Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

03.02.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку із внесенням інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. В обґрунтування позову покликаються на те, що він є власником квартири, в якій окрім нього числиться зареєстрованою його колишня дружина - [PERSON] . Зазначає, що відповідач не проживає в даній квартирі з січня 2019 року, виїхала з квартири, забравши усі свої речі. Враховуючи те, що відповідач проживає та має у власності частку в квартирі, що на [ADDRESS] , факт реєстрації відповідача в його квартирі створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, витраті додаткових коштів на оплату комунальних послуг, а тому змушений звернутись з даним позовом до суду. 03.02.2020 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 18.03.2020 року. Ухвалою від 19.02.2020 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін в судове засідання на 16.03.2020 року. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 16.03.2020 розгляд справи відкладено у звязку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю даних про її належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання на 31.03.2020. 31.03.2020 та 05.05.2020 розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача в звязку з запровадженим карантином. 26.05.2020 розгляд справи відкладено для надання можливості відповідачу подати відзив на позовну заяву на 16.07.2020. 02.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, заява про виклик свідків та клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 16.07.2020 судове засідання відкладено для надання можливості відповідачу скористатись правовою допомогою (послугами іншого адвоката) на 13.08.2020. 13.08.2020 розгляд справи було відкладено на 14.09.2020 у звязку з перебуванням головуючої судді на амбулаторному лікуванні. 11.09.2020 від представника позивача адвоката Потічної Н.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи, та долучено ордер про надання правової допомоги від 11.09.2020. 14.09.2020 у звязку з неявкою учасників справи та поданим клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 02.11.2020. 02.11.2020, протокольною ухвалою здійснено перехід в загальне позовне провадження та замінено судове засідання підготовчим, вирішено клопотання про виклик свідків, закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 23.11.2020. Позивач та її представник адвокат Потічна Н.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Додатково відзначили, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 31.08.2007 та свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Факт непроживання відповідачки з січня 2019 року в даній квартирі підтверджується доданими до матеріалів позову актами. Жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на поважність причини відсутності відповідачки у квартирі, останньою не надано. Крім того, відповідач не несе жодних витрат по оплаті комунальних витрат та утриманні спірної квартири, добровільно залишила своє місце проживання, має у власності частку у квартирі на [ADDRESS] , а тому є всі правові підстави для зняття її з реєстрації в спірній квартирі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце проведення розгляду даної справи. У відзиві на позовну заяву, поданому ще 02.07.2020 позовних вимог не визнала, вказавши, що з часу розірвання їхнього з позивачем шлюбу, останній вигнав її з квартири та замінив усі замки, внаслідок чого вона не може потрапити в квартиру. А тому перестала проживати в даній квартирі вимушено. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 31.07.2007 та свідоцтвом про право на спадщину від 25.07.2019 року (а.с. 9,11). Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз`яснив Верховний Суд України, право члена сім`ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце. Крім того, згідно з ч. 1\~ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до актів № 115 від 20.06.2019, № 183 від 11.10.2019, № 05 від 13.01.2020, складних комісією КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради вбачається, що [PERSON] числиться зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] , однак в такій не проживає з січня 2019 року, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих її речей та (або) речей повсякденного використання в квартирі немає (а.с. 13 - 15). В той же час, відповідно до даних інформаційної довідки №125874106 від 16.01.2019 відповідачка є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності р. №12/12 від 20.10.2008, а.с. 12. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідача [PERSON] у квартирі, що належить на праві приватної власності позивачу. Твердження відповідачки про наявність погроз зі сторони позивача та існування перешкод у доступі до квартири (оскільки замінені замки) не знайшли свого належного підтвердження, оскільки з долученої відповідачем відповіді від 15.07.2020, вбачається, що відповідач лише 01.07.2019 звернулась в Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області, в той же час як встановлено комісією КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради Львівської області відповідач з січня 2019 року не проживає у квартирі та не несе витрат по її утриманню. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім"ї позивача, не проживає у належному йому житлі понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишила, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Щодо вимоги позивача про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку із внесенням інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Відповідно до абзацу 11, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно дост.7 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, виходячи із змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття особи з реєстрації. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 420,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial