Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що рішенням Горенської сільської ради від 31.03.2011 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку пл. 0,1928 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у тому числі належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2008 земельну ділянку пл.. 0,0478 га. На підставі цього рішення йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку пл. 0,1928 га. За договором купівлі-продажу від 16.05.2008, укладеним між ним та [PERSON], він купив у неї земельну ділянку пл.. 0,0478 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що передачу [PERSON] належної йому на праві власності земельної ділянки пл.. 0,0478 га здійснено всупереч вимогам ст.. ст.. 116,140, ЗК України без вилучення її у передбаченому законом порядку та за наявності рішення Горенської сільської ради від 16.02.2001 про передачу цієї земельної ділянки у власність [PERSON], яке не втратило законної сили. [PERSON] не мав права на приватизацію земельної ділянки пл.. 0,1928 га, оскільки у його користуванні була земельна ділянка пл.. 0,14 га. Згідно записів у земельно-шнуровій книзі площа його ділянки складає 0,07 га, а фактично він користується земельною ділянкою пл.. 0,14 га. Рішенням Горенської сільської ради від 19.06.1997 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку пл..0,14 га, [PERSON] зняв огорожу, яка слугувала межею між земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] та приєднав до її земельної, ділянки. Він звернувся в ТОВ "Абрис" щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. В листопаді 2012 року технічну документацію, договір купівлі-продажу та державний акт на право власності на ім'я [PERSON], ним передано в Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі, проте йому було відмовлено у визначенні кадастрового номера належній йому на праві власності земельній ділянці пл.. 0,0478 га у зв'язку з її накладанням на земельну ділянку [PERSON] Тому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Горенської сільської ради від 31.03.2011 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки пл.. 0,1928 га в [ADDRESS] та виданий на його підставі державний акт на право власності на землю. В ході судових засідань позивач змінив підстави позову та просив визнати неправомірним та скасувати рішення Горенської сільської ради від 31.03.2011 року. Визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0478га в [ADDRESS]. Витребувати із незаконного володіння та користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,0478га в [ADDRESS]. згідно з державним актом на право власності на землю від 07.07.2001 та кадастровим планом земельної ділянки в межах: від точки А до точки Б "відрізок від 1 - 2 (2,68)" , "відрізок 2 - З (4,06)", "відрізок 3 - 4 (2,68)", "відрізок 4 - 5 (3,83)"; від точки Б до точки В "відрізок 5-6(11,00)", "відрізок 6 - 7 (23,43)"; від точки В до точки Г , "відрізок 7 - 8 (23,82)", "відрізок 8 - 9 (9,97)", "відрізок 9-10 (6,18)"; від точки Г до точки Д "відрізок 10-11 (7,37)"; від точки Д до точки А , "відрізок 11-12 (30,60)". В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та просила витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку пл. 0, 0478 га, яку відповідач захопив і приєднав до земельної ділянки по [ADDRESS] в березні 2011 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2014 року в позовних вимогах [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.09.2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним рішенням Горенської сільської ради від 31 березня 2011 року та його скасування, скасовано і в цій частині провадження у справі закрито. В решті рішення залишено без змін. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2014 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Не погоджуючись з первісним позовом, відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву, які він обґрунтовував тим, що він громадянин України [PERSON], [INFO], народився і все своє життя проживає в селі Горенка Києво-Святошинського району Київської області. Його мати [PERSON] все своє життя також проживала в селі Горенка, працювала з 01.01.1939 р. по 01.02.1959 р. у колгоспі «Дружба», а з 01.02.1959 р. по 20.10.1968 - у правонаступника колгоспу - радгоспі «Бучанський», що підтверджується записами в Трудовій книжці матері. Станом на момент ліквідації колгоспу «Дружба» позивач був неповнолітнім, оскільки йому було 14 року. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно- трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Тобто на час перетворення колгоспного двору у двір робітничий членами колгоспного твору були [PERSON], та моя мати, [PERSON]. Виходячи з положень ст. 7 Конституції СРСР, ст. 52, 61, 62 ЦК Української PCP від 1922 року, вбачається, що майно колгоспного двору належить членам колгоспного двору на праві спільної власності, то при перетворенні колгоспного двору у господарство робітника вказані частки є рівними, якщо інше не визначено законом чи рішенням суду. Відповідно до відомостей погосподарської книги Горенської сільської ради за 1971-73 pp. у 1962 році був побудований будинок за адресою [ADDRESS]. Відповідно до відомостей зазначеної погосподарської книги щодо закріплення за мешканцями села Горенка земельних ділянок, за робітничим господарством його родини рахувалися землі в межах села Горенка загальною площею 0,33 га. Окрім того, згідно Довідки виконавчого комітету Горенської сільської ради № 25/6 від 25 червня 1969 року вбачається, що [PERSON], у своєму господарстві має земельну ділянку площею 0,30 га. [INFO] померла [PERSON], тому на спадкові правовідносини після її смерті поширюються норми ЦК Української PCP у редакції від 1963 року, відповідно з якими [PERSON] успадкував належне їй майно як єдиний спадкоємець за законом першої черги. За ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP у редакції від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, слід зазначити, що [PERSON] у встановленому порядку отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 вересня 1997 p., зареєстровано в реєстрі за № 1-2362. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок по [ADDRESS], який належав [PERSON] матері згідно свідоцтва [NUMBER] від 19.02.1993 року на право власності на підставі рішення виконкому Горенської сільської Ради народних депутатів, котрий був побудований у 1962 році (адреса місця розташування будинку «[ADDRESS]» на час оформлення спадщини була змінена на адресу [ADDRESS]» у зв'язку з розбудовою села). У ст. 30 ЗК Української PCP від 1990 року у редакції від 1992 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження, - будівлі та споруди. Таким чином, до [PERSON] як до єдиного спадкоємця першої черги за законом перейшли й права матері на володіння і користування земельною ділянкою в розмірі, який, у сукупності з [PERSON] особистим правом на користування землею, не мав перевищувати 0,25 га для використання земельної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. До 1994 року, тобто до часу відкриття та вступу у спадщину за померлою матір'ю, у 1976 році [PERSON] було виділено під забудову 0,07 га., що підтверджується Актом про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, затвердженого Архітектором Києво-Святошинського району 28 липня 1976 року. За таких обставин, в 1976 році [PERSON] отримав Будівельний паспорт на земельну ділянку з поштовою адресою: [ADDRESS], виготовлений Технічним бюро при обласному відділі Держкомітету в справах будівництва УРСР, та розпочав будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці. Оскільки в радянські часи існували будівельні обмеження щодо площі та поверховості приватних будинків, рішенням виконкому Києво-Святошинської районної Ради депутатів трудящих №378/9 від 02.08 1976 р. [PERSON] було дозволено забудову садиби на земельній ділянці площею лише 0,07 га., як і решті іншим забудовникам на той час у селі Горенка. Разом із тим, виходячи із показників розмірів окресленої земельної ділянки, якою [PERSON] фактично користувався по загорожі, згідно Плану забудови садиби площа складала 0,1863 га. Після впорядкування меж між сусідами, встановлення огорож по фактичному землекористуванню, у [PERSON] користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,1928 га по [ADDRESS]. Побудований житловий будинок було введено в експлуатацію 27 лютого 1980 року, що підтверджується Актом Державного прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженим рішенням виконкому Києво-Святошинської райради депутатів трудящих Київської області № 3 від 13 лютого 1980 року, а також Будинковою книгою. Після початку будівництва у квітні 1976 року [PERSON] одночасно було замовлено роботи по підведенню електропостачання до будинку, в тому числі по встановленню опорних стовпів електромережі, які з того часу досі розташовано на земельній ділянці площею 0,1928 га, що підтверджується світлинами земельної ділянки, які додаються. При цьому жодних претензій з боку третіх осіб, в тому числі [PERSON], щодо порушення/обмеження їх прав користування чи власності на землю встановленням опорних стовпів електромереж, не було та не могло бути, оскільки [PERSON] був єдиним землекористувачем. Так само, як і не було встановлено жодних обмежень чи обтяжень земельних ділянок третіх осіб, в тому числі [PERSON], у зв'язку з встановленням зазначених опорних стовпів електромереж. Крім того, відповідно до графічних даних плану забудови садиби Будівельного паспорту вбачається, що належна [PERSON] земельна ділянка, на якій розміщена забудова, межує із земельними ділянками гр. [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] - батьком [PERSON], нині померлим (перша літера імені суміжного з відповідачем землекористувача [PERSON] - «С» на Плані забудови вказана помилково, так як фактично його звали «[PERSON]», а в побуту називали «[PERSON]»), При цьому жодних інших суміжних землекористувачів, в тому числі землекористувача [PERSON], чи її батька - [PERSON], поруч з [PERSON]ділянкою з цих графічних даних не вбачається. Так само відсутність землекористувачів [PERSON] або її батька [PERSON] поруч з [PERSON] ділянкою підтверджується Державним актом на право приватної власності [PERSON] серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0673 га, розташовану по [ADDRESS], виданого на підставі рішення II сесії 23 скликання Горенської сільської ради народних депутатів від 11 червня 1998 року. Відповідно до Державного акту на право власності [PERSON] (суміжного землевласника) на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24 грудня 2005, відсутнє прізвище [PERSON] чи її батька у якості суміжних землекористувачів чи землевласників. Ці обставини також підтверджуються відсутністю прізвищ осіб [PERSON] та її батька як суміжних землекористувачів в Акті від 01 лютого 1988 року та плану-схеми розташування щодо відведення в натурі земельної ділянки під будівництво житлового будинку [PERSON] площею 0,07 га, яка також межує із земельною ділянкою. Крім того, згідно з Актом про відведення [PERSON] в натурі присадибної земельної ділянки 0,07 га для будівництва жилого будинку від 28 липня 1976 року, зазначено, що межі цієї ділянки граничать: на північ - ліс; на південь -вул. Київська, на схід - садиба гр. [PERSON] (батько [PERSON]), на захід - садиба гр. [PERSON] Відповідно до плану меж Державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] серії [NUMBER] від 24 грудня 2005 року, земельна ділянка [PERSON] межує, в тому числі, з належною позивачу земельною ділянкою. Таким чином, жодних підтверджень про наявність прав [PERSON] на частину земельної ділянки у складі 0,1928 га немає. Крім того, згідно Будівельному паспорту належній [PERSON] земельній ділянці присвоєно поштову адресу «[ADDRESS]», а згідно Державному акту [PERSON] - «[ADDRESS]». Ці обставини також свідчать про те, що [PERSON] земельна ділянка та ділянка [PERSON] межують одна з одною, інших офіційних землекористувачів між цими ділянками не існувало, що підтверджується послідовністю присвоєння поштової адреси ([ADDRESS] та [ADDRESS]) присадибним земельним ділянкам, розташованим по одному узбіччі дороги з парної сторони [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Горенської сільської ради №22/133 від 19.06.1997 року передбачалася передача у приватну власність лише 0,14 га за адресою [ADDRESS]. Цим рішенням [PERSON] не скористався, оскільки у його фактичному користуванні перебувала земельна ділянка 0,1928 га, він мав всі права на цю ділянку за обставин, викладених вище, та її площа відповідала встановленим ч.2 ст.67 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 р.) обмеженням щодо розміру земельної ділянки, яка може бути передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме, - не більше 0,25 га. За таких обставин та за відсутністю відомостей щодо інших приватних землекористувачів чи землевласників, Горенська сільська рада 31 березня 2011 року прийняла рішення про передачу у приватну власність [PERSON], земельної ділянки по фактичному користуванню площею 0,1928 га з цільовим призначенням під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS]. Разом із тим, подання первісного позову [PERSON] свідчить про посягання на порушення та на позбавлення його прав володіння та користування зазначеною земельною ділянкою. Так, [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] по матері, тому весь час в них були теплі родинні стосунки, які ґрунтувалися на підтримці та повній довірі. У листопаді 1999 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням узгодити межі земельної ділянки, при цьому зазначала, що узгоджуються межі земельної ділянки, яка розташована за місцем знаходження її будинку по [ADDRESS], та межує із земельною ділянкою по [ADDRESS], на якій розташований житловий будинок, успадкований мною після померлої матері [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 09.09.1997 р.) При цьому, як вбачається з графічних креслень наданого [PERSON] Державного акту, земельна ділянка площею 0,0478 га знаходиться на [PERSON] земельній ділянці площею 0,1928 га за адресою [ADDRESS]. Жодної згоди на зменшення на 0,0478 га загального розміру земельних ділянок площею 0,33 га [PERSON] не надавав та про позбавлення його права користування чи вилучення земельної ділянки на цю частину земельних площ ані радгоспом «Бучанський», ані Горенською сільською радою жодних рішень не приймалося та не повідомлялося. Тобто, [PERSON], скориставшись довірою, вводячи [PERSON] в оману щодо дійсних обставин та мети узгодження акту про встановлення меж, використала підписаний мною бланк акту погодження меж та приватизувала частину земельної ділянки, якою [PERSON] фактично користувався з 1975 року та на цей час є її власником, при цьому адреса, очевидно, навмисно не була вказана ані в акті погодження меж, ані в зазначеному Державному акті [PERSON] Тому позивач за зустрічним позовом, враховуючи уточнення вимог, просив визнати недійсним рішення Горенської сільської ради № 34/40 від 27.09.1996 року в частині передачі у власність земельної ділянки 0,05 га по [ADDRESS]. Визнати недійсним рішення Горенської сільської ради XVI сесії XXIII скликання від 16 лютого 2001 року. Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07 липня 2001 року в частині передачі у власність земельної ділянки 0,0478 га по [ADDRESS]. Витребувати земельну ділянку площею 0,0478 га, у [PERSON] - набувача спірної ділянки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Бишевцевим Р.В., зареєстровано у реєстрі за № 949. У задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити повністю. Судові витрати покласти на [PERSON] 12.03.2015 року [PERSON] була подана до суду уточнена позовна заява згідно якої він просив визнати неправомірним та скасувати рішення Горенської сільської ради від 31.03.2011 року. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0478 га в [ADDRESS]. Витребувати із незаконного володіння та користування [PERSON] земельну ділянку пл. 0,0478 га в [ADDRESS], згідно з державним актом на право власності на землю від 07.07.2001 року та кадастровим планом земельної ділянки в межах: від точки А до точки Б «відрізок 1-2 (2,68)», «відрізок 2-3 (4,06) відрізок 3-4 (2,68)», «відрізок 4-5 (3,83)»; від точки Б до точки В «відрізок 5-6 (11,00)», «відрізок 6-7 (23,43)» від точки В до точки Н, «відрізок 7-8 (23,82)», «відрізок 7-8 (23,82)», відрізок 8-9 (9,97)», «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Г до точки Д «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Д до точки А, «відрізок 11-12 (30,60). В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримала у вимогах зустрічного позову просила відмовити. Представники [PERSON] та Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вимоги зустрічного позову підтримали та просили його задоволити, у вимогах первісного позову просили відмовити. Представник [PERSON] вимоги первісного позову підтримала, у зустрічному позові просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги первісного позову підлягають до задоволення, в той час як вимоги зустрічного позову не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради від 27.09.1996 р. № 34/40 передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,025 га в [ADDRESS] та 0,05 га по вул.. Київській для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до рішення Гореницької сільської ради від 16 лютого 2001 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0478 га по [ADDRESS], на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності на землю від 07 липня 2001 року. За договором купівлі-продажу від 16.05.2008, укладеним між [PERSON] та [PERSON], позивач придбав у [PERSON] земельну ділянку пл. 0,0478 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до акту встановлення та погодження меж землекористування від 06 листопада 1999 року площу і межі земельної ділянки [PERSON] погоджено із суміжними землекористувачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] З кадастрового плану земельної ділянки станом на 2001 рік вбачається, що земельна ділянка [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON] від точок «Б» до «В», із земельною ділянкою [PERSON] від точок «В» до «Г», із земельною ділянкою [PERSON] від точок «Д» до «А». Згідно рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради від 19.06.1997 року, № 22/133, передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] присадибну земельну ділянку розміром 0,14 га в с. Горенка по [ADDRESS]. Рішенням Горенської сільської ради від 31 березня 2011 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку пл. 0,1928 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно Листа Державного агентства земельних ресурсів України від 03.09.2014 р. № Л-1384/0-2893/6-14, вбачається що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1928 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку. господарських будівель і споруд. розташовану за адресою: [ADDRESS] внесено до Державного земельного кадастру на підставі процекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначена земельна ділянка із суміжними земельними ділянками не перетинається, а межує із земельними ділянками з кадастровими номерами: [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]. Відповідно до листа Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області вбачається що в результаті формування Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] передбачено відкриття поземельної книги та її формування, в результаті чого було з'ясовано, вказана поземельна книга буде містити помилкову інформацію про земельну ділянку, яку неможливо буде виправити в подальшій роботі. Між тим, рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.11.2010 року у справі за позовом [PERSON] до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, [PERSON] про визнання незаконними рішення, було встановлено що, право землекористування спірною земельною ділянкою 0,0478 га в [ADDRESS], виникло у [PERSON] ще за життя [PERSON] і вона його, у будь-який спосіб, не оспорювала. [PERSON] у відповідності до чинного законодавства, успадкував лише майно своєї матері у виді садиби, як об'єкта права власності. При цьому, земельна ділянка, виділена [PERSON], не входить у ту, яка призначена для обслуговування житлового будинку та господарсько-побутових будівель і яка переходить у користування спадкоємця. Відповідно до листа ТОВ «Науково-виробничої фірми «Абрис» Вих № 453 від 03.06.2013 р., вбачається що, управління Держкомзему у Києво-Святошинському району Київської області відмовило [PERSON] в визначенні кадастрового номеру на підставі того, що ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку [PERSON], надавши роздрукований фрагмент фотоплану, де видно, що земельна ділянка [PERSON] майже вся накрита земельною ділянкою [PERSON] [PERSON] будучи суміжним землекористувачем земельної ділянки пл. 0,14 га по вул.. Київська. 232, яку йому передано у приватну власність рішенням виконкому Горенської сільської ради від 19.06.1997 року, було приєднаного земельну ділянку пл.. 0,0478 га до своєї земельної ділянки пл. 0,14 га. що підтверджується актом обстеження депутата Горенської сільської ради від 28.03.2007 року та фрагментом зведеного фото плану, завіреного Горенським сільським головою. Ч.2 ст. 90 ЗК України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності ло ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи зі змісту ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.З огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, аналізуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку що права позивача [PERSON] як власника земельної ділянки пл. 0,0478 га, порушені із прийняттям рішення Горенської сільської ради від 31.03.2011 року, а саме статей 116, 140 Земельного кодексу України, оскільки при винесені оспорюваного рішення, сільської радою не прийнято до уваги, що рішення Горенської сільської ради від 16.02.2001 року «Про передачу у власність земельної ділянки пл. 0,0478 га по [ADDRESS], державний акт на право власності на землю від 07.07.2001 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2008 р. є чинними та не скасовані. Таким чином, оскільки права позивача за первісним позовом [PERSON] порушені діями [PERSON] та Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] має прававимагати усунення порушень його прав на землю, тому суд вважає за необхідне визнати неправомірним та скасувати рішення Горенської сільської ради від 31.03.2011 року, витребувати із незаконного володіння та користування [PERSON] земельну ділянку пл. 0,0478 га в [ADDRESS], згідно з державним актом на право власності на землю від 07.07.2001 року та кадастровим планом земельної ділянки в межах: від точки А до точки Б «відрізок 1-2 (2,68)», «відрізок 2-3 (4,06) відрізок 3-4 (2,68)», «відрізок 4-5 (3,83)»; від точки Б до точки В «відрізок 5-6 (11,00)», «відрізок 6-7 (23,43)» від точки В до точки Н, «відрізок 7-8 (23,82)», «відрізок 7-8 (23,82)», відрізок 8-9 (9,97)», «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Г до точки Д «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Д до точки А, «відрізок 11-12 (30,60). Оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку ділянки оспорюється [PERSON], також суд визначає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0478 га в [ADDRESS]. У вимогах зустрічного позову [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів в підтвердження факту наявності порушення його права та законних інтересів, не доведено факту протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом. Крім того, відповідним рішення Апеляційного суду Київської області від 23.11.2010 року, було встановлено що права [PERSON] не порушені під час набуття у власність спірної земельної ділянки [PERSON], а дані обставини не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову і відмови у зустрічному позові. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved