Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

11.09.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Прокоф`єва Людмила Геннадіївна, в якому просить суд виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №56 від 01.03.1997 року про народження [PERSON] та з актового запису № 1166 від 23.11.1999 року про народження [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 30.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. 04.09.2020 року позивач в порядку ст.49 Цивільного Процесуального Кодексу України змінила предмет позову та просила суд: - виключити з актового запису про народження №56 від 01.03.1997 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), відомості про батька, а саме - [PERSON] (РННОКПП [NUMBER] , [INFO] , померлого [INFO] ). - виключити з актового запису про народження №21166 від 23.11.1999 року, складеного Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в одеській області, [PERSON] ( [INFO] РНОКПИІП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), відомості про батька, а саме [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , померлого [INFO] ). - встановити факт та визначити, що [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] ), не є рідною (біологічною) дитиною (сином) [PERSON] (РННОКПП [NUMBER] , [INFO] , померлого [INFO] ) -встановити факт та визначити, що [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] ), не є рідною (біологічною) дитиною (сином) [PERSON] (РННОКПП [NUMBER] , [INFO] , померлого [INFO] ) Позивач в обґрунтування вимог посилається на те, що 02.04.2014 році між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 02 липня 2014 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1604 від 10 лютого 2016 року. Після його смерті було заведено спадкову справу приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою Л.Г № 12-2016. Однак, з 1992 року по 2001 рік померлий [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу у [PERSON] народилося двоє синів- відповідачі по справі, батьком яких, відповідно до вимог діючого на той час законодавства було записано [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідачі по справі не є рідними (біологічними) дітьми померлого [PERSON] . Свою позицію вона обґрунтовує тим, що у період з грудня 1995 року по серпень 1996 року, тобто у період зачаття [PERSON] , від був у закордонному відрядженні працював на пароплаві «Вінниця», а тому не може бути його рідним (біологічним) батьком. Щодо відповідача [PERSON] , позивач стверджує, що мати відповідача нібито не мешкала у той час разом зі своїм чоловіком, а тому [PERSON] не може буди його батьком. Відносно запису у свідоцтві про народження [PERSON] позивач вважає, що [PERSON] не надавав заяву про реєстрацію дитини до органів РАГС, підставою для запису його батьком дитини стало Свідоцтво про шлюб, у відповідності до чинного законодавства на той час. Крім того, позивач посилається на те, що їй стало відомо, що [PERSON] не є батьком дітей зі слів [PERSON] , яка пропонувала їй, як медичному робітнику провести генетичний аналіз. Це стало підставою для звернення до суду з даним позовом, та посилаючись на норми ч. 3 ст.137 СК України, позивач вважає, що вона має право оспорювати батьківство, так як є дружиною померлого [PERSON] . Позивач просить суд виключити з актових записів про народження відповідачів відомості про батька, та встановити факт, що відповідачі по справі не є рідними (біологічними) дітьми [PERSON] , шляхом проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо того, чи є треті особи: [PERSON] та [PERSON] біологічними бабою та дідом відповідачів, чи є померлий [PERSON] біологічним батьком відповідачів, чи є відповідачі повнорідними біологічними братами. У судовому засіданні від 16.12.2020 року позивач, та її представник адвокат Хлопко А.Ю. позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідачів адвокат Єштокіна Ю.В. просила у задоволенні позову відмовити та надала до суду відзив, а також пояснила, що позовні вимоги [PERSON] є надуманими та необґрунтованими, такими, що не відповідають справжнім обставинам справи, та посилалася на те, що померлий [PERSON] є батьком відповідачів, виховував їх, приймав участь в матеріальному забезпеченні, і до моменту своєї смерті [INFO] вважав відповідачів своїми дітьми. Також, представник пояснила, що відповідачі все своє життя вважали [PERSON] своїм рідним батьком і ніколи у них не поставало питання, що вони йому не рідні. На даний час відповідачі є повнолітніми, проживають постійно за межами України, у Сполучених Штатах Америки, а позивач, яка не була знайома з їх сім`єю до одруження з померлим [PERSON] , не є належним позивачем у даній справі. Ввважає, що до цих обставин повинні бути застосовані норми Кодексу про шлюб та сім`ю, які діяли на час народження відповідачів. Відповідачі до суду не з`явились, однак направили на адресу суду заперечення щодо відповіді на відзив та клопотання про призначення експертизи, у яких зазначили, що усе своє життя вважають своїм батьком [PERSON] , що позивач, заявляючи вимоги про виключення з актових записів відомостей про батька, намагається усунути їх від спадщини, та просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Крім того, відповідачі просили суд відмовити у клопотанні про призначення експертизи, наголошуя на тому, що позивач таким чином втручається у їх особисте життя. Представник третіх осіб адвокат Ель-Хурі Ель-Хомсі Н.В, надала до суду письмові пояснення третіх осіб, та пояснила, що [PERSON] та [PERSON] будучі бабусею та дідусем відповідачів, ні коли не виказували сумнівів, що онуки не є їх рідними. Батьком відповідачів є [PERSON] -їх син, а позовні вимоги надумані та необґрунтовані, та такі, шо не підлягають задоволенню та підтримала позицію відповідачів. [PERSON] , який був присутній у судових засіданнях також просив у позовних вимогах відмовити. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Прокоф`єва Л.Г. у судові засідання не з`являлася, була повідомлена належним чином. Письмових пояснень та заяв надано до суду не було. У зв`язку з тим, що сторонами по справі були з`ясовані всі обставини справи, були надані пояснення, допитані свідки, не звертаючи на те, що позивач та її представник до судових засідань в подальшому не з`являлися, ніяких заяв не надавали, а представник відповідачів та представник третіх осіб наполягали на постановленні рішення, про що були надані письмові заяви, суд приходить до висновку, що по справі, відповідно до вимог ч.3 ст.223 ЦПК України, може бути постановлено рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Судом встановлено, що 02.04.2014 році було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 02 липня 2014 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1604 від 10 лютого 2016 року. 19.08.1992 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у Палаці урочистих подій м.Одеси. [INFO] народився відповідач [PERSON] . Згідно повного витягу реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00017015899 від 20 серпня 2016 року підставою запису відомостей про батька, став запис акту про шлюб № 1148 від 19.09.1992 року. Заяву про реєстрацію дитини подавав особисто батько [PERSON] . [INFO] народився відповідач [PERSON] . Згідно повного витягу реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00017015946 від 20 серпня 2016 року підставою запису відомостей про батька , став запис акту про шлюб № 1148 від 19.09.1992 року складений в/рагсу виконкому одеської міськради народних депутатів. Заяву про реєстрацію дитини подавала мати [PERSON] . Згідно рішення Центрального районного суду м.Одеси від 06.08.2001 року по справі №2-1373/01 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з зазначеного рішення суду, [PERSON] був присутнім при розгляді справи, дав свою згоду на розлучення, та був обізнаний, що в нього є двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та син- [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується і Довідкою даних банку про членів сім`ї на момент приєднання до екіпажу судна на випадок виплати страхової компенсації, у якій зазначено особисто [PERSON] наявність двох синів- відповідачів по справі. Суд вважає, що твердження позивача, що померлий [PERSON] не був обізнаний, що в нього є двоє синів, не знайшли свого підтвердження. Твердження позивача, що відповідачі не є рідними (біологічними) дітьми [PERSON] , також не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Надана до суду позивачем довідка, яка міститься на а.с. 124 Т.1, не може бути допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.59 ЦПК України, так як не завірена належним чином, не містить печаток, оформлена на іноземній мові, а тому не може бути доказом у справі. А надані як докази фотознімки з інтернет сторінок, не можуть підтвердити чи оспорити походження відповідачів від тієї чи іншої особи. Представник позивача заявив клопотання про виклик свідків, які б підтвердили доводи позивача, однак у судовому засідання вони допитані не були, у зв`язку з неявкою. Інших доказів позивачем надано не було. Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що у період, коли її донька [PERSON] , завагітніла, вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] дійсно працювали на пароплаві «Вінниця», та була звільнена, коли дізналася що вагітна. Данна обставина підтверджується і наявними і матеріалах справи доказами: -списком членів екіпажу пароплаві «Вінниця», у якому зазначено [PERSON] ; -судовою роллю, засвідчена капітаном пароплаву з печаткою, де зазначено, що [PERSON] входила до членів екіпажу пароплава «Вінниця». Також свідок пояснив, що ні коли батько відповідачів, з яким вона була в хороших стосунках, не ставив під сумнів їх походження, вважав їх рідними, піклувався про них, надавав матеріальну допомогу, також надав їм дозвіл на виїзд за кордон з матір`ю. Дані обставини також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що знають родину [PERSON] , були знайомі з батьком відповідачів, і ніколи у нього не було сумнівів, що відповідачі не його рідні (біологічні) діти. Навпаки, він їх дуже любив, і попри те, що [PERSON] була вже одружена з іншим чоловіком - [PERSON] , приходив до її оселі, брав дітей на прогулянки, дарував подарунки, відвозив до бабусі, тощо. Тобто, піклувався про них. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була однокласницею [PERSON] , підтримувала з ним дружні стосунки, а з початку 2011 року по початок 2012 року була його цивільною дружиною. Коли вони мешкали разом, відповідачі у вихідні дні завжди знаходилися у батька, а на канікулах були у бабусі з дідусем, де їх завжди навідував [PERSON] . Коли відповідачі знаходились у них, вони разом гуляли, покупали подарунки, їздили у гості. Сумнівів щодо того, що це не його рідні (біологічні) діти в нього ні коли не було. Ту обставину, що [PERSON] надавав матеріальну допомогу відповідачам, не заперечувала і сама позивач, пояснюючи, що її померлий чоловік неодноразово надсилав кошти відповідачам, коли вони вже мешкали у Сполучених Штатах Америки. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак, позивач та її представник так і не надали жодного доказу суду, чи пояснень, яким саме чином порушується її права чи законні інтереси, тим, що у актових записах про народження відповідачів значиться батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно із ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1\~ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимутися докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів, суди повинні звернути увагу на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст.\~58\~Конституції України норми Сімейного кодексу\~України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 Розділу VII\~Прикінцеві положення"\~СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розділу V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім'ю України, які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. Відповідно до ст.\~56\~КпШС особа, записана як батько або мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Відповідно до Кодексу про шлюб та сім`ю, оскільки перебіг встановленого ст.\~56\~КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку. За змістом п. 3 постанови ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм права при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Беручі до уваги вищенаведене, суд робить висновок, що [PERSON] достеменно знав, що його записано батьком відповідачів, визнав своє батьківство і згідно КпШС України не оспорював його в річний термін. Решта доводів позивача з посиланням на норми статей Сімейного Кодексу, викладених у позовній заяві, не ґрунтуються на законі. Крім того, згідно частини третьої статті 136 СК України, оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. На час подання позову до суду та на час вирішення спору по суті відповідачі є повнолітніми. Згідно вимог, статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (стаття 7). Тобто, на момент існування правовідносин, які склались між [PERSON] та відповідачами по справі, діяли норми КпШС України, де не було закріплено право звернення до суду інших осіб, крім батька та матері про оспорювання батьківства. Нормами ч.3 статті 137 СК передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в акті запису народження батьком дитини, яка через поважні причини: відсутність на місці проживання через природні катаклізми; відсутність зв`язку з домом за якихось інших причин і таке інше, не знала про те, що записана батьком дитини, і до повернення померла. Оспорити батьківство в такому випадку можуть його спадкоємці: дружина, батьки, діти. Таким чином, стаття 137 СК встановлює три винятки для оспорювання батьківства після смерті цієї особи, яка записана батьком дитини іншими особами. Це: подання особою письмового заперечення свого батьківства до народження дитини через нотаріальну контору (частина 1 статті 137 СК); 2) пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини з переводом цих прав на правонаступника (частина 2 статті 137 СК); 3) відсутність у нього з поважних причин інформації про запис батьком дитини (частина 3 статті 137 СК). За інших обставин ніхто не може оспорити чуже батьківство, навіть за наявності вагомих доказів. Тому суд вважає, що [PERSON] не є належним позивачем у заявлених вимогах до відповідачів про виключення з актового запису про народження відомостей про батька. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved