Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.06.2008 року вони зареєстрували шлюб, виконавчим комітетом Войнівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, за актовим записом №4, свідоцтво серії І-ЛО № 117975. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне проживання з відповідачем не склалося, тому через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя. Відсутність взаємопорозуміння та поваги один до одного спровокували постійні сварки та моральне пригнічення особистості, що поступово призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Близько п'яти років тому було припинено спільне проживання, спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 червня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Войнівської сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області, актовий запис №4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 12.09.2018 року. Від шлюбу неповнолітній дітей не мають. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини через постійні сварки, відсутність взаємоповаги один до одного та протилежні погляди на сімейні відносини. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved