Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], який був розірваний у 2004 році. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З грудня 2005 року відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не бажає виконувати свої обов'язки по утриманню дитини, син повністю перебуває на її утриманні, та проживає разом із нею. [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочне рішення, проти чого не заперечує і позивач. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 19.06.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького управління юстиції, актовий запис № 358. Після укладання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадського стану міської ради м. Запоріжжя. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії[NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, 09.09.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що зроблено запис за № 268. Як вбачається з довідки Міського комунального підприємства „Основаніє" від 28.08.2014 року № 827, за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, зважаючи на матеріальні та духовні потреби дитини, враховуючи її стан здоров'я та матеріальне положення, а також того, що будь-яких заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування з боку відповідача не надано, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, тому вважає за доцільним, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, у розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду, саме цей розмір аліментів, виходячи з принципів розумності і справедливості, а також з того, що відповідно до сімейного законодавства сторони не позбавлені в майбутньому права на зміну розміру грошового утримання дитини у зв'язку зі зміною їх майнового стану та інших обставин, є достатнім для захисту інтересів дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі, на користь держави.

Outcome: partial