Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права власності та усунення перешкод у його здійсненні шляхом визнання позивача єдиним власником житлового будинку, визнання відповідачки такою, що не має права володіти, користуватися та розпоряджатися жилими приміщеннями, витребування кімнати із чужого незаконного володіння, виселення В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2010 року належить житловий будинок літ.А-2 у цілому за адресою: [ADDRESS]. Будинок зареєстрований для використання у якості гуртожитку. Державна реєстрація його права власності проведена комунальним підприємством технічної інвентаризації " Інвенрос" 12.11.2010 р., реєстровий № 118. У кімнаті [NUMBER] належного йому гуртожитку фактично мешкає відповідачка. Він не бажає, щоб відповідач користувалась його майном, будь-які зобов"язання у нього перед відповідачем відсутні. Ця кімната відповідачам ніколи та ніким не надавалася у користування, що підтверджується довідкою попереднього власника TOB «Галлан ЛТД». Ніяких договорів та угод між ним та відповідачами не укладалося. Його вимогу про звільнення кімнати [NUMBER] та про зняття з реєстрації відповідач добровільно не виконала. Просить поновити порушене право власності шляхом витребування кімнати [NUMBER] будинку [ADDRESS] із чужого незаконного володіння, усунути перешкоди у здійсненні ним права власності шляхом визнання позивача єдиним власником житлового будинку, визнання відповідачки такою, що не має права володіти, користуватися та розпоряджатися жилими приміщеннями, витребування кімнати із чужого незаконного володіння, виселення. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, дав пояснення аналогічні даним, які містяться у позовній заяві. Доповнив, що єдиною підставою для вселення [PERSON] у кімнату [NUMBER] будинку [ADDRESS] було усне розпорядження мера м.Дергачі Лисицького О.В., тобто відповідач заселилась самоуправно. Теперішній власник даного житла [PERSON] не бажає, щоб відповідач проживала у належному йому житлі, на що він має право. Представник відповідача- адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі, обґрунтовуючи безпідставністю позовних вимог та посилаючись на те, що відповідачка у гуртожиток поселилась правомірно. Згідно інформації, що міститься у паспорті , місце проживання відповідачки у гуртожитку за адресою: Харківська обл., кімн. [NUMBER], було зареєстровано 23.03.2005 р., тобто вона проживає у вищевказаному гуртожитку вже більше восьми років. Станом на сьогоднішній день житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], має статус гуртожитку Відповідачка на законних підставах зареєстрована у вищевказаному гуртожитку. Посилання позивача на те, що вона мешкає та користується кімнатою [NUMBER] без будь-яких правових підстав та свавільно захопила належну йому кімнату, суперечать дійсності та не підтверджуються жодними доказами у справі. Стосовно посилання позивача на відсутність будь-яких договорів та угод між позивачем та відповідачем, зазначила, що відповідно ст.ст. 158, 162 ЖК УРСР, якими передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, якщо укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. При цьому, у відповідності до ст. ст. 770, 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Таким чином, зміна власника житла не є достатньою підставою для виселення мешканців гуртожитку без надання їм іншого приміщення. Зазначила, що комунальні послуги сплачуються відповідачкою своєчасно, а договір найму (оренди) з позивачем не укладався, оскільки сторонами не були узгоджені його суттєві умови. Позивачем не надано доказів того, що відповідачка незаконно заволоділа вищевказаною кімнатою в гуртожитку. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 09.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] придбав у власність гуртожиток літ. «А-2», загальною площею 886,20 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З витягу про державну реєстрацію прав № 27986478 від 12.11.2010 року, виданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», зареєстровано право власності за [PERSON] на гуртожиток, який розташований за адресою: [ADDRESS] Дергачівського району Харківської області. Згідно довідки КПТІ «Інвенрос» від 31.03.2011 року вих. № 6145 гуртожиток в [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності в цілому за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО від 09.11.2010 року р. № 1806 . Матеріали справи свідчать, що право власності на вказаний гуртожиток на підставі рішення Господарського суду України від 18 червня 2009 року раніше було визнано за ТОВ «Галлан ЛТД». Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів. Відповідно до ст. 6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Як вбачається з матеріалів справи, житлова будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS], є гуртожитком. Відповідач зареєстрована за місцем проживання у гуртожитку, позивачем не доведено його незаконна реєстрація. Крім того, на момент придбання права власності на даний гуртожиток 09.11.2010 року відповідачка вже в ньому проживала та була зареєстрована, позивач не заперечував проти цього і попередні власники даного факту не оспорювали, таким чином, відповідач має право користування житловою площею гуртожитку. Згідно зі ст. 6 Житловий Кодекс УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно інформації, що міститься у паспорті відповідачки, місце проживання відповідачки у гуртожитку за адресою: Харківська обл., кімн. [NUMBER], було зареєстровано 23.03.2005 р. Тобто, відповідачка проживає у вищевказаному гуртожитку вже більше восьми років. Станом на сьогоднішній день житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], має статус гуртожитку. З позовної заяви вбачається, що законність реєстрації місця проживання відповідачки у вищевказаному гуртожитку позивачем не оспорюється. Відповідачка на законних підставах зареєстрована у вищевказаному гуртожитку і зворотнього позивачем не доведено. Відповідно ст.ст. 158, 162 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, якщо укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. ст. 770, 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Таким чином, зміна власника житла не є достатньою підставою для виселення мешканців гуртожитку без надання їм іншого приміщення. Слід відзначити, що для зміни умов існуючого договору або укладення нового договору найму позивач повинен був дотримуватися визначеної ст. ст. 638-646, 651 Цивільного кодексу України процедури. Позивачем не надано жодних доказів того, що між ним та відповідачкою укладено договір найму і умови договору не виконуються відповідачкою або виконуються неналежним чином. Позивачем не надано доказів дотримання встановленої законом процедури досягнення згоди щодо зміни існуючого або укладення нового договору найму житла, наявності у відповідачки заборгованості за комунальні послуги, тощо. Комунальні послуги сплачуються відповідачкою своєчасно, а договір найму (оренди) з позивачем не укладався, оскільки сторонами не були узгоджені його суттєві умови. Враховуючи те, що до позивача відповідно до ст. 814 Цивільного кодексу України перейшли права та обов'язки наймодавця щодо наймачів приміщень у вказаному гуртожитку, в тому числі й щодо відповідачки, яка правомірно вселилися та проживає у гуртожитку з 2005 р., відсутність договору найму між відповідачкою та позивачем як новим власником не є підставою для виселення відповідачки. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21.12.2011 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2012 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2012 р., у справі №2010/2-1223/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації та виселення з житлового будинку, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. При цьому вказаними судовими рішеннями було встановлено, що зміна власника житла не є достатньою підставою для виселення мешканців гуртожитку без надання їм іншого жилого приміщення. У відповідності до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №2010/2-1223/11 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Поскільки виселення є категорією житлового законодавства, предметом позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення є доказування факту втрати права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом УРСР підстави для позбавлення особи права на житло. Зазначені обставини позивачем не доведені, жодних доказів наявності підстав для виселення відповідачки з гуртожитку позивачем не надано. Можливе порушення процедури вселення, невидача ордеру не є підставою для виселення, поскільки безпосередньо відповідач не має жодного відношення до видачі ордеру на вселення. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed