Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

01.09.2016 р. ДП «Дніпровське» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що ДП «Дніпровське» є правонаступником військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України. [PERSON] працював на посаді директора Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ з 25.04.2007 р. по 06.10.2015 р. [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера військового радгоспу «Дніпровський» МОУ з 05.10.1999 р. по 09.03.2016 р. Відповідно до посадової інструкції, директор військового радгоспу «Дніпровський» МОУ управляє всіма видами діяльності підприємства…Забезпечує виконання всіх зобов»язань підприємства, у тому числі й перед бюджетом. Посадова інструкція підписана власноруч колишнім директором військового радгоспу «Дніпровський» МОУ [PERSON] Відповідно до посадової інструкції, головний бухгалтер військового радгоспу «Дніпровський» МОУ організовує розрахунки із заробітної плати…Головний бухгалтер забезпечує суворе дотримання касової та розрахункової дисципліни, витрачання отриманих в установах банків коштів за призначенням.. Посадова інструкція підписана власноруч колишнім головним бухгалтером військового радгоспу «Дніпровський» МОУ [PERSON] В порушення п.8 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування», протягом періоду з 2011 р. по 2015 р. директор військового радгоспу «Дніпровський» [PERSON] та головний бухгалтер [PERSON] незаконно видавали заробітну плату працівникам підприємства готівкою через касу підприємства без сплати судового збору на обов»язкове державне соціальне страхування, у зв»язку з чим у ДП «Дніпровське» виникла недоїмка з оплати збору на обов»язкове державне соціальне страхування за період з 2011 р. по 2015 р. у розмірі 302250,44 грн. У зв»язку із чим ДФС до ДП «Дніпровське» були застосовані фінансові санкції у розмірі 93332,88 грн. (штраф 8793,31 грн. та пеня 84539,57 грн.). Штрафні санкції були застосовані до ДП «Дніпровське» у розмірі 93332,88 грн. є прямими збитками підприємства, які виникли внаслідок навмисних незаконних дій директора військового радгоспу «Дніпровський» МОУ [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] щодо ухилення від сплати до бюджету обов»язкових платежів. Порушення ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» з боку директора та головного бухгалтера носило тривалий та системний характер. 31.03.2015 р. ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області було на адресу ДП «Дніпровське», за місцем роботи [PERSON] та [PERSON], направлено повідомлення про притягнення окремо кожного до адміністративної відповідальності за несплату єдиного внеску на обов»язкове соціальне державне страхування. 24.02.2016 р. ДП «Дніпровське» звернулось до Запорізької місцевої прокуратури № 1 із заявою про порушення відносно директора та головного бухгалтера ДП «Дніпровське» кримінального провадження за ст.212, 212-1 КК України. 14.03.2016 р. ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області листом повідомило ДП «Дніпровське», що не має підстав для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування у зв»язку з тим, що сума збитків менша за 609000 грн. Посилаючись на ст.ст.130, 134 КЗпП України, ДП «Дніпровське» просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь збитки у розмірі 93332,88 грн. та витрати по оплаті судового збору. Представники позивача в судовому засіданні просили задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.51-55). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача [PERSON], допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ДП «Дніпровське» є правонаступником військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України, згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 323 від 13.08.2015 р. (а.с.19-20, 22-28). [PERSON] працював на посаді директора Військового радгоспу «Дніпровський» МОУ з 25.04.2007 р. по 06.10.2015 р. (а.с.9, 10). [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера військового радгоспу «Дніпровський» МОУ з 05.10.1999 р. по 09.03.2016 р. (а.с.5,6). Посадовим інструкціями визначені посадові обов»язки директора військового радгоспу «Дніпровський» МОУ (а.с.16) та головного бухгалтера (а.с.15). Згідно вимоги Запорізької ОДПІ ДФС (відділення у Шевченківському районі) про сплату боргу (недоїмки), до ДП «Дніпровське» направлена вимога про сплату єдиного внеску, штрафів та пені станом на 31.07.2016 р. у розмірі 302250,44 грн., у тому числі фінансові санкції у розмірі 93332,88 грн., з яких: штраф 8793,31 грн. та пеня 84539,57 грн. (а.с.14). Фінансові санкції в розмірі 93332,88 грн. позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкод , лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкод , заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов»язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках , зазначених у законодавстві. Відповідно до роз»яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року в п. 4: за правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту . Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати. У даному випадку суд вважає, що прямою дійсною шкодою є сума заявлених збитків 93332 гривень 88 копійок, оскільки підприємство повинно понести зайві виплати у вигляді штрафів. Разом з тим, посилання позивача на п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України як на підставу повної матеріальної відповідальності відповідачів не відповідають чинному законодавству . Згідно п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до роз»яснень, викладених у п.9 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року: судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у звязку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Предметом позову є відшкодування у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству ДП «Дніпровське». Позивач не надав доказів, які б свідчили про можливість покладання на [PERSON] та [PERSON] матеріальної відповідальності в межах і порядку, передбачених законодавством. Крім того, згідно з ч.1 ст.135-3 КЗпП України, обов"язковою умовою для визначення розміру заподіяної роботодавцю шкоди є існування фактичних витрат, понесених ним з вини працівника. Як зазначено у п.13 Узагальнення ВССУ від 11.12.2015 р., шкода у виді витрат визначається за фактичними виплатами (сплачено за ремонт пошкоджених працівником цінностей, переплачено за договором, переплачена заробітна плата, сплачено неустойку, сплачені фінансові санкції тощо). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачем сплачені фінансові санкції, які ДП "Дніпровське" просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Позивач також не вказує, з яких підстав заявлено вимогу про солідарне стягнення суми з відповідачів. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків не спростовують висновків суду з наведених вище підстав, оскільки за ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed