Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, просив стягнути з ДП „Чернігівторф" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2013 року по 30 квітня 2014 року у розмірі 10 601 грн. 20 коп. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 липня 2013 року його було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, але оскільки розрахунку при звільненні проведено не було, він звернувся до суду із позовом про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, з ДП „Чернігівторф" на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4395 грн. 86 коп., 2213 грн. вихідної допомоги при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 липня 2013 року по 26 грудня 2013 року в сумі 9 248 грн. 96 коп. та відшкодування моральної шкоди 500 грн. Станом на 12 травня 2014 року відповідач належні позивачу при звільненні грошові кошти не виплатив, тому з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2013 року по 30 квітня 2014 року. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 27 травня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначає, що на виконання рішення суду від 26.12.2013 року відповідачем жодних сум сплачено не було. Згідно платіжного доручення від 24 лютого 2014 року йому було сплачено 13 849 грн. 33 коп. на виконання судового наказу про стягнення коштів з ДП „Чернігівторф". Апелянт наполягає на застосуванні до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із ДП „Чернігівторф" та 26 липня 2013 року був звільнений у зв'язку із скороченням посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2013 року з ДП „Чернігівторф" на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4395 грн. 86 коп., 2213 грн. вихідної допомоги при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 липня 2013 року по 26 грудня 2013 року в сумі 9 248 грн. 96 коп. та відшкодування моральної шкоди 500 грн. (а.с.6-7). Відмовляючи в позові [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що в рамках зведеного виконавчого провадження здійснюється виконання судового рішення, вини відповідача у несвоєчасному погашенні на користь позивача стягнутої судом заборгованості не має. Апеляційний суд погодитись із таким висновок суду не може, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на нормах закону, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування ;в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 22лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що станом на 12 травня 2014 року, тобто на день звернення [PERSON] до суду із вказаним позовом, відповідач не провів із ним повного розрахунку при звільненні. За розрахунком позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.12.2013 року по 30.04.2014 року становить 10 601 грн. 20 коп. (без урахування обов'язкових платежів). Зазначений розрахунок відповідачем не спростований. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 365 грн. 40 коп. ( 243 грн. 60 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 121 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).

Outcome: approved