Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

16.04.2018 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди та визначення порядку користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка [PERSON] та відповідач перебували в шлюбі з 01.10.1994 року по 24.10.2017 року. Від шлюбу у подружжя народилися двоє дітей - син [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є позивачами по даній справі. В період перебування у шлюбі позивачкою та відповідачем була придбана квартира [ADDRESS], яка за змістом ч. 1 ст. 60 СК України, є їх спільною сумісною власністю, тобто, кожному з них належить по ? частині квартири. На даний час позивачі зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Квартира складається з трьох житлових кімнат, площею 17,1 кв.м., 17,4 кв.м., 12,2 кв.м., відповідно, загальною жилою площею 46,7 кв.м. До загальної площі квартири, яка складає 90,80 кв.м., також відносяться кухня площею 14,2 кв.м., два санвузли, площею 4,7 кв.м. та 4,7 кв.м., коридор - 18,2 кв.м., балкон - 2,3 кв.м. Житлові кімнати є повністю ізольованими, користування ними здійснюється через коридор. Між сторонами постійно виникають суперечки щодо користування квартирою, відповідач неодноразово змінював замки у вхідних дверях, через що позивачі були позбавлені можливості користуватися житлом та були змушені викликати працівників поліції. На пропозицію здійснити спільний продаж квартири з подальшим розподілом коштів відповідач погодився, але у подальшому відмовився та повідомив позивачам, що має намір проживати у спірній квартирі. Як вказують позивачі, між ними та відповідачем постійно виникають конфлікти з приводу користування спільною квартирою, у добровільному порядку досягти домовленості щодо спільного користування квартирою вони не змогли. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять вселити їх до квартири [ADDRESS] зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою та передати їм ключі від вхідних дверей спірної квартири; визначити порядок користування житловим приміщенням, виділивши у користування позивачам [PERSON] та [PERSON] кімнату № 2 на плані квартири, площею 17, 1 кв.м., позивачці [PERSON] - кімнату № 5 на плані квартири, площею 17, 4 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату № 4 на плані квартири, площею 12, 2 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін. В судовому засіданні позивачі повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі з 01.10.1994 року по 24.10.2017 року (а.с. 19). Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які є позивачами по даній справі (а.с. 26, 27). В період перебування у шлюбі позивачкою та відповідачем була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 10.04.2004 року, яка згідно ч. 1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, тобто, кожному з них належить по ? частині вказаної квартири (а.с. 16). Спірна квартира складається з трьох кімнат, площею 17,1 кв.м., 17,4 кв.м., 12,2 кв.м., відповідно, загальною жилою площею 46,7 кв.м. До загальної площі квартири, яка складає 90,80 кв.м., також відносяться кухня площею 14,2 кв.м., два санвузли, площею 4,7 кв.м. та 4,7 кв.м., коридор - 18,2 кв.м., балкон - 2,3 кв.м., що підтверджується планом квартири (а.с. 18). На даний час у спірній квартирі зареєстровано чотири особи - позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також відповідач [PERSON]. Сторони є членами сім'ї, які протягом тривалого часу проживали у спірній квартирі і між ними склався наступний порядок користування жилим приміщенням - позивачка [PERSON] займала кімнату 17,4 кв.м., позивачі [PERSON] та [PERSON] займали кімнату площею 17,1 кв.м., а відповідач - кімнату, площею 12,23 кв.м. В своїх позовних вимогах позивачі просять суд визначити порядок користування житловим приміщенням, виділивши у користування позивачам [PERSON] та [PERSON] кімнату № 2 на плані квартири, площею 17, 1 кв.м., позивачці [PERSON] - кімнату № 5 на плані квартири, площею 17, 4 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату № 4 на плані квартири, площею 12, 2 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності. Разом з тим, встановлення порядку користування жилим приміщенням, який запропонували позивачі, незважаючи на те, що вони просить виділити у користування відповідачу кімнату, площа якої дещо менша від його долі у праві власності, не призведе до погіршення прав сторін, оскільки відповідний порядок пропонує сторона позивача та частки у праві власності при визначенні порядку користування не змінюються. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, досліджених доказів, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування жилим приміщенням, а саме: виділити у користування позивачам [PERSON] та [PERSON] кімнату № 2 на плані квартири, площею 17, 1 кв.м., позивачці [PERSON] - кімнату № 5 на плані квартири, площею 17, 4 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату № 4 на плані квартири, площею 12, 2 кв.м. Місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін. Суд вважає, що такий порядок користування жилим приміщенням буде відповідати вимогам закону, інтересам сторін по справі, а також не буде порушувати їх права. Судом також встановлено, що через конфліктні стосунки, а також через неодноразову заміну відповідачем замків вхідних дверей позивачі не мають змоги потрапити до спірної квартири та користуватися нею, будь-яких дій щодо вирішення спірного житлового питання іншим шляхом, відповідач не здійснює. Вказані обставини підтверджуються як поясненнями позивачів, так і заявою позивачки [PERSON] від 19.06.2017 року, заявами позивачів [PERSON] від 29.08.2017 року до Деснянського УПГУНП у м. Києві, із чого вбачається, що між сторонами по справі дійсно виник конфлікт з приводу користування спірною квартирою [ADDRESS] ( а.с. 12). Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Частинами 1,2 статті 64 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім"ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про вселення до квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки вони не можуть потрапити до спірної квартири, хоча мають право користування вказаним житловим приміщення, а тому підлягають вселенню до спірної квартири. При цьому, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача не створювати перешкоди позивачам в користуванні квартирою [ADDRESS] та місцями загального користування у вказаній квартирі, а також зобов'язати відповідача передати позивачам ключі від вхідних дверей спірної квартири. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved