Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами в яких вказав, що 17.12.2013 року позивач передав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 15 000 гривень, які відповідач зобов'язалася повернути у строк до 24.12.2013 року. Видана покупцем розписка від 17.12.2013 року є підтвердженням отримання грошової суми. Після цього відповідач впевнила позивача, що грошові кошти будуть повернуті у встановлені строки та попросила позичити їй ще 16 000 гривень. 23.12.2013 року позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 16 000 гривень, які відповідач зобов'язалася повернути у строк до 25.12.2013 року включно, про що свідчить договір позики від 23.12.2013 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за №3641. Відповідно до умов розписки від 17.12.2013 року та договору позики від 23.12.2013 року відповідач зобов'язалась повернути грошові кошти у встановлені строки, але свої зобов'язання не виконала. До теперішнього часу відповідач гроші не повернула. У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 31000 гривень, та судові витрати у розмірі 310 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення суду, аналогічні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Вислухавши сторін по справі всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. 17.12.2013 року позивач передав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 15 000 гривень, які відповідач зобов'язалася повернути у строк до 24.12.2013 року. Видана покупцем розписка від 17.12.2013 року є підтвердженням отримання грошової суми. Після цього відповідач впевнила позивача, що грошові кошти будуть повернуті у встановлені строки та попросила позичити їй ще 16 000 гривень. 23.12.2013 року позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 16 000 гривень, які відповідач зобов'язалася повернути у строк до 25.12.2013 року включно, про що свідчить договір позики від 23.12.2013 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за №3641. Відповідно до умов розписки від 17.12.2013 року та договору позики від 23.12.2013 року відповідач зобов'язалась повернути грошові кошти у встановлені строки, але свої зобов'язання не виконала. Відповідно до ст. 130 ЦПК України у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання відповідачем позову проводиться у порядку встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.ст.525, 530 ЦК України, зобов"язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 692 ч.2 покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Виходячи з норми ст.1046 ЦК України, правова природа договору позики полягає у передачі позикодавцем у власність позичальникові грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками та зобов'язанні позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики ті його умов може бути представлена розписка позичальника. Така розписка позивачем надана. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України "Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором". Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору, в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена як умовами укладеного між сторонами договору, так і вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 31000 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення. Суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає доводи позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved