Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ТзОВ «Трансворкс» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 147 грн., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12 357, 18 грн. та моральної шкоди в сумі 2 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 21.08.2013 р. працював у ТзОВ «Трансворкс» на посаді менеджера управителя та 01.10.2013 р. був звільнений за власним бажанням. З часу звільнення і по сьогоднішній день підприємство заборгувало йому заробітну плату за один місяць в розмірі 1 147 грн. (мінімальний розмір заробітної плати станом на вересень 2013 року), яку просить стягнути. Крім наявної заборгованості, підприємство не повернуло йому трудову книжку. Внаслідок вищевказаних дій відповідача порушено його нормальні життєві зв'язки, був позбавлений можливості купувати необхідні речі, продукти харчування, сплачувати комунальні послуги, був змушений брати гроші в борг, що завдало йому значної моральної шкоди, яку після зменшення у цій частині позовних вимог оцінює у 2 000 грн. Крім цього, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, надавши відповідний розрахунок. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача ТзОВ «Трансворкс» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений шляхом поміщення оголошення про виклик до суду в пресу, а саме газету «Високий Замок» та шляхом надсилання судових повісток за адресою місцезнаходження товариства та адресою засновника товариства [PERSON], що зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 39-41). Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до переліку друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, який затверджений Розпорядженням КМ України від 18.12.2013 року №1022-р „Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме", таким друкованим засобом є газета «Високий Замок». Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Із матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача ТзОВ «Трансворкс» на посаді менеджера, 01.10.2013 р. був звільнений за власним бажанням. Згідно статей 46, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається із листа відповідача ТзОВ «Трансворкс», адресованого позивачу [PERSON] /а.с.5/, відповідачем визнається, що перед позивачем існує заборгованість із заробітної плати на загальну суму 1300 грн., яка після відрахування необхідних податків становить 1049 грн. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача про те, що стягненню підлягає сума заробітної плати в розмірі 1147 грн., так як у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на вересень 2013 року становив 1147 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Позивачем надано суду розрахунок середнього заробітку станом на 25.07.2014 р. (час влаштування на іншу роботу), який здійснено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., а тому позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі - 12 357, 18 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що діями відповідача, що полягали у невиплаті заробітної плати та неповерненні трудової книжки, позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, позбавлення можливості купувати в достатньому обсязі необхідні речі та продукти харчування, сплачувати комунальні послуги, необхідністю брати гроші в борг, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати в справі у розмірі, встановленому законом України „Про судовий збір", а саме 243,60 грн., від сплати яких звільнений позивач. На підставі ст.43 Конституції України, статей 46, 116, 117 КЗпП України, ст. 34 Закону України „Про оплату праці", ст. ст. 23, 1167, постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік»,

Outcome: approved