Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

18.06.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який у подальшому уточнила. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, який відповідно до рішення Жидачівського районного суду від 27.07.2012 року розірвано. Від спільного проживання у них [INFO] року народився син [PERSON], який проживає разом із нею, відповідач інколи дає кошти на утримання дитини. Під час перебування із відповідачем в шлюбі, ними було придбано квартиру у [ADDRESS], яка оформлена на відповідача на підставі витягу про державну реєстрацію прав від 03.02.2011 року. Із посиланням на вимоги ст.ст.60,68-70 СК України, ст.ст.328,355,368,372 ЦК України та враховуючи, що відповідач не бере належної участі у вихованні та утриманні сина, просила визнати квартиру [ADDRESS] об"єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник за договором про надання юридичних послуг - адвокат Блюсович Л.Я. вимоги уточненої позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом встановлено наступне. 09 червня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, який відповідно до рішення Жидачівського районного суду від 27.07.2012 року розірвано(а.с.10). Під час перебування у шлюбі, сторонами було придбано квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належить відповідачу [PERSON] на підставі витягу про державну реєстрацію прав від 03.02.2011 року (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Оскільки саме в період шлюбу сторін було придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], суд приходить до висновку, що воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно із ст.ст.63,70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Матеріалами справи не підтверджено факт укладання шлюбного договору, або факт існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які мали би істотне значення для відступлення від засад рівності часток подружжя, а покликання позивачки на те, що вона утримує неповнолітнього сина не є підставою для збільшення її частки у спільній сумісній власності. Таким чином, суд вважає, що є підстави для відмови у визнанні за позивачем права власності на 2/3 частину квартири [ADDRESS], набутої під час шлюбу та яка є об"єктом спільної сумісної власності подружжя. Як встановив суд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] є квартира [ADDRESS] та сторони мають право на поділ вказаної квартири. За взаємною згодою сторони вказану квартиру не розділили. При поділі вказаної квартири частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та за нею слід визнати право власності на 1/2 частини даної квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати, а саме судовий збір в сумі 975,28 грн., що складає 1% від вартості 1/2 частини спірного житла, оскільки позовні вимоги задоволені частково.

Outcome: partial