Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватра» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Дрогобицької міської Ради, [PERSON] про припинення права користування частиною земельної ділянки. В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що 08 липня 2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 39/100 ідеальних часток нежитлової будівлі, згідно п.1.1. якого продавець [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] , а останній прийняв у власність 39/100 ідеальних часток будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка розташована в [ADDRESS] , а саме приміщення, позначене на плані літ.2 площею 141,2кв.м., літ «З», площею 10,4кв.м., літ.4 площею 100,2кв.м., загальною площею 251,8 кв.м. Також 29 вересня 2020 року ним також було вчинено другий правочин з [PERSON] , згідно змісту якого останній передав йому у власність 95/100 ід.часток будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка розташована в [ADDRESS] , а саме приміщення літ.1 площею 160,1 кв.м. Частина за першим правочином належала до нежилої будівлі, позначене на плані літ «Д-1/1», загальною площею 644 кв.м. Обидва Договори купівлі-продажу нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С. та відповідно зареєстровані за реєстровим номером 573 та номер 879. Частина за другим договором купівлі-продажу від 29.09.2021 року є окремо розташованою будівлею та зареєстрованою у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1365819846212. Речове право позивача на 39/100 та 95/100 ідеальних частин будівлі дільниці механічної обробки деревини, позначене на плані літ.Д-1/1 за адресою [ADDRESS] зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 138785486212. Вказана будівля дільниці механічної обробки деревини знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] , яка перебуває у постійному користуванні відповідача ТзОВ «Ватра» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії II-ЛВ №005029, виданного 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці. Позивач як співвласник вказаного нерухомого майна виявив намір належну йому частку у вказаному об`єкті нерухомого майна виділити як окремий об`єкт нерухомого майна шляхом поділу у відповідності до ст.367 ЦК України, припинивши спільну часткову власність на це майно. У зв`язку з цим КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІта ЕО» надано висновок №25 від 02.04.2021 року щодо технічної можлиоості поділу об`єкта нерухомого майна, згідно якого можна виділити як нежитлову будівлю - площею 251, 8 кв.м., що складає 39/100 ідеальних частин об`єкта нерухомого майна за адресою [ADDRESS] . До вказаного висновку Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» розроблено технічний паспорт на будівлю площею 251,8 кв.м. та окрему будівлю площею 160,1 кв.м. Однак, для виділу належної позивачу частки у будівлі дільниці механічної обробки деревини як окремого об`єкту нерухомого майна необхідно вирішити питання з надання в оренду частини земельної ділянки, на якій знаходиться вказана частина будівлі, позивач звернувся до ліцензованої організації з проханням розробити план земельної ділянки, яка необхідна йому для обслуговування належного йому нерухомого майна. Інженером -землевпорядником ФОП [PERSON] було розроблено план поділу земельної ділянки кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 з якого вбачається, що позивачу для обслуговування належного йому нерухомого майна необхідно виділити з постійного користування відповідача земельну діяльну розміром 0,2828 га за адресою [ADDRESS] . Відповідач ТзОВ «Ватра» є землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 4621286300:04:000:0136 загальною площею 2,1га. на праві постійного користування землею відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії II - ЛВ №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці, а позивач, придбавши частину будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка знаходиться на даній земельній ділянці, має право на отримання у користування відповідно до норм ЗК України та ст.377 ЦК України, частини земельної ділянки розміром 0, 2828 га га. для обслуговування належної йому частини нерухомого майна і для виділення вказаної частини як окремого об`єкту нерухомого майна. У добровільному порядку відповідач відмовляється надати згоду на вилучення з його користування земельної ділянки площею 0, 2828 га. для надання її позивачу в користування на умовах оренди. Вказана земельна ділянка належить до земель комунальної власності і перебуває у віданні Дрогобицької ОТГ. Для реалізації права позивача на виділ в окремий об`єкт нерухомого майна належної йому частини у вказаній вище будівлі, необхідно у визначений законом спосіб на підставі рішення власника землі отримати в оренду земельну ділянку розміром 0,2828 га., що знаходиться в [ADDRESS] , попередньо вилучивши її з користування ТзОВ «Ватра», а оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється надати згоду на вилучення з його користування земельної ділянки площею 0,2828 га., а тому виникла необхідність звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шемеляк А.Т. в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі. Представник відповідача ТзОВ " Ватра" адвокат Зубрицька О.М. в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі. Представник третьої особи Дрогобицької міської Ради - Костик Г.С. в судове засідання не з`явилася. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з"явився. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. \~\~\~\~Відповідно до ст.247 ЦПК судовий\~ розгляд\~ проведено без фіксування судового\~ процесу за допомогою\~ звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Не оспорюється в судовому засіданні той факт, що 08 липня 2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 39/100 ідеальних часток нежитлової будівлі, згідно п.1.1. якого продавець [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] , а останній прийняв у власність 39/100 ідеальних часток будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка розташована в [ADDRESS] , а саме приміщення, познач. на плані літ.2 площею 141,2 кв.м., літ «3», площею 10,4кв.м., літ. «4» площею 100,2 кв.м., загальною площею 251,8 кв.м., та 29 вересня 2020 року позивачем також було вчинено другий правочин з [PERSON] , згідно змісту якого останній передав йому у власність 95/100 ід.часток будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка розташована в [ADDRESS] , а саме приміщення літ.1 площею 160,1 кв.м.; частина за першим правочином належала до нежилої будівлі, позначене на плані літ «Д-1/1», загальною площею 644 кв.м., обидва Договори купівлі-продажу нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С. та відповідно зареєстровані за реєстровим номером 573 та номер 879. Речове право позивача на 39/100 та 95/100 ідеальних частин будівлі дільниці механічної обробки деревини, позначене на плані літ.Д-1/1 за адресою [ADDRESS] зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 138785486212. Вказана будівля дільниці механічної обробки деревини знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] , яка перебуває у постійному користуванні відповідача ТзОВ «Ватра» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії II-ЛВ №005029, виданного 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці Не оспорюється і те, що позивач як співвласник вказаного нерухомого майна виявив намір належну йому частку у вказаному об`єкті нерухомого майна виділити як окремий об`єкт нерухомого майна шляхом поділу у відповідності до ст.367 ЦК України, припинивши спільну часткову власність на це майно, та звернувсящись до КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», і останньому було надано Висновок №25 від 02 квітня 2021 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, згідно якого можна виділити як нежитлову будівлю площею 251,8 кв.м., що складає 39/100 ідеальних частин як окремий об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] та розроблено технічний паспорт на будівлю площею 251,8 кв.м. та окрему будівлю площею 160,1 кв.м. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ТзОВ «Ватра» є землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 4621286300:04:000:0136 загальною площею 2,1га. на праві постійного користування землею відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії II-ЛВ №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці, а позивач, придбавши частину будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка знаходиться на даній земельній ділянці, має право на отримання у користування відповідно до норм ЗК України та ст.377 ЦК України, частини земельної ділянки розміром 0,0550 га. для обслуговування належної йому частини нерухомого майна і для виділення вказаної частини як окремого об`єкту нерухомого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України \~ \~ \~ \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. За змістом ст. ст. 317, 318, 319 ЦК України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, \~ \~ \~ \~користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності ( спільна сумісна власність). Положеннями частини другої статті 370 ЦК України та частини другої статті 372 ЦК України визначено правило, згідно з яким у разі поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, чи виділу частки з нього, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої, четвертої статті 120 ЗК України, у набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташованв ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її час на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені, тобто зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об' єкт розташований, та за цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання ж цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а відтак особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду (її частину) має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження №14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 4 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42). Згідно ч.І ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташованій на цій земельній ділянці, а тому у суду не виникає сумніву, що позивач має право у відповідності частини четвертої статті 120, частини першої ст.141 ЗК України на набуття права користування частиною земельної ділянки, кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 цільове призначення якої - виробничих потреб згідно державного акту на право постійного користування землею відповідно до його частки у будівлі, розмір якої визначений згідно плану земельної ділянки. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, щочинне законодавство закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди), отже визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість та враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, відтак не виникає сумніву, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке особа придбала, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Згідно ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України, суд виходить з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці, тобто за правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року N 161-XIV (з наступними змінами і доповненнями) - далі Закон N 161-ХІУ, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 4 Закону N 161-ХІУ передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Поняття договору оренди землі визначено у статті 13 Закону N 161-ХІУ, а саме: договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання та не виникає сумніву, що первинним власником будівлі механічної обробки деревини, яка знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] , був відповідач ТзОВ «Ватра», а згодом [PERSON] , а на даний час позивачу [PERSON] належить 39/100 та 95/100 ідеальних частин, оскільки останній фактично став користувачем відповідної частини земельної ділянки, на якій розташована будівля, однак через відсутність письмової згоди відповідача на поділ даної ділянки та надання відповідної частини у користування позивачу, не може розробити відповідну земельно-технічну документацію та оформити з власником землі - Дрогобицької ОТГ, договір оренди відповідної частини вказаної земельної ділянки, так як об`єкт нерухомого майна, безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою і невіддільний від неї, а тому суд повинен враховувати баланс інтересів власників кожного виду нерухомого майна. Такий підхід відповідає і практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при розгляді справ щодо порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року., зокрема, ЄСПЛ у своїй діяльності керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі, тобто втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання, отже має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обгрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07). Аналізуючи викладене, суд приходить що переконання, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а відтак припинення права користування відповідачем ТзОВ «Ватра» земельної ділянкою площею 0,2828 га. є абсолютно правомірною умовою, що свідчить про законність та підставність заявлених позовних вимог.

Outcome: approved