Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі [PERSON] вона зареєструвала шлюб 15 листопада 2003 року, про що виконкомом Лужанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за № 08. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей: серії [NUMBER] від 04 січня 2012 року та серії[NUMBER] від 04 травня 2005 року. На даний час діти проживають із нею та перебувають на її утриманні та вихованні, що стверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Лужанської сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов. Відповідач вихованням дітей не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, їхнім життям не цікавиться, всі питання щодо виховання вона вирішує самостійно, повністю самостійно опікується дітьми, виховує та утримує їх. Її дочка [PERSON], [INFO] хворіє, що стверджується довідкою №120 від 14жовтня 2014 року виданою амбулаторією с. Луг. На сьогоднішній день вона має можливість вивезти дітей за межі України до Російської Федерації з метою їхнього відпочинку та оздоровлення. Однак для виїзду дитини за кордон потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька дитини. Отримати таку згоду від батька дітей вона не може, оскільки її чоловік [PERSON], як батько дітей надати нотаріально посвідчену згоду на їхній виїзд за кордон відмовляється. При цьому не вказує жодної аргументованої причини своєї відмови. Вважає, що діями відповідача, [PERSON] порушуються інтереси дітей на лікування та оздоровлення за кордоном. Таким чином, приймаючи до уваги, що згідно чинного законодавства України про порядок виїзду неповнолітніх дітей за кордон необхідна нотаріально засвідчена згода не це батьків, отримати таку згоду від батька дітей вона не може, оскільки батько дітей відмовляється її надати через неприязні із нею стосунки, при цьому, виїзд дітей за межі України відповідає їхнім інтересам, та оскільки вирішити дане питання іншим правовим шляхом не являється можливим, вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. На підставі наведеного просила надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітнім дітям: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без нотаріально посвідченої згоди батька дітей - [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS]. Судові витрати просила залишити за нею. Позивачка, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги уточнила. Просила суд винести рішення, яким надати одноразовий дозвіл [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд за межі України на територію Російської Федерації без нотаріально посвідченої згоди батька дітей - [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] у супроводі матері [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS] строком на один рік, який обчислюється з дня наступного після набрання рішенням суду законної сили. Відповідач, [PERSON], в судове засідання, повторно, не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, рекомендованими листами, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Письмових пояснень та документальних підтверджень про причини неявки до суду не надходило. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Сторони, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2003 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 15 листопада 2003 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей: серії [NUMBER] від 04 січня 2012 року та серії[NUMBER] від 04 травня 2005 року. Неповнолітні діти: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні, що стверджується довідкою №1188 від 13.16.2014 року, виданою виконкомом Лужанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та актом обстеження матеріально-побутових умов громадянки [PERSON] від 13.10.2014 року. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В матеріалах справи наявні докази того, що неповнолітня дитина, дочка [PERSON], [INFO] часто хворіє і знаходиться на диспансерному обліку при амбулаторії с. Луг, що стверджується довідкою №120 від 14жовтня 2014 року виданою амбулаторією с. Луг В судовому засіданні встановлено, що мати дітей неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] - [PERSON], має можливість вивезти дітей за межі України до Російської Федерації, де проживає її рідний брат, з метою їхнього відпочинку та оздоровлення. Однак, батько дітей, [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон, виключно з метою належного їх оздоровлення та відпочинку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дітей, а виключно власними егоїстичними, матеріальними мотивами. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що змінені вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved