Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі Рахівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області про визнання права на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон, надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без нотаріально посвідченої згоди батька. Свої позовні вимоги мотивує ти, що з відповідачем [PERSON], вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Рахівського районного суду від 15.04.2014 року між ними розірвано. У період шлюбу у них із відповідачем народилася одна дитина: дочка, [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день, у неї, як особи, на вихованні та утриманні якої перебуває неповнолітня дитина, є практична та фінансова можливість надати їй можливості рекреаційного відпочинку та оздоровлення за межами нашої держави. Для виготовлення на ім'я дитини проїзного документу на виїзд за кордон потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька дитини. Однак отримати дану згоду на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон від батька дитини вона не може, так як відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на виготовлення такого доньці [PERSON], для виїзду за кордон та дозвіл для виїзду останньої за кордон. Зважаючи на встановлені норми чинного законодавства України, вважає, що відповідач безпідставно відмовляється надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та належного розвитку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а виключно власними егоїстичними, матеріальними мотивами. Таким чином, приймаючи до уваги, що згідно чинного законодавства України про порядок виїзду неповнолітніх дітей за кордон необхідна нотаріально засвідчена згода на це батьків, отримати таку згоду від батька дитини вона не може через його відмову, при цьому, виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, та оскільки вирішити дане питання іншим правовим шляхом не являється можливим, вона змушена звернутися до суду з проханням про надання дозволу на виїзд її малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд її батька [PERSON] та дозволу на виготовлення проїзного документу та візових документів, для виїзду дитини за кордон. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, [PERSON], повторно, в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подавав. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, однак начальник Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області - Андрусяк Ф.Ф. надав суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Рахівського районного суду від 15.04.2014 року між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане виконкомом Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області 04 листопада 2009 року. Неповнолітня, [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні, що стверджується довідкою №1092 від 29.05.2014 року, виданою виконкомом Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та актом обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З позовної заяви, вбачається, що батько неповнолітньої дитини - [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та належного розвитку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а виключно власними егоїстичними, матеріальними мотивами. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved