Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

05 травня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, Банк, ПАТ КБ «Приватбанк») та просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 5000,42 грн., відсотки за вкладом за період з 25.12.2013 по 01.03.2018 у розмірі 3 800,16 грн, 3 % річних за період прострочення зобов`язання у розмірі 54,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 216,05 грн. та пеню у розмірі 19 963,57 грн, а всього 29 034,47 грн. В подальшому представником позивача подано заяву про зміну розміру позовних вимоги, відповідно до якої просить стягнути на користь позивача з відповідача суму вкладу у розмірі 5000,42 грн, відсотки за вкладом за період з 25.12.2013 по 01.03.2018 у розмірі 4 433,521 грн, 3 % річних за період прострочення зобов`язання у розмірі 243,87 грн, інфляційні втрати за період прострочення грошового зобов`язання у розмірі 544,44 грн. та пеню у розмірі 41,70 грн, а всього суму коштів у розмірі 10 263,95 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір на виконання якого позивачем на депозитний рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» внесені грошові кошти в сумі, що визначені цими договором. В грудні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу та нарахованих на неї відсотків у зв`язку із закінченням строку дії договору. Відповідач у строки визначені договорами, після отримання заяви позивача, грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права позивача. У відзиві представник відповідача зазначив, що Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/I від 21.04.2014 року, було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АР Крим ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АР Крим та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Окупаційна влада у травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ " Приватбанк», у тому числі - банківських документів, договорів, касових документів, приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та інше. Також були арештовані права за зобов`язаннями банку, у тому числі і права вимоги, борги за всіма зобов`язаннями, відповідно до судових постанов Державної Ради РФ. Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АР Крим та міста Севастополя. Відповідно до Протоколу засідання Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2014р №18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філія ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим. Відповідно до Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», затвердженого Протоколом Рішення Правління ПАТ КБ «Приватбанк» № 50 15.12.2011р - Кримська філія ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. Із зазначеного вбачається, що доступ ПАТ КБ «Приватбанк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Також позивачем на підтвердження укладання договору банківського вкладу, на який він посилається у позові, та на підтвердження невиконання Банком свого зобов`язання щодо повернення депозитних коштів вкладнику, не надано будь-яких оригіналів документів, які стверджують існування депозитного договору. Крім того, позивачем надані не вірні розрахунки розміру пені. Крім того, 02.04.2014 було прийнято Федеральний Закон Російської Федерації № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та території міста федерального значення Севастополя». Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. Відповідно до положень цього Закону було засновано Агентство у формі автономної некомерційної організації. Центральним Банком Росії було прийнято рішення № РН-33/І від 21.04.2014 про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя. Отже, законодавством РФ АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» поза волею відповідача. Ухвалою від 07.05.202018 судді Печерського районного суду м. Києва Васильєвої Н.П. прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та повернення депозитних коштів, відкрито провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до Розпорядження від 12.07.2018 № 476, у зв`язку із перебування судді Васильєвої Н.П. на довготривалому лікарняному призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. Відповідно до ст. 33 ЦПК України для розгляду зазначеної справи визначено суддю Бортницьку В.В. Ухвалою від 13.07.2018 позовну заяву [PERSON] прийнято до провадження судді Бортницької В.В. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 10.12.2018 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та повернення депозитних коштів. Ухвалою від 10.12.2018 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача н належним чином завірену банківську виписку про переказ грошових коштів у сумі 5000,42 грн., здійснений 25.12.2013 з рахунку № [NUMBER] , відкритого для обслуговування депозиту «Зручний на 6 місяців» на особовий депозитний рахунок № [NUMBER] . Листом від 23.12.2019 № 20.1.0.0.0/7-2191223/5239 відповідач повідомив про неможливість виконання ухвали суду від 10.12.2018, оскільки окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу АТ КБ «Приватбанк», що використовується у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, відповідно до Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ БК «Приватбанк», затвердженого Протоколом Рішення Правління ПАТ КБ «Приватбанк» № 50 15.12.2011 - Кримська філія ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідними державним органом, забезпечувала збереження документів. Отже, доступ АТ КБ «Приватбанк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» є обмеженим, тому виконання вимоги ухвали суду від 23.12.2018 є ускладненим. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі та просив у його задоволені відмовити. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 25 грудня 2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070045068000 (вклад «Стандарт»), згідно якого позивач на особовий депозитний рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у сумі 5 000,42 грн строком до 25.06.2014. Згідно умов договору на суму вкладу нараховується відсотки за ставкою у розмірі 19 % річних. 02.12.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив банк про повернення суми вкладів та нарахованих на неї відсотків у зв`язку із закінченням строку дії договору. Однак, відповідач надав позивачу відповідь, згідно якої банком не знайдено будь-якої інформації за реквізитами, вказаними позивачем, з огляду на що, відповідач не може виконати вимоги позивача щодо сплати коштів. Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. За змістом ч. 4 ст. 1060 ЦК України передбачено, що якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 10610 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Частинами 5, 6 ст. 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Проаналізувавши доводи позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070045068000 (вклад «Стандарт») суми вкладу у розмірі 50042, грн. є обґрунтованим та таким, що підлягають до задоволення. Суд відхиляє аргументи відповідача, що не надано належних доказів укладення депозитного договору, оскільки проаналізовані докази стверджуються укладення договору та внесення коштів на нього. Крім того, АТ «Приватбанк» ухилився від надання відомостей за рахунком позивача, запитаних ухвалою суду, незважаючи на обов`язок обліковувати кошти на рахунку клієнта. Відтак, доводи позивача про наявність та дійсність договору відповідачем не спростовані. Крім того, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення відсотків за вкладом у розмірі 4 433,52 грн. та інфляційних втрат у розмірі 544,44 грн. є обґрунтованими, доведеними належним розрахунком, який брати до уваги суду не має підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За змістом ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня є особливим видом відповідальності (санкцією) за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналізуючи вище викладені норми, слід дійти до висновку, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. За цих підстав, суд доходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 41,70 грн. є обґрунтованими. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 243,87 грн. слід зазначити наступне. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Оскільки сторонами у спірному договорі розмір процентів за користування зазначеними коштами встановлений, то у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання у відповідності до правил ст. 625 ЦК України. Також суд відхиляє доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо договорів, оскільки договори банківського вкладу були укладені безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не з його кримською філією. Відтак у банку має бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами. Крім того, представник відповідача стверджує щодо переведення депозиту [PERSON] на ТОВ ФК «Фінілон». Справа [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» перебуває в суді понад два роки, справа розглядається в загальному позовному провадженні, будь-яких доказів до відзиву з цього приводу чи то в підготовчому судовому засіданні представником відповідача не було долучено. Будь-яких обґрунтованих тверджень про неможливість подання цих доказів у визначений судом строк з причин, що не залежали від відповідача суду не надано. Тому в силу положень ч. 8 ст. 83 ЦПК України суд не приймає ці докази до розгляду. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та підстав для їх задоволення. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, в силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір у розмірі 4 687,44 грн. К

Outcome: partial