Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS], яку придбав 14.02.2014 року з прилюдних торгів. З урахуванням того, що відповідачі не звільняють спірну квартиру, він не має можливості користуватися нею, а тому просить усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів із спірної квартири. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідачі будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Оцінивши зібрані матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира була реалізована з прилюдних торгів на виконання рішення суду. Право власності позивача на спірну квартиру підтверджується свідоцтвом від 31.03.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як вбачається із довідки КП «Комінтех» № 7897 від 08.08.2014 року в спірній квартирі проживають та зареєстровані відповідач [PERSON], який був власником квартири, відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] як члени сім'ї власника. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Таким чином, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України, від 05.11.2014, при розгляді цивільної справи № 6-158цс14, яка є обовязковою для судів. \~\~\~\~\~\~\~\~ У такому випадку забезпечення прав неповнолітньої [PERSON] не має правового значення також виходячи із наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~ Так, відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»\~\~держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. \~\~\~\~ Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з частинами другою та третьою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. \~\~\~\~ Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. \~\~\~\~ Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За зазначених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі чинять перешкоди та позбавляють позивача права у користуванні належним йому на праві власності майном, тому їх слід зобовязати усунути такі перешкоди. Порушені права позивача підлягають захисту шляхом примусового виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] із спірної квартири.

Outcome: approved