Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

13.06.2018 позивач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом про: - визнання поновленим договору оренди землі від 25.12.2007 земельної ділянки площею 14,73 га, кадастровий номер 5324581500:00:001:0307, яка розташована на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області; - визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 25.12.2007 земельної ділянки площею 14,73 га, кадастровий номер 5324581500:00:001:0307, яка розташована на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, укладеною. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області 25.12.2007 укладено договір оренди земельної ділянки площею 14,73 га на строк 10 років. Договір зареєстровано 25.12.2007. За місяць до закінчення строку дії договору, а саме 25.11.2017 позивач надіслав відповідачеві лист-повідомлення про поновлення договору землі з необхідними додатками. Відповіді на лист не отримано. 02.03.2018 позивач повторно направив відповідачеві лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі. Відповідач не відреагував ні на перший, ні на другий листи позивача. Протягом дії договору та після 25.12.2017 позивач належно використовував і використовує земельну ділянку, сплачує орендну плату. Відтак позивач виконав всі вимоги ст. 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди землі. 13.06.2018 визначення головуючого судді не відбулося у зв`язку з відсутністю у суді суддів з повноваженнями на розгляд справ. 20.06.2019 головуючим суддею визначено С.Ю.Атаманову. 10.01.2020 здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку з завершенням тимчасового відрядження судді С .Ю .Атамановою до Семенівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя. 13.01.2020 позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 11.02.2020. 11.02.2020 закрито підготовче судове засідання, судовий розгляд справи призначено на 14.04.2020. Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5724/17 (а.с. 86, 87), оскільки п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України передбачає право, а не обов`язок суду зупинити провадження у справі у зв`язку з переглядом судового рішення у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду України. У судові засідання представник відповідача та третьої особи не з`являлися. Представник відповідача не брав у них участь хоча суд задовольняв його клопотання та забезпечував його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції із Полтавським апеляційним судом. Неявка представників відповідача і третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, у т.ч. з огляду на складений відповідачем відзив та надані ним до суду докази. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю. Вказав, що протягом 10 років користувався земельною ділянкою у межах Горошинської сільської ради, своєчасно сплачував орендну плату. За місяць до закінчення договору оренди землі надіслав відповідачеві пропозицію про поновлення договору оренди землі, але відповідь не отримував. У березні 2018 року повторно надіслав відповідачеві пропозицію про поновлення договору оренди землі, у т.ч. зі збільшеною до 12 % ставкою орендної плати, але відповідач також не відреагував на це. Позивач прибав необхідну сільськогосподарську техніку, обробляв спірну земельну ділянку, сплачував орендну плату на підставі наданого податковою службою розрахунку. Після закінчення строку договору продовжив користування землею, платив за неї орендну плату за середньою ставкою по Полтавській області. Відповідач у відзиві заперечував проти позову повністю. Вказав, що позивач пропустив передбачений законом і договором строк надіслання пропозиції про поновлення договору оренди землі. Відповідач на два листи-повідомлення позивача надав письмові відповіді про небажання поновити договір оренди землі та пропонував позивачеві набути відповідне право оренди на земельних торгах. Наголосив, що первинно договір оренди землі було укладено на 10 років, а позивач у порядку поновлення пропонував 7-річний строк. Також позивач вказав на орендну плату 12 %, а не передбачені первинно договором 120 грн за 1 га, що свідчить про відмінність цих істотних умов та їх не узгодження сторонами. Проект додаткової угоди первинно позивачем не подавався. Позивачем не доведено користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі (а.с. 51-56). Відповіддю на відзив позивач наголосив на датах відповідного листування з відповідачем, на необхідності дотримання змін до податкового законодавства у частині визначення орендної плати саме у процентах до грошової оцінки землі; не надання доказів направлення позивачеві заперечень проти поновлення договору оренди землі. Вислухавши позивача, вивчивши письмові заяви сторін по суті справи, надані учасниками справи докази суд встановив таке. Між позивачем, як орендарем, та Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області, як орендодавцем, укладено договір оренди землі № 1 без дати, згідно якого позивач отримав в оренду на строк 10 років земельну ділянку площею 14,73 га на території Горошинської сільської ради на строк 10 років, орендна плата 120 грн за 1 га за рік. Договір зареєстровано 25.12.2007 Семенівським райвідділом ПРФ ДП "Центр ДЗК" (а.с. 18-20). Отже договір оренди закінчує дію 25.12.2017. Пунктом 8 договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Земельна ділянка з 19.10.2017 отримала кадастровий номер 5324581500:00:001:0307, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 24, 25). 25.11.2017 позивач надіслав відповідачеві лист-повідомлення від 16.11.2017 про продовження строку дії вказаного договору оренди шляхом підписання додаткової угоди. До листа додано, зокрема, проект додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 25.12.2007 яким ініційовано визначення строку договору на 7 років. Лист отримано 27.11.2017 (а.с. 12-20, 57). Відповідач листом від 04.12.2017 № 15727/6-17 повідомив позивача, що законодавством передбачена передача земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через проведення земельних торгів. Відповідач не вбачає підстав для поновлення договору оренди землі (а.с. 60). 02.03.2018 позивач надіслав відповідачеві лист-повідомлення від 26.02.2008, яким вказав на попереднє надіслання 25.11.2017 повідомлення про поновлення договору оренди землі та не отримання відповіді на нього. Повторно надсилає для підписання проект додаткової угоди та низку інших документів. Проектом договору про внесення змін до договору оренди землі запропоновано встановити строк оренди на 7 років; визначити орендну плату у сумі 50450,44 грн за усю земельну ділянку, що становить 12 % нормативної грошової оцінки по області. Лист отримано 05.03.2018 (а.с. 21-27, 58, 59, 61, 62). Відповідач листом від 13.03.2018 № 2304/0/26-18 повідомив позивача, що 04.12.2017 надавав відповідь на перше звернення. Вказав на порушення строку письмового повідомлення про поновлення договору оренди землі, відсутність підстав для поновлення договору оренди землі (а.с. 63, 64). Третя особа листами від 27.01.2020 № 24 та від 30.03.2020 № 94 повідомила, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту та перебуває у віданні ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (а.с. 50, 105). Також третя особа довідкою від 06.02.2020 № 46 стверджує, що позивач обробляє земельну ділянку площею 14,7 га на території Горошинської сільської ради (а.с. 80). Суд відхиляє останню довідку як доказ, оскільки повноваження органу місцевого самоврядування не поширюються на землі, що перебувають за її адміністративними межами. Наразі відсутня норма закону, яка у розумінні ч. 2 ст. 19 Конституції України надає сільському голові право посвідчувати чи встановлювати факти користування земельними ділянками, що перебувають у віданні інших органів та за адміністративними межами відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Надані позивачем копії свідоцтв про володіння трактором, вантажними автомобілями, накладної про відвантаження культиватора, рахунку на оплату ґрунтообробного агрегата (а.с. 81-85) не є доказами користування спірною земельною ділянкою. Вони лише підтверджують факти володіння відповідним майном. Відповідно до п. 11 договору оренди землі орендна плата вноситься помісячно в рівних частках не пізніше 5 числа місяці слідуючого за розрахунковим (а.с. 18). Надані позивачем копії двох квитанцій про сплату 25.05.2018 і 11.06.2018 по 2500,00 грн з призначенням платежу "Орендна плата фізичних осіб [PERSON] , травень 2018", "Орендна плата фізичних осіб [PERSON] , червень 2018" не дозволяють зробити висновок про те, що це є орендною платою саме за спірним договором оренди землі та щодо спірної земельної ділянки (а.с. 29). Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 33 зазначеного Закону регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Отже стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1- 5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї норми. Відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Згідно ч. 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки. За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду. Так, частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Отже, для застосування частини першої ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Так ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає обов`язок орендодавця розглянути вказану пропозицію протягом місяця з дня її отримання та не встановлює жодних правових наслідків у випадку якщо волевиявлення орендаря надійшло у пізніший термін, однак до закінчення дії договору оренди землі. Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом. Згідно ч.ч. 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Переважне право орендаря на поновлення договору оренди, яке підлягає захисту відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, виникає за умови існування одночасно трьох фактів: по-перше, орендар виконав вимоги ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", продовжує користуватися землею і протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди від орендодавця не надійшло заперечень щодо поновлення договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019, справа № 709/433/17, зазначила таке. За змістом статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-XIV) та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п`ятою цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду містяться у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року (провадження № 6-219цс14 та № 6-10цс15) та від 18 березня 2015 року (провадження № 6-3цс15 і № 6-4цс15). Такий висновок відповідає вимогам абзаців 6-8 статті 33 Закону № 161-XIV, зі змісту яких вбачається, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору, то необхідно у випадку поновлення договору оренди землі в обов`язковому порядку укласти протягом місяця додаткову угоду із уповноваженим керівником органу виконавчої влади без прийняття органом виконавчої влади рішення про поновлення договору оренди землі щодо земель державної власності. Тобто, за будь-яких обставин, в обов`язковому порядку продовження чи поновлення договору оренди землі відбувається за укладення сторонами додаткової угоди. Слід наголосити, що відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Тобто повинна щонайменше існувати інша особа, яка також претендує на оренду відповідної земельної ділянки (окрім позивача). У цій справі такої особи (іншого орендаря) стосовно якого позивач можливо володіє переважним правом, немає. Відповідно до частини восьмоі? статті 33 Закону Украі?ни "«Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про и?ого поновлення має бути укладена сторонами у місячнии? строк в обов`язковому порядку. Укладення додатковоі? угоди між сторонами - єдина підстава для продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеноі? норми. Згідно зі статтею 13 Конвенціі? про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиі? права та свободи, визнані в ціи? Конвенціі?, було порушено, має право на ефективнии? засіб юридичного захисту в національному органі. У разі звернення орендаря до суду з позовом у порядку частини шостоі? статті 33 Закону Украі?ни "Про оренду землі" належним способом захисту порушеного права буде вимога про визнання укладеною додатковоі? угоди про поновлення договору оренди землі на тои? самии? строк і на тих же умовах, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити реального захисту порушеного права, адже договір є поновленим з огляду на імперативнии? припис про обов`язкове оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додатковоі? угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді. Якщо суд установить, що позивач (орендар), звертаючись до суду з такими вимогами, не виклав змісту чи не додав проекту додатковоі? угоди про поновлення договору оренди, це виключає можливість задоволення позову, оскільки такии? спосіб захисту порушених прав буде неналежним та неефективним. Відповідну правову позицію викладено у постановах КГС ВС: від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, від 16.01.2019 у справі № 908/127/17, від 11.12.2018 у справі № 921/43/18. Таким чином позивач після сплину місячного строку відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" мав можливість оскаржити у суді наявне зволікання орендодавця в укладенні додаткової угоди, проте не скористався таким правом. Договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додатковоі? угоди, про що безпосередньо зазначено у ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додатковоі? угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Разом з тим, конструкція норми ч. 6 ст. 33 зазначеного Закону створює підстави для правомірних очікувань сторони договору оренди землі на и?ого поновлення на тои? самии? строк і на тих самих умовах. При цьому, хоча умова про строк також є умовою договору, у ціи? нормі вона виокремлена. Водночас, якщо сторона договору вимагає поновлення договору оренди на іншии? строк або на інших умовах, це за приписами ч. 6 ст. 33 Закону не створює для іншоі? сторони договору обов`язку прии?няти ці умови та укласти відповідну додаткову угоду або запропонувати у відповідь інші умови. Відповідно відмову задовольнити цю вимогу або зволікання з і?і? розглядом не можна вважати порушенням прав сторони договору, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону. У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Судова практика Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду України орієнтує суди та те, що першочергове значення для вирішення даної категорії спорів має не добросовісність дій орендодавця, а виключно наявність/відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди з первинним орендарем. При цьому пояснювати (обґрунтовувати) свою відмову в поновленні договору орендодавець не зобов`язаний (постанова КЦС від 22.05.2019 № 709/1899/17). Відповідно до закону № 161-XIV укладання договору оренди не може бути примусом і передбачає право, а не обов`язок на переукладання договору оренди. При цьому враховуються положення ст..ст. 6, 627 ЦК щодо свободи договору, укладання його при наявності волевиявлення особи, непорушність права власності та здійснення права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору (постанова КЦС від 27.06.2019 № 312/275/17). У постанові КЦС ВС від 10.06.2019 № 313/435/17 зазначено, що за положеннями ч. 4 ст. 33 Закону 161-XIV, відсутність досягнення домовленостей щодо умов договору при їх зміні також виключає продовження договору оренди землі з підстав переважного права. Згідно з положеннями, викладеними в абз. 1 ч. 1 ст. 31 Закону 161-XIV, договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Отже, у випадку, коли одна зі сторін договору не має наміру досягти домовленості щодо змін орендної плати та інших істотних умов, переважне право припиняється. Відповідно, зі спливом строку дії договору припиняються і правовідносини сторін. При цьому зазначена постанова фактично дублює позицію, викладену у постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 17.10.2018 № 379/338/16-ц, що свідчить про сталість щодо застосування такого підходу. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Ураховуючи зазначене, оцінивши усі надані учасниками справи докази, з врахуванням вищезазначених норм матеріального права, встановлених судом фактів, суд робить висновок, що: відповідач висловлював свою незгоду з поновленням договору оренди землі; проект першої додаткової угоди та договір оренди землі не містять кадастрового номера земельної ділянки, що є однією із істотних умов договору оренди землі; під час первинного та наступного листування сторін спірна земельна ділянка не передавалася в оренду іншому орендареві; запропоновані позивачем зміни до договору оренди землі щодо строку з 10 років на 7 років, а також щодо орендної плати з 120 грн на рік за 1 гектар ріллі на 12 % грошової оцінки землі, не узгоджено відповідачем; поновлення договору ініційовано на умовах, що відмінні від умов укладеного договору оренди землі; доказів сплати позивачем орендної плати після закінчення строку дії спірного договору оренди землі не надано; доказів продовження користування позивачем спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі судові не надано; можливе продовження користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі не свідчить про продовження договору оренди на попередніх умовах; волевиявлення відповідача на поновлення договору оренди землі з відповідачем відсутнє; відмова в укладенні додаткової угоди не оскаржена. Відтак суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з урахуванням відмови у позові, сплачений позивачем судовий збір не покладається на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed