Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

20 серпня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій зазначала що в березні 2020 року вона дізналась, що 29 січня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. відкрито виконавче провадження №61099629 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №31856 від 17.12.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості за період з 09.04.2018 року по 29.11.2019 року за кредитним договором №006-14184-050312 від 05 березня 2012 року, укладеним між позивачкою та АТ «Дельта Банк» у розмірі 14538,21 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 7832,19 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 6646,08 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 300 грн. Позивачка вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушення порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки відсутні докази щодо правомірності переходу від АТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Аланд» прав у зобов`язанні; позивачка не була повідомлена як боржник про наявність зобов`язання перед відповідачем; нотаріусом порушено вимоги ст.ст.87,88 Закону України "Про нотаріат" щодо обов"язку пересвідчитися у безспірності заборгованості боржника; не враховано пропуск відповідачем строку позовної давності. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №31856, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною від 17.12.2019 року щодо звернення стягнення за кредитним договором №006-14184-050312 про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки, який був укладений між [PERSON] та АТ «Дельта Банк» від 05.03.2012 року, право вимоги яке перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на підставі договору відступлення прав вимоги №02/10/2019 укладеного 02 жовтня 2019 року, та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1261, 20 грн., безпідставно стягнуті грошові кошти із заробітної плати в сумі 9953,27 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., а всього 19214 (дев`ятнадцять тисяч двісті чотирнадцять) гривень 47 копійок. Ухвалою судді від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду заяви по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на ухвалення заочного рішення суду (а.с.110). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.107). Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.70). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі заяви ТОВ «ФК «Аланд» від 13 грудня 2019 року з додатками (а.с.99-105) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 17 грудня 2019 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 31856, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором №006-14184-050312 від 05.03.2012 року, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на підставі договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА, укладеного 02 жовтня 2019 року, в розмірі 14538,21 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 7892,13 грн, заборгованість за відсотками - 6646,08 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 09 квітня 2018 року по 29 листопада 2019 року. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із ТОВ «ФК «Аланд» у розмірі 300 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (а.с.72). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. 29 січня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61099629 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості у розмірі 14838,21 грн. (а.с.7). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. від 25 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 61099629 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , яка отримує дохід від Миколаївського обласного центру зайнятості, постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 % із заробітної плати після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.11-12). Дані про повідомлення позивача нотаріусом про вчинення виконавчого напису відсутні. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Враховуючи вказану правову позицію, суд у справі, що розглядається, зазначає таке. Розділом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачено, що для одержання виконавчого напису з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору, б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому потурання відхиленням від зазначеного порядку. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Наданий відповідачем розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №006-14184-050312 від 05.03.2012 року (а.с.100) не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Наданий розрахунок не містить інформації щодо часу, дати, суми, місця, ПІБ платника, призначення платежу, дебет/кредит, яка повинна міститись у виписці за рахунком, а є лише односторонніми та одноособовими нарахуваннями стягувачем суми заборгованості за певний період. Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту, у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-20цс12). Окрім цього, даний розрахунок заборгованості не містить інформації щодо розміру отриманих позивачем кредитних коштів (коли саме, яким чином та в якому розмірі вони були надані), не містить інформації щодо погашення заборгованості (коли саме, ким, яким чином та в якому розмірі були надані грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом). За такого, суд вважає, що зазначений розрахунок заборгованості не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, зокрема, заборгованості у розмірі 14538,21 грн. Крім того, позивачка заперечує проти отримання ним письмових повідомлень від відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором №006-14184-050312 від 05.03.2012 року, а відповідач всупереч вимог п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило останнього права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо поінформованості позивачки про перехід прав вимоги за кредитним договором №006-14184-050312 від 05.03.2012 року від АТ «Дельта банк» до ТОВ «ФК «Аланд» та про порядок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Встановлені вище обставини свідчать про те, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною. Оскільки судом встановлено, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису було порушено процедуру його вчинення та вимоги стягувача, з якими він звернувся до нотаріуса, в частині розміру заборгованості не є безспірними, виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «ФК «Аланд» на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 9953,27 грн. як безпідставно стягнутих із заробітної плати позивачки в якості заборгованості за оскаржуваним виконавчим написом №31856 від 17 грудня 2019 року, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими суду доказами та виходить з наступного. Як вбачається з довідки Миколаївського обласного центру зайнятості від 11.09.2020 року, на підставі постанови приватного виконавця Булахевіча С.В. від 25.02.2020 року у виконавчому провадженні №61099629 із заробітної плати боржника [PERSON] за період з березня 2020 року по липень 2020 року (включно) були здійснені відрахування у розмірі 20%, після утримання податків та зборів, на загальну суму 9953,27 грн. (а.с.63). У зв`язку із задоволенням позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що грошові кошти на загальну суму 9953,27 грн. були стягнуті з позивачки безпідставно, а тому позовні вимоги в частині їх стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., суд враховує таке. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачці надано правничу допомогу вартістю 10000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 01 квітня 2020 року (а.с.66), актом прийому-передачі наданих послуг від 12 жовтня 2020 року та угодою про надання правових послуг адвоката від 01 квітня 2020 року (а.с.64). Таким чином, вказані витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у заявленому до стягнення розмірі в сумі 8000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 1261,20 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved