Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до\~виконавчого комітету Бердянської міської ради про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона звернулася до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Бердянськ Запорізької області вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, проте відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації, що встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 у справі №280/2847/20, внаслідок чого позивачу було завдано моральної шкоди. Позивач зазначила, що вона зазнала моральних страждань внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку відповідача викликало негативні емоції, внаслідок чого вона знаходилася у стані постійної психоемоційної напруги, їй було важко виконувати повсякденні обов`язки, вона почувала тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, мала знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, моральна шкода, полягала у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй довелося присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Наведено розрахунок моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 23 615,00 грн. (за п`ять місяців, за кожен місяць порушеного права на соціальний захист у розмірі мінімальної заробітної плати, тобто 5 місяців * 4723 грн. = 23615 грн). Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 23615,00 грн., згідно з наданим розрахунком. Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 серпня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.09.2020\~виконавчий комітет\~Бердянської \~міської ради\~Запорізької області\~подав відзив,\~в якому\~просив відмовити\~в задоволенні\~позову,\~посилаючись на\~те,\~що рішенням\~Запорізького окружного\~адміністративного суду\~від 18.06.2020\~року по\~справі №\~280/2847/20\~позовні вимоги\~ [PERSON] задоволено\~та визнано\~протиправною бездіяльність\~виконавчого комітету\~Бердянської міської\~ради щодо\~ненадання відповіді\~на запит\~ [PERSON] від\~04.04.2020р. На обґрунтування\~заподіяної моральної\~шкоди позивач\~у позовній\~зазначає,\~що моральна\~шкода була\~завдана внаслідок\~ненадання відповіді\~на запит\~позивачу,\~що підтверджується\~вищевказаним рішення\~суду. Позивачем у позовній заяві не обґрунтовано заподіяння відповідачем моральної шкоди, не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди внаслідок не надання відповіді на публічний запит, не доведено причино-наслідковий зв`язок, того, що саме ненадання відповіді на публічний запит спричинило негативний вплив та негативні емоції позивача рівня страждання або приниження. З огляду на наведене, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, засобами системи «Електронний суд» подала заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області - Михайленко Д.В. в судому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, ґрунтуючи заперечення посилаючись на відзив на позовну заяву, просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України). В силу частин 1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Як передбачено ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з запитом про надання публічної інформації про наявність на території м. Бердянськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року по справі №280/2847/20 позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнана протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бердянської міської ради щодо ненадання відповіді на запит від 04 квітня 2020 року у порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації. Зобов`язано виконавчий комітет Бердянської міської ради розглянути запит [PERSON] від 04 квітня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Бердянськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача є, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили. У публічно-правових відносинах моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода фізичної особи визначається через страждання, що за своєю суттю є негативною для людини емоцією, змістом якої є, у тому числі, тривога та переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. З рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 у справі №280/2847/20, вбачається що [PERSON] при зверненні до виконавчого комітету не забезпечено розгляд її заяви в спосіб та порядок, передбачений чинним законодавством, що змусило позивача звертатися до суду за відновленням свого права. Таким чином, сам по собі факт визнання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, у справі №280/2847/20,\~протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бердянської міської ради щодо недотримання встановленого\~Законом України «Про доступ до публічної інформації»\~строку надання відповіді на запит [PERSON] на отримання публічної інформації,\~свідчить про завдання особі моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню незалежно від вини виконавчого комітету органу місцевого самоврядування. Наслідком встановлених судом обставин безсумнівно для громадянина є певні душевні страждання, оскільки викликають невдоволення, тривогу та переживання, змушують вдаватись до застосування активних дій шляхом звернення до суду та нагадуючи порядок, відповідно до якого органом місцевого самоврядування має бути прийняте рішення, хоча при належному виконанні органом місцевого самоврядування своїх обов`язків цьому можна було б об`єктивно запобігти. Звертаючись до суду, позивач визначив обставини, що спричинили страждання та зазначила підстави такого відшкодування. Судом встановлено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду запиту [PERSON] \~на надання публічної інформації, в строки визначені\~статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях "Тома проти Люксембургу", "Калок проти Франції" (2000) та "Недбала проти Польщі", Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди\~(див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19\~Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду часткова бездіяльність відповідача, суд прийшов до висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума 1 000 грн., що є співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси відповідача, який фінансується, зокрема, з місцевого бюджету, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу, а саме інтересу органу місцевого самоврядування. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп. В іншій частині позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: partial