Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи вимоги тим, що відповідач є власником ? спірної квартири, але там не мешкає, а лише зареєстрована за зазначеною адресою. Позивач являється власником ? частини квартири, за адресою: [ADDRESS], просить захистити його право власності та усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом зняття з реєстраційного обліку, оскільки відповідач в квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги та перешкоджає вільно розпоряджатися власністю. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити відповідно до обставин, зазначених у позовній заяві. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, що відповідає положенням, які передбачені ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщук А.І. від 27.09.2016 року, [PERSON] отримав від спадкодавиці [PERSON], яка померла [INFO], за законом ? частку спадкового майна (а.с. 3). Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/6 частини на праві приватної спільної часткової власності квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно до копії довідки КП «ВЖРЕП № 1» № 1581 від 28.09.2016 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. При цьому, відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - питання про зняття з реєстрації осіб по жилому будинку власника здійснюється відповідними на те установами на підставі рішення суду про визнання цих осіб такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed