найкоротші строки. З цією метою ними був оформлений грошовий кредит в Вільногірському відділенні банку "Аваль" на суму 60000 (шістдесят тисяч) грн. Як і кредит, так и саму придбану за ці кредитні гроші квартиру, відповідач оформив, з її згоди, на своє ім'я. Вказана квартира розташована за адресою: 51700 [ADDRESS], яка знаходиться на 4 поверху п'ятиповерхового будинку, загальна площа якої складає 50 кв. метрів, а житлова площа складає 37,6 кв. метрів (точні дані в технічному паспорті на квартиру, який знаходиться у відповідача, або у його матері - [PERSON]). Приблизно в листопаді 2006 року вона з відповідачем перебралися до вказаної квартири і стали вже там проживати, готуючись до офіційної реєстрації їхнього шлюбу. 22.12.2006 року в відділі РАЦС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, вона та відповідач зареєстрували вже офіційно їхній шлюб. Після реєстрації цього шлюбу нічого в їхніх сімейних відношеннях не змінилося, вони продовжували вести сумісне господарство, допомагали один одному при вирішенні інших побутових питань. У вказаній квартирі (51700 [ADDRESS]) вона, відповідач [PERSON] і її на той час неповнолітня донька від першого шлюбу, [PERSON], [INFO], стали проживати однією сім'єю, де і проживають фактично на сьогоднішній день. Ця спірна квартира була оформлена офіційно, як приватна власність, на відповідача [PERSON] на підставі нотаріального Договору купівлі-продажу, між відповідачем і продавцем. Згідно зі ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За час, з якого відповідач [PERSON] став одноособово власником вказаної квартири, в котрій фактично проживала і вона, як дружина відповідача, вартість цієї квартири істотно збільшилася внаслідок трудових і грошових затрат. Так, за цей період часу при їхніх спільних грошових і фізичних затратах було виконано: 1. заміна вхідних дерев'яних дверей на металеві вхідні двері; 2. заміна всіх чотирьох дерев'яних вікон на пластикові; 3. проведений поточний ремонт всієї квартири. Крім цього, вона з своїх доходів оплачувала разом з відповідачем всі комунальні витрати на утримання цієї квартири. Ці факти можливо підтвердити документально, але всі документи технічного та юридичного характеру знаходяться у матері відповідача - [PERSON], і вона відмовляється надати можливості зняти з них ксерокопії и надати ці документи до суду. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.02.2013 року шлюб між нею і відповідачем [PERSON] був розірваний. Це Рішення набрало законної сили 27.02.2013 р. (копія цього Рішення, як доказу по справі, додається до позову). Відповідач, після розірвання шлюбу, став вимагати від неї звільнити спірну квартиру, мотивуючи це тим, що право приватної власності на цю квартиру належить виключно йому і що погашенням кредитної заборгованості по цій квартирі займається особисто він та його мати - [PERSON]. В зв'язку з цим у них з відповідачем [PERSON] виник спір, який може бути вирішеним тільки за рішенням суду. Згідно з вимогами ч.І пункт 5. ст. 256 ЦПК України, встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу належить суду. Встановлення цього факту тісно пов'язано з встановленням іншого факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Тобто мова йде про визначення наявності у неї права бути співвласником вказаної спірної квартири, яка розташована за адресою: 51700 [ADDRESS], і яка розташована на 4 поверху п'яти поверхового будинку, загальна площа якої складає 50 кв. метрів. В зв'язку з викладеним, позивачка прохає: 1. Визнати факт того, що вона, [PERSON], [INFO], уродженка с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, паспорт [NUMBER], виданий Вільногірським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 22.01.2007 р., зареєстрована за адресою: 51700 [ADDRESS]., фактично проживає за адресою: 51700 [ADDRESS], проживала з [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та жінка, без шлюбу, за період часу з травня 2001 року по день їхньої офіційної реєстрації шлюбу, тобто по 22.12.2006 року; 2. Визнати також її, [PERSON], співвласником (в рівних частках, тобто по 1/2 частині) квартири [ADDRESS]. 3. Всі судові витрати, передбачені ЦПК України, а також витрати на правову допомогу (оплата за послуги адвоката), в разі повної відмови позивача від визнання позовних вимог, покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі. З додаткових пояснень позивачки та її представника витікає, що позивачка та відповідач в період спільного проживання без реєстрації шлюбу з 2001 по 2006 рік вели спільне господарство, держали бджіл, продавали мед, вона працювала в магазині «[INFO]» ПП [PERSON], гроші вносила в сімейний бюджет. З 2011 р. працює контролером міськгазу. Відповідач із своєї зарплати сплачував аліменти на утримання свого сина від першого шлюбу. Вона отримувала аліменти на свою дочку. Проживали в найманій квартирі по [ADDRESS], належній [PERSON], до придбання спірної квартири. Кредит в банку відповідач брав в інтересах їх сім'ї і узгоджувався з нею. Відповідач в цей період займався також вихованням її дочки, його син з 3 років більшу частину часу перебував у них. Спірну квартиру для покупки підшукували вона, відповідач та мати відповідача. Гроші на квартиру надавали їхні матері, мати відповідача була поручителем за договором кредиту і вона здійснювала оплату. З реєстрації за місцем проживання по [ADDRESS], вона знята за рішенням суду за позовом батьків відповідача, тимчасово мешкає по [ADDRESS]. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з їх пояснень витікає, що твердження позивачки стосовно її проживання спільно з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу та придбання спірної квартири за цих умов у спільну власність, є припущенням, оскільки позивачка не надала доказів того, що вона та відповідач вели спільне господарство, мали спільний бюджет, та спільні витрати, що між ними мали місце також інші стосунки, які свідчать про наявність, саме постійних сімейних стосунків, характерних для подружжя. Відповідач розірвав свій попередній шлюб тільки 10.12.2003 р, позивачка розірвала свій шлюб 14.05.2003 р., тому до 10.12.2003 року не може бути мови про проживання сторін спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу. До укладення шлюбу між сторонами, відповідач відвідував позивачку, приходив у гості, іноді залишався переночувати, в тому числі на декілька днів, проте назвати це сімейним життям неможливо. Згідно письмових заяв відповідача в тому числі, посвідчених нотаріально, коли він оформляв банківський кредит та договір іпотеки в серпні 2006 р., зафіксовано, що відповідач не перебував у зареєстрованому шлюбі а також ні з ким спільною сім'єю не проживав. Ця заява ніким належним чином не оспорювалася. Квартира була придбана до укладення шлюбу і в період коли сторони не мали сімейних стосунків, як чоловік та жінка. Спірна квартира оформлена на відповідача, проте повернення кредиту здійснювали його батьки. Згідно довідки банку, повернення кредиту здійснювала весь час мати відповідача. За своїми доходами відповідач та позивачка не мали можливості сплачувати кредит та оплачувати утримання купленої квартири. Посилання позивачки, як на доказ проживання з відповідачем спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на те, що в рішенні суду про розірвання шлюбу між сторонами зазначено, що вони проживали разом до реєстрації шлюбу 22.12.2006 р., безпідставне, оскільки це питання не було предметом спору і по ньому рішення судом не приймалося, фактичні шлюбні відносини між сторонами судом не встановлювалися. Про банківський кредит позивачці стало відомо після того, як сторони уклали шлюб, до цього відповідач про кредит позивачці не повідомляв. Після укладення шлюбу відповідач та позивачка за рахунок спільних сімейних коштів кредит ні разу не погашали. Кредит погашають його батьки, все, що було придбано в квартиру в період шлюбу, також було придбано за рахунок його батьків. Докази стосовно поліпшення житла та збільшення його вартості за рахунок спільних коштів сторін, як подружжя, не надавалися. Третя особа, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надав заяву від про розгляд справи за відсутності його представника, де зазначив також заперечення проти позову, а саме, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: 14.08.2006 року між АППБ "Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі за текстом третя особа) та [PERSON] (надалі за текстам відповідач) укладено Кредитний договір (далі-кредитний договір), згідно пункту 1.1 якого третя особа зобов'язався надати Відповідачу споживчий кредит в сумі - 66 000,00 гривен 00 копійок на умовах строковості, повернення та платності строком по 14.08.2016 рік, а Відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 16.5% відсотків річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] було передано в іпотеку за договором іпотеки № 3176/3164/305653 від 23.08.2006 року квартиру [ADDRESS] На сьогодні кредит не погашений та строк виплати за кредитним договором скінчується 14.08.2016 року. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, право власності - є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності, відповідно до ст. 137 є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, В даному випадку, право власності [PERSON] обмежене договором іпотеки №3176/3164/305653 від 23.08.2006 року, а саме - він не може відповідно договору іпотеки розпоряджатися предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя, тобто ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Викладене вище, вказує, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності у розмірі 1/2 частини за [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed