Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Представник позивача в позовній заяві просить стягнути в користь позивача з відповідачки 121547,50 гривні заборгованості за кредитним договором №TECNGA0000000030 від 10.01.2008 року та судові витрати по справі, що складаються із судового збору в розмірі 2102,00 гривні, покликаючись на те, що відповідно до вищевказаного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 148794,44 гривні на термін до 24.12.2027 року та зобов`язалася щомісячно надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Представник позивача зазначає, що позивачем зобов`язання за вказаним кредитним договором виконано у повному обсязі надано відповідачці кредит у розмірі передбаченому умовами договору. Відповідачка у свою чергу не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, таким чином не виконала зобов`язання за договором. Тому, представник позивача вважаючи, що відповідачка порушила зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з вищевказаними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 26.02.2020 року має заборгованість 121547,50 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 96739,68 грн; заборгованості по відсоткам 14603,15 грн; заборгованості по комісії 1200,00 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 2978,60 грн; штрафу (фіксована частина) 250,00 грн; штрафу (процентна складова) 5776,07 грн. Представник позивача\~у своїй\~письмовій заяві\~просить суд\~слухати справу\~у його\~відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] подав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому позову не визнає, просить відмовити в його задоволенні,з мотивів того, що відповідачкою з часу отримання спірного кредиту і до 11.06.2018 року сплачено позивачу вже 321713,65 грн, що значно перевищує розмір отриманого кредиту. Також покликається на те, що відповідачці банком нараховувалися подвійні відсотки. Крім цього зазначає, що позивачем в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку за кредитом, що заборонено чинним законодавством, а до укладення додаткових угод відповідачку змушували шляхом застосування відносно неї морального, психологічного тиску. Представник позивача [PERSON] подала суду письмову відповідь на відзив, в якому спростовує посилання представника відповідачки на ті обставини, що відповідачці банком нараховувалися подвійні відсотки. Також зазначає, що банком в односторонньому порядку відповідачці відсоткова ставка за кредитом не збільшувалася, а це відбувалося відповідно до умов кредитного договору, підписаного відповідачкою і з її письмового повідомлення. Стосовно укладення додаткових угод між сторонами, повідомляє, що при цьому відповідачці грошові кошти банком не видавалися, а лише створювалися сприятливіші умови для погашення наявної у неї заборгованості. При цьому на відповідачку не чинився жодний моральний чи психологічний тиск, вона добровільно, за власною ініціативою зверталася з такою пропозицією до позивача. Тому представник позивача вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення, а відзив представника відповідачки необгрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу суду. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, тому відповідно до положень ст.247 ч.3 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, письмові відзив на позов та відповідь на відзив, суд приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.207 ч.1, 2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст.638 ч.1 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1048 ч.1 ЦК України). Частиною другою вищевказаної статті ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 10.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №TECNGA0000000030, невід`ємними додатками якого є детальний опис загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у письмовому відзиві на позов зазначив, що відповідачкою з часу отримання кредиту і до 11.06.2018 року сплачено позивачу вже 321713,65 грн, що значно перевищує розмір отриманого кредиту. Також покликається на те, що відповідачці банком нараховувалися подвійні відсотки. Однак, в підтвердження даних доводів, якими заперечуються позовні вимоги позивача, представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] не надано жодних доказів. У відповідності\~до ст.129\~ч.3\~п.4\~Конституції України\~основними засадами\~судочинства є\~змагальність сторін\~та свобода\~в наданні\~ними суду\~своїх доказів\~і у\~доведеності перед\~судом їх\~переконливості.\~ Відповідно до ст.ст.76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього представник відповідачки покликається на те, що позивачем в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку за кредитом, що заборонено чинним законодавством, а до укладення додаткових угод відповідачку змушували шляхом застосування відносно неї морального, психологічного тиску. Судом встановлено, що 09.08.2011 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №TECNGA0000000030. 27.03.2012 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №TECNGA0000000030. 08.08.2013 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №TECNGA0000000030. Згідно вищевказаних кредитного договору №TECNGA0000000030 та додаткових угод до нього відповідачка отримала кредит в розмірі 148794,44 гривні на термін до 24.12.2027 року та зобов`язалася щомісячно надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до положень ст.651 ч.1 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.11 ч.1 ЗУ Про захист прав споживачів у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Пунктом 2.3.1 кредитного договору сторони передбачили право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10 відсотків у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні страхових відрахувань у страховий (резервний) фонд; зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Представник позивача стверджує, що на підставі вказаного пункту кредитного договору банк прийняв рішення про підвищення процентної ставки відповідачці до 16,8% річних та надалі до 20,21% річних. Також зазначає, що про таку зміну банк повідомив відповідачку листом наравленим на її адресу, про що свідчить реєстр поштових відправлень. Підстав сумніватися в доводах представника позивача стосовно вищенаведених обставин в суду не виникає також з тих підстав, що відповідачкою не порушувалося питання про незгоду з внесеними змінами та не ініційовано питання розірвання договору з цих підстав. Також про згоду відповідачки зі зміною відсоткової ставки свідчать укладені між сторонами додаткові угоди до кредитного договору. Тому, суд вважає доводи представника відповідачки необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду з мотивів наведених вище. \~ АТ\~КБ Приватбанк\~ виконав\~свої зобов`язання\~згідно з\~договором та\~видав відповідачці\~ [PERSON] \~ кредит у розмірі передбаченому умовами договору. Відповідачка [PERSON] порушила умови п.8.1 кредитного договору, відповідно до якого зобов`язалася щомісячно надавати банку кошти в сумі 1684,78 грн, згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Пунктом 8.4 кредитного договору №TECNGA0000000030 передбачено сплату відповідачкою пені у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, при порушенні зобов`язань із його погашення. Відповідно до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ч.1, 2 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із положеннями ст.1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.1050 ч.2 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому, суд вважає, що відповідачка [PERSON] порушила зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати заборгованості за відсотками, комісією, пенею та штрафами, що передбачені кредитним договором №TECNGA0000000030, які становлять станом на 26.02.2020 року: заборгованість по тілу кредиту 96739,68 грн; заборгованісті по відсоткам 14603,15 грн; заборгованісті по комісії 1200,00 грн; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 2978,60 грн; штраф (фіксована частина) 250,00 грн; штраф (процентна складова) 5776,07 грн. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі\~ "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації"\~ \~ \~ зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є\~ продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін,\~ орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі\~ «Суомінен проти Фінляндії»). Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі\~ "Хаджинастасиу проти Греції"\~ , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,\~ вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі\~ «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Аналогічної \~ позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20 травня 2014 року у\~ справі № 64/366-10 (3-20гс14)\~ \~ \~ та від 18 травня 2016 року у\~ справі № 922/51/15 (3-194гс16)\~ . А тому, враховуючи, що в даному випадку має місце порушення прав позивача АТ КБ Приватбанк, суд вважає, що вони підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості із відповідачки в розмірі 121547,50 гривні. Суд також вважає, що в користь позивача з відповідачки слід стягнути 2102,00 гривні сплаченого позивачем при подачі позову до суду судового збору, а всього стягнути з відповідачки в користь позивача 123649,50 гривні.

Outcome: approved