Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк"звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 травня 2014 року у розмірі 24519,49 грн. з підстав, передбачених ст.ст. 526, 610, 1054 ЦК України та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що 23 травня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 1100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, згідно ч.1 ст.634 ЦК України, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (договір приєднання), що підтверджується підписом у заяві. Згідно пунктів 2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Договором, який є укладеним відповідно до ч.2 ст.639, ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, передбачені порядок та умови погашення кредиту і заборгованості по ньому, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а також наслідки невиконання умов договору. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 28.02.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 24519,49 гривень, яка складається із: 933,84 грн. - заборгованість за кредитом; 18741,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) і 1143,79 грн. - штраф (процентна складова). На теперішній час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ ПриватБанк . Заочним рішенням від 04.05.2018 року позов повністю задоволений. 09 [PERSON] 2018 року заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду, про що постановлена ухвала суду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, пояснюючи тим, що [PERSON] підписуючи анкету-заяву про отримання кредитної картки погодився з Правилами та Умовами надання банківських послуг. Проте своєчасно не сплачував кошти на погашення кредиту. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, Правила та Умови надання банківських послуг відповідачем не підписані, з їх змістом в редакції, яка діяла на час укладення договору, [PERSON] не ознайомлений. У звязку з відсутністю в анкеті-заяві даних про те, яка картка видавалась відповідачу невідомі умови кредитування. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази та матеріали справи приходить до наступного. Як вбачається з позиції відповідача та його представника, позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки останній платіж за повернення кредиту [PERSON] був внесений 08.10.2014 року, а з позовом ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду 26.03.2018 року. На думку суду позиція відповідача та його представника є передчасною виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Як вбачається з наявних доказів, що маються в матеріалах справи 23 травня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір, шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно довідки ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] була надана кредитна картка № 5168755374462931 дата відкриття якої 23.05.2014 року, термін дії до 10/17. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором останній платіж за погашення кредиту [PERSON] був внесений у розмірі 300,00 гривень 08.10.2014 року. З позовною заявою позивач звернувся до суду 26 березня 2018 року. Таким чином, сторонами був погоджений строк договору, строк кредитування, термін закінчення кредитування. Тобто, строк дії договору та строк кредитування встановлений до 10/17 року, а тому на момент звернення Банку з відповідним позовом строк не сплив, а тому позивачем не пропущено, хоча останній платіж відповідачем був здійснений 08.10.2014 року. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу) (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18). За таких обставин, суд вважає відмовити відповідачу та його представнику у застосуванні до позовних вимог строків позовної давності. Проте, оглянувши надані докази позивачем, суд вважає відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Згідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з наданих позивачем доказів, позивач мотивує свій позов тим, що з відповідачем укладений кредитний договір про надання коштів, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.05.2014 року, в якій відсутня інформація про видачу конкретної картки [PERSON] з числа запропонованих: Картка Універсальна, Картка для виплат, Картка класу Gold, Преміальна картка. Представник позивача в судовому засіданні, надаючи пояснення з приводу цієї обставини, зазначив, що він припускає, що була оформлена саме картка Універсальна та в анкеті заяві позичальника помилково не вказано вид картки. У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток Універсальна вказано про наявність видів карток, їх характеристики та значення, зазначені умови та строки погашення, пільгові періоди, базові ставки, обовязкові щомісячні платежі, розмір комісії, нарахування та розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір штрафів за порушення строків платежу. Відповідно до виданої картки, у разі порушення боржником зобов'язань, Банк проводить розрахунок заборгованості за кредитним договором. Позивачем суду не надано доказів на підтвердження видачі [PERSON] конкретної картки. Наданий суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 23.05.2014 року, укладений між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], не містить також інформацію про видачу конкретного види картки, а тому не можливо встановити саме відповідно до якої характеристики та значень якої саме картки проводилися розрахунки заборгованості. Інших розрахунків позивачем суду не надано, а надана лише довідка про видачу [PERSON] кредитної картки № 5168755374462931, дата відкриття якої 23.05.2014 року, термін дії до 10/17, без зазначення виду картки. Зазначені обставини позбавляють можливості суд перевірити розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.05.2014 року, наданий позивачем, та ухвалити обґрунтоване рішення на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а представник позивача вказав на відсутність у позивача інших доказів, вимоги позову задоволенню не підлягають. Судовий збір не підлягає стягненню, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed