Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

31.08.2017 року служба в справах дітей Надвірнянської РДА, як представник органу опіки й піклування звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким позов задоволити та позбавити [PERSON] батьківських (материнських) прав щодо її дітей - дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], а також стягувати з [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечує проти його задоволення. 14.12.2017 року відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином, про що свідчить розписка про вручення повістки. Про причини неявки відповідач суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову Служби у справах дітей Надвірнянської РДА з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про їх народження, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину та піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. У відповідності із ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав»). Відповідно до п. 16 вищезазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення небажання батька піклуватись про дитину і виконувати свої обов'язки, змінити свою поведінку у разі, коли дії спрямовані на виконання батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідач як мати, неповнолітніми дітьми зовсім не цікавиться, не займається ними та не виховує. Зокрема судом встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання характеризується з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, не працює, вихаванням дітей не займається, кошти, які отримує на дітей використовує не за призначенням, що стверджується характеристикою Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №21 від 15.08.2017 року. В судовому засіданні також встановлено, що діти позивача не доглянуті, продуктів харчування на час обстеження в будинку не було, в будинку не прибрано, що стверджується актом обстеження умов проживання, складеним службою в справах дітей Надвірнянської РДА, який долучений до матеріалів справи. Батько дітей записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Працівники служби в справах дітей неодноразово проводили з матір'ю дитини профілактично-роз'яснювальні бесіди, попереджували про відповідальність та наслідки, які наступають за неналежне виконання батьківських обов'язків. З висновку органу опіки та піклування Надвірнянської РДА від 18.07.2017 року за 04-36/21 вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. Викладені обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка - [PERSON] - спеціаліст Надвірнянського РЦ соціальних служб, сім'ї, дітей та молоді та не спростувала в судовому засіданні відповідач [PERSON] та свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тому, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінила, ніде не працює, продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживати алкогольними напоями, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, та стягнення з неї аліментів на їх утримання, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Також відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища відповідача, яка ніде не працює, однак зобов'язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі - 2000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, тобто по 400 грн. на кожну дитину. З відповідача також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 164, 165, 180, 181 СК України,

Outcome: approved