Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

27.01.2016 р. та 11.03.2016р. уточнено, [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „ПівнГЗК» /далі ПАТ/, до ТОВ «Криворіжспецремтранс» /далі ТОВ/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПАТ 214 368 грн. моральної шкоди, з ТОВ 29 232 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що з квітня 1978 року по червень 2010 року він працював на ПАТ помічником машиніста локомотива, машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси з карєру, УЗТ, машиністом тепловозу цеху з ремонту рухомого складу депо з технічного обслуговування та ремонту локомотивів. З липня 2010 року по листопад 2014 року він працював на ТОВ машиністом тепловозу депо з технічного обслуговування та ремонту локомотивів рухомого складу. Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих та небезпечних факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту від 15.01.2015 р. йому встановлено наступні захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст. (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом). Висновком МСЕК від 28.04.2015 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40 % та 3 група інвалідності. Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.01.2015 р. причиною професійного захворювання стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Виходячи з характеру захворювання, він відчуває постійний біль в шийному та п/крижовому відділах хребта,з іррадіацією в обидві ноги, болі і оніміння рук, не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, оскільки виникає задуха, турбують часті головні болі, що порушує його нормальні життєві звязки, просить стягнути з ПАТ 214 368 грн. моральної шкоди, з ТОВ 29 232 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в позові, наполягає на його задоволенні. Представник ПАТ за довіреністю [PERSON] надала в письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні. Вказує, що позивач дійсно працював на ПАТ з 01.04.1978 року по 30.06.2010 року. 01.07.2010 року звільнився у звязку з переведенням у ТОВ «Криворіжремспецтранс». Позивач був попереджений про шкідливість умов праці, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації,. Позивач пропрацював тривалий час на ПАТ за власним бажанням. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Крім того, позивачем не надано доказів завдання моральних страждань, надання довідки МСЕК та епікризів не є доказами завдання підприємством моральних страждань , тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник відповідача ТОВ «Криворіжспецремтранс» - [PERSON] надала письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні. Вказує, що позивач на ТОВ пропрацював 4 роки 6 місяців з 01.07.2010 р. по 15.01.2015р., був під розписку повідомлений про шкідливість умов праці, за роботу в яких отримував компенсації та пільги. До працевлаштування на їх підприємство, позивач тривай час працював в шкідливих умовах праці на іншому підприємстві. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Позивачем не надано доказів спричинення моральних страждань та не обґрунтовано розмір моральної шкоди, тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.04.1978 року по 30.06.2010 року позивач працював на ПАТ «ПівнГЗК» помічником машиніста локомотива, машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси з карєру, УЗТ, машиністом тепловозу цеху з ремонту рухомого складу депо з технічного обслуговування та ремонту локомотивів. З 01.07. 2010 року по 15.01.2015р. він працював на ТОВ «Криворіжспецремтранс» машиністом тепловозу депо з технічного обслуговування та ремонту локомотивів рухомого складу, а.с.22-24. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.01.2015 р., а.с.7-10, позивачу [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст. (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом). Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 %, та третя група інвалідності, згідно висновку МСЕК від 28.04.2015 р., а.с.11-11зв., яка висновком МСЕК від з 22.03.2016 р. встановлена безстроково. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.01.2015р., а.с.7-10, встановлено хронічне професійне захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст. (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом). Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці машиніста тепловоза за рівнем виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна , фактичне значення еквівалентного рівня віброприскорення в дБ: 62 при гранично допустимому до 59. Позивач безперервно працював у вказаних умовах протягом 36 років 9 місяців, з них 32 роки 3 місяці на ПАТ «ПівнГЗК», 4 роки 6 місяців на ТОВ «Криворіжспецремтранс». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 28.04.2015 р. позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, постійних болях у хребті, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.7-21, та з урахуванням тривалості роботи позивача на кожному із підприємств, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 26 400 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 214 368 грн. завищеною, стягнути з ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» на користь позивача 3 600 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 29 232 грн. завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 485,06 грн., з ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» судовий збір в сумі 66,14 грн. на користь держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial