Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

В липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Полив'янської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на будинковолодіння та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що після смерті спадкодавця [PERSON], який залишив на її ім'я заповіт, намагалася успадкувати відповідне майно і право, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадщину, на ім'я померлого спадкодавця. В судовому засіданні [PERSON], так само, як і її представник [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 55 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його. З пояснень позивачки вбачається, що в [INFO] помер [PERSON], який за життя заповідав їй все належне йому майно. Через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та на земельну частку (пай) на ім'я померлого спадкодавця, вона не може оформити спадщину, оскільки їй в цьому відмовлено постановою нотаріуса. Відповідач - Полив'янська сільська рада Миргородського району Полтавської області заперечень проти заявленого позову не висловила, так само, як не заявила і про його визнання, направивши до суду листи, за змістом яких справу просила розглядати у відсутність її представника / а.с. 43, 52 /. Третя особа [PERSON] заявлений позов просив задовольнити, пояснивши, що він є рідним сином померлого спадкодавця [PERSON] та, як спадкоємець першої черги за законом, що мав право на обов'язкову частку в спадщині, успадкував після батька земельну ділянку на підставі нотаріально посвідченого договору про поділ спадкового майна. Представник третьої особи від Миргородської районної державної адміністрації в судові засідання не прибув. Від цього учасника процесу до суду подано листа, за змістом якого висловлено прохання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи / а.с. 44 /. Заслухавши пояснення позивачки, третьої особи [PERSON], дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, оглянувши оригінали окремих документів, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, за життя [PERSON], являючись мешканцем [ADDRESS], 14 березня 2014 року склав заповіт, який було посвідчено секретарем Комишнянської селищної ради Миргородського району в смт. Комишня Миргородського району. За цим заповітом він заповідав все своє майно і все те, що йому буде належати на день смерті та на що він матиме право за законом, позивачці [PERSON]. Згаданий заповіт є одностороннім правочином / а.с. 6 /. [INFO] спадкодавець [PERSON] помер в м. Миргороді Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть / а.с. 7 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. Після смерті згаданого спадкодавця, між позивачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, що мав право на обов'язкову частку в спадщині, 14 травня 2014 року укладено нотаріально посвідчений заповіт про поділ спадкового майна / а.с. 15 /. В подальшому позивачка звернулася до органів нотаріату з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте постановою приватного нотаріуса від 12 червня 2014 року їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця / а.с. 18 /. Згідно з пунктом 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, чинної на момент складення спадкодавцем [PERSON] відповідного заповіту, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних міських рад народних депутатів України у відповідності зі статтю 37 Закону України „Про нотаріат" мають право посвідчувати заповіти. Статтею 7 Закону України "Про нотаріат" визначено, що посадові особи виконавчих комітетів, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, якою мала керуватися відповідна службова особа, що посвідчувала заповіт, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Статтею 1248 ч. 2 ЦК України передбачено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноруч або за допомогою загально прийнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем. Як убачається з матеріалів справи / а.с. 6 /, та за наслідками огляду судом першого примірника заповіту, складеного [PERSON] 14 березня 2005 року, витребуваного із справ Комишнянської селищної ради Миргородського району / а.с. 53, 54 /, такий заповіт виготовлено і посвідчено секретарем згаданої селищної ради на відповідному бланку з використанням друкарської машинки, тобто, цей заповіт заповідачем власноручно не написаний. Між тим, в супереч вимогам ст. 1247, ст. 1248 ч. 2 ЦК України у згаданому заповіті не вказано час його складення (годину, хвилини). Крім того, у згаданому правочині відсутній запис про те, що перед його підписанням, заповідач його прочитав вголос. За таких обставин слід прийти до висновку про те, що заповіт, на підставі якого позивачка [PERSON] заявила свій позов, не відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення. Відповідно до положень ст. 1257 ч. 1 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Статтею 215 ч. 2 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оскільки в ході розгляду справи стороною позивачки, в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2, ст. 131 ч. 1 ЦПК України, суду не надано жодного належного і допустимого доказу того, що вона є спадкоємцем першої черги, зважаючи на наявність такого спадкоємця - третьої особи [PERSON], [PERSON] не має права на спадкування на загальних підставах. З цих підстав у задоволенні її позову слід відмовити.

Outcome: dismissed