Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

15 лютого 2021 року адвокат Морозова О.С. звернулась до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»(далі -ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди,завданої працівнику внаслідок нещасного випадку у розмірі 100000 гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач тривалий час життя, а саме з січня 1992 року по 09 грудня 2019 рік працював на підприємстві у відповідача займаючи різні посади. 18 лютого 2007 року о 00 годинні 30 хвилин на підприємстві у відповідача стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації середньої третини нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої руки. За результатами огляду МСЕК позивачу було встановлено 5% відсотків втрати працездатності, внаслідок трудового каліцтва. Позивач, [PERSON] , вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці в період його роботи на підприємстві, що стало причиною нещасного випадку на виробництві позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 100000 гривень і просить суд стягнути зазначену суму з відповідача на його користь. 18 лютого 2021 року судом постановлена ухвала про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження № 2/212/1693/21,розгляд справи № 212/1306/21 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу призначено до розгляду на 17 березня 2021 року. 17 лютого 2021 року адвокат Морозова О.С. звернулась до суду в інтересах позивача [PERSON] ще з одним позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, посилаючись на те, що позивач працював на підприємстві у відповідача тривалий час та під час трудових відносин з відповідачем 23 грудня 2013 року о 21 годині 00 хвилин з ним трапився нещасний випадок на виробництві внаслідок чого позивач отримав закриту травму грудної клітини, перелом Х ребра зліва. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він дістав травмування, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчував фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості відповідний період свого життя реалізовувати свої звички та бажання. Просить стягнути з Відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000,00 грн. 18 лютого 2021 року судом постановлена ухвала про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження № 2/212/1715/21, розгляд справи № 212/1407/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу призначено до розгляду на 11 березня 2021 року. По справам № 212/1306/21 та № 212/1407/21, представником відповідача 04 березня 2021 року подано клопотання про об`єднання справ. 10 березня 2021 року представником ПАТ «Кривбасзалізрудком» подано клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування по справі вимагають проведення судового засідання для повного з`ясування та всебічного встановлення обставин справи. 09 березня 2021 року до суду надійшли відзиви на позовні заяви від відповідача, в якому представник відповідача по кожній справі просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкіна І.Б., від 11 березня 2021 року, справу № 212/1407/21 передано судді Дехта Р.В., для вирішення питання про об`єднання зі справою № 212/1306/21. 17 березня 2021 року судом постановлена ухвала про об`єднання цивільної справи № 212/1407/21 за позовом [PERSON] до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, об`єднати в одне провадження з цивільною справою № 212/1306/21 за позовом [PERSON] до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та присвоїти єдиний номер справи № 212/1306/21. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін. Приймаючи вказане, розгляд об`єднаної цивільної справи було відкладено на 16 квітня 2021 року о 10 годині 00 хвилин. 16 квітня 2021 року через неявку відповідача розгляд справи було відкладено на 12 травня 2021 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, послався на обставини, що зазначенні в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, послався на обставини, що зазначенні у відзиві на позовну заяву. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] в період часу з січня 1992 року по 09 грудня 2019 року працював на різних роботах, посадах, в тому числі в підземних умовах на шахті у відповідача, що підтверджується матеріалами справи та визнається представниками сторін по справі. В судовому засіданні судом встановлено, що 20 лютого 2007 року о 00 годині 30 хвилин з позивачем, [PERSON] , стався нещасний випадок на виробництві за яким позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації середньої третини ногтьової фаланги ІІІ пальця лівої кісті, що підтверджується Актом про нещасний випадок № 3 від 18 лютого 2007 року. Судом встановлено, що причиною настання нещасного випадку відповідно до Актупро нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом є - невиконання вимог інструкції з охорони праці в частині запуску та включення скреперної лебідки, при знаходженні людей в небезпечній зоні дії скрепера та тросів. Також визначено, що п. 10 даного акту вказані особи які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а саме вказані працівники, що перебували у трудових відносинах з відповідачем - гірничий робітник очисного вибою дільниці № 33 [PERSON] ; гірничий майстер дільниці №33 [PERSON] та заступник начальника дільниці № 33 [PERSON] . В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Довідки МСЕК від 28 березня 2007 року, позивачу, [PERSON] , первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 5% відсотків у зв`язку виробничим травматизмом від 18 лютого 2007 року, Акт №3 від 18 лютого 2007 року. Судом встановлено, що відповідно до Довідки МСЕК від 28 березня 2012 року, позивачу, [PERSON] , встановлено ступінь втрати професійної працездатності 5% відсотків за трудовим каліцтвом від 18 лютого 2007 року, Акт №3 від 18 лютого 2007 року. Встановлюючи правовідносини суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] працював на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» та саме під час виконання ним трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, пов`язаний із виконанням трудових обов`язків, тому йому має бути відшкодована моральна шкода. Також в судовому засіданні судом встановлено, що 23 грудня 2013 року о 21 годині 00 хвилин з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві за яким позивач отримав тілесні ушкодження у закритої травми грудної клітини, перелому Х ребра зліва, що підтверджується Актом про нещасний випадок № 3-12 . У пункті 10 вищевказаного Акту зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є безпосередньо позивач. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами [PERSON] , за наслідками трудового каліцтва від 23 грудня 2013 року не було встановлено МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини,оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків. Суд не бере до уваги доводи відповідача зазначені у відзиві щодо нещасного випадку від 23 грудня 2013 року, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. В розумінні ч.2 ст.72 ЦПК України, саме Акти за формою Н-5 і Н-1 є тими доказами, що підтверджують чи спростовують факти нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Так, Актом №3-21 Н-1/П розслідування нещасного випадку, що стався від 23грудня 2013 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні [PERSON] трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Отже позивачем було доведено факт того, що нещасний випадок з ним стався на роботі, погіршення стану його здоров`я є у причинному зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці, що стало можливим через недотримання відповідачем усіх вимог з безпечної організації праці та виробничого працесу. З трудової книжки Позивача та Акту про нещасний випадок який стався із ним, встановлено, що Позивач перебував у трудових відносинах саме з Відповідачем, і саме під час виконання своїх обов"язків та на території підприємства. Згідно частин 1-2 стаття 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] виконуючи свої обов`язки, навмисно порушив правила охорони праці та вимоги інструкції з безпеки. Констатуючи цю обставину, суд враховує, що Відповідачем не забезпечено безпечні умови праці позивача у підземних умовах ( які самі по собі є шкідливими та небезпечними умовами праці), під час роботи яких стався нещасний випадок, що підтверджено Актом № 3-21 за результатами розслідування нещасного випадку від 23 грудня 2013 року. Акт, складений за фактом настання нещасного випадку підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.173-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Правильність визначеної правової позиції про те, що вина потерпілого в настанні нещасного випадку не є підставою для відмови у задоволені позову про відшкодування моральної шкоди також підтверджується висновком Верховного Суду України у постанові від 19 квітня 2020 року у справі №210/2272/19. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах №6-123цс12 від 24.10.2012 року та № 6-120цс13 від 13.11.2013 року. Окрім цього, обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача. Разом з тим, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд не має встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди. Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,статтею 46 Конституції Українизакріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, статті 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасних випадків на виробництві, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 19999 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: partial