Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дінеро" (далі ТОВ «Дінеро») було укладено договір, відповідно до якого ним отримано позику, однак укладений договір він вважає недійсним, оскільки відповідачем було введено його в оману щодо істотних умов договору та останій не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, однак такий договір позивачем не було підписано. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір здійснено шляхом зазначення у відповідному чек боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Також [PERSON] в позові зазначає, що укладений між стронами договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору та у ньому не вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Відповідач не повідомив щодо відсоткової ставки за користування кредитом та непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Відповідачем йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що він погодився на укладення зазначених договорів. Відповідачем не було повідомлено позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору, яка потрібна йому як клієнту при укладенні кредитного договору. Розмір нарахованих відсотків за договором, перевищує розмір заборгованості за кредитом. Вважає, що відповідач застосовує нечесну підприємницьку практику, а тому правочини укладенні з її використанням є недійсними. Просить визнати недійсним договір позики, укладений між ним і відповідачем. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначають, що договір кредитної лінії №АG3184564 від 14 березня 2020 року був укладений між сторонами в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в електронній формі, що відповідає формі правочину, передбаченій ст. 207 ЦК України. юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. В позові позивач підтверджує укладення договору. Крім того, зазначають, що позивач є постійним клієнтом відповідача та укладав договір позики раніше, виконував всі його умови з якими погоджувався. Оскаржуваний договір є аналогічний попереднім, тому позивач був повністю ознайомлений з правилами, умовами та процедурою укладення, а саме шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його номер телефону 14 березня 2020 року о 20:20 та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 14 березня 2020 року о 20:20:56. Вважають, що саме позивачем було укладено договір у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Після заповнення заявки на сайті та укладення договору позивач отримав від відповідача грошові кошти на свій картковий рахунок. При оформленні заявки на вебсайті відповідача у позивача була можливість ознайомитися з усіма умовами Договору. Після підписання договору його примірник разом із паспортом споживчого кредиту та Спеціальними умовами було направлено на електронну адресу позивача. Вся інформація, розміщена на вебсайті відповідача відповідає ліцензійним умовам, які визначені у Постанові №913 від 07 грудня 2016 року «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг». Вважають позовну заяву безпідставною, наведені в ній обставини є такими, що не відповідають дійсності, сам факт звернення позивача до суду спрямоване на затягування виконання своїх зобов`язань за договором. Просять в позові відмовити. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі Інтернет розміщено правила надання грошових коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 14 березня 2020 року [PERSON] , ІПН [NUMBER] звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов та правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», є акцептом на укладення кредитного договору. 14 березня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № AG3184564, за яким кредитодавець зобов`язався надати кредит в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви позичальника та за умови її схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні Договірні компенсації до останнього дня строку оплати. В розділі 2 Договору кредитної лінії загальні умови, зазначено: 2.1. Встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1. на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви: 2.1.1.1. Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; 2.1.1.2. Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця Спеціальних умов Кредиту на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві (наприклад, запитувану суму), нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов. За запитом Позичальника Кредитодавець повинен надати Позичальнику Пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. Позичальник має право проаналізувати Пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3. Натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (І) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (ІІ) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (ІІІ) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (ІV) складення Договору; 2.1.2. Код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту» згідно норм Закону України «Про електронну комерцію». 2.4 Договір, включаючи його Додаткові угоди, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді. Спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №АG3184564 від 14 березня 2020 року передбачені наступні умови договору кредитної лінії: ліміт кредитної лінії: 2000 грн; сума кредиту: 2000 грн; відсоткова ставка в день: 1,33%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 2799 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка -486,06%; строк оплати - 30 днів: дата повного погашення - 13 квітня 2020 року. Також договором передбачено можливість продовження строку сплати кредиту із збільшенням відсоткової ставки. Розмір штрафу, якщо є - 50%. Аналогічні умови договору були надані споживачу 14 березня 2020 року до укладення договору про споживчий кредит та містяться в Паспорті споживчого кредиту. Відповідно до вищевказаних спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №АG3184564, ці Спеціальні Умови були створені: на основі заяви позичальника, яка була подана через особистий кабінет на Порталі; і лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв Правила, що регламентують порядок надання фінансових послуг ТОВ «ФК «ДІНЕРО», Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови договору кредитної лінії та Пропозицію кредитора щодо Спеціальних Умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що були надані позичальнику через Особистий кабінет на Порталі; укладаються дистанційно і та мають юридичну силу без будь-якого підпису на папері. Відповідно до досліджених у якості письмових доказів копій Договору кредитної лінії, Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG3184564 від 13 березня 2020 року, Паспорту споживчого кредиту інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, судом встановлено, що зазначений договір укладено в порядку, передбаченому Законом України № 675-VIII від 03 вересня 2015 року «Про електронну комерцію» та шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України № 675-VIII від 03 вересня 2015 року «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином під час укладення оспорюваного Договору №AG3184564 позивачем було успішно пройдено процес верифікації клієнта на сайті відповідача, що підтверджується долученими до матеріалів справи інформацією щодо авторизації клієнта [PERSON] . Крім цього, той факт, що позивач під час укладення спірного договору на сайті відповідача ТОВ «ФК «Дінеро» пройшов процес верифікації підтверджено іншими доказами. Зокрема надані відповідачем докази відправки позивачу одноразового ідентифікатора та примірників Договору разом із спеціальними умовами та Паспотом споживчого кредиту, доказами введення одноразового іденицікатора та піписання договору позивачем. Доказів відправки кредитних коштів на картку Приватбанку. Разом з тим, позивач не зазначає в позові чи були виконані умови договору відповідачем, чи надані позичальнику кошти на умовах визначених спірним договором. Відповідно до п. 3.10. загальних умов Договору кредитної лінії, кредитодавець надає кожен кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника. Сума (суми) вважаються наданою (вважаються наданими) в день здійснення банківського переказу кредитодавцем. Окрім того, встановлено, що [PERSON] раніше користувався послугами ТОВ «ФК «Дінеро» та 31 жовтня 2019 року між ними було укладено договір позики АG5875513, на підставі якого позивач отримав в позику 1400 грн. Дослідивши надані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені положеннями ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України та відповідно до яких істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з ч.2 ст. 639 вказаного кодексу якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормою статті 11 вказаного закону передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З наданих сторонами доказів вбачається, що оспорюваний кредитний договір від 14 березня 2020 року укладено з відповідачем в електронній формі шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Позивач не заперечує факту укладення договору з відповідачем. Позивач, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року, просить визнати договір, укладений між сторонами 14 березня 2020 року, недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір, який підписаний ними, кредитні кошти отримані позичальником. Доказів на підтвердження протилежного вказаним обставинам, позивачем суду не надано. Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Статтею 8 Закону України «Про електронні документ та електронний документообіг» визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору є Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № АG3184564, підписані позивачем, в яких прямо зазначено, що вони створені лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв Правила, що регламентують порядок надання фінансових послуг ТОВ «ФК «Дінеро», Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозицію Кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані Позичальнику через особистий кабінет на Порталі. Зі змісту оспорюваного кредитного договору №AG 3184564 (Спеціальна умови) вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів. Зокрема, зазначено суму кредиту, дату його видачі, розмір процентів, орієнтовна загальна вартість кредиту, орієнтовна реальна річна процентна ставка, дата повного погашення кредиту. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, зазначення позивачем на обґрунтування позовних вимог про те, що відповідачем в договорі не було вказано ціну та сукупну вартість кредиту, не відповідає дійсності. Посилання позивача на те, що реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим ніж був зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів та розмір нарахованих відсотків за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом - не підтверджено жодними доказами, оскільки будь-якого розрахунку заборгованості чи виписки з рахунку сторонами суду не надано. Таким чином, твердження позивача про те, що оспорюваний кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам закону, не ґрунтується на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах. Разом з тим, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В п.20 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 зазначеного Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Як встановлено судом, правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов?язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту, ознайомившись та підписавши Паспорт споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, позивач засвідчив той факт, що він отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту,яка надана виходячи із обраних ним умов кредитування. На підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №AG3184564 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання спірного договору недійсним. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилався при зверненні до суду з даним позовом, а тому, відсутні підстави для його задоволення. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору при подачі позовної заяви, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed