Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 09 квітня 2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-СР №121007. Від шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними не розірваний. На даний час син проживає біля неї, за адресою вул.Радянська, №70 м.Городище Черкаської області, що підтверджується довідкою Городищенської міської ради від 19 червня 2017 року №2002. Відповідач проживає окремо, будь-яких коштів на утримання малолітнього сина не надає, дитину виховує самостійно. Вважає, що відповідач повинен допомагати утримувати спільну дитину. Відповідач працюючий і отримує доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти. Прийняла рішення звернутися до суду за захистом прав дитини. В матеріалах справи наявна заява позивачки від 21 червня 2017 року про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач позов визнав повністю, судом роз»яснено зміни в законодавстві про збільшення розміру аліментів. Суд, розглянувши заяву позивачки, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідно до свідоцтва про шлюб СеріїІ-СР №121007, позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). У свідоцтві про народження Серії 1-СР №235765, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7). Дану обставину відповідач у судовому засіданні не заперечив. Як вбачається із змісту довідки Городищенської міської ради м.Городище Черкаської області від 19 червня 2017 року №3002 позивачка проживає в [INFO] і на її утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] (а.с.8). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні неповнолітньої дитини про її стан здоров»я, дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, а саме, що він не працюючий, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], фізично здоровий, згідний сплачувати аліменти та враховуючи, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 17 червня 2017 року, внесено зміни до Сімейного Кодексу України, а саме частину 2 до статті 182 СК України викладено в такій редакції «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку", і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти у частці від заробітку, як то визначено ст.183 СК України. Позов підтверджується: копією свідоцтва про шлюб Серії І-СР №121007; копією свідоцтва про народження [PERSON]; довідкою Городищенської міської ради м.Городище Черкаської області від 19 червня 2017 року №3002. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved