Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

28 грудня 2018 року представник ТОВ «ФК Преміум актив» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 17 червня 2018 року між Товарситвом з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Є ГРОШІ" та [PERSON] було укладено договір № 3513506928-010510 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Позивач свої зобовязання за Договором № 3513506928-010510 від 17.06.2018 виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.10.2018 має заборгованість у сумі 11 340,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала проти стягнення заборгованості за договором та відсотків за користування кредитом, однак вважала, що сума пені є надмірно великою. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що відповідно до договору № 3513506928-010510 від 17.06.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачкою, остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн., які було перераховано на її картковий рахунок (а.с.13-19). Даний кредитний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». З матеріалів справи вбачається, що порядок і умови укладання вказаного договору сторонами дотримано. Так, ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися в усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ст. 207 ЦК України). А відповідно до розділу 1 договору, заявка - анкета в особистому кабінеті клієнта на веб-сайті позивача, встановленої форми, яка виражає намір клієнта отримати грошові кошти у позику та є невід'ємною частиною цього договору та узгоджений сторонами в додатку 1 до цього договору. Виходячи з цього, договір № 3513506928-010510 від 17.06.2018 є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст., ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягненням всіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до п. 2.1. договору, позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а позичальник зобов'язується отримати (прийняти) і повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці позику у розмірі, встановленому договором. Як вбачається з платіжного доручення № 2699 від 17.06.2018 (а.с.25) та повідомлення № 1125 від 30.11.2018 (а.с.26), позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідачки позику у розмірі 3000 гривень. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018 (а.с.27-31). Відповідно до умов п. 10.1.3. кредитного договору позичальник зобов'язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Однак відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у звязку з чим станом на 01.10.2018 виникла заборгованість, яка складається з наступного: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 4\~200,00 грн. - заборгованість по відсотках, за користування кредитом та нараховано пеню в розмірі 4\~140,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов'язання, в контексті ст., ст. 546, 549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст. 624 ЦК України визначено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що сума боргу за кредитним договором, сума боргу по процентах та пеня відповідають умовам кредитного договору № 3513506928-010510 від 17.06.2018. Разом з тим, відповідно до укладеного договору про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1 від 01.10.2018 правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» щодо кредитної вимоги за договором № 3513506928-010510 від 17.06.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПРЕМІУМ АКТИВ» (а.с.10-11). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А у відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Виходячи з вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Аналізуючи викладені обставини справи та беручи до уваги в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що відповідач своєчасно та належним чином не виконав взятого на себе зобовязання за договором, до теперішнього часу у добровільному порядку заборгованість за договором ним не погашена, а отже позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд, вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 11 340,00 грн., що складається із: заборгованості по кредиту в сумі 3000,00 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 4\~200,00 грн., пені в сумі 4\~140,00 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до\~розміру задоволених\~позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved