Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В вересні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що вони позичили відповідачу кошти за письмовими розписками, а саме позивач [PERSON] позичив відповідачу 13000 грн. 24.07.2013 року до 20.11.2013 року. Позивач [PERSON] позичила відповідачу у грудні 2013 року 5000 грн. до лютого 2014 року, потім у грудні 2013 року ще позичила 2500 грн. та 1500 грн., 29.03.2014 року впвідповідачу позичила 6000 грн., всього відповідач отримала від позивачів 28000 грн. Зазначені кошти відповідач позичала для лікування свого брата та оформлення квартири, яка належала братові. В липні 2014 року відповідач знову позичила гроші у сумі 58000 грн., як вона зазначила для оформлення спадщини на квартиру брата, обіцяла повернути борг або переоформити квартиру після спадщини на ім"я позивачів з врахуванням отриманних коштів. Писля отримання останньої суми 58000 грн. відповідачем за її згодою була складена одна розписка на загальну суму 86000 грн. із зазначенням строку повернення боргу 20.12.2014 року. Відповідач борг не повернула та позивачам стало відомо, що квартира брата відповідача була продана іншій особі, тому позивачі просять стягнути з відповідача борг у розмірі 13000 грн. на користь позивача [PERSON] та 73000 грн. на користь позивача [PERSON] Позивачі та їх представник адвокат [PERSON] в судовому засідання повністю підтримали позовні вимоги та зазначили, що дійсно позичали відповідачу гроші частками, всього відповідач отримала позику у сумі 86000 грн., від повернення боргу ухиляється, квартира, яку відповідач обіцяла переоформити на позивачів після смерті брата вже продана іншій особі, на задоволені позовних вимог наполягали. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, зазначила, що дійсно отримала спочатку 13000 грн. у борг від позивачів, потім ще отримувала в борг від позивачів кошти, які були їй необхідні для лікування брата. Взагалі отримала 44000 грн. у борг, які планує повернути у ківтні 2016 року. Гроші у розмірі 86000 грн. не отримувала, написала таку розписку, оскільки позивачі наполягали на її складанні, вона вимушена була її скласти, до міліції не зверталася з цього приводу. Заслухвши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. \~\~\~\~ Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] за письмовою розпискою у борг 13000 грн. 24.07.2013 року до 20.11.2013 року, від позивача [PERSON] за письмовою розпискою від 17.11.2013 року 5000 грн., за письмовою розпискою від 04.12.2013 року 2500 грн., за письмовою розпискою від 23.12.2013 року 1500 грн., за письмовою розпискою від 29.03.2014 року 6000 грн. За письмовою розпискою від 14.07.2014 року відповідач отримала від [PERSON] 86000 грн. у строк до 20.12.2014 року. В судовому заіданні відповідач зазначила, що усі розписки були написані нею особисто та не заперечувалося, що гроші нею отримувалися від обох позивачів. Позивачі зазначили, що позовні вимоги заначені у фактичному розмірі боргу 86000 грн., оскільки раніше видані розписки на загальну суму 28000 грн. увійшли до складу суми боргу, зазначеної у розписці на суму 86000 грн. Відповідно до наданих відповідачем розписок зазначено, що відповідачем отримано від позивача [PERSON] 44000 грн. 14.07.2014 року та за розпискою від 14.07.2014 року отримано 86000 грн. Згідно особистих рахунків на кв. 170 у б. 90 по вул.Урицького у м.Маріуполі на ім'я [PERSON] від 21.09.2015 року зазначено, що у квартирі був зареєстрований [PERSON], який є братом відповідача, у період з 16.03.2002 року по 12.08.2014 року та зазначено що на квартиру оформлено договір дарування , власниками зазначено [PERSON] та [PERSON], та у особистому рахунку від 17.09.2015 року зазначено, що наймачем квартири є [PERSON], квартира належить власнику на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2015 року. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Згідно ст. 1047 Цивільного Кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками , у такій самій кількості, такого самого роду та такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідачка порушує виконання грошового зобовязання, а позивачі вимагають сплатити суму боргу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів суми боргу в розмірі 13000 грн. на користь [PERSON] та на користь [PERSON] 73000 грн. При цьому судом враховується, що саме у позивачів перебуває розписка на суму боргу відповідача у розмірі 86000 грн., тому не приймаються до уваги надані розписки відповідачем на суми 44000 грн та на 86000 грн., за якими позовні вимоги не заявлені та позивачі не підтверджують передачу грошей за цими розписками. Крім того судом враховується, що відповідачем частково визнані позовні вимоги та не заперечується отримання 13000 грн саме 24.07.2013 року та частки коштів у подальшому. \~Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони\~\~понесені\~\~нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 № 10, закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 860 грн., оскільки відповідно до наданої квитанції [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 860 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved