Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] сільської ради Млинівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки і житловий будинок з надвірними будівлями, що залишились після смерті її чоловіка [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 жовтня 2012 року помер її чоловік [PERSON]. Місцем реєстрації проживання чоловіка до дня смерті було [ADDRESS]. Тому 12 квітня 2013 року приватним нотаріусом Бахчисарайського нотаріального округу АР Крим було заведено спадкову справу після смерті її чоловіка щодо майна, яке залишилось, на території [PERSON] сільської ради Млинівського району Рівненської області, в тому числі, яке померлий прийняв у спадок по смерті свого батька [PERSON]. Проте, позивач не може отримати свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті свого чоловіка, оскільки, після заведення спадкової справи територія АР Крим була окупована Російською Федерацією, у зв"язку з чим, нотаріусом, який завів спадкову справу, було припинено нотаріальну діяльність і до відповідних нотаріальних контор на території України вказана спадкова справа передана не була. Під час розгляду справи по суті представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської Ради Млинівського району Рівненської області в судове засідання не з'явився. Водночас від відповідача за підписом сільського голови надійшло повідомлення про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, в якому також зазначено, що позов [PERSON] [PERSON] сільською радою визнається. ( а.с.38) Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що померлий [PERSON] приходився їй рідним братом і дійсно після його смерті у 2013 році за заявою його дружини [PERSON] нотаріусом Бахчисарайського нотаріального округу було заведено спадкову справу, однак в результаті окупації АР Крим Російською Федерацією, нотаріус припинив нотаріальну діялність і в подальшому одержати свідоцтво про право на спадкове майно після смерті свого чоловіка, що залишилось на території [PERSON] сільської ради Млинівського району Рівненської області, позивач не змогла. Свідок також підтвердила, що спору між спадкоємцями щодо майна померлого [PERSON] немає, так-як обидві його дочки [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері [PERSON], про що також подавали заяви нотаріусу. Заслухавши пояснення представників позивачки, показання допитаної в якості свідка [PERSON], дослідивши подані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 15 жовтня 2012 року в с. Ярославичі Млинівського району Рівненської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ГЮ № 128176 від 18.10.2012. Отже, внаслідок смерті [PERSON] у відповідності зі ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина. З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що після смерті [PERSON] 12.04.2013 року приватним нотаріусом АР Крим [PERSON] за місцем реєстрації його проживання в [INFO] було заведено спадкову справу з реєстраційним номером у спадковому реєстрі № 54376701. Дослідивши копію свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті [PERSON], виданого 26 липня 2013 року [PERSON] приватним нотаріусом АР Крим [PERSON] на належну померлому квартиру, а також дослідивши свідоцтво про укладення шлюбу від 21 січня 2013 року № 143398 , суд встановив, що позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], а відтак, прийнявши спадщину після його смерті, є спадкоємцем за законом на все майно померлого. (а.с.23- 25) У відповідності зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна після смерті [PERSON] також входили і земельні ділянки згідно державних актів, виданих на ім"я його батька [PERSON]Д серії РВ № 01498 від 05.02.2000 року, площею 0,61 га., та серії ЯА № 054549 від 01.08.2006 року, площею 2,99 га і 0,33 га., які [PERSON] за життя успадкував після смерті свого батька , однак не переоформив право власності на зазначені земельні ділянки на своє ім"я. Також до складу спадкового майна увійшов житловий будинок, що залишився після смерті [PERSON]Д, по вул. Ювілейна,17 у с. Ярославичі Млинівського району Рівненської області. Вказане підтверджується повідомленням відділу у Млинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 214 від 18.08.2017 року, а також матеріалами спадкової справи, заведеної Млинівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], ( а.с.13, 31, 84-87). З показань допитаної в якості свідка [PERSON] вбачається, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, оскільки свідку відомо, що його діти [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері [PERSON]. Такі показання даного свідка на підтвердження зазначеної обставини суд приймає у якості єдиного належного і допустимого доказу по справі, оскільки представлені стороною позивача копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], заведеної в м. Бахчисарай до початку агресії Російської Федерації та окупації нею АР Крим, на яких міститься посвідчувальний напис, вчинений без додерження вимог законодавства України не нотаріусом України, є недопустимим доказом по справі. При цьому, суд приймає до уваги, що на сьогодні території Автономної Республіки Крим відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» , який набрав чинності 27 квітня 2014 року, надано статус тимчасово окупованої території України внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Даним законом встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно із Законом на тимчасово окупованій території право власності охороняється відповідно до законодавства України. Разом з тим, з метою забезпечення захисту гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод громадян 07 липня 2014 року за № № 1087/5, 1088/5 Мін'юстом України було видано наказ : «Про припинення приватної нотаріальної діяльності», відповідно до якого осіб, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і призначені па посаду нотаріуса Російської Федерації( в тому числі і приватний нотаріус [PERSON]В.), з 08 липня 2014 року зобов'язано припинити свою приватну нотаріальну діяльність, а всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом одного місяця зобов'язано передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області. Згідно письмового повідомлення посадових осіб Державного нотаріального архіву Херсонської області, спадкова справа після смерті [PERSON], яка була заведена 12.04.2013 року приватним нотаріусом АР Крим [PERSON] до архіву на зберігання з Автономної Республіки Крим не передавалася (а.с.45). Таким чином, судом встановлено обставини щодо неможливості реалізації позивачкою [PERSON] свої спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] та отримання нею, у відповідності до ст.ст. 1296, 1297 Цивільного кодексу України свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приймаючи рішення про задоволення позову [PERSON] суд керується ч.1 ст.1 Цивільного процесуального кодексу України про те, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд приходить до висновку про те, що дослідженні докази підтверджують фактичні обставини спадкування позивачем [PERSON] прав та обов'язків спадкодавця [PERSON] щодо приватного будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за юридичною адресою: с. Ярославичі Млинівського району Рівненської області, вул. Ювілейна,17, а також земельних ділянок, площею 0,61 га., та площею відповідно 2,99 га і 0,33 га.. Надані позивачем та дослідженні судом вищевказані письмові докази, у відповідності з ч.1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, є належними та містять необхідну інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка не зверталася до суду із клопотаннями щодо стягнення із відповідача, в разі задоволення позову, судових витрат по справі. Вважаючи на норми ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивачки судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved