Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

11 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] ,\~треті особи:\~Мале колективне\~підприємство «Мрія-2»,\~Білгород \~Дністровська міська\~рада Одеської\~області\~про виділення\~в натурі\~частки із\~спільної часткової\~власності,\~встановлення порядку\~користування земельною\~ділянкою, уточнивши та збільшивши свої позовні вимоги остаточно просила суд: визначити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в натурі, виділивши 1/2 частину [PERSON] та 1/2 частину [PERSON] ; усунути перешкоди в користуванні частиною [PERSON] у спільній частковій власності шляхом зобов`язання звільнення [PERSON] першого поверху приміщень за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за користування частиною приміщення у спільній частковій власності магазину у сумі 684\~079,20 грн. Стислий виклад позиції позивача Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником 1/2 частини будівлі магазину з житловими приміщеннями у [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29.06.2006 року. Власницею іншої 1/2 частини магазину є відповідач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 29.06.2006 року. Позивач зауважує, що спірне приміщення є чотирьохповерховою будівлею, загальною площею 450 м.кв, розташоване на земельній ділянці площею 225 м.кв. Частина земельної ділянки площею 0,045 га знаходиться у постійному користуванні МП «Мрія-2» на підставі державного акту. Щодо можливого виділу земельної ділянки позивач зауважила, що такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за винятком того, що у разі виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. На думку позивача, порядок користування земельною ділянкою співвідноситься з правом власності на майно та узгоджується зі ст. 120 ЗК та ч.1 ст. 377 ЦК України, тож є можливим виділити кожній із сторін в натурі по 1/2 частці земельної ділянки. Крім того, вказує, що відповідач грубо порушує її право власності, яке полягає у перешкоджанні їй користуватись часткою спільної власності, а також позбавленні її права власності на інше майно шляхом шахрайських дій. Вважає, що [PERSON] фактично використовує 2/3 частини всього приміщення, незважаючи на те, що їй належить 1/2 частка у спільній частковій власності. Вказує, що [PERSON] стала використовувати її частину першого поверху під тренажерний зал з травня 2012 року. Згідно цінової довідки експертного бюро ТОВ Айстра, розмір орендної ставки за 1 кв.м. без урахування ПДВ станом на липень 2012 року становив 117 грн за метр квадратний та збільшувався відповідно до довідки у 2018 році до 140 грн за квадратний мер. Таким чином, вона підрахувала, що за користування відповідачкою [PERSON] її частиною власності - 68,5 кв.м. у спільній частковій власності у період з липня 2012 року по грудень 2018 року становить 684 079,20 грн. З урахуванням вищевикладеного, вона і звернулась до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі 22 серпня 2018 року Ухвалою суду провадження по вказаній справі було відкрито та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 12 лютого 2019 року Ухвалою суду зустрічна позовна заява [PERSON] була об`єднана з первісним позовом [PERSON] 13 вересня 2019 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про призначення судової будівельно технічної експертизи, провадження по справі було зупинено. 04 травня 2020 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено та продовжений її підготовчий розгляд. 12 серпня 2020 року Ухвалою суду задоволена заява позивача про закриття провадження у справі, провадження у справі за позовом [PERSON] було закрито. 06 травня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. 05 листопада 2021 року ухвалою суду задоволена заява позивача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшли письмові пояснення, згідно яких відповідач не погоджується з позовом з підстав їх недоведеності та просить розглядати справу без його участі. Треті особи в судове засідання не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.06.2006 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, власниками будівлі магазину з житловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 кожній, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11089651 та Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 132030102. /т.1 л.с.17,18-21,22/. Згідно технічного паспорту на громадський будинок - будівлю магазину з житловими приміщеннями по [ADDRESS] , в розділі плану земельної ділянки, площа земельної ділянки під будівлею магазину становить 225 м.кв, в т.ч. загальна площа самого магазину з житловими приміщеннями 450 м.кв. Як вбачається з матеріалів справи, МП «Мрія-2» /засновником якого є [PERSON] / розташоване за адресою: [ADDRESS] . Директор з 17.03.2015 року є [PERSON] /т.1 л.с. 130-132/. Згідно державного акту на право постійного користування серії ОД № 27-005, земельна ділянка площею 0,045 га за адресою: [ADDRESS] перебуває у постійному користуванні в МП «Мрія-2". /т.1 л.с.165-167/. Земельна ділянка під будівлею магазину позивача та відповідача ними не виділена, сторони не можуть дійти згоди щодо їх ідеальних часток, що і стало підставою судового розгляду. Нормативне обґрунтування Відповідно до\~ст. 355 ЦК України,\~майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/, належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно\~ст. 356 ЦК України,\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За\~ст. 358 ЦК України,\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЗК України\~володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ч.2\~ст. 120 ЗК України,\~якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 4\~ст. 120 ЗК України,\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно\~ст. 89 ЗК України,\~співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Як роз`яснено в п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20\~"Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Згідно з нормою ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed