Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

10 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про скасування арешту, третя особа: ОТП "Факторинг України". В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року належить автомобіль Вольво, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1731, державний номер [NUMBER]. Постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 04 лютого 2013 року було накладено арешт на автомобіль Вольво, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Враховуючи той факт, що на сьогодні спірний автомобіль належить позивачу та є його власністю, позивач [PERSON] просить суд скасувати арешт, накладений Орджонікідзевським ВДВС Маріупольського МУЮ, на автомобіль Вольво, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1731, державний номер [NUMBER]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. В якій просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та скасувати арешт накладений 04 лютого 2013 року Орджонікідзевським ВДВС ММУЮ на автомобіль Вольво, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1731, державний номер [NUMBER] Представник відповідача Орджонікідзевський ВДВС Маріупольського МУЮ до судового засідання не з'явився, до адреси суду від нього надійшла заява з проханням розглядати дану справу без участі представника, вирішення справи покладає на розсуд суду. Представник третьої особи ОТП «Факторинг України» Пачков Д.В., який діє на підставі довіреності, до судового засідання не з"явився. Від нього до адреси суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, вирішення справи покладає на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема у ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-ІV (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України) вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі за текстом Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Пунктом 5.6.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №865/4158 від 15.12.1999 року, встановлено, що державний виконавець роз'яснює сторонам та зацікавленим особам, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, що вони мають право оскаржити дії державного виконавця, а також звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі №265/9100/13-ц від 16 грудня 2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, за [PERSON] визнано право власності на автомобіль марки «VOLVO», модель S40, легковий седан, 1997 року виписку, об'єм двигуна 1731, кузов [NUMBER], колір білий, державний номер [NUMBER]. (а.с. 4-5) У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 лютого 2013 року за № 35728230, було накладено арешт на автомобіль VOLVO S40 державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], що належить боржнику [PERSON]. Арешт накладений на підставі виконавчого напису № 6288 виданого 18.10.2012 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 3) На підставі викладеного, а також з урахуванням конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли свої підтвердження, а тому задовольняє позов. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved