Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.11.2016 р. по 01.09.2020 р. надав відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , де мешкає відповідач на загальну суму 50580,60 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник Концерну „Міські теплові мережі" Проценко В.О. в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вказана заборгованість не сплачена, тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності, окрім того він не має можливості сплачувати борг через скрутне матеріальне становище, просив в позові відмовити. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши учасників процесу, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла , а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій , її збут та інше. Відповідач отримує послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, наявний особовий рахунок (а.с.7), відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.11.2016 р. по 01.09.2020 р. надав відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , де мешкає відповідач на загальну суму 50580,60 грн., але не сплатив за ці послуги, сума вказаної заборгованості не сплачена, що підтверджено відповідним розрахунком (а.с. 7,8). Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів як споживачів послуг являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Пунктом 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІУ від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово- комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-кому нальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Обов`язок Споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 67. 68). Відповідно до п.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення прав та обов`язків є договір. Разом з цим, відповідачем було заявлено усне клопотання про застосування позовної давності. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалось, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно з ч. 5 цієї норми за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях між сторонами у справі передбачено, що позивач надає послуги, а відповідач має оплачувати їх щомісячними платежами, причому здійснювати оплату за попередній місяць у наступному. З розрахунку, який не оспорював відповідач, вбачається, що платежів у періоді з листопада 2016р. по вересень 2020р. відповідач не здійснював, а тому позивач кожного наступного місяця бачив, що оплату за попередній місяць споживач не провів. Тобто строк позовної давності за кожним щомісячним нарахуванням за надані послуги слід відраховувати з наступного місяця. З позовом до суду позивач звернувся 25.09.2020р., а тому в межі позовної давності вкладається трирічний строк, що передує цьому зверненню, тобто період з 01.09.2017р. (розрахункова дата для нарахування щомісячного платежу) по 01.09.2020р. (дату, по яку нараховано заборгованість). Згідно наданої позивачем довідки розмір заборгованості відповідача за період у три роки до моменту пред`явлення позову складає 38618,70 грн. Тому до стягнення з відповідача слід визначити суму, що вкладається в межі позовної давності у розмірі 38618, 70 грн. Приймаючи судове рішення, суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлено позов з ціною у сумі 50580,60 грн., за подання якого сплачено судовий збір у сумі 2012 грн. Позов задоволено частково, на суму 38618,70 грн. Тому до компенсації йому за рахунок відповідача належить сума судового збору у розмірі 1597,52 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial