Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона з відповідачем [PERSON] , одружилися 11 січня 2014 року. Шлюб зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Лохвицького РУЮ у Полтавській області, актовий запис № 02. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час в провадженні Лохвицького районного суду знаходиться цивільна справа за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного побуту, господарства. Фактично шлюбні відносини припинені. На даний час разом з сином переїхала проживати до квартири своєї матері за адресою: [ADDRESS] . З моменту подачі позовної заяви про розірвання шлюбу та їх переїзду з сином, між нею та відповідачам виник спір, щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] . Відповідач забрав дитину до себе та всупереч волі сина, повернутись до неї залишив його в себе. На даний час вона змушена щодня приїжджати за місцем проживання відповідача, щоб переодягнути та годувати дитину, оскільки відповідач не здійснює належного догляду за дитиною. Всі її намагання дійти згоди з відповідачем щодо реєстрації та проживання сина з нею та нормального спілкування дитини з батьком не дали результату. Вона працює, має постійний заробіток, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, син ставиться до неї більш прихильно як до мами. Відповідач ніде не працює та не має самостійного доходу, не здійснює належного догляду за дитиною, подальше проживання дитини з відповідачем суперечить інтересам та волі дитини. Тому просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю [PERSON] , [INFO] . Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи служби у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги зазначені у позові підтримала в повному обсязі. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно довідки виконавчого комітету Лохвицької міської ради Лохвицького району Полтавської області від 10.06.2020 року № 45 встановлено, що [PERSON] , дійсно працює в виконавчому комітеті Лохвицької міської ради на посаді провідного спеціаліста з земельних та екологічних питань з 01.02.2019 року, заробітна плата за останні 6 місяців становить 77 812, 14 грн. (а.с.7). Як вбачається з характеристик наданих міським головою [PERSON] , депутатом Лохвицької міської ради [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , працює на посаді провідного спеціаліста з земельних та екологічних питань відділу з земельних та екологічних питань виконавчого комітету Лохвицької міської ради з 01.02.2019 року і по теперішній час. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник. В колективі користується повагою та авторитетом. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає разом з матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 25.02.2020 року. За місцем проживання характеризується з позитивного боку. Шкідливих звичок не має. За характером спокійна, врівноважена, розсудлива (а.с. 8, 9). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22.05.2020 року [PERSON] , [PERSON] , які фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: мати [PERSON] , дитина [PERSON] , баба [PERSON] . Доходи сім`ї складають: зарплата матері, пенсія баби. Умови проживання в квартирі задовільні. Для виховання і розвитку дитини створені всі умови. Меблями та технікою сім`я забезпечена (а.с.10). Згідно довідки виконавчого комітету Лохвицької міської ради Лохвицького району Полтавської області від 10.06.2020 року № 859 встановлено, що [PERSON] , [INFO], проживає без реєстрації (згідно акта обстеження виданий [PERSON] від 22.05.2020 року) за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою також проживають: син - [PERSON] , [INFO], мати - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно Висновку органу опіки та піклування Лохвицької РДА про визначення місця проживання дитини від 26.06.2020 року № 01-28/1737 встановлено, що 19.06.2020 року начальником служби у справах дітей [PERSON] та фахівцем із соціальної роботи районного центру соціальних служб для сім`ї, дітеї та молоді Поповою О.М. проведено бесіду з дитиною. [PERSON] висловив бажання залишитися проживати з матір`ю [PERSON] . [PERSON] відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не вживає спиртні напої та наркотичні засоби, має умови та можливості для виховання дитини: власний дохід, позитивні людські якості наміри виховувати сина в доброті та в дусі поваги і любові. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Лохвицької райдержадміністрації вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Остаточне вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини залишити за судом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 160 Сімейного кодексу України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини. Частиною 1 вказаної норми закону визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вік неповнолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. За наведених обставин, а також за відсутністю будь-яких заперечень з цього приводу відповідачем, на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved