Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з лютого 2012 року проживала однією сім"єю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON]. За спільною заявою сторін, відповідач визнав себе батьком дитини. Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що він постійно вчиняв сварки, не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного та виховання сина. У зв'язку з чим, у жовтні 2013 року, під час чергової сварки, відповідач вигнав позивачку з дитиною з будинку, де вони проживали. Після цього сімейні стосунки сторін припинилися, та позивачка, разом з дитиною, переїхала жити до своєї бабусі. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину та жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. В добровільному порядку надавати грошову допомогу на утримання дитини, відповідач відмовляється, мотивуючи тим, що в нього немає грошей. Позивачка зазначила, що відповідач аліменти нікому не платить, стягнення по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дітей, - відповідач не має. Просила суд, стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня проявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила суд задовольнити його за підставами, викладеними у позовній заяві. Пояснила, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але вона бажає, щоб мінімальна сума на утримання дитини була чітко визначена і була гарантія отримання цих коштів щомісячно. Відповідач позов визнав, не заперечував проти задоволення позову, розмір аліментів не оспорював. Пояснив, що добровільно надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, при наявності матеріальної можливості згоден надавати допомогу у більшому розмірі, ніж заявлені аліменти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.02.2013 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] є батьком [PERSON]. Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають, дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що сторонами не оспорюється і підтверджується інформацією наданою ПП "Жилсервіс" 23.11.2013 року (а.с.6). Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що дитина проживає разом з матір»ю, то на її користь повинні стягуватися аліменти. Відповідно до ст.182 СК України розмір аліментів на кожну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved