Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» 06 травня 2020 року звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «ПРАВО», ТДВ «Чорноморгідробуд», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання майна іпотекою та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому позивач просить суд: - визнати іпотекою банку майно - квартиру в мікрорайоні «А»-«Б» [ADDRESS] ; - у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року у сумі: 102116 доларів США 61 цент, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру в мікрорайоні «А»-« [ADDRESS] , - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та громадянином України [PERSON] було укладено кредитний договір №014/79790/74/76481, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 40 600 доларів США 00 центів строком до 12.06.2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 14, 1 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 12 червня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстрований в реєстрі за номером 3382. Відповідно до умов Договору іпотеки, предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки, майнові права за Договором № 14 про інвестування в будівництво громадсько-житлового комплексу в мікрорайоні «А»-«Б» [ADDRESS] від 28.02.2005 року на квартиру за будівельним № 14, корпус № 10, загальною площею 74,59 кв.м. в місті Одесі укладеним між Іпотекодавцем та БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд», код ЄДРПОУ 01385580, з юридичною адресою; м. Одеса, вул. Івана Франко, 27. Станом на 03.02.2020 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором № 014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року складає у розмірі: 101 327 доларів США 59 центів (без урахування пені), яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 38 409 доларів США 02 центи; заборгованості за відсотками у розмірі - 62 918 доларів США 57 центів. 17.09.2009 року рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №2- 3834/2009 р. було задоволено позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитними договорами №014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року та № 014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року. Рішенням Суду вирішено: стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 96 377,30 доларів США. Відповідно до п. 1.5. Договору іпотеки після закінчення будівництва збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки, відповідно до умов Договору іпотеки. Відповідно до умов п. 3.2. Договору іпотеки, Іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки лише за згодою Іпотекодержателя. Відповідно до умов п. 4.3. Договору іпотеки за рахунок майнових прав Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги по Кредитному договору в повному обсязі. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. за рішенням суду (п. 8.2. Договору іпотеки). Таким чином, як зазначає представник позивача, з укладенням Кредитного договору та Договору іпотеки Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки. Як стверджує представник позивача: відповідачем рішення суду не виконано; заборгованість за кредитним договором не погашена; інформацію про реєстрацію права власності на квартиру, після введення об`єкту будівництва до експлуатації, майнові права за якою є предметом іпотеки, відповідачем банку не надано; за наслідком чого позивач просить суд визнати квартиру в мікрорайоні «А»-«Б» Таїрова на перехресті вулиць 25-ї Чапаївської дивізії та проспекту Маршала Жукова в місті Одесі за будівельним № 14, корпус № 10 предметом іпотеки та звернути стягнення на неї в рахунок погашення заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 16 вересня 2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Представник третьої особи ТДВ «Чорноморгідробуд» в судовому засіданні щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду, надала пояснення третьої особи щодо позову, в якових зазначила, що проектною документацією на будівництво комплексу будівель громадсько-житлової забудови в мікрорайоні «А»-«Б» [ADDRESS] ) будівництво корпусу №10 не передбачалось і корпуса за таким номером не існує. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Так, відповідач [PERSON] у судове засідання призначене на 24 листопада 2020 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, разом з судовою повісткою, які скеровувались судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, яка встановлена у відповідності до відповіді з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, якою є: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 144-А. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин неявки, відзив на позовну заяву не надано. Представники третіх осіб: Комунального підприємства «ПРАВО» та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення, про причини неявки суд не повідомили, пояснення щодо позову не надали. Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом також враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за наявною явкою сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/79790/74/76481, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 40 600 доларів США 00 центів строком до 12.06.2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 14, 1 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 12 червня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстрований в реєстрі за номером 3382. Відповідно до умов Договору іпотеки, предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки, є майнові права за Договором №14 про інвестування в будівництво громадсько-житлового комплексу в мікрорайоні «А»- «Б» [ADDRESS] від 28.02.2005 року на квартиру за будівельним № 14, корпус № 10, загальною площею 74,59 кв.м. в місті Одесі , укладеним між Іпотекодавцем та БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд», код ЄДРПОУ 01385580, з юридичною адресою; м. Одеса, вул. І, Франко, 27 (Надалі по тексту «Предмет іпотеки»). Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором, у останнього виникла заборгованість, за наслідком чого банк 22 квітня 2009 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором №014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року (справа №2-3834/2009). За наслідком розгляду вказаної справи, 17 вересня 2009 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення суду, яким позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка виникла за Кредитними договорами №014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року та № 014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року, у розмірі 96377,30 доларів США. Рішення суду набрало законної сили 10.02.2010 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наданого до суду розрахунку заборгованості, вбачається, що у [PERSON] , станом на 03.02.2020 року, наявна заборгованість перед Банком за кредитним договором №014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року у загальному розмірі 101327 доларів США 59 центів (без урахування пені), яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 38 409 доларів США 02 центи; заборгованості за відсотками у розмірі - 62 918 доларів США 57 центів. На підставі викладеного вбачається, що Банком належним чином були виконані умови кредитного договору №014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року, з надання відповідачем кредитних коштів, що також було встановлено вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, яким в свою чергу стягнуто заборгованість з відповідача на користь банку, однак [PERSON] не сплачено кредитну заборгованість, рішення суду не виконано. Як вбачається, з урахуванням наявної заборгованості та невиконання відповідачем рішення суду, АТ «Райффайзен Банк Аваль» 05 лютого 2020 року скерував на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] письмову вимогу про повернення грошових зобов`язань за кредитним договором за вих. №114/5-177166, в якій Банк повідомив, що станом на 03.02.2020 року заборгованість за кредитним договором №014/79790/74/76481 від 12.06.2007 року становить в сумі 23352,89 доларів США - заборгованість за тілом кредиту та 62637,43 долара США - заборгованість за відсотками. Також у зазначеній вимозі, Банк зазначив про обов`язок [PERSON] сплатити вищевказану суму заборгованості у 60-тиденний термін, з дня отримання вимоги, а у разі не її невиконання, Банк буде вимушений здійснити дії зі звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним кредитним договором, а саме на майнові права на квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] . Представником позивача надано до суду витяг згрупованих відправлень, з якого вбачається, що вказану вимогу було скеровано на адресу відповідача, однак відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем зазначеної вимоги. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до п.8 іпотечного договору, у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного, з урахуванням непогашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 12 червня 2007 року. Як вже судом зазначалось, предметом іпотеки за іпотечним договором від 12 червня 2007 року, є майнові права за Договором №14 про інвестування в будівництво громадсько-житлового комплексу в мікрорайоні «А»- «Б» [ADDRESS] від 28.02.2005 року на квартиру за будівельним № 14, корпус № 10, загальною площею 74,59 кв.м. в місті Одесі , укладеним між Іпотекодавцем та БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд», код ЄДРПОУ 01385580, з юридичною адресою; м. Одеса, вул. І, Франко, 27 (Надалі по тексту «Предмет іпотеки»). Відповідно до п.1.5 іпотечного договору від 12 червня 2007 року, після закінчення будівництва збудовані нерухомість продовжує бути предметом іпотеки, відповідно до умов цього договору. Відповідно до статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інші речове право на відповідне майно в майбутньому. Майнове право на нерухоме майно - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Позивач в цій справі просить суд визнати іпотекою банку майно - квартиру в мікрорайоні «А»-«Б» [ADDRESS] , майнові права на яку за договором №14 про інвестування в будівництво від 28.02.2005 року були передані Банку в іпотеку на підставі іпотечного договору від 12 червня 2007 року, на яку в подальшому звернути стягнення. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано до суду жодного доказу на підтвердження наявності - квартири в мікрорайоні «А»-«Б» [ADDRESS] , як окремого об`єкту нерухомості, на підставі договору №14 про інвестування в будівництво від 28.02.2005 року, майнові права на яку були передані позивачеві на підставі вказаного іпотечного договору, як і не надано доказів реєстрації права власності на таку квартиру за відповідачем. Як вбачається, відповідно до п.6.4 іпотечного договору від 12 червня 2007 року, іпотекодавець - [PERSON] зобов`язаний протягом десяти днів з дати здачі квартири в експлуатацію та оформленням правовстановлюючих документів укласти додаткову угоду до цього договору і посвідчити її в нотаріальному порядку з подальшим перереєстрацією заборон відчуження нерухомого майна, у разі зміни технічних характеристик або адреси. Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження укладення додаткової угоди у відповідності до п.6.4 іпотечного договору від 12 червня 2007 року. Також не заслуговують до уваги доводи позивача про те, що відповідачем в порушення п.6.4 іпотечного договору не було здійснено дій з реєстрації права власності на квартиру після здачі об`єкту нерухомості в експлуатацію та передання таких документів банку, оскільки банком не надано доказів на підтвердження цих обставин та доказів на підтвердження того, що будинок, майнові права на квартиру в якому, є предметом іпотеки, введено в експлуатацію та банком здійснювались дії з отримання такої інформації. Одночасно, судом враховуються пояснення третьої особи ТДВ «Чорноморгідробуд», в яких останній повідомив, що проектною документацією на будівництво комплексу будівель громадсько-житлової забудови в мікрорайоні «А»-«Б» [ADDRESS] ) будівництво корпусу №10 не передбачалось і корпуса за таким номером не існує. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд вважає недоведеними вимоги позивача про визнання предметом іпотеки нерухоме майно - квартиру, яка виникла, як об`єкт нерухомості, за наслідком завершення будівництва громадсько-житлового комплексу в мікрорайоні «А»- «Б» [ADDRESS] , майнові права на яку, на підставі договору №14 про інвестування в будівництво від 28.02.2005 року, були передані в іпотеку Банку за договором іпотеки від 12 червня 2007 року, у зв`язку з чим в цій частині вимог позивача слід відмовити. З урахуванням того, що вимога позивача про звернення стягнення на нерухоме майно є похідної та її задоволення залежить від наслідків розгляду вимоги про визнання об`єкту нерухомості предметом іпотеки, стосовно якої суд дійшов висновку про відмову у задоволенні, у зв`язку з чим суд вважає, що у задоволенні вимоги про звернення стягнення на нерухоме майно, позивачеві слід відмовити. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи в сукупності та надаючи оцінку кожному доказу окремо, суд вважає, що у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про визнання майна іпотекою та звернення стягнення на предмет іпотеки, слід відмовити. З урахуванням відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають. При вищевикладених обставинах та

Outcome: dismissed