Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - сина [PERSON] У зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувала. В обґрунтування позову посилається на ті обставвини, що батько дитини, починаючи з червня 2014 року проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Додатково син займається в гуртках, тренувально-оздоровчій секції, дошкільному навчальному закладі. Ці заняття потрібні неповнолітньому сину та для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Крім того, зазначає, що комісією представників КЗ «Полтавський спеціалізований навчально-виховний комплекс №26 «Перші кроки», який відвідує син позивача, було проведено перевірку та складено акт обстеження від 01.06.2018 року житлово-побутових умов сім'ї, в якій він проживає, яким встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. В той же час, відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання у дитячому садочку та підготовку до школи, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тобто створились умови, які шкодять інтересам дитини. Більш того, постійні погрози відповідача на адресу позивача з сином, в тому числі родичам позивача та знайомим, образи, негативний вплив на психологічний та фізичний стан сина, змушують позивача з дитиною змінювати місце проживання. Зазначає, що спосіб життя відповідача є антисоціальним, так у грудні 2016 року відповідач був визнаний винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, крім того неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку. Відповідач схильний до агресії, неодноразово погрожував позивачу та дитині фізичною розправою. Вважає вказані обставини відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Вказані обставини змусили її звернутись до суду та, враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовну заяву. Судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, та згідно відомостей довідки про реєстрацію місця проживання від 20.06.2018 року вих. №16-19/11340, виданої відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради за наявними обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20, 21). 25 червня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.22). Згідно з розпорядженням керівника апарату Октябрського районного суду м.Полтави №2177 від 28.09.2018 року цивільну справу №554/4423/18 у зв'язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 року про звільнення судді [PERSON] за наслідками повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями та відповідно до протоколу від 01.10.2018 року передано для подальшого розгляду судді Троцькій А.І. (а.с.56, 57). 03 жовтня 2018 року ухвалою суду зазначену цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (а.с.58-59 т.1). 06 грудня 2018 року ухвалою суду доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради скласти та надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.77-78). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просили задовольнити позовну заяву. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Представник виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в особі органу опіки і піклування служби в справах дітей Дяченко В.В. не заперечував проти задоволення позову, пояснив, що відповідач до органу опіки не з'являвся, свою думку не висловлював, хоча повідомлявся неодноразово. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, перебували у фактичних шлюбних відносинах . Сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою [PERSON] (а.с.4-7). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 25.09.2013 року, батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно з громадської характеристикою на [PERSON], складеною співмешканцями будинку [ADDRESS], вбачається, що остання має на утриманні малолітнього сина [PERSON], якому приділяє належну увагу по догляду та вихованню, працює, має достатню матеріальну можливість для забезпечення потреб своєї сім'ї (а.с.10). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Вказаний висновок носить суто рекомендаційний характер і не є обов'язковим для суду. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, а також веде антисоціальний спосіб життя. Згідно з копією довідки №01-31 від 26.04.2017 року встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] виховується в групі «Сонечко» КЗ «Полтавський спеціалізований навчально-виховний комплекс №26 «Перші кроки» ПМР», хлопчик проживає з матір'ю, необхідні витрати на дитину несе мати, батьківські збори відвідує тільки мати дитини, яка також бере активну участь у громадському житті та роботі групи і закладу, батька дитини бачили в закладі лише один раз, після чого хлопчик був знервований та плакав (а.с.11). Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, складеного комісією КЗ «Полтавський спеціалізований навчально-виховний комплекс №26 «Перші кроки» ПМР», встановлено, що матеріально-побутові умови відповідають проживання відповідають встановленим законодавством нормам, матір [PERSON] приділяє належну увагу розвитку і вихованню сина, батько [PERSON] вихованням дитини не займається та не бере участі у його житті (а.с.12-13). Згідно з копією повідомлення №5081/115/101/01-7 від 15.06.2017 року Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області на звернення представника позивача, зазначено, що до Полтавського ВП ГУНП 09.03.2016 року на лінію зв'язку «102» надходило повідомлення від [PERSON] про те, що у її квартирі по [ADDRESS] розбите вікно і до неї намагається потрапити колишній співмешканець [PERSON], даний матеріал був списаний до справи Полтавського ВП №2431, оскільки заявниця від написання заяви відмовилася, винуватець події з місця пригоди зник, тому подальша перевірка не проводилась, [PERSON] за даним фактом не затримувався та не допитувався (а.с.14, 16). Крім того, листом №5494/115/101/04-4 від 30.06.2017 року повідомлено, що [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України у 2016 році, також вказана особа неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень за порушення громадського порядку (а.с.15). Так, згідно з копією вироку Октябрського районного суду м.Полтави від 16.12.2016 року [PERSON] визнано винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 680 грн. (а.с.17). Зокрема, на вказаних документах ґрунтується і наданий висновок опікунської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно сина, затверджений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради №290 від 26.12.2018 року, з якого вбачається, що доцільно позбавити гр..[PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.86). Однак вказані у висновку документи не свідчать саме про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому при складанні висновку сам батько [PERSON] не був присутнім на засіданні вказаного виконавчого органу ради. Висновок складено на підставі пояснень матері дитини [PERSON] та матеріалів поданого нею позову тощо. Не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов"язків і довідка з дитячого садочка, оскільки сам факт того, що матір відвідує батьківські збори, приводить та забирає сина з садочка та відвідує лікаря не може свідчити про відсутність інтересу батька дитини до її виховання. Окрім того, матеріали справи не містять негативної характеристики, докази винної поведінки [PERSON] та умисного ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Не заслуговує на увагу і твердження про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, оскільки в силу приписів чинного законодавства України, з урахуванням призначеного за вироком суду від 16.12.2016 року покарання [PERSON], останній вважається таким, що не має судимості, і ці обставини не можуть слугувати самостійною підставою для позбавлення батьківських прав у розумінні ст.164 СК України та достатнім підтвердженням доводів позивача щодо ухилення від виконання батьком своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, є необгрунтованими доводи позивача щодо неодноразового притягнення відповідача до відповідальності за нормами КУпАП, оскільки відповідно до наявної у матеріалах позовної заяви копії відповіді з Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області за запитом адвоката заявниця від написання заяви про вчинення правопорушення [PERSON] відмовилась, а тому подальша перевірка подій, що мали місце 09.03.2016 року, не проводилась, що підтверджується відповідним витягом з бази даних Реєстру, а інших належних і допустимих доказів з цього приводу позивачем до суду не надано (а.с.16). Також суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що відповідач [PERSON] взагалі не приймає участі у вихованні дитини, з оляду на те, що протягом значного періоду часу вони бачать з дитиною лише матір. Дані покази не можуть беззаперечно свідчити про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Також суд не приймає до уваги покази вказаних свідків щодо проживання дитини саме з матір'ю, оскільки вказане питання ніким не оспорювалось. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дітей. У свою чергу батько має довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Під час розгляду справи безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками суду не надано. Висновок органу опіки і піклування носить суто рекомендаційний характер і не є обов'язковим для суду. Встановлені обставини не дають суду достатніх підстав для висновку про винну поведінку відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також не виключають можливість зміни його поведінки на кращу сторону. При цьому також суд бере до уваги, що раніше до відповідача не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, при цьому з цих питань останній пояснень не надавав. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Судом не виявлено позитивного результату у долі дитини, який має настати після позбавлення їх батьках прав. Позивачем не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дитини та захисту її прав. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав [PERSON], відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові №631/2406/15-ц від 13.03.2019 року. Беручи до уваги викладене, виходячи з інтересу дитини, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed