Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 20.02.2005 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у виконкомі Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 06. Від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON]. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів, розбіжностей у веденні спільного господарства, в результаті чого спільне сімейне життя стало неможливим і їх шлюб носить формальний характер. Відповідач останнім часом не бере участі у вихованні та утриманні дитини, хоча є фізично здоровим та працездатним. Син [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача, яка не може самостійно забезпечити його всім необхідним. За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, у зв'язку з чим просить його розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]", стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., щомісячно та стягнути судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява, в якій він позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить позов задовольнити, справу розглядати у його та позивача відсутність, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. За таких обставин у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення спору. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 20.02.2005 року, судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 20 лютого 2005 року у виконкомі Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис №06 (а.с. 9). Судом також встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданного виконкомом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 24 травня 2007 року (а.с. 10). З довідки Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 2329 від 05.10.2017 року, судом встановлено, що на утриманні позивача [PERSON] знаходиться син [PERSON], [INFO] (а.с. 25). За змістом ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось. Як встановлено з матеріалів справи, шлюбні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить лише формальний характер, у зв'язку з чим вважає можливим його розірвати, оскільки подальше його збереження буде суперечити інтересам сторін. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини. Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд керується положеннями ст.ст. 181, 182 СК України. Так, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз даної законодавчої норми дає підстави зробити висновок про те, що при визначені способу стягнення аліментів (у частці від доходу чи в твердій грошові сумі) пріоритетним є вибір того з батьків, з ким проживає дитина. З огляду на вказане суд вважає можливим стягнути аліменти з відповідача саме в твердій грошовій сумі, як про те просить позивач, з якою проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга даної статті визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку, судом враховується, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має. Доказів того, що відповідач не може утримувати сина, чи має на утриманні інших осіб суду не представлено. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON], враховуючи, що обов"язок утримання дитини повинні нести обоє батьків, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.08.2017 року до його повноліття. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору, а також 640,00 грн. судового збору підлягає стягненню з нього в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved