Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з врахуванням уточненої позовної заяви, в якому просить суд витребувати з володіння [PERSON] належний йому автомобіль марки "ВАЗ 21011" д.н.з. [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію на вказаний автомобіль, шляхом зобов"язання відповідача повернути їх позивачу у натурі. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником автомобіля ВАЗ 21011, 1978 року випуску. Даний автомобіль був наданий йому у службове користування від будівельної компанії в якій він працював. Після завершення роботи та звільнення він був переданий йому керівником даної компанії у вигляді премії за сумлінну працю та особисті заслуги. Позивачем у 2015 році було надано у користуваннія вищевказаний автомобіль [PERSON] , а також внесено відомості до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу про право тимчасового керування [PERSON] . У зв`язку із необхідністю використовувати даний автомбіль у своїх цілях він звернувся до відповідача з письмовою вимогою у вигляді рекомендованого листа від 22.08.2018 про повернення транспортного засобу протягом 7 днів. Однак станом на день подання до суду позовної заяви будь-якої відповіді він не отримував. Крім цього, просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 18.04.2019 після усунення недоліків прийнято позовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] про\~усунення перешкод\~у користуванні\~автомобілем та\~витребування майна та відкрито спрощене позовне провадження. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, покликаючись на підставність заявлених вимог, просили такий задовольнити. Відповідач та його представник позов заперечили, покликаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний 05.09.2006 під час перебування позивача [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, в подальшому який було розірвано. Після розірвання шлюбу між подружжям не було проведено розподілу набуто під час шлюбу майна, а тому автомобіль знаходився в спільній сумісній власності. Відповідач зазначив, що автомобілем він не користується, лише тоді коли його матір - третя особа по справі [PERSON] просить про це, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11.02.2009 року є власником транспортного засобу марки «ВАЗ 21011» номерний знак [NUMBER] , 1978 року випуску, що стверджується копією витягу з Єдиного реєстру міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 07.08.2018. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.11\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~№14\~від 18.12.2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави володіє ним. Крім того, на підставі\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачу на законних підставах належить автомобіль «ВАЗ 21011» номерний знак [NUMBER] , 1978 року випуску, відповідачем не надано суду жодних доказів на законність утримання такого майна чи правових підстав для користування таким, а відтак його слід витребувати з чужого незаконного володіння на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. в дохід держави. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для\~надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру\~гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, суд прийшов до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача 7\~500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується квитанцією № 0.0.1378726010.1.\~ На підставі 319, 321, 387, 388, 391 ЦК України та

Outcome: approved