Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

12 квітня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики грошей, посилаючись на те, що 01 липня 2015 року між ним та відповідачем у простій письмовій формі був укладений Договір позики грошей. За умовами зазначеного Договору позивач передав відповідачу гроші у сумі 16000 грн. з умовою їх повернення до 01 липня 2018 року. Відповідачем дана розписка про отримання ним зазначеної суми. Відповідач зобов'язався повертати борг частками, згідно графіку повернення позики. Однак на день подання зазначеного позову відповідач не здійснив жодного платежу за Договором позики грошей, чим порушив узяті на себе зобовязання. Тому, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за Договором позики грошей від 01 липня 2015 року у розмірі 16 000 грн., плату за користування грошима у розмірі 26077,50 грн. та судові витрати по справі у розмірі 551 грн. 20 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до вимог ст.1047 Цивільного кодексу України( далі - ЦК) договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. \~ На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК ). Згідно ст.1052 ЦК у\~разі\~невиконання\~позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.\~\~\~ Матеріалами справи встановлено, що 01 липня 2015 року між позичальником [PERSON] та позикодавцем [PERSON] був укладений Договір позики грошей (арк.с.6-7) за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 16000 грн., а позичальник зобов'язався повністю повернути позику за цим договором в термін до 01 липня 2018 року частками згідно графіку, наведеного у пункті 4.2 Договору позики грошей, а саме: заборгованість сплачується шляхом здійснення позичальником щомісячних платежів,які повинні сплачуватись в термін до 1 числа кожного місяця, починаючи з 01 серпня 2015року такими сумами: з першого по тридцять п"ятий платіж по 450грн., тридцять шостий( останній ) платіж - 250грн. - 22 липня 2018року. Згідно пункту 4.3.договору за умови сплати всіх платежів в строки, які вказані в договорі( п.4.2.), проценти за користування позикою не нараховуються. Згідно пункту 4.4. договору в разі неповернення грошей в строкі, які вказані в договорі ( п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Якщо сума, що вноситься позичальником, недостатня для погашення строкового платежу, простроченої заборгованості, сплати нарахованих відсотків, то в першу чергу погашаються відсотки, потім прострочена заборгованість, а на суму, що залишилась після цього, погашається строковий платіж. Вимоги про стягнення плати за користування позикою заявлені на суму 26 077грн. згідно розрахунку, наведеному у позовній заяві, за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 року відповідно до умов договору позики грошей. Пунктом 7.2 Договору позики грошей - сторони підтвердили, що цей договір укладено ними добровільно, на них не було здійснено ніякого тиску, примусу чи насильства як морального так і фізичного. Позикодавець та Позичальник не знаходяться під впливом непереборних життєвих обставин, які б змушували їх погодитися на укладання та підписання цього договору. 01 липня 2015 року [PERSON] підписав розписку, якою він підтвердив отримання від [PERSON] грошей у сумі 16000 грн.,(арк.с.7). Однак на день звернення позивача з позовом до суду відповідач не здійснив жодного платежу, тобто не виконав свій обов'язок повернути позику частинами тому відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України позивач має право вимагати дострокового повернення позики. Таким чином, в частині стягнення боргу в сумі 16000 грн. позов підлягає задоволенню. Вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування позикою в сумі 26 077 грн. згідно розрахунку, наведеному у позовній заяві, за період 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у ст.1048 ЦК України. Так, згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~\~\~Розмір відсотків передбачається сторонами у договорі позики на їх власний розсуд. Розмір відсотків, який буде встановлений у договорі, законом не обмежується, однак їх максимальний розмір не повинен виходити за межі розумного. Якщо відсотки встановлені надто високі, порушується принцип справедливості, розумності й добросовісності, встановлений ст. З ЦК України і меж здійснення цивільних прав неприпустимості зловживання правом (ст. 13 ЦК). Як вбачається з укладеного сторонами договору позики, в ньому встановлені надто високі проценти: 5% в день від суми простроченої заборгованості, що відповідно становить 1850 процентів річних. Такий розмір відсотків не є процентами за користування чужими грошовими коштами в розумінні ст.1048 ЦК України, оскільки в рази перевищує розмір самих чужих грошових коштів, які передані позикодавцем у користування позичальника. Тобто, укладений договір позики є кабальним, спрямованим на отримання ненормально великої винагороди за надану в борг суму, оплата якої унеможливлює або надмірно ускладнює здійснення цілей, для яких отримано позику, або непропорційно погіршує майновий стан боржника. Згідно п.3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент є фінансовим кредитом. Фінансовий кредит відповідно до пункту 6 частини першої статті 4 Закону, вважається фінансовою послугою. Субєкти, які мають право на здійснення операцій з надання фінансових послуг визначені статтею 5 Закону. До них віднесені фінансові установи, а також фізичні особи підприємці.. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач є субєктом підприємницької діяльності у сфері надання фінансових послуг, отримав на це відповідну ліцензію, представник позивача на це також не вказував. Тому суд відмовляє у стягненні процентів за користування позикою в сумі 26 077 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 209,45грн.( 551,20грн.х38%). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial