Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

17 липня 2017 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного стаціонару недієздатнго [PERSON], враховуючи те, що в зв'язку із загостренням його психічного захворювання він потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 визнано неконституційним положення ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Тому просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації до психіатричного стаціонару в судовому порядку. В судовому засіданні представник Комунального закладу "Криворізький психоневрологічний диспансер" ДОР" [PERSON]., підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві та доповнила, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан [PERSON], він потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку він страждає, є тяжким психічним захворюванням, та якщо його зараз не лікувати стаціонарно, він несе загрозу для оточуючих. Опікун [PERSON] в судовому засіданні просила надати дозвіл на госпіталізацію у психіатричний стаціонар її підопічного, який є її братом, та пояснила, що її брат страждає на психічну хворобу. В останній час хвороба загострилася, брат став вести себе дуже агресивно, постійно нервує. Вважає, що госпіталізація є єдиним правильним рішенням, так як його поведінка несе загрозу для оточуючих. Прокурор Плющакова Л.М. в судовому засіданні, вважала вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. За рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2006 року, [PERSON] визнано недієздатним та над ним встановлено опіку, опікуном призначено його сестру [PERSON]. Відповідно до Рішення ЛКК № 1047 від 13 липня 2017 року встановлено, що [PERSON] з 17.04.1979 спостерігається лікарем-психіатром по психічному захворюванню, з діагнозом: помірна розумова відсталість в ступені нерізко вираженої імбецильності з порушенням неясної етіології. Психопатоподібний тип олігофренічного дефекту. Він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричних стаціонарах, останнє лікування з 02.12.2015 по 14.12.2015. 13 липня 2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів диспансеру, яка дійшла висновку що він страждає на тяжке психічне захворювання у вигляді: помірна розумова відсталість в ступені нерізко вираженої імбецильності з порушенням неясної етіології. Психопатоподібний тип олігофренічного дефекту. Хворий [PERSON] з причини тяжкого психічного розладу не може надати згоду на госпіталізацію та обстеження в умовах психіатричного стаціонару. На підставі Рішення Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України», КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню, безстроково. Згідно акту лікарсько-консультативної комісії від 13 липня 2017 року, комісія, оглянувши [PERSON], прийшла до висновку про існування потреби в його госпіталізації у психіатричний стаціонар. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке потребує стаціонарного лікування та обстеження. Враховуючи вищевикладене, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в звязку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved