Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] сільської ради Виноградівського району, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.05.2016 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в с.Ботар по вул.Головна, 179 Виноградівського району. На випадок своєї смерті [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу по справі. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися в суд. Крім позивача, спадкоємцями до майна померлої є ще інші діти спадкодавця, а саме відповідачі по справі, які претензій до спадкового майна не мають. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями в с.Ботар по вул.Головна, 179 Виноградівського району. Позивач та його представник за довіреністю в судове засідання не зявилися, однак ними подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримують. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Виноградівського району в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечують відносно вимог позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали до суду нотаріально посвідчені письмові заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечують відносно визнання за їхнім братом право власності на спадковий будинок, який залишився після смерті їхньої матері [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог Виноградівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не подавав. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засідання належними доказами встановлено наступне. 30.05.2016 року в с.Ботар Виноградівського району померла мати позивачки [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №210879 від 01.06.2016 року. Її чоловік, [PERSON], помер ще 24.05.1991 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема і на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с.Ботар по вул.Головна, 179 Винорадівського району. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 22.01.2010 року, яким все своє майно заповіла своєму сину [PERSON], позивачу по справі. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.09.1992 року, [PERSON], як голові колгоспного двору, належить жилий будинок по вул.Леніна, 179 в с.Братово, на підставі розпорядження Виноградівської РДА №198 від 25.09.1992 року. Крім позивача, спадкоємцями до майна померлої є ще інші діти спадкодавця, а саме відповідачі по справі, які претензій до спадкового майна не мають. Після смерті матері, позивач здійснював догляд за житловим будинком в с.Ботар по вул.Головна, 179, за власні кошти неодноразово здійснював капітальний та поточні ремонти, обробляв присадибну земельну ділянку. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що не було представлено оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок та рекомендовано звернутися до Виноградівського районного суду. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до виготовленої інформаційної довідки від 12.12.2016 року та технічного паспорту, житловий будинок, який розташований в с.Ботар по вул.Головна, 179 Виноградівського району, завершений будівництвом та згідно довідки [PERSON] сільської ради від 08.09.2016 року №1450/02-30 рахується за [PERSON], яка померла 30.05.2016 року. Як вбачається з довідки [PERSON] сільської ради №217/02-30 від 31.01.2017 року, житловий будинок в с.Ботар по вул.Головній, 179, який рахується за [PERSON], яка померла 30.05.2016 року, дійсно станом на 2000 рік мав наступну адресу: с.Братово, вул.Головна, 181 Виноградівського району. У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Правомірність звернення позивача до суду з даним питанням підтверджується також правовими позиціями, викладеними в постанові Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно п.6 якої спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), а у відповідності до п.37 - з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, по справі не встановлено. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved