Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звертаючись до суду з заявою просить суд виділити йому у власність в натурі 5 / 6 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], як окремий та цілий об»єкт нерухомого майна та встановити порядок користування земельною ділянкою під спірним будинком за цією ж адресою. Аргументує свої вимоги тим, що він є власником 5 / 6 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що розташований по [ADDRESS] Іншим співвласником 1 / 6 частини будинку є відповідач, у якої виникло право власності на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 01 березня 2018 року. На даний час між ними виник спір щодо користування належними їм частинами спірного будинку та земельної ділянки. Спірний будинок має один вхід. Земельна ділянка під спірним будинком була надана в безстрокове користування на підставі договору №73 від 13.05.1963 року, не приватизована. Маючи у своїй власності 5 / 6 частин вказаного житлового будинку, фактично він позбавлений в повній мірі використовувати належну йому частину будинку за призначенням, що позбавляє його можливості в реалізації його прав користування власністю. Тому для безперешкодного користування своїм майном без погодження з іншими співвласником, йому необхідно виділити у власність в натурі належну йому частину будинку. Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального провадження на 10 год. 00 хвилин 04 квітня 2019 року. У зв»язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті в іншій справі розгляд справи відкладено до 12 год.00 хв. 07 лютого 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 лютого 2019 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення експертизи розгляд справи зупинено. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2019 року відновлено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 21 березня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 22 квітня 2019 року. ІІІ. Позиції сторін. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, та просили їх задовольнити виділивши позивачу частину будинку відповідно до першого варіанту розподілу встановленого висновком експерта. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити, аргументуючи свої заперечення тим, що оскільки частка відповідача є незначною, а висновком експерта встановлено лише варіанти поділу будинку з відступом від ідеальних часток , а отже, в законний спосіб не можливо виділити частки співласників за запропонованими експертом варіантами, оскільки вони не відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005. Крім того зазначив, що відповідно до висновків експерта відповідач для відокремлення частин будинку зобов'язана здійснити капітальну добудову, що взагалі не відповідає інституту поділу нерухомого майна в натурі. При цьому, експерт, запропонувавши варіанти поділу спірного будинку, за умови проведення добудови та перепланування приміщень, у своєму висновку не розрахував витрати на добудову і перепланування, а також не зазначив ким та за чий рахунок мають здійснити сторони такі переобладнання. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.04.2018 року, на ім»я [PERSON] зареєстровано право власності на 5 / 6 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]/(а.с.8) Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 2018 року, визнано укладену 01 березня 2018 року між сторонами мирову угоду в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності. Визнано за [PERSON] 5 / 6 частин права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Визнано за [PERSON], 1 / 6 частин права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS](а.с.7). Згідно з договору №73 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 13 травня 1963 року, земельну ділянку під будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] надано в безстрокове користування(а.с.12-13) Відповідно технічному паспорту жиловий будинок , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , складається з будинку А-1 з прибудовами а-1, а-1-1, а"1- житлова площа 39.4 кв.м.,допоміжна площа 28,3 кв.м, загальна площа 67,7 кв.м.; сарай Б-1 з прибудовою б-1-1- площею 47,7 кв.м.( а.с.9-11) Висновком експерта С-2 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2019 року, встановлено, що розподіл житлового будинку по [ADDRESS] в частках 1 / 6 та 5 / 6 - можливий з відступом від ідеальних часток, в одиницях площі та одиницях вартості, від ідеальної частки та визначено три варіанти виділу: згідно з першим варіантом розподілу будинку Відповідачу виділяється: -частина житлової кімнати площею 6,8 кв.м( 1-1); -частина житлової кімнати площею 5,2 кв.м (1-2)та необхідно: - побудувати прибудову до приміщень 1-1 та 1-2 розмірами 4,90 м на 4,15 м; -влаштувати дверний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-2; -влаштувати перегородку в приміщеннях 1-1 та 1-2; -закласти віконний проріз в приміщенні 1-1; -розібрати стіну між приміщеннями 1-1 та 1-2; згідно з другим варіантом розподілу будинку Відповідачу виділяється: -житлова кімната площею 10,6 кв.м(1-2) та необхідно: -побудувати прибудову до приміщень 1-1 та 1-2 розмірами 5,15 м на 4,50 м; -влаштувати дверний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-2; -закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 і 1-2; -закласти віконний проріз в приміщенні 1-1; - влаштувати віконний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-1; згідно з третім варіантом розподілу будинку Відповідачу виділяється: -кухня площею 6,6кв.м(1-7); -частина житлової кімнати площею 6,8 кв.м(1-1) та необхідно: -побудувати прибудову до приміщень 1-1 та 1-2 розмірами 4,95 м на 4,50 м; -влаштувати дверний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-2; -закласти дверний проріз між приміщеннями 1-6 та 1-7; -закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-2; -влаштувати віконний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-1; -влаштувати дверний блок в стіні між приміщеннями 1-7 та 1-1; -розібрати частину стіни між приміщеннями 1-1 та 1-2. Крім того встановлено три можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням варіантів виділу часток. (а.с.48-78) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про міжнародно-правові механізми захисту права власності, до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини 1948 р. та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод 1950р. (основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу). Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. 3, 4 ЦПК України). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом цих норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 № 1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них". Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18.06.2007 № 55. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників, а не можливість у майбутньому використовувати майно для заняття відповідною професійною діяльністю у тому ж обсязі та на тих самих умовах, як до поділу (виділу) чи порядок користування майном. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Зазначене відповідає правовим висновкам, викладених Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1443цс16 від 16.11.2016 р. та Верховним судом 13.06.2018 року в справі №640/6969/13-ц. Вирішуючи даний спір, пріоритет слід надавати конвенційним та конституційним положенням про право власності, виходячи із розміру ідеальних часток у майні та технічної можливості поділу об'єкта. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (справа № 6-12цс13), оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок та про припинення права спільної часткової власності на це майно. Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Згідно п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. Згідно п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м, в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м, на дві - 14 кв.м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв.м. Мінімальна площа робочої кімнати або кабінету -10 кв.м. Згідно п.2.26 ДБН В.2.2-15-2005 в однокімнатних квартирах замість кухонь допускається передбачати кухні-ніші за умови їх обладнання електроплитами та влаштування в них примусової вентиляції. Згідно п.2.27 ДБН В.2.2-15-2005 в однокімнатних квартирах допускається суміщений санвузол (ванна, умивальник, унітаз). У дво-, трикімнатних квартирах обох категорій слід передбачати роздільні санвузли (ванна з умивальником і вбиральня з унітазом та умивальником). У квартирах, де чотири і більше кімнат, повинно бути не менше двох суміщених санвузлів, кожен з яких має бути обладнаний унітазом (вбиральня з умивальником та унітазом і ванна кімната з ванною, умивальником та унітазом). Мінімальні розміри площі санвузлів:-суміщений санвузол (обладнаний ванною, умивальником, унітазом, місцем для пральної машини) - 3,8 м; -ванна кімната (обладнана ванною, умивальником, місцем для пральної машини) - 3,3 кв.м;-туалет (вбиральня, обладнана унітазом і умивальником) 1,5кв.м; -туалет (вбиральня, обладнана унітазом без умивальника) 1,2 кв.м. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (із змінами і доповненнями) власникам, наймачам приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР. Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Виконання санітарно-гігієнічних вимог включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень жилих будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання. Природне освітлювання повинні мати як жилі кімнати та кухні, так і неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові площадки і загальні коридори. Висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням, повинні долучатися до матеріалів справи . Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року в справі № 640/6969/13-ц від 27.06.2018 року. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. В силу статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом установлено, що будинок в м.Прилуки, по вул.Богунського, 43 належить на праві спільної часткової власності Позивачу - 5/6 частин та Відповідачу - 1/6 частина на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 01.03.2018 року, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про РПВ 12.04.2018 року. Дійти згоди про його поділ сторони не можуть. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2019 року, , встановлено, що поділ житлового будинку в частках 1/5 і 1/6 можливий з відступом від ідеальних часток і проведенням будівельних робіт з влаштування прибудови. Виходячи з аналізу висновку експерта, загальної площі спірного будинку , а також незначної частки, яка належить відповідачу, суд приходить до висновку, що поділ будинку відповідно до ідеальних часток з урахуванням вимог Житлового кодексу та державних будівельних норм щодо житлових приміщень , не можливий. Вирішуючи питання щодо можливості можливості поділу будинку з відступом від ідеальних часток, відповідно до варіантів наданих експертом, суд виходить з наступного. Першим варіантом розподілу будинку Відповідачу виділяється: -частина житлової кімнати площею 6,8 кв.м( 1-1); -частина житлової кімнати площею 5,2 кв.м (1-2) та необхідно: - побудувати прибудову до приміщень 1-1 та 1-2 розмірами 4,90 м на 4,15 м; -влаштувати дверний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-2; -влаштувати перегородку в приміщеннях 1-1 та 1-2; -закласти віконний проріз в приміщенні 1-1; -розібрати стіну між приміщеннями 1-1 та 1-2, Другим варіантом розподілу будинку Відповідачу виділяється: -житлова кімната площею 10,6 кв.м (1-2) та необхідно: -побудувати прибудову до приміщень 1-1 та 1-2 розмірами 5,15 м на 4,50 м; -влаштувати дверний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-2; -закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 і 1-2; -закласти віконний проріз в приміщенні 1-1; - влаштувати віконний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-1; Третім варіантом розподілу будинку Відповідачу виділяється: -кухня площею 6,6кв.м(1-7); -частина житлової кімнати площею 6,8 кв.м(1-1) та необхідно: -побудувати прибудову до приміщень 1-1 та 1-2 розмірами 4,95 м на 4,50 м; -влаштувати дверний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-2; -закласти дверний проріз між приміщеннями 1-6 та 1-7; -закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-2; -влаштувати віконний блок в стіні між вулицею та приміщенням 1-1; -влаштувати дверний блок в стіні між приміщеннями 1-7 та 1-1; -розібрати частину стіни між приміщеннями 1-1 та 1-2. Аналізуючи всі варіанти надані експертом, суд зазначає, що жоден з трьох варіантів, які передбачають виділ відповідачу частини будинку не відповідає , а ні нормам Житлового кодексу , а ні вимогам ДБН В.2.2-15-2005 щодо розміру житлових приміщень та наявності підсобних приміщень , а саме кухні, передпокій, санвузла, тощо. Крім того , варіанти поділу визначені експертом , передбачають здійснення побудови нового приміщення(кімнати), а також переобладнання системи інженерного устаткування, системи опалення, водопостачання,каналізації, електропостачання та газопостачання, а позивачем не надано жодного доказу(висновку органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням), який би свідчив про можливість прибудови та переобладнання з дотриманням , будівельних та санітарних норм. Крім того, висновок експерта та матеріали справи не містять доказів вартості пропонованої добудови , вартості робіт щодо переобладнання системи інженерного устаткування, системи опалення, водопостачання, каналізації, електропостачання та газопостачання та за чий рахунок буде здійснюватися дана прибудова. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до технічного паспорту на будинок , спірна садиба( м.Прилуки, по вул.Богунського, 43), складається з будинку та сараю з прибудовою, а отже під час поділу будинку між співвласниками підлягають виділу і частка з підсобних приміщень, але експертом при визначення варіантів поділу наявність сараю з прибудовою враховано не було. За таких обставин , суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що мається технічна можливість виділити відповідачу в рахунок належної їй 1/6 частини будинку , яка є незначною, та яка відповідала б нормам житлового законодавства , будівельним і санітарним нормам щодо житла , то позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд констатує, що виділ в натурі частки відповідачу , відповідно до наданих експертом варіантів виділу, призведе до порушення прав відповідача, на користування житлом, оскільки вона не зможе використовувати виділені приміщення для проживання без здійснення значних капіталовкладень, які з урахування майнового стану відповідача будуть для неї надмірним тягарем. У ч.4 ст.10 ЦПК і ст.17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ зазначав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 №63566/00, §23). Оскільки, вимоги про виділ частики з будинку не підлягає задоволенню, то і вимога щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою , яка є похідною від основної вимоги, не підлягає задоволенню і додатковому обгрунуванню щодо відмови в задоволенні. VI. Судові витрати. Згідно вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати пов»язані з розглядом справи покладаються у разі відмови на позивача.

Outcome: dismissed