Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивачем до суду подано позовну заяву до [PERSON] відповідно до якої позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, поділити майно набуте під час шлюбу шляхом виділення їй у власність суми грошових коштів, які були витрачені на проведення ремонту в будинку за адресою: [ADDRESS]; автомобіль Mitsubishi L 200 залишити відповідачу. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 22.02.1995 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Однак, з часом сімейне життя не склалося, з причин несумісності характерів, відсутності порозуміння та різних погляді на сімейне життя. За час шлюбу з відповідачем вона отримала від [PERSON] у приватну власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. 29.04.2011 року отримала дозвіл від виконавчого комітету Верпинської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на реконструкцію житлового будинку за вказаною вище адресою та в подальшому разом з відповідачем за спільні кошти зробили ремонт у будинку витративши на це 60 000 гривень. Також за час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Mitsubishi L 200. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, додатково пояснивши, що вони з відповідачем витратили на ремонт будинку кошти у сумі 65000 гривень. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.02.1995 сторони уклали шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Однак, з часом сімейне життя не склалося, з причин несумісності характерів, відсутності порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Сторони спільного господарства не ведуть, примирення між ними не можливе. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до договору дарування [PERSON] передала у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у власність (в дар) належний дарувальниці на праві приватної власності цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] Відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №909737 від 04.02.2011 року позивачка є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0984 ге розташована в [ADDRESS]. (а.с.14) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №909736 від 04.02.2011 року позивачка є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 ге розташована в [ADDRESS] (а.с. 15) 29.04.2011 року рішенням № 42 виконавчого комітету Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію жилого будинку по [ADDRESS] (а.с.16) В судовому засіданні відповідач визнав, що за час перебування у шлюбі із [PERSON] вони витратили на ремонту зазначеного вище будинку кошти у сумі 65000 гривень. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Mitsubishi L 200, 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 20.03.2008 року було зареєстровано на праві власності за [PERSON] Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз"яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Отже, набуде під час шлюбу майно є спільною сумісною власністю сторін, на яке сторони мають рівні права. Сторони обрали та погодили варіант поділу майна. Зважаючи на викладене визнання відповідачем позовних вимог не суперечить вимогам закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість даних вимог.

Outcome: approved