Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

18.06.2014 року [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 12.10.2001 року було укладено шлюб, від якого сторони мають малолітнього сина - [PERSON] 27.03.2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. З моменту розлучення та по даний час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини, долею дитини не цікавиться, кошти на утримання добровільно не надає. В зв'язку з наведеним [PERSON] просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи містяться заяви [PERSON], посвідчені секретарем виконавчого комітету Великомар'янівської сільської ради, в якій він вказує, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності. Представник виконавчого комітету Великомар'янівської сільської ради - Шестакова І.О., в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Прокурор Шамота М.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували к зареєстрованому шлюбі. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.03.2008 року, актовий запис №55. (а.с. 10) Від даного шлюбу у сторін є дитина - син [PERSON], [INFO]. (а.с. 9) Відповідно до довідки № 230 від 12.06.2014 року виданої ПК "ЖЄО-1", неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] (а.с. 5) Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, не цікавиться долею дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не відвідує її ані вдома, ані у школі. Відповідно до висновку виконавчого комітету Великомар'янівської сільської ради, як органу опіки та піклування, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] року народження відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 36) Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі наведеного, а також, з огляду на те, що відповідач позов визнав у повному обсязі, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON]

Outcome: approved