Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

18 лютого 2019 року позивача звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України 160 000 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-4). В обґрунтування вказує, що в період роботи з 04.02.1998р. по 04.05.2018р. працювала підземним машиністом підіймальної машини на шахті «Гвардійська» ПАТ. Внаслідок роботи в шкідливих умовах праці нею отримані хронічні професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої другої стадії), група В., ЛН першого другого ступеню які, відповідно до акту розслідування від 13.12.2018, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 24.01.2019 позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% . Вважає, що їй не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, їй важко виконувати будь-яку роботу, вона терпить постійну біль у грудях, відчуваю задуху, підвищений артеріальний тиск, тому значну частину часу витрачає на підтримання свого здоровя, що порушує її нормальні життєві звязки. Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій зазначено про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник ПАТ в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання учасника справи, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Відповідно до відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 21 березня 2019 року відповідач заперечує проти позову в обґрунтування вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Також, позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди та відсутнє обґрунтованя розміру моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника позивача, відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом \~ \~ \~ \~ встановлено, що позивач з 01.03.2004 по 04.05.2018 роки працювала підземним машиністом підіймальної машини на шахті «Гвардійська» ПАТ- а.с.12-13. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13.12.2018 (а.с.14-17), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої другої стадії), група В., ЛН першого другого ступеню. Позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25%, згідно висновку МСЕК від 24.01.2019 (а.с.18). [PERSON] розслідування також встановлено, що винним у професійному захворюванні позивача є керівництво шахти ПАТ, в період роботи позивача [PERSON] на цих підприємствах. Як видно із зазначених доказів, право на відшкодування моральної шкоди виникло у [PERSON] з моменту первинного встановлення їй втрати професійної працездатності 24.01.2019, саме з цього моменту вона має право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13.12.2018 (а.с.14-17), встановлені хронічні професійні захворювання, виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів, підвищений рівень аерозолю виробничого середовища та трудового процесу. Умови виробничого середовища та важкість праці машиніста підіймальної машини відносяться до 3 класу 2, 1 ступеню шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 14 років. Суд при вирішення спору керується роз'ясненнями п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При вирішення спору керується тими нормами законодавства, яке діяло на час спірних правовідносин При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються медичними документами (а.с.24-28), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18\~Податкового кодексу\~України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164\~Податкового кодексу\~України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при задоволенні позову, слід стягнути з ПАТ на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial