Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про визнання дій незаконними та зобов»язання вчинити дії, а саме просить визнати, що психіатр [PERSON] порушувала його права під час огляду та Закон України «Про психіатричну допомогу»; визнати, що виконавці психіатри [PERSON] та [PERSON] на чолі з Шкроботом В.В. порушили його законні та конституційні права в 2016році; зобов»язати надати правдиву та достовірну інформацію про його заявах та інформаційних запитах без обмежень та без приховувань. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2016 року він звернувся із заявою до головного лікаря Тернопільської психіатричної лікарні В.В. Шкробота про надання інформації про осіб, що надавали йому психіатричну допомогу на стаціонарі, починаючи з 2010 року по 2016 рік, але 19.09.2016 року у відповідь він отримав тільки дати перебування на стаціонарі на цей період часу. Тоді він написав ще одну заяву такого самого змісту та знову отримав неадекватну відповідь без інформації, що потрібно було отримати. Вважає, що при цьому було порушено його конституційна права, Закон України „Про звернення громадян", Закон України „Про охорону здоров'я", Закон України „Про психіатричну допомогу". В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та суду пояснив, що позивач [PERSON] з 2010року знаходиться на обліку в лікаря - психіатра ТОККПНЛ з приводу хронічного психічного захворювання - шизофренія, параноїдна форма та неодноразово проходив лікування. Просить відмовити в задоволенні позову. При розгляді справи судом встановлено наступне. 15.08.2016 року [PERSON] звернувся із заявою до головного лікаря Тернопільської психіатричної лікарні В.В. Шкробота про надання інформації про осіб, що надавали йому психіатричну допомогу на стаціонарі за всі роки [PERSON] ТОККПЛ надано довідку за №03-6/3145 від 17.08.2016р. в якій зазначено, що він дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в умовах 2-го психіатричного відділення та зазначено періоди лікування. 19.09.2016 року [PERSON] звернувся із інформаційним запитом до головного лікаря ТОККПНЛ Шкробота В.В. в якому просив надати йому інформацію про надання йому психіатричної допомоги за періоди: 10.02.2010р., 20.01.2011р., 22.01.2012р., 28.11.2012р., 27.12.2012р., 15.04.2013р., 13.08.2014р., 07.07.2015р. 22.09.206р. [PERSON] ТОККПНЛ надано відповідь за №03-6/3565, із зазначенням періодів проходження лікування, та з якого приводу. 26.09.2016р. [PERSON] звернувся із інформаційним запитом до головного лікаря ТОККПНЛ Шкробота В.В. із заявою в якій просив надати відповідь з приводу розгляду поданих ним заяв, на що отримав відповідь за №03-6/3690 від 29.09.2016р. в якій зазначено, що його заява від 19.09.206р. розглянута комісійно, порушень вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» не виявлено. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у лікарня - психіатра ТОККПНЛ з 2010року з приводу психічного захворювання, у зв»язку з чим неодноразово проходив лікування . У листі №03-7/4851 від 30.12.2016р. ТОККПНЛ зазначає, що відповідно до ст.26 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли повна інформація про стан психічного здоров»я особи може завдати шкоди її здоров»ю або призвести до безпосередньої небезпеки інших осіб, лікар - психіатр або ж комісія лікарів - психіатрів можуть таку інформацію обмежити, а тому відповіді [PERSON] в його зверненнях до ТОККПНЛ буди надані у відповідності до Закону України «Про психіатричну допомогу». Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed