Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 березня 2008 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу взаємовідносини в сім"ї значно погіршилися. Сторони проживають окремо. Шлюб фактично припинився та існує формально. Заходи примирення не дали результатів. Спору про місце проживання дитини немає. Позивач вважає, що після розірвання шлюбу діти повинні залишитися матері на виховання. У зв'язку з цим позивач просив розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 13). Від відповідачки також надійшла заява, відповідно до змісту якої остання позовні вимоги визнала, просила розглянути справу за її відсутності без надання строку для примирення, а також просила залишити їй прізвище «[PERSON]» (а.с. 21). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 11 березня 2008 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 294, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11 березня 2008 року серії [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження від 10 червня 2008 року серії [NUMBER] та від 30 листопада 2010 року серії [NUMBER] відповідно (а.с. 4, 5). Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось, сторони проживають окремо як сторонні люди, майже не спілкуються, матеріально кожний утримує себе самостійно, допомоги один одному не надають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені і існують лише формально. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому сторони не бажають поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому, беручи до уваги визнання відповідачем позову, шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд залишає відповідачу набуте нею у шлюбі прізвище "[PERSON]". На підставі викладеного вище,

Outcome: approved