Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 14756 грн. заборгованості по заробітній платі, 2200 грн. заборгованості з польового забезпечення, 3000 грн. моральної шкоди та 12500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з посиланням на те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, після звільнення 31 жовтня 2013 року належні суми заробітної плати та польового забезпечення не виплачені, що спричинило позивачу моральну шкоду внаслідок необхідності докладення додаткових зусиль для нормалізацію свого життя та відновлення свого порушеного права. Відповідно до заяви від 25 квітня 2014 року позивач просить стягнути 4398 грн. 61 коп заборгованості по заробітній платі, 2183 грн. заборгованості з польового забезпечення, 3000 грн. моральної шкоди та 15041 грн. 50 коп середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до заяви від 08 травня 2014 року представник позивача адвокат [PERSON] просить стягнути 4398 грн. 61 коп заборгованості по заробітній платі, 2183 грн. заборгованості з польового забезпечення, 3000 грн. моральної шкоди та 17960 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до відзиву представник відповідача Комлаш В.М. визнає позов в частині 4398 грн. 61 коп заборгованості по заробітній платі та 2183 грн. заборгованості по польовому забезпеченню, моральна шкода заперечується з підстав відсутності вини відповідача, який перебуває у скрутному матеріальному становищі. Представник відповідача повторно в судове засідання не з"явився, відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані, зокрема, і у відзиві від 11 квітня 2014 року. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, представник позивача згідно поданої заяви не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Позов підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав. За змістом ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 даного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, позивача звільнено 31 жовтня 2013 року, належні суми при звільненні позивачу не виплачені, фактичний розрахунок по виплаті 4398 грн. 61 коп заборгованості по заробітній платі станом на 10 квітня 2014 року та 2183 грн. заборгованості по польовому забезпеченню, розмір яких відповідачем згідно відзиву від 11 квітня 2014 року не оспорюється, не проведено, тобто при звільненні позивачу належні суми не виплачені, що є підставою для стягнення на користь позивача вищезазначених сум заборгованості по заробітній платі і з польового забезпечення, та середнього заробітку за час затримки розрахунку із врахуванням заявлених вимог позивача з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, докази на підтвердження відсутності вини відповідача в цьому відсутні, вимога позивача про стягнення середнього заробітку по день постановлення рішення не заявлена. Із врахуванням довідки відповідача від 10 квітня 2014 року середньоденна заробітна плата позивача становить 143,68 грн. (17,96 грн. середньочасової заробітної плати*8 год=143,68 грн.). Докази на спростування даного розрахунку відсутні. Кількість днів затримки (без врахування вихідних та св"яткових днів) розрахунку при звільненні з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року складає 125 днів (листопад 2013 року-21, грудень 2013 року-22, січень 2014 року-21, лютий 2014 року-20, березень 2014 року-20, квітень 2014 року-21). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 17960 грн. (143,68 грн.*125 днів=17960 грн.). Докази на підтвердження спору сторін про розмір належних до виплати сум позивача при звільненні відсутні, у зв"язку з чим правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку в судовому засіданні не встановлені. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом даної статті підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлене порушення прав позивача, як працівника, у сфері трудових відносин внаслідок невиплати належних йому грошових сум, що є підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку ст.237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує рівень втрати нормальних життєвих зв'язків позивача та необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат, тривалості порушення трудових прав, і приходить до висновку, із врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, для визначення моральної шкоди у розмірі 500 грн.. Докази на підтвердження визначення розміру моральної шкоди у розмірі 3000 грн. відсутні, доказування не може грунтуватись на притпущеннях. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.ст.117, 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 250 грн. 41 коп підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial