Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі відділення №142 ПАТ «ВіЕйБі Банк» в якому просила стягнути із відповідача на свою користь 13 000 доларів США частини банківського вкладу та 1618,43 доларів США процентів за договором банківського вкладу № 630100/2013 від 06.08.2013р. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та відповідачем в особі відділення №142 ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладений договір від 06.08.2013р. банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Дев'ятимісячний» №630100/2013 в доларах США. 10.09.2014 р. позивач звернувся до відповідача відділення із заявою, в якій просив видати через касу банку частину вкладу за вказаним договором у сумі 13 000,00 доларів США, а також нараховані на цю дату проценти. Позивач зазначає, що незважаючи на приписи законодавства та умови договору сума частини вкладу та нараховані проценти до цього часу відповідачем не повернуті, у зв'язку із чим звернувся до суду із вимогою про їх стягнення. Представником позивача адвокатом [PERSON] надано до суду письмову заяву, в якій він підтримав позов у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у вересні 2013 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідача належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про обгрнтованість позовних вимог. При цьому суд виходить з того, що статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Аналізуючи докази надані сторонами, суд визнав доведеними такі факти: Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 06.08.2013р. між позивачем і відповідачем укладений договір від 06.08.2013р. банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Дев'ятимісячний» №630100/2013 в доларах США, предметом якого є розміщення позивачем строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Швейцарський «Постійний» в доларах США на строк 18 (вісімнадцять) місяців з дня укладення договору, з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу (пункт 1.1. договору). Відповідно до п. 1.3. договору сума вкладу складає 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч) доларів США. Строк дії договору та строк вимоги вкладу встановлений 06 лютого 2015 року (п.1.7. договору). 10.09.2014 року позивач звернувся до відділення №142 ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою, в якій просив терміново повернути мені через касу банку частину вкладу за договором №630100/2013 від 06.08.2013р. у сумі 13 000,00 доларів США, а також нараховані на цю дату проценти. Судом встановлено, що вимога відповідача виконана відповідачем не була; згідно виданої відповідачем виписки з вкладного (депозитного) рахунку від 11.09.2014р. вбачається, що станом на цю дату на вкладному рахунку позивача обліковується сума у розмірі 15 тис. доларів США, на рахунку обліку процентів 1618,43 доларів США. Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо неповернення позивачеві частину його вкладу на вимогу, суд вважає їх такими, що не відповідають приписам чинного законодавства. Так, згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Також обов'язок банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу встановлений п. 3.3. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, зареєстрованого в Мін'юсті України 29.12.2003р. за № 1256/8577. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача частини належного останньому вкладу за договором №630100/2013 від 06.08.2013р. та виплати нарахованих процентів, однак це зобов'язання виконане не було. Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. З огляду на це зобов'язання відповідача повернення позивачеві частини вкладу за договором №630100/2013 від 06.08.2013р. та процентів має бути виконане у валюті вкладу - доларах США. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача частини вкладу (депозиту) за договором №630100/2013 від 06.08.2013р. та нарахованих процентів. На підставі викладеного,

Outcome: approved