Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

В березні 2021року позивачка [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] , який в подальшому було уточнено про звернення стягнення на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 06 березня 2015року між позивачкою та [PERSON] було досягнуто згоди на укладення договору купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до досягнутих домовленостей позивачка передала [PERSON] , як власниці вказаної квартири, грошові кошти у розмірі 7\~000даларів США(що дорівнювало 160\~279гривень), а остання погодилась в строк до 31грудня 2015року оформити нотаріально договір купівлі-продажу,що було зазначено в письмовому договорі між сторонами. Власниця квартири передала позивачці ключі від квартири та документи. Після укладеного договору про наміри , позивачка виїхала на деякий час за межі м. Маріуполя, і лише в грудні 2020року дізналась ,що [PERSON] померла в вересні 2015року і що єдиним спадкоємцем є її син [PERSON] ,який є відповідачем по справі. Згідно вимог законодавства, вона пред`явила претензію спадкоємцю,щодо боргових зобов`язань спадкодавця і те,що за життя спадкодавець [PERSON] уклала договір про наміри на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і отримала грошові кошти за вказану квартиру. Але на час звернення до суду із вказаним позовом- спадкоємець не відреагував на претензію позивачки, відмовляється оформити нотаріально договір купівлі-продажу зазначеної квартири хоча спадщину прийняв. Інші близькі родичі відсутні, заповіт померла не складала. У зв`язку з викладеним вище, з посиланням на ст. ст. 1218, ч.2 ст.1282 ЦК України , позивачка просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] , за договором від 06 березня 2015 року , сума якого становить 7000,00 (сім тисяч) доларів США, що станом на 03 вересня 2021 року складає 189140 (сто вісімдесят дев`ять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок - звернути стягнення на спадкове майно, а саме: 1/1 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належить спадкоємцю [PERSON] ,шляхом визнання права власності за позивачкою з правом реєстрації вказаного майна у відповідних органах. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.04.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.04.2021 року було витребувано з Другої маріупольської державної нотаріальної контори інформацію про відкриття спадщини після смерті [PERSON] та при наявності копію спадкової справи. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити ,не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст.280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання , в судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі , суд вирішив ухвали у справі заочне рішення. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено\~судом,\~06.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про наміри , а саме укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та передачі її у власність [PERSON] . Згідно пункту 2 вказаного договору зазначено, що відчужувана квартира належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ходаріною О.С. 04.06.2009 року. Пунктом 3 даного договору встановлено, що сторони прийшли до згоди,що вартість майна складає 7000,00 доларів США, що по офіційному курсу Національного банку України на дату укладення договору складало 160279,00 грн. і зазначену суму [PERSON] отримала від [PERSON] . Також сторони прийшли до згоди,що оформлення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири повинно відбутись у строк до 31.12.2015року з покладенням витрат, пов`язаних з нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу , на сторони (а.с. 7). Відповідно до копії розписки від 06.03.2015 року встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] суму грошей в розмірі 7000,00 доларів США в рахунок договору купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.02.2021 року за №242624611 встановлено, що квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності з 04.06.2009 року належить [PERSON] (а.с. 6). На адресу суду 07.05.2021 року надійшли матеріали спадкової справи №113/2016 від 29.03.2016 року з Другої маріупольської державної нотаріальної контори, відповідно до якої [PERSON] подав заяву про прийняття фактично спадщини, оскільки прописаний разом із спадкодавцем. (а.с. 30-52). [PERSON] померла [INFO] у м. Маріуполь, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стару реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 02.10.2015 року, актовий запис №1436 (а.с. 35). Про смерть [PERSON] позивач дізналася у грудні 2020 року, оскільки тривалий час перебувала за межами м. Маріуполя. Відповідно до ст.\~526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч.1 ст.\~530\~Цивільного кодексу\~України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після огляду в судовому засіданні спадкової справи, судом було встановлено, що відповідач у справі є спадкоємцем за законом [PERSON] та відносяться до першої черги спадкування. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку, відповідач прийняв спадщину, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1281\~ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282\~ЦК України\~ встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 2 ст.\~1282\~ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом цієї норми кредитор спадкодавця має право на задоволення своїх вимог за рахунок спадкового майна шляхом звернення стягнення на це майно в установленому законом порядку. Згідно ч.1 ст.635 ЦК України - попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно ч.1,2,3 ст.626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до звіту ТОВ "Інжиніринговий центр "Ексон" про оцінку ринкової вартості однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 03.09.2021 року ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ складає 184700,00 грн. (а.с. 77-119). \~ \~ \~ \~Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи ,що між спадкодавцем і власником квартири [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено 06 березня 2015року договір про наміри, а саме укладення договору купівлі-продажу квартири з подальшим посвідченням у нотаріальній конторі у відповідний строк. Сторони прийшли до згоди по всім істотним умовам договору, узгодили ціну, вартість майна, умови сплати нотаріальних витрат, [PERSON] отримала грошові кошти та передала ключі від квартири позивачки про,що свідчить розписка додана до матеріалів справи. На даний час єдиним спадкоємцем,який фактично прийняв спадщину є відповідач по справі [PERSON] ,який відмовляється задовольняти вимоги кредитора.,що надало позивачу право звернутись до суду з позовом про захист своїх оспорюванних прав. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються фактичними обставинами справи й дослідженими судом доказами. Нормою ст. 182 ЦК України передбачена обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved