Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1927 та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29.09.2015 року, актовий запис № 1927. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спору про місце проживання дитини немає. Протягом останніх років стосунки з відповідачем погіршились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. На даний час сторони проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу не можливе. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину, проте останнім часом не надавав грошові кошти на потреби сім`ї, в тому числі дитині. Із спілкування з відповідачем позивач вважає, що він в подальшому в добровільному порядку буде ухилятися від матеріального утримання дитини. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі (а.с.15). Представник позивача - [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзиву не надав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 29.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1927. Прізвища після одруження чоловіка - « [PERSON] » та дружини - « [PERSON] » (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.4) . ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно частин 3 та 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємної любові та поваги подружжя одне до одного; небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем, а відповідача - зберегти сім`ю. Спору щодо розподілу майна та місця проживання дитини не виникає. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя, що має істотне значення у даній справі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. За умов частини першої та третьої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, тому вважає за необхідне, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2019 року в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з наведеного, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: approved