Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

15\~липня 2019\~ року\~ позивач\~звернувся \~з позовом\~до суду\~ та\~просив \~розірвати шлюб,\~укладений 10.02.1998\~року між [PERSON] ,\~ [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] уродженцем м. Бердичів. Житомирської області. Україна, громадянином України, та [PERSON] ,\~ [INFO] реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] . уродженкою м. Бердичів. Житомирської області. Україна, громадянкою України, у відділі реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, за актовим записом №61. Визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] . [INFO] уродженця м. Бердичів. Житомирської області. Україна, реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] . громадянина України, з його [PERSON] , [PERSON] . [INFO] реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] . уродженкою м. Бердичів. Житомирської області. Україна, громадянкою України. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 10.02.1998 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в період якого народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, причиною цього є різні погляди на життя, а також виникаючі між ними сварки та розбіжності по найважливішим життєвим питанням, втрачено почуття любові та поваги Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.08.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче засідання. В ході підготовчого засідання позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про залишення без розгляду позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини , вказуючи на те, що спору між сторонами у цій частині вимог немає, в іншій частині позовних вимог просив продовжити слухання справи. Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] залишено без розгляду. В іншій частині розгляд справи продовжено в загальному порядку. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з`явились позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , позовні вимоги підтримали, позивач наполягав на розірвання шлюбу, вказуючи, що відповідач вже два роки проживає у [PERSON] та повертатись не зьирається. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, звернувся до суду з заявою, в якій позов визнала. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 лютого 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складно актовий запис № 61. В період даного шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена\~Конституцією України\~охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON] , та жінки [PERSON] й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). У відповідності до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved