Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]М, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований в [PERSON]Мері місто Саутгемптон 10.04.2010 року, акт про шлюб №17 в книзі реєстрації актів про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 2-3). Вимоги заявленого позову позивач обґрунтовувала тим, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, вони проживають окремо один від одного, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач вказує, що вона є громадянкою [PERSON], відповідач - громадянином України. Також позивач зазначала, що на час реєстрації шлюбу з відповідачем вона носила імя [PERSON], в подальшому, відповідно до витягу з Інструкції Регіонального Міністра від 22.06.2012 року №1-4/139, їй було присвоєно нове імя - [PERSON]. Позивач просила суд не надавати строк для примирення сторін, оскільки це не принесе позитивних результатів. Також позивач просила розглянути справу за її відсутності, оскільки вона не має можливості прибути в Україну. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.06.2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого нею позову про розірвання шлюбу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено судом з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм процесуального права. [PERSON] вказує, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог заявленого позову з тих підстав, що позивачем не було представлено суду оригінал свідоцтва про шлюб, а лише його копія. При цьому суд першої інстанції, як зазначають доводи апеляційної скарги, не надав позивачу можливості представити суду оригінал свідоцтва про шлюб. Також [PERSON] стверджує, що судом першої інстанції при розгляді даної цивільної справи не були встановлені фактичні обставини справи, а саме, те, що сторони припинили шлюбні стосунки, проживають у різних країнах, втратили зацікавленість один у одному, що суперечить інтересам позивача та її уявленню про сімю. При цьому до апеляційної скарги додано оригінал свідоцтва про шлюб, зареєстрований 10.04.2010 року між [PERSON] і [PERSON]. На підставі положень статті 38 ЦПК України іноземні особи можуть брати участь у цивільній справі особисто або через свого представника. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.70), між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір №В від 27.04.2016 року про надання правової допомоги у цивільній справі. Відповідно до приписів ч.5 статті 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. В судове засідання апеляційного суду особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.75,76) не зявились. Як вбачається з позовної заяви (а.с.2-3), позивач просила розглянути справу за її відсутності, оскільки вона не має можливості прибути в Україну. Від [PERSON] на адресу апеляційного суду Чернігівської області 01.09.2016 року надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, при цьому [PERSON] сповіщає, що він визнає факт зміни імені позивача, а також визнає вимоги заявленого позову про розірвання шлюбу (а.с.72). Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити. Шлюб, зареєстрований в [PERSON]Мері місто Саутгемптон 10 квітня 2010 року, акт про шлюб №17 в книзі реєстрації актів про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (імя на дату реєстрації шлюбу-Єлизавета) [PERSON], - розірвати. (Апостиль. Підтверджено в Лондоні 19 березня 2016 року Головним секретарем її Величності департаменту іноземних справ та справ співдружності за №К910680). Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції послався на відсутність в матеріалах справи оригіналу свідоцтва про шлюб.Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.4 статті 10 ЦПК України, не надав позивачу можливості представити суду оригінал свідоцтва про шлюб. Необхідно зазначити, що до апеляційної скарги додано оригінал свідоцтва про шлюб, зареєстрований 10.04.2010 року між [PERSON] і [PERSON] (а.с.35-39). В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що згідно свідоцтва про шлюб,10.04.2010 року в [PERSON]Мері місто Саутгемптон, акт про шлюб №17 в книзі реєстрації актів про шлюб, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. (Апостиль. Підтверджено в Лондоні 19.03.2016 року Головним секретарем її Величності департаменту іноземних справ та справ співдружності за №К910680) (а.с.35-39). Як вбачається з витягу з Інструкції Регіонального Міністра від 22.06.2012 року №1-4/139 (а.с.65-67), [PERSON] присвоєно імя та прізвище [PERSON], номер актового запису про переміну імені в Реєстрі населення 1-№82-2012/167, 22.06.2012. Приписами ч.1 статті 4 Закону України Про міжнародне приватне право, яка регламентує визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначено, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Необхідно зазначити, що іноземці мають такий же процесуальний статус в цивільному процесі, як і громадяни України. За положеннями ч.1 статті 60 Закону України Про міжнародне приватне право, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином. Відповідно до статті 63 Закону України Про міжнародне приватне право, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. По справі встановлено, що позивач [PERSON] є громадянкою [PERSON] (а.с.68,69), проживає у Великобританії, 7 [PERSON], [PERSON], Саутгемптон. Відповідач [PERSON] є громадянином України (а.с.8-10), зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.59). Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України Про міжнародне приватне право, особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ч.1 статті 110 Сімейного кодексу України, яка регламентує право на предявлення позову про розірвання шлюбу, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивачем [PERSON] апеляційному суду представлено оригінал свідоцтва про шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] в [PERSON]Мері місто Саутгемптон 10 квітня 2010 року, акт про шлюб №17 в книзі реєстрації актів про шлюб. (Апостиль. Підтверджено в Лондоні 19.03.2016 року Головним секретарем її Величності департаменту іноземних справ та справ співдружності за №К910680) (а.с.35-39). Відповідно до статті 13 Закону України Про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Статтею 1 Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року визначено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: а) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. Відповідно до статей 2,3 зазначеної Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 вказаної Конвенції апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з приписами статті 4 Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою. Позивачем [PERSON] апеляційному суду представлено оригінал свідоцтва про шлюб, зареєстрований 10.04.2010 року між нею та [PERSON] в [PERSON]Мері місто Саутгемптон 10 квітня 2010 року, акт про шлюб №17 в книзі реєстрації актів про шлюб. Вказане свідоцтво про шлюб сторін містить Апостиль (Гаазька конвенція від 05 жовтня 1961 року) Обєднане Королівство Великої Британії та Північної Ірландії. Підтверджено в Лондоні 19.03.2016 року Головним секретарем її Величності департаменту іноземних справ та справ співдружності за №К910680) (а.с.35-39). Згідно ч.1 статті 110 Сімейного кодексу України, яка регламентує право на предявлення позову про розірвання шлюбу, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, яка регламентує підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Звернувшись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу (а.с.2-3), позивач вказувала, що їх шлюбні відносини з відповідачем припинені, вони проживають окремо один від одного, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, дітей від шлюбу сторони не мають. В заяві, яка надійшла на адресу апеляційного суду Чернігівської області 01.09.2016 року (а.с.72), відповідач [PERSON] сповіщає суд, що він визнає вимоги заявленого позову про розірвання шлюбу. Відповідно до приписів ч.3 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги заявленого позову про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, дітей від шлюбу не мають, відповідач визнав вимоги заявленого позову про розірвання шлюбу, і за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Позивачем апеляційному суду представлено засвідчену копію паспорту [PERSON] з оригіналом нотаріально засвідченого перекладу (а.с. 68-69), а також засвідчену копію витягу з Інструкції Регіонального Міністра від 22.06.2012 року №1-4/139 про надання нового імені з оригіналом нотаріально засвідченого перекладу (а.с.65-67). Як вбачається з витягу з Інструкції Регіонального Міністра від 22.06.2012 року №1-4/139 (а.с.65-67), [PERSON] присвоєно імя та прізвище [PERSON], номер актового запису про переміну імені в Реєстрі населення 1-№82-2012/167, 22.06.2012. Вказані документи видані в Естонській Республіці (Естонії). Необхідно зазначити, що відповідно до статті 13, яка регламентує дійсність документів, Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Законом №450/95-ВР від 22.11.1995 року, документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 03.06.2016 року, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити.Шлюб, зареєстрований в [PERSON]Мері місто Саутгемптон 10 квітня 2010 року, акт про шлюб №17 в книзі реєстрації актів про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (імя на дату реєстрації шлюбу-Єлизавета) [PERSON], - розірвати. (Апостиль. Підтверджено в Лондоні 19 березня 2016 року Головним секретарем її Величності департаменту іноземних справ та справ співдружності за №К910680). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.34), при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 03.06.2016 року представником [PERSON] - адвокатом [PERSON] було помилково сплачено судовий збір в розмірі 606 грн. 32 коп. на реквізити апеляційного суду Херсонської області для перерахування судового збору за подання апеляційної скарги. Відповідно до ч.1 статті 9 Закону України Про судовий збір, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд вважає за необхідне повернути [PERSON] кошти на оплату судового збору в сумі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп., помилково сплачені ним згідно квитанції №ПН1719 від 10.06.2016 року за реквізитами: рахунок отримувача 31218206780002, отримувач коштів - УДКСУ у м.Херсоні, код отримувача 37959779, банк отримувача ГУ ДКСУ у Херсонській області, код банку отримувача 852010, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Outcome: approved