Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та факту смерті особи на тимчасово окупованій території. Заяву мотивувала тим, що у її свідоцтві про народження батьком записано [PERSON] . Під час отримання батьком паспорту у серпні 2001 року його по-батькові у документі було записано [PERSON] . [INFO] в м.Донецьку її батько помер. Оскільки смерть настала на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, вона була вимушена була звернутися до органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації його смерті та отримання свідоцтва про смерть. Волноваським районним відділом РАГС було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті. Оскільки чинним законодавством передбачено право на звернення до суду з такими заявами лише родичів, вона не змогла підтвердити документально своє право на звернення до суду з такою заявою, тому просила встановити в судовому порядку, що вона є донькою [PERSON] та що він помер [INFO] у м.Донецьку Донецької області. У судовому засіданні заявник на задоволенні заявлених вимог наполягала з підстав, наведених у заяві. Представник заінтересованої особи - Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.8 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з вимогами ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Сталінським заводським райзагс 08.09.1954 року, батьком [PERSON] , [INFO] , записано [PERSON] . 28.08.1982 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно трудової книжки, оформленої 14.11.1952 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , з наступним виправленням по- батькові на [PERSON], та дати народження на 1927 рік, виправлення здійснені на підставі паспорта, виданого 28.02.1977 року Ленінським РВВС м.Донецька. Виправлення засвідчені засвідчувальним написом інспектором відділу кадрів та завірені печаткою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що заявник є донькою померлого [PERSON] Отже, дослідивши подані заявником документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши досліджені в судовому засіданні письмові докази, покази свідка, суд дійшов до висновку, що той факт, що заявник [PERSON] доводиться донькою [PERSON] , повністю знайшов своє підтвердження. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Положеннями ст. 2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Крім того, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Ураховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 32, виданим Центром первинної медико-санітарної допомоги № 9 м.Донецька, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Донецьку, що є тимчасово окупованою територією України, внаслідок церебрального атеросклерозу. Заявник звернулася до Волноваського районного відділу держаної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області для проведення державної реєстрації факту смерті, однак отримала відмову у проведенні реєстрації смерті у зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає вимогам діючого законодавства. Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть, оскільки має розбіжності в написанні прізвищ та не може зареєструвати смерть в органах державної реєстрації, а документи, які підтверджують факт його смерті є недійсними через те, що видані незаконними органами. За таких обставин, оскільки заявниця фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, факт родинних відносин між нею та померлим, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд доходить висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved