Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У липні 2010 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду із позовом до [PERSON]про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, посилаючись на те, що відповідач здійснив самочинне будівництво нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: споруди площею 80,6 кв.м, яка використовується під жилий будинок, споруди площею 22,6 кв.м, яка використовується під гараж, споруди площею 1 кв.м, яка використовується під вбиральню, та споруди площею 3,2 кв.м, яка використовується під котельню та в порушення порядку, встановленого Законами України «Про основи містобудування», «Про планування та забудову територій», «Про архітектурну діяльність», що підтверджується службовою запискою, фотофіксацією, планом-схемою, актом від 25 травня 2010 року та копією технічного паспорта від 07 жовтня 1994 року, що, на думку позивача, відповідно до ст. 376 ЦК України є підставою для знесення самочинно збудованих споруд. У зв'язку із зазначеними обставинами позивач просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язано [PERSON]за свій рахунок знести самочинно збудоване нерухоме майно, побудоване за адресою: [ADDRESS], а саме: споруду площею 80,6 кв.м, яка використовується під жилий будинок, споруду площею 22,6 кв.м, яка використовується під гараж, споруду площею 1 кв.м, яка використовується під вбиральню, споруду площею 3,2 кв.м, яка використовується під котельню. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2012 року, позов задоволено. Зобов'язано [PERSON]за свій рахунок знести самочинно збудоване нерухоме майно, побудоване за адресою: [ADDRESS], а саме: споруду площею 80,6 кв.м, яка використовується під жилий будинок, споруду площею 22,6 кв.м, яка використовується під гараж, споруду площею 1 кв.м, яка використовується під вбиральню, споруду площею 3,2 кв.м, яка використовується під котельню. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2012 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача у судове засідання з'явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у попередніх судових засіданнях позов не визнали у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS],що підтверджується рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів трудящих від 02 лютого 1973 року № 83. За зазначеною адресою він побудував споруду площею 80,6 кв.м, яка використовується під жилий будинок; споруду площею 22,6 кв.м, яка використовується під гараж; споруду площею 1 кв.м, яка використовується під вбиральню, та споруду площею 3,2 кв.м, яка використовується під котельню. Технічний паспорт на спірне майно виготовлено КП «ОМБТІ та РОН» 07 жовтня 1994 року, проте право власності не зареєстровано. Із копії будинкової книги осіб, що проживають у будинку [ADDRESS], розпочатої 02 жовтня 1971 року, вбачається, що відповідач з членами сім'ї був зареєстрований у спірному будинку з 01 січня 1974 року. Згідно з рішенням Ільїчівської райради від 26 вересня 1991 року будинок був перенумерований з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Дозвіл на прописку в зазначеному будинку було надано рішенням виконкому Ільїчівської райради від 02 лютого 1973 року №83, яким підтверджено рішення виконкому від 07 травня 1971 року № 288 та дозволено видати будинкову книгу по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] За рішенням селищної ради 1981 року було проведено розподіл садиби [ADDRESS] між подружжям [PERSON], внаслідок чого по [ADDRESS] утворено дві нові садиби з інвентарним [ADDRESS] та [ADDRESS]. До садиби [ADDRESS] на ім'я [PERSON]відійшов жилий будинок, який подружжя [PERSON] самовільно побудували у 1974 році, та частина спільної ділянки площею 215 кв.м. Садиба пройшла інвентаризацію в БТІ 07 жовтня 1994 року. Згідно з наявним в матеріалах справи технічним паспортом, під час інвентаризації 07 жовтня 1994 року були в наявності: жила будівля літ. «А» та котельня літ. «Г», 1985 року побудови, гараж «Б» та вбиральня «В», 1990 року побудови, а також прибудови літ. «а» та літ. «а-1». Встановлено, що 24 грудня 2010р. Малиновською районною адміністрацією ОМР було розглянуто звернення [PERSON] щодо погодження прийняття в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] за вказаною адресою. Малиновська районна адміністрація ОМР своїм розпорядженням №997/01-06 погодила прийняття в експлуатацію житлового будинку літ "А,а,а-1", гаражу літ "Б", котельної літ "Г", "вбиральні "В", які розташовані за адресою: [ADDRESS], вирішено видати [PERSON] довідку про погодження прийняття в експлуатацію вказаного будинку. 06 січня 2011р. Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області на ім'я [PERSON] було видано сертифікат на забудову, що ним зведена. На підставі вказаного сертифікату Інспекцією архітектурно - будівельного контролю в Одеській області було прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт нерухомості, побудований [PERSON] На підставі сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам від 06.01.2011р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт: житловий будинок літ. «А», загальною площею 80,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літ. «Б» - гараж, літ.«Г»-котельня, літ.«В»- вбиральня, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1,2,4 ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті. Сертифікат відповідності - це документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Прийняття в експлуатацію збудованих до 31.12.2008р. без залучення підрядних організацій приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, які споруджувалися без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва та архітектури, за наявності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об'єкт. Згідно технічного паспорту, виготовленого 07.10.1994р. житловий будинок за адресою: [ADDRESS], був збудований до 31.12.2008р. без дозволу на виконання будівельних робіт. Таким чином, прийняття в експлуатацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS], здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову території» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва та архітектури, за наявності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою на якій розміщений такий об'єкт. Крім того, механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених забудовниками-фізичними особами у період з 5 серпня 1992р. до 1 січня 2008р. без дозволу на виконання будівельних робіт, на підставі заяви про прийняття в експлуатацію, яку подано до 31 грудня 2010року встановлює Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009року №1035. Встановлено, що [PERSON] звертався до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання незаконним і скасування сертифікату від 06.01.2011р., який виданий на забудову [PERSON] та розпорядження Малиновської районної адміністрації ОМР №997/01-06 від 24.12.2010р. та сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2014р. в задоволенні адміністративного позову [PERSON] - відмовлено. Таким чином, було встановлено, що земельна ділянка площею 0,0368га за адресою: [ADDRESS], була видана [PERSON] у встановленому законом порядку, під вже забудоване нерухоме майно. Таким чином перелік документів, що зібрані по справі, спростовує доводи позивача про те, що [PERSON] проживає у самочинній забудові, яка підлягає знесенню. Згідно ч.15 ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. За положенням частин 1,4,7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом , якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це не порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст.9 Закону України від 20 травня 1999року «Про архітектурну діяльність»), в тому числі спорудження без дозволу органу місцевого самоврядування нового житлового будинку замість зруйнованого на раніше відведеній особі земельній ділянці, переобладнання нежитлової будівлі в житлову. Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Згідно зі ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до ч.ч.4,7 ст.376 та ст.391 ЦК України орган місцевої влади чи місцевого самоврядування мають право вимагати знесення самочинно збудованої будівлі, в разі якщо вона збудована на його земельній ділянці, або якщо вона збудована на земельній ділянці, яка виділена забудовнику для цієї мети, але з відступленням від проекту чи з порушенням будівельних норм і правил, або якщо таке будівництво порушує право інших осіб, в разі неможливості його перебудувати або відмови особи, яка його здійснила, перебудувати будівлю. Зі змісту постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2014р. вбачається, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10 квітня 2008р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0368 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Тобто, земельна ділянка площею 0,0368 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] була надана [PERSON] у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, твердження позивача про те, що нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] є самочинним, не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами справи. В даному випадку, позивач не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України. Крім того, позивач при розгляді справи не надав суду докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed