Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури Шерстяних О. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою в інтересах держави в особі управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради до [PERSON] , про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Позов мотивує тим, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2018, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, та звільнено від відбування призначеного йому основного і додаткового покарання на підставі\~п. «в»\~ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року. Вказує, що в результаті отриманих потерпілими в резуьтаті наїзду потрепілими тілесних ушкоджень, останні були госпіталізовані до Центральної міської клінічної лікарні, де перебували на стаціонарному лікуванні. Зазначає, що згідно інформації Ужгородської ЦМКЛ №861/01-6, яка фінансується за кошти Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради, витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] склали 19\~692,63 грн., та потерпілої [PERSON] 4215,09 грн. Завдана вказаним кримінальним правопорушенням шкода відповідачем не відшкодована та витрати, які з вини [PERSON] здійснені Ужгородською ЦМКЛ на стаціонарне лікування потерпілих від злочину негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свободи людини і громадянина в галузі охорони здоров`я і забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради Закарпатської області кошти, витрачені Центарльною міською клінічною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] у розмірі 19 692,63 грн. та потерпілої від злочину [PERSON] у розмірі 4 215,09 грн. Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач подав відзив на позов, зміст якого зводиться до наступного. Вказує, що його цивільно-правова відповідальність як водія автомобіля «Mercedes Vito», номерний знак [NUMBER] , на день ДТП 04 вересня 2017 року, була застрахована в ПАТ "HACK "ОРАНТА" згідно полісу АК 0322109. Зауважує, що загальна вартість витрат на лікування [PERSON] та [PERSON] та Ужгородської Центральної міської клінічної лікарні становить 67 615,89 гривень, що не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії в розмірі 100 000 гривень. За такого, оскільки сума позову не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії, то боржником у даному цивільному позові має бути не він, а ПАТ HACK «ОРАНТА». Тому, просив відмовити у задоволенні позову. 22.11.2019 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує, що саме відповідач є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілі [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження та були госпіталізовані до Центральної міської клінічної лікарні, де знаходилися на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні. Наголосила, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок вчинення ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а не на витрати лікувального закладу. Додатково зазначила, що посилання [PERSON] на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.102018 у справі № 760/15471/15-ц не підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки стосується права на відшкодування шкоди, спричиненої виключно потерпілій особі. Проте, позов заявлений прокурором саме в інтересах лікувального закладу, який статусу потерпілої особи не має. Тому, просила не брати до уваги твердження, викладені відповідачем у відзиві. 03.12.2019 через канцелярію суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач підтвердив свою позицію, викладену у відзиві та вкотре вказав на безпідставність поданого позову. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задоволити. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову з підстав та мотивів, викладених у відзиві та запереченнях. Наголосили, що вказані витриати повинна компенсувати страхова компанія. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2018, який набув законної сили 15.05.2018 року, відповідача [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та звільнено від відбування призначеного йому основного і додаткового покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (роки) роки на підставі\~п. «в»\~ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року. Вказаним вироком суду відповідача визнано виним у тому, що він 04.09.2017 року, приблизно о 02.30 год., керуючи автомобілем марки «Mercedes Vito», номерний знак [NUMBER] , рухаючись в с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області у напрямку м. Ужгород, виїхав за межі проїзної частини перехрестя з круговим рухом, з`їхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes Е320», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки «Mercedes Vito», номерний знак з [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом також встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 21 356,20 грн. та стягнуто на користь [PERSON] 22 351,97 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Тобто даним рішенням суду відшкодовано витрати, понесені потерпілими на лікування за власні кошти. З оглянутого у судовому засіданні листа головного лікаря Центральної міської клінічної лікарні Ужгородської міської ради №861/01-6 від 30.10.2018 судом встановлено, що сума витрат на лікування хворої [PERSON] склала 19 692,63 грн., та сума витрат на лікування хворої [PERSON] склала 4 215,09 грн. Тобто, загальна сума витрат на стаціонарне лікування потерпілих у закладі охорони здоров`я, який фінансується за кошти Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради, складає 23\~907,72 грн. В судовому засіданні встановлено, що завдані вказаним кримінальним правопорушенням витрати на лікування потерпілих закладу охорони здоров`я не відшкодовані відповідачем. Цивільний кодекс України у ч. 1 статті 1166 вказує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, згідно частини 1 статті 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. За приписами п. 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постанвою КМУ від 16 липня 1993 №545 згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 №6-1343цс15 сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок вчинення ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а не на витрати лікувального закладу. Таким чином, у позивача виникло право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та такі не знайшли свого спростування доводами відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved