Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров»ю каліцтвом, посилаючись на те, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року встановлена вина відповідача у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило розлад здоров»я, та перебуває в прямому причинному зв»язку із встановленням ій інвалідності. Діями відповідача їй заподіяно матеріальну шкод, що полягає у втраченому заробітку, витратах на лікування та моральній шкоді. Просить стягнути з [PERSON] 140414 гривень матеріальної та 500 000 гривень моральної шкоди, а також витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 300 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримавши позовні вимоги, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала до суду заперечення в яких вказала, що постанова суду не є вироком, а отже не встановлює її вини у інкримінованих злочинах. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши, що вина [PERSON] не встановлена, оскільки провадження у кримінальній справі закрито у зв»язку з закінченням строків давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов доведений підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року встановлено, що 19 травня 2000 року біля 16 год. [PERSON] перебуваючи на речовому ринку в м. Рівне, що по вул.. Замковій підійшла до [PERSON] котра знаходилась біля кіоску № 44 і з погрозами застосування фізичного насильства пред»явила останній вимоги цивільно-правового зобов»язання стосовно повернення боргу в сумі еквівалентній 1500 доларів США. Після того як [PERSON] відмовилась повертати борг, сказавши, що вона вже все повернула. [PERSON] спочатку в кіоску№ 44, а потім в проході між кіосками, нанесла [PERSON] руками по різним частинам тіля та головою об стіни кіоску та асфальт тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Крім того одночасно з пред»явленням вимог цивільно-правового характеру, 19 травня 2000 року біля 16 год. [PERSON] перебуваючи на речовому ринку м.Рівне, що по вул.. Замковій, маючи намір на умисне причинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] штовхнувши її в кіоск № 44 та збивши з ніг стала бити її головою об стіни та підлогу кіоску доки її не відтягнула власниця вказаного кіоску [PERSON] Однак [PERSON] продовжуючи свої злочинні дії в подальшому схопила [PERSON] за одяг на грудях і витягнувши з кіоску, та збивши з ніг стала бити головою об асфальт та руками по різним частинам тіла і припинила її бити лише коли [PERSON] відтягнула її. При цьому потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у вигляді зламу тім»яної кістки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Вказаною постановою суд кваліфікував дії підсудної [PERSON] за ст.. 101 ч. 1 КК України , в редакції 1960 року дії якої виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, котре спричинило розлад здоров»я, поєднане з заподіянням [PERSON] в прямому причинному зв»язку з її інвалідністю. [PERSON] у даній кримінальній справі визнана потерпілою. Як вбачається із відповіді на запит [PERSON] Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи від 09.07.2012 року вбачається що позивач визнавалась інвалідом третьої групи від загального захворювання у період з 2001 р. по 2008 р. 20.03.2012 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності довічно. Відповідно до ф088/о (направлення на МСЕК), яке представлене на МСЕК, основний та супутній діагнози в 2009 році: стійкі наслідки перенесної ЧМТ (2000 рік - перелом склепіння черепа, забій головного мозку легкого ступеню) у вигляді після травматичної ДЕП 2 ст. з вогнищевою мікросимптоматикою , розладами гемоліквородинаміки, стійким цефалічним, вираженим антено-невротичним синдромом з емоційно-вольовими розладами. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії РВП № 0204161 [PERSON] є інвалідом третьої групи загального захворювання довічно. Відповідно до наданих суду копій квитанцій позивач [PERSON] понесла витрати на лікування в розмірі 17 768,26 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається із копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця [PERSON] остання зареєстрована як фізична особа-підприємець з 14.06.1993 року. Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON] з часу заподіяння їй тілесних ушкоджень [PERSON] вона втратила роботу і на даний час не працює, оскільки не змогла знайти належну роботу за фахом і освітою у зв"язку з ушкодженням її здоров"я. Із поданого розрахунку втраченого заробітку здійсненого з розміру мінімальної заробітної плати в повному обсязі за період з 19.05.2000 року і до дня подачі позову вбачається, що втрачений позивачем заробіток становить 85 414 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначає позивач винними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що каліцтво завдало позивачу значних фізичних страждань та болю, стала інвалідом, у зв»язку з чим не змогла налагодити особисте життя, втратила можливість працювати та заробляти собі на прожиття за професією архітектора, змушена витрачати час та кошти на періодичне лікування. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди суд вважає доведеним. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні. Проте розмір, визначений позивачем у 500 000 грн., суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування, що належить до стягнення на користь позивача в сумі 2 000 грн. П. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності ст. 60 цього ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення шля ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач [PERSON] та її представник не надали суду жодного доказу, який би довів, що шкода [PERSON] заподіяна не відповідачем, або заподіяна в іншому розмірі. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. З ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу. Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а тому на її користь підлягають до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 300 гривень, а також за правилами ст. 88 ЦПК України судовий збір в прибуток держави, що не сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved