Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ТДВ «ОП «шахта імені [PERSON] [PERSON]» з 05 липня 2012 року по 16 серпня 2014 року. Починаючи з червня 2014 року відповідач без будь-яких пояснень припинив виплату заробітної плати. 16 серпня 2014 року він звільнився з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України. Вважає, що відповідачем порушено низку встановлених законодавчими актами норм, що регулюють правовідносини стосовно оплати праці, що в свою чергу призвело до порушення його прав та виникнення заборгованості по заробітній платі, яка до теперішнього часу не погашена. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодовувати розмір недоотриманої заробітної плати і всіх інших виплат та надавати інформацію про розмір нарахованих до виплати сум, тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з червня 2014 року по 16 серпня 2014 року в сумі 4856,19грн., одноразову допомогу у розмірі трьох середньомісячних зарплат в сумі 5175,87грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 20293,52грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. \~\~ Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. Позивач [PERSON] з 05.07.2012 року по 16 серпня 2014 знаходився у трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені [PERSON] [PERSON]». (а.с.9). 16.08.2014 року він був звільнений з займаної посади у звязку з переходом на пенсію на підставі\~\~ ст. 38 КзпП України, з виплатою одноразової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків, відповідно до колективного договору на підставі наказу № 667-к від 18.08.2014 (а.с.9). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або \~уповноважений \~ним \~орган \~зобов'язаний \~в \~день звільнення провести \~з працівником розрахунок у строки, \~зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з [PERSON] належних до сплати сум не провело. Як вбачається з матеріалів справи станом на день звільнення позивача з ТОВ "ОП "Шахта ім. Св. [PERSON]" заборгованість підприємства по заробітній платі за період з червня по серпень 2014 року складає 4856 грн. 19 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача . Крім цього, відповідно до п. 12.15. Галузевої угоди між Міністерством\~ палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України з доповненнями та змінами працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Такі ж положення містяться і в колективному договорі від 06.07.2012 року,\~ в пункті 8,7 якого передбачено, що при першому звільненні в зв'язку з виходом на пенсію за віком працівнику передбачена виплата одноразової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків. Однак, як встановлено судом, позивачу одноразова допомога в розмірі 5175,87 гривень як при звільненні, так і на день розгляду справи в суді не виплачена. Тому дана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.\~ Крім цього, згідно ст. 116 КЗпП України \~при звільненні працівника виплата всіх сум, \~що належать йому від \~\~підприємства, \~установи, \~організації, \~провадиться \~в \~день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати \~з \~вини \~власника \~або \~уповноваженого \~ним \~органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього \~Кодексу, \~\~при \~відсутності \~спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки \~по день \~фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~ \~\~\~ наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Дані положення кореспондуються з положення\~ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, в п. 2, п. 4 якого зазначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум \~за період з 16.08.2014 року по 21.08.2015 року. Так, позивач відпрацював повних два місяця перед звільненням в червні 2014 року та липні\~ 2014 року. Йому було нараховано заробітну плату за червень 2014 року 1831,43 грн., за липень 2014 року 1619,15грн. За цей період позивач [PERSON] відпрацював\~ 42 робочих дні. Таким чином середньоденна заробітна плата\~ складає 1831,43грн. + 1619,15 грн. = 3450,58/42 = 82,16грн. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також \~встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16.08.2014 року по 21.08.2015\~ року на загальну суму 20 293\~ грн. 52 коп., виходячи із 247 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 82 грн. 16 коп. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved