Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON], звернувся до суду із позовом про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що померлий [PERSON], [INFO], являється його батьком. За життя 09.09.2015 року [PERSON] вчинив односторонній правочин і склав заповіт, яким заповів позивачу, як своєму сину все належне йому майно. В тексті одностороннього правочину заповідач [PERSON] власноруч здійснив запис, про те, що заповіт прочитано ним в голос та ним підписано. Названий заповіт було посвідчено секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 49. Під час складання заповіту, стан здоров'я заповідача позивача був задовільним, він самостійно прийшов для цього до приміщення сільської ради, все ясно розумів і чітко висловлював свою волю. У 2016 році у [PERSON] стався інсульт. Він не міг самостійно себе обійти, тому його доглядала сусідка. Позивач у цей час рідко провідував батька, в зв'язку з необхідністю здійснення постійних службових відряджень. У кінці листопада 2016 року позивач приїхав провідати свого батька та сповістити йому про смерть його рідної сестри. Стан батька на той період був дуже важким, він зовсім не міг рухатися, постійно лежав, навіть не міг самостійно приймати їжу. Також він не міг згадати свою померлу сестру і не повністю усвідомлював те, що йому говорили, а також не міг звязно висловлювати свої думки. Саме в цей період за батьком доглядала законний представник відповідача [PERSON], яка проживала на цій же вулиці що і батько, і здійснювала за ним догляд за усною домовленістю, отримувала за це грошову плату з пенсії батька позивача та самостійно отримувала оренду плату за договором оренди належної [PERSON] земельної ділянки, не маючи на це правових підстав. 24.02.2017 року [PERSON] помер. Поховання здійснив позивач [PERSON] В березні 2017 року позивачу стало відомо про наявність оспорюваного заповіту, який скасував попередній заповіт, та який був складений на імя позивача. Текстом оспорюваного заповіту, який був зареєстрований 05.12.2016 року, передбачено що [PERSON] розпорядився на випадок його смерті земельну ділянку, яка розташована на території [PERSON] сільської ради розміром 4,01 га., що належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю та має кадастровий номер 3524084800:02:002:0600 він заповідає [PERSON], [INFO] Даний заповіт було складено у домоволодінні батька, посвідчено секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 37. У вказаному заповіті заповідачем не було здійснено запису, що цей заповіт ним прочитано вголос і підписано власноручно, а тільки поставлено підпис, який зовсім не схожий на підпис батька позивача. При цьому, на двох екземплярах вказаного заповіту, підписи заповідача [PERSON] візуально зовсім різні. 03.04.2017 року [PERSON], за згодою законного представника [PERSON], звернулася до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Вважає, що на час складення вказаного заповіту, його батько [PERSON], маючи вік 71 рік, в силу вікових змін та в силу стану свого здоров'я після перенесеного інсульту, на момент складення заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, діяв під впливом [PERSON], яка особисто привела секретаря сільської ради та була присутня при складенні та посвідченні заповіту, а тому волевиявлення спадкодавця [PERSON] на розпорядження своїм майном, не відповідало його дійсній волі. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] вважає, що заповіт складений його батьком [PERSON] 05.12.2016 року та зареєстрований у реєстрі за №37 є нікчемним, оскільки волевиявлення заповідача на позицію сторони позивача не було вільним і не відповідало його дійсній волі, так як він знаходився під впливом доглядальниці [PERSON] Також, даний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме заповіт не був прочитаний уголос і підписаний заповідачем, та не зазначено про це перед його підписом, а сам підпис заповідача очевидно візуально не схожий на підпис батька позивача та відрізняється один від одного на 2-х екземплярах вказаного заповіту. Просить визнати заповіт від 05 грудня 2016 року, який складено в селі Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області від імені [PERSON], посвідчений секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, який зареєстрований у реєстрі за №37, недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві, повідомив, що форма оспорюваного заповіту не відповідає встановленим вимогам, зокрема у заповіті відсутнє зазначення того, що заповідач прочитав вголос заповіт, який підписав, що ставить під сумнів його дійсне волевиявлення, вважає цей недолік суттєвим, який перекреслює дійсність заповіту, крім цього вважає, що секретар сільської ради, яка посвідчувала заповіт не вказала у тексті заповіту, що під час його підписання були присутні свідки, які такі дійсно перебували в будинку [PERSON], також там були сама [PERSON] із дочкою [PERSON]. які були зацікавлені у складенні заповіту на їх користь та могли неправомірно впливати на [PERSON] Переконаний, що секретар сільської ради порушила таємницю заповіту, допустивши під час його складання та підписання сторонніх осіб. Просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON], яка являється законним представником неповнолітньої [PERSON] позов заперечила, пояснила суду, що їй було запропоновано мешканцями с. Помічна Новоукраїнського району доглядати за [PERSON], оскільки останній був особою похилого віку, йому було важко пересуватися та складно себе обслуговувати, й він потребував у звязку з цим стороннього догляду. Вона погодилась доглядати [PERSON], оскільки останній пообіцяв їй заповісти належну йому земельну ділянку. Вона добросовісно доглядала його протягом тривалого часу, готувала йому їсти, забезпечувала його побутові потреби, у цьому їй допомагала також її дочка [PERSON], на яку [PERSON] обіцяв скласти заповіт. На початку грудня [PERSON] висловив бажання скласти заповіт, у звязку з чим вона покликала секретаря сільської ради, яка й підготувала текст заповіту. [PERSON] наголосив на тому, що заповісти хоче лише землю, а решту майна він залишає синові [PERSON] Після цього за вказівкою секретаря вона закликала двох сусідів, в присутності яких секретар ради зачитала зміст заповіту, і [PERSON] підписався в ньому. Для чого секретар наказувала покликати сусідів, їй невідомо. Через пару місяців [PERSON] помер, й вона, [PERSON], здійснила його поховання. Його син [PERSON] із батьком майже не спілкувався, не доглядав його, після смерті батька він приїхав в с. Помічна лише в день його похорону. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснила, що вона являється сільським головою с. Помічна Новоукраїнського району, обовязок складати та посвідчувати заповіт належить секретарю сільської ради [PERSON], їй відомо, що остання складала та посвідчувала заповіт [PERSON], оскільки вона, як сільський голова, засвідчувала заповіт печаткою сільської ради, змісту самого заповіту вона не бачила та не читала. Повідомила, що форма заповіту не цілком відповідає вимогам законодавства, оскільки в тексті заповіту не зазначено про те, що заповіт прочитаний [PERSON], але вважає цей недолік технічною помилкою, який не впливає на справжність і дійсність заповіту в цілому. Їй відомо, що [PERSON] із дочкою доглядали [PERSON], який потребував допомоги, його син [PERSON] до нього навідувався вкрай рідко. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської ЦРЛ [PERSON] позов заперечила, вважає, що в його задоволенні слід відмовити із метою забезпечення інтересів неповнолітньої дитини. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.107), а тому суд, за згодою усіх учасників судового провадження, ухвалив про розгляд справи у її відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [INFO] по сусідству від [PERSON] на початку грудня 2017 року її закликали як свідка до будинку, в якому проживав [PERSON], там знаходилась секретар ради, яка зачитувала заповіт. [PERSON] був при памяті, заповіт зачитували вголос, усі все чули. Переконана, що це була дійсна воля [PERSON] [PERSON] із сином майже не спілкувався, син до нього рідко ходив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає в [INFO], вона знала покійного [PERSON] як сусіда, він був хворий і потребував сторонньої допомоги, бо не міг ходити. Вона його деякий час доглядала, але потім запропонувала [PERSON] доглядати його, повідомивши, що [PERSON] пропонує заповісти земельну ділянку тому, хто його доглядатиме. Як складався заповіт вона не знає, бо присутньою при цьому не була, але він часто говорив їй, що скласти заповіт на [PERSON], а потім казав, що вже переписав на неї землю. [PERSON] почала доглядати його з весни 2016 року і доглядала до самої смерті, після чого організувала його поховання та поминки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона працює секретарем Помічнянської сільської ради, й це вона посвідчувала заповіт від імені [PERSON] на [PERSON] В грудні місяці 2016 року їй зателефонувала [PERSON] і попросила її прийти до [PERSON], бо останній бажає скласти заповіт. Вона прийшла до його будинку, [PERSON] лежав на ліжку, бо не міг ходити. Він повідомив їй, що хоче заповісти свою земельну ділянку на дочку відповідачки [PERSON]. Вислухавши його волевиявлення, повернулась до сільської ради, підготувала текст заповіту, з яким повернулась до [PERSON] Вона запропонувала [PERSON] закликати свідків. Прийшли двоє сусідів [PERSON] і [PERSON], в присутності яких вона вголос зачитала [PERSON] зміст заповіту, на що останній відповів, що він згідний із змістом і підписав його. Один екземпляр вона залишила [PERSON], другий віднесла в сільську раду. Стверджує, що підпис у заповіті належить [PERSON], вважає, що відсутність речення заповіт мною прочитаний вголос є технічною помилкою,проте наполягає на тому, що волевиявлення заповідача зафіксовано повно і правильно. Їй відомі вимоги Інструкції по складанню та посвідченню заповітів. Осіб, які були присутні під час посвідчення заповіту, вона не зазначала як свідків, бо для цього не було підстав, їх було запрошено для того, щоб не було сумнівів у волевиявленні [PERSON] Останній не читав заповіт вголос, але тримав його в руках і міг переглянути його зміст, у нього не було вад зору. На нього ніхто не тиснув і він вільно підписав заповіт. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], являється рідним сином [PERSON], померлого 24.02.2017 року в с. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області у віці 71 року (а.с.5,6,8). Покійним [PERSON] за час життя укладався заповіт від 09.09.2015 року (а.с.7), яким він заповів усе своє майно синову позивачу [PERSON] В тексті заповіту мається рукописний текст, згідно якого заповіт заповідачем прочитаний вголос та підписаний власноручно. Від імені [PERSON] 05.12.2016 року також посвідчено заповіт (а.с.9), згідно якого останній заповідає належну йому земельну ділянку, кадастровий номер 3524084800:02:002:0600, [PERSON], [INFO] В тексті заповіту відсутній рукописний текст чи інші позначення, що заповіт заповідачем прочитаний вголос та підписаний власноручно. Згідно повідомлення ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» від 11.12.2017 року №571, в період 2016 року та січень лютий 2017 року до гр. [PERSON], [INFO], викликів бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги не зареєстровано (а.с.105). Згідно витягу із Реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за 2016 рік, наявний запис від 05.12.2016 року за №37, згідно якого з участю [PERSON] вчинено нотаріальну дію посвідчення заповіту, та в крайній правій графі мається підпис від імені [PERSON] Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складення заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно із загальними правилами правомірності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.ст. 1247,1248,1253 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у Цивільному Кодексі. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятних технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи написати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Згідно ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим Наказом МЮУ від 11.11.2011 року №3306/5 посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос і підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Згідно зі ст.1257 ЦК України заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При вирішенні заявленого позову судом проаналізовані наступні правові позиції вищих суддів з аналогічних спорів. Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст.1257 ЦК України (ВСУ від 6 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16). Правовий висновок ВСУ\~у справі\~6-2424цс16:\~Судам відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215,216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний в силу припису закону. Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України, відповідно до ч.\~1 якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Підставою для визнання заповіту недійсним може бути не просто хвороба, навіть, важка, а абсолютна неспроможність заповідача в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (ВССУ, № 343/1571/14-ц, від 26.10.16) Заповіт складений зі слів спадкодавця та не зачитаний останнім в голос є нікчемним (ВССУ від 29.03.2017р. у справі № 607/18133/15-ц). Фабула справи: в практиці трапляються зловживання нотаріусами та зацікавленими особами при складенні заповітів особами, які хворіють на тяжку хворобу у зв'язку із чим вживають сильнодіючі препарати\~які частково знижують свідомість, що позбавляє заповідачів об'єктивно оцінювати дійсність. В даному випадку, судом першої інстанції, з рішенням якого погодився і апеляційний суд, вказав, що відповідно до\~ч.1\~ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний. Згідно з\~ч.2\~ст.1248 ЦК України\~передбачено обов'язкове дотримання необхідних вимог при посвідченні заповіту,\~нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Однак такі вимоги закону нотаріусом додержані не були, що потягло за собою визнання заповіту недійсним. Тому, як передбачено п.16 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. \~Крім того, Верховний суд України в п.18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Заповіт має бути складеним у письмовій формі із зазначенням дати і часу складання. Відсутність дати або часу є підставою для визнання заповіту нікчемним (ухвала ВСУ від 28.04.2010 № 6-15249св09). Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, у звязку із наступним. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON], з допомогою неповнолітньої [PERSON], протягом тривалого часу доглядали [PERSON], який через похилий вік та фізичне захворювання потребував сторонньої допомоги. Також сторонами не заперечується і позивачем не спростовано той факт, що [PERSON] за догляд за собою обіцяв заповісти земельну ділянку, що доводиться показаннями свідків і поясненнями відповідачів, а також представника відповідача [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району сільського голови [PERSON] Право заповідача [PERSON] на вільне розпорядження належним йому майном гарантовано положеннями ст.317 ЦК України, й можливість власника заповідати майно за надання тих чи інших послуг, в т.ч. й за забезпечення його стороннім доглядом чинним законодавством не заборонена. Отже, [PERSON], отримуючи сторонній догляд від відповідачки [PERSON] мав повне право розпорядитися своїм майном шляхом складання заповіту на її користь чи на користь її дочки. Також і [PERSON], добросовісно доглядаючи [PERSON], мала право очікувати виконання [PERSON] своєї обіцянки на заповідання земельної ділянки. За таких обставин, [PERSON], складаючи заповіт на користь [PERSON], вправі був очікувати на належне виконання представником влади секретарем сільської ради своїх обовязків під час посвідчення заповіту. Подібно як і [PERSON] і [PERSON] мали усі підстави сподіватися на неухильне виконання секретарем сільської ради своїх обовязків. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За усталеною практикою ЄСПЛ, особа не може відповідати за можливі помилки представників органів влади під час виконання ними своїх обовязків в процесі забезпечення їх законних прав та інтересів. Дана обставина також підтверджується правовою позицією вищих судів, згідно якої «ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються» (ВГСУ у справі № 927/709/16 від 22 лютого 2017р.). На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах "[PERSON] проти Хорватії",\~\~"Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії"). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення ЄСПЛ у справі "[PERSON] проти Хорватії"). Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії"\~\~"Трґо проти Хорватії"). Отже йдеться про дотримання принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення ЄСПЛ у справах "Беєлер проти Італії" Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" "Москаль проти Польщі"). Дослідивши наявні докази та проаналізувавши практику вищих суддів і ЄСПЛ у подібних спорах, суд приходить до висновку, що форма заповіту не в повній мірі відповідає вимогам Інструкції про вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, а саме у ньому не вказано, що заповіт прочитаний заповідачем уголос, проте судом встановлено, що вказаний недолік є несуттєвим, він виник через халатність представника органу влади, уповноваженого на посвідчення заповітів, ця помилка не впливає на загальний зміст заповіту, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності волевиявлення заповідача за розпорядження земельною ділянкою в користь відповідачки. Скасування заповіту внаслідок допущеної неістотної помилки представником влади буде означати необґрунтоване (свавільне) втручання в права та інтереси як заповідача [PERSON], так і вигодо набувача за заповітом відповідачки [PERSON] При цьому суд зазначає, що виправлення цієї помилки є неможливим, внаслідок смерті заповідача [PERSON], й скасування заповіту із формальних підстав означатиме нехтування останньою волею покійного [PERSON], що є неприпустимим, зважаючи як на норми Конституції та законів України, так і на моральні засади суспільства. Також не є підставою для визнання недійсним заповіту і той факт, що секретар сільської ради розголосила таємницю заповіту, зачитуючи його при сторонніх особах, оскільки ця обставина не передбачена як підстава для скасування заповіту, а може бути лише підставою для притягнення винної особи до відповідальності. Інші обставини, зазначені позивачем у позовній заяві як підстава для визнання заповіту недійсним, такі як невідповідність підпису [PERSON] в оспорюваному заповіті чи наявність у нього дефекту волевиявлення через тяжке захворювання, в судовому засіданні стороною позивача не доведені, клопотання про призначення відповідних експертних досліджень не заявлялись, а тому є необґрунтованими. Зважаючи на вищенаведені доводи, у задоволенні позову слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю, залишивши понесені судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed