Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

24.07.2020 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області в порядку підсудності надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , представник позивача, адвокат Пипа А.О., до ТОВ «ФК «Аланд" іприватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 21.09.2020 року. Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору письмові пояснення суду не надала. Фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 29059, вчинений 05 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 22403.17 грн. та витрат на здійснення виконавчого напису в розмірі 300.00 грн.. Стягнути із відповідачів солідарно понесені судові витрати по сплаті судового збору та про надання правової допомоги.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона працює в Регіональній філії «Придніпровська залізниця». В січні 2020 року вона від працівників бухгалтерії дізналась, що до підприємства надійшла Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.01.2020 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. Позивачкою від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. отримана відповідь від 19.03.2020 року про те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 60904177 з примусового виконання виконавчого напису № 29059 виданого 05.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про примусове стягнення боргу у розмірі 22703.17 грн. на користь ТОВ «ФК «Аланд». При ознайомлені з наданими приватним виконавцем матеріалами було встановлено, що розрахунок заборгованості у матеріалах виконавчого напису відсутній, сума боргу визначена у виписці з рахунку [PERSON] , та зазначено, що заборгованість перед ТОВ «ФК «Аланд» за кредитним договором № 2001426390 від 09.11.2012 року станом на 29.11.2019 року складає 22403.17 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 15903.99 грн., прострочена заборгованість за процентами становить 6499.18 грн. Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що він винесений з порушенням чинного законодавства, а саме не на підставі документів, які обов`язково повинні бути надані нотаріусу для підтвердження безспірності заборгованості, а також, що сума заборгованості заявлена до стягнення не є безспірною. Також позивач посилається на те, що заборгованість за процентами є значно нижчою, ніж розрахована відповідачем та стягнена з неї за виконавчим написом. Крім того при вчиненні виконавчого напису не враховано, що з виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки. Тобто виконавчий напис вчинений поза межами строку позовною давності, що суперечить вимогам п.п 3.1 п.3 гл. 17 Порядку вчинення нотаріальних дій та ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Крім того у виконавчому написі зазначено, що правонаступником усіх прав вимог та обов`язків АТ «ОТП БАНК» є ТОВ «ФК «Аланд» на підставі договору відступлення права вимоги № 02/10/2019 -КА, укладеного 02.10.2019 року. Стягнення заборгованості за період з 14.09.2018 року по 23.10.2019 року. Проте факт переуступки права вимоги від ПАТ «ОТП БАНК» до ТОВ «ФК`Аланд» їй став відомий лише після отримання матеріалів виконавчого провадження. Отже при передачі права вимоги після закінчення строку кредитування, у будь-якої особи не має права здійснювати будь-які нарахування за кредитними зобов`язаннями після спливу строку кредитування. Зазначений у виконавчому написі термін за який здійснюється нарахування знаходиться поза межами строку кредитування та за межами строку, коли особа може звернутись до суду про захист свого цивільного права або інтересу. Всі зазначені обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: письмові пояснення суду не подала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 29059. Згідно вказаного виконавчого напису з позивача стягнено заборгованість за кредитним договором № 2001426390 від 09.11.2012 року, укладеному між позивачем і ПАТ «ОТП БАНК» право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Аланд» на підставі договору відступлення права вимоги № 02/10/2019-КА, укладеному 02.10.2019 року. Стягнення заборгованості проводиться з 14.09.2018 року по 23.10.2019 року в розмірі 22403.17 грн., яка складається із наступного: 15903.99грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6499.18 грн. - прострочена заборгованість за процентами і 300.00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису що підтверджується копією виконавчого напису. На підставі даного виконавчого напису нотаріуса, який оспорюється за даним позовом, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С., відкрите виконавче провадження ВП 60904177 від 17 грудня 2019 року про стягнення з позивача на користь відповідача вищезазначеної заборгованості за укладеним кредитним договором, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що він вчинений без врахування строку позовної давності, а також без врахування всіх необхідних документів, передбачених ЗУ «Про нотаріат», які підтверджують безспірність вимоги. А також, що нарахування заборгованості здійснене поза межами строку, на який укладався кредитний договір Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений в законодавстві строк. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок). Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат»у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Судом встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками ТОВ « Фінансова компанія «Аланд», що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Відповідачем та третьою особою суду не надано документів, на підставі яких вчинений виконавчий напис. В самому виконавчому написі також не зазначений перелік документів на підставі яких він вчинений. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Слід зазначити, що відповідачем не надано доказів того, що позивачеві направлялась вимога про необхідність погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, що позивач отримував вимогу відповідача про необхідність сплатити заборгованість за укладеним кредитним договором. На підставі чого суд вважає, що у зв`язку з даною обставиною позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Позивач також посилається на пропуск строку позовної давності при вчиненні нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Як вбачається із наданої суду копії виконавчого напису заборгованість за договором споживчого кредиту стягнена з позивача за період з 14.09.2018 року по 23.10.2019 року тобто заборгованість стягнена в межах нібито загального строку позовної давності. В свою чергу вбачається, що за укладеним кредитним договором був визначений строк користування кредитом тривалістю 24 місяців тобто по 09.11.2014 року. Таким чином строк позовної давності закінчився 09.11.2017 року. А з заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише в грудні місяці 2019 року. Тому твердження позивача щодо застосування строку позовної давності відносно стягнення даних сум підлягає додатковій перевірці і також свідчить про відсутність ознак безспірності заборгованості при вчиненні виконавчого напису. Крім того відповідачем не обґрунтовано нарахування заборгованості за період 14.09.2018 року по 23.10.2019 року тобто поза межами строку на який укладався кредитний договір. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., і 420 грн. 40 коп., а всього 1261.2 грн., тобто по 630 грн. 60 коп., з кожного, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем судових витрат на надання правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч1,2. 3 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; Відповідно до ч.1,2. 3, 4 , 5 ст. 137 ЦПК України - Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивачем до позовної заяви додано лише копію договору про надання правової допомоги. Проте не надано будь-яких доказів про сплату позивачем грошової суми за надання правової допомоги. Крім того до матеріалів справи не доданий розрахунок суми затрат на правову допомогу. За даних обставин суд приходить до висновку, що затрати на правовому допомогу не підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Outcome: approved