Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Волиньхолдінг" про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.1998 року він був прийнятий на роботу столяром будівельної бригади на ВАТ «Волиньхолдінг», правонаступником якого є ПАТ «Волиньхолдінг». 16.07.1999 року о 10.20 год. перебуваючи на роботі в звязку з невідповідністю вимогам безпеки технологічного процесу деревообробного комбінованого верстату марки КС він отримав тяжку травму пальців лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився зі ним під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 19.07.1999 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ушкодження здоровя у вигляді травматичної ампутації 1 - 4 пальців лівої кисті на рівні головки основної фаланги. Весь курс лікування проходив в Торчинській районній лікарні. Так як в нього була тяжка травма пальців лівої кисті, він змушений був тривалий час перебувати на лікарняному, але функції лівої кисті в мене не відновились. 15.09.1999 року висновком Луцької міжрайонної медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 15.09.2000 року. 19.09.2000 року він був повторно переоглянутий Луцькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, яка встановила мені ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 відсотків та ІІІ групу інвалідності довічно. На даний час він є інвалідом ІІІ групи, не може повноцінно користуватись лівою кистю, що супроводжується незручностями в повсякденному житті веденні господарства. Оскільки в нього відсутні чотири пальці на лівій кисті, він змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Вказує, що отриманим трудовим каліцтвом йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які він постійно переживає. Задану моральну шкоду він оцінює у 120000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у звязку з отриманим 16.07.1999 року трудовим каліцтвом у розмірі 120000,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, проте подав суду заяву про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача в користь позивача суму в розмірі 2550,00 грн. за завдану моральну шкоду. Просив розгляд справи проводити без його участі за наявними матеріалами справи та позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі осіб, які не зявились за наявними матеріалами справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 03.03.1998 року [PERSON] був прийнятий на роботу на роботу столяром будівельної бригади на ВАТ «Волиньхолдінг», правонаступником якого є ПАТ «Волиньхолдінг» (а.с. 5-7). 16.07.1999 року о 10.20 год. [PERSON], перебуваючи на роботі в звязку з невідповідністю вимогам безпеки технологічного процесу деревообробного комбінованого верстату марки КС, отримав тяжку травму пальців лівої кисті, про відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 19.07.1999 року (а.с. 3, 4). 28.08.2009 року позивача було направлено на МСЕК для визначення відсотка втрати ним працездатності, що підтверджується заключенням обласної офтальмологічної ЛКК (а.с. 11) 15.09.1999 року висновком Луцької міжрайонної медико-соціальної експертної комісії [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 15.09.2000 року (а.с. 11, 12). 19.09.2000 року [PERSON] був повторно переоглянутий Луцькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, яка встановила йому ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 відсотків та ІІІ групу інвалідності довічно (а.с. 9, 10). Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналогічне положення містітиться і в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. З акту № 1 про нещасний випадок від 19.07.1999 року вбачається, що причинами нещасного випадку, що стався з [PERSON], є невідповідність вимогам безпеки технологічного процесу та порушення вимог безпеки під час експлуатації деревообробного устаткування. Суд вважає, що\~факт порушення відповідачем\~\~законних прав працівника позивача [PERSON], а саме права останнього на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце. Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нещасний випадок з позивачем стався 16.07.1999 року при виконання ним трудових обов"язків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з розясненнями даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати позивачем професійної працездатності така втрата становить 40 %, у звязку з чим позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності довічно, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, \~з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2550,00 грн. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: approved