Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином, посилаючись на те, що відповідач 13.07.2012 року шляхом шахрайства заволодів її грошовими коштами на суму 11495 грн., чим сприщив їй не лише матеріальну шкоду, а й моральну, яку вона оцінює в 15000 грн. Внаслідок злочину, вона пережила значні душевні страждання та нервові потрясіння, що вплинуло на стан її здоров'я, а також на психоемоційний стан, тому просить суд стягнути з відповідача в її користь 15000 грн. моральної шкоди та витрати пов'язані з оплатою правової допомоги на суму 1 000 грн. та 243 грн. 60 коп. судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі зіславшись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи засудженим за злочин та перебуваючи в Чортківському СІЗО №26, отримавши копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів, подав суду заяву згідно якої позову не визнає та відносно дачі письмових пояснень та допиту його відмовляється, просить справу розглядати у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду від 18.03.2014року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та засуджено на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до позбавлення волі на строк 3 роки. Зазначеним вироком судом встановлено, що 13 липня 2012 року у с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області консультант фірми «[INFO]», що належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] запропонував [PERSON] придбати за вигідними умовами й розцінками металопластикові вікна і двері, на що вона погодилась. Оскільки всієї суми грошей на придбання даних товарів у [PERSON] не було у той час, тому для сплати вартості товару, вона за рекомендацією цього працівника ФОП [PERSON] отримала у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» споживчий кредит, згідно договору про надання споживчого кредиту №2000132381 від 13.07.2012 року у відповідності до якого кредит в сумі 11695 грн. надавався їй для оплати товару згідно з переліком, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] із подальшими банківськими реквізитами ([NUMBER], у ПАТ «А-БАНК», МФО №307770, код ЄРДПОУ [NUMBER] ) терміном на 24 місяці з 13 липня 2012 року по 31 липня 2014 року з відсотковою ставкою в розмірі 0,01% річних. Як ціль кредитування визначено придбання товарів (металопластикові вікна та двері) у ФОП [PERSON], із залученням кредитних коштів. Дані кошти були відразу перераховані банком на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] у відповідності до умов укладеної заяви Позичальника (договору) з призначенням на купівлю металопластикових вікон та дверей. 13 липня 2012 року [PERSON] як Замовником та фізичною особою - підприємцем [PERSON] як Виконавцем було укладено договір індивідуального замовлення №1. Згідно умов даного договору Виконавець фізична особа - підприємець [PERSON] зобов'язався надати [PERSON] як Замовнику послуги індивідуального замовлення та передати товар згідно Додатку 1 до цього договору (металопластикові вікна та двері) вартістю 11495 грн. без урахування доставки та монтажу, а [PERSON] як Замовник зобов'язалася оплатити вартість товару. Виконавець (ФОП [PERSON] ) зобов'язався в строк 60 діб з моменту підписання Договору індивідуального замовлення, передати товар замовнику. Проте, виконавець ФОП [PERSON] зобов'язання за договором не виконав, товар [PERSON] як замовнику не передав. Таким чином, Замовником - [PERSON] виконано умови Договору індивідуального замовлення № 1 від 13 липня 2012 року і оплачено продавцеві ФОП [PERSON] ціну товару в сумі 11495 грн. Більше того, [PERSON] на виконання умов погашення отриманого споживчого строкового кредиту частково погасила кредитні зобов'язання перед Банком в сумі 751 грн., про що свідчить видана ПАТ «АКЦЕНТ - БАНК» квитанція. Однак фізична особа - підприємець [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договором та не передав [PERSON] товар згідно специфікації, а навпаки вчинив стосовно останьої як і ряду інших громадян злочин з прямим умислом - шахрайство. Злочинні дії відповідача [PERSON] кваліфіковані за ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України. Тернопільським міськрайонним судом під час розгляду кримінального провадження №120122100100000247 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.190 КК України стосовно [PERSON], встановлено беззаперечний факт того, що ФОП [PERSON] укладаючи із [PERSON] договір індивідуального замовлення № 1 від 13 липня 2012 року, не мав наміру та можливості виконати покладені на себе обов'язки щодо передачі товару їй як Замовнику в строк 60 діб. Також встановлено, що між Банком та ФОП [PERSON] попередньо було укладено договір про співпрацю. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до положень статей 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу [PERSON], суд виходить із тих обставин, що шкода завдана в результаті злочину, у вчиненні якого визнано винним відповідача по справі [PERSON], доведеність наявного причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, факту перенесених моральних страждань з приводу злочинних дій відповідача, постійні з'явлення до органів досудового слідства та суду, що вплинуло на фізичний та психологічний стан позивача, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, не відшкодування відповідачем в добровільному порядку завданої матеріальної шкоди, а тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 3000 грн. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво інтересів та правову допомогу позивачу у даній цивільній справі надавав адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги у позовному провадженні від 06.05.2014 року. В якості доказу сплати позивачем коштів за послуги щодо надання правової допомоги, суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 06.05.2014року, згідно якої позивач оплатила, а адвокат отримав 1000 грн. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати на момент сплати позивачем адвокату коштів, вимоги статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та час проведений адвокатом в судових засіданнях з розгляду даної цивільної справи, який вбачається із журналів судових засідань, з відповідача слід стягнути 200 грн. в користь позивача, в якості відшкодування витрат на правову допомогу. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial