Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON], відповідно до наказу № 66/к від 02 квітня 2010 року був прийнятий на роботу в ДП «Артемвугілля» та призначений на посаду заступника директора з питань охорони праці. (Підтверджується записом № 20 занесеним до трудової книжки [PERSON], копія трудової книжки додається та копією довідки про середню заробітну плату заявника). В подальшому, відповідно до записів у трудовій книжці заявника № 21,22,23 та відповідно до змін у штатному розписі, заявник переводився на різні посади у структурі ДП «Артемвугілля». 11 березня 2014 року [PERSON] у відповідності до Національного класифікатору України «Класифікатор професій» ДК 003:2010 був переведений на посаду першого заступника директора-директор технічний, (підтверджується записом у трудовій книжці за № 24 від 11 березня 2014 року). 29 жовтня 2014 року, у звязку із подіями які мали місце на території Донецької та Луганської областей, побоюючись за власне життя, [PERSON], відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, звільнився із займаної посади та переїхав на територію Київської області, де в подальшому отримав статус особи яка перемістилась із тимчасово окупованої території чи району проведення антитерористичної операції (факт звільнення підтверджується копією наказу про звільнення, записом у трудовій книжці за № 25 від 25 жовтня 2014 року з відповідним відбитком печатки відділу кадрів ДП «Артемвугілля», факт переміщення та отримання статусу підтверджується довідкою № [NUMBER] від 25 березня 2015 року, що видана Управлінням соціального захисту населення КОДА) Проте, станом на день звільнення ДП «Артемвугілля» мало заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] у загальній сумі 64 257 грн. 00 копійок, (факт заборгованості підтверджується копією довідки № 14/2-60 від 03 листопада 2014 року за підписами Керівника ДП «Артемвугілля» та Головного бухгалтера ДП «Артемвугілля». Таким чином станом на день звернення до суду заявникові - [PERSON], нараховано але не виплачено заробітну плату у сумі 64 257 грн. 00 коп. (шістдесят чотири тисячі двісті пятдесят сім гривень). Статтею 116 КЗпП України, передбачено що, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться у день звільнення, тобто вищевказану заборгованість [PERSON] мав би отримати 29 жовтня 2014 року. Відповідно до статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум в строк передбачений статтею 116, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З часу звільнення Позивача (25 жовтня 2014 року) до моменту звернення до суду минуло 8 (вісім) місяців або 161 робочий день. Середній заробіток, відповідно до довідки №14/2-9 від 31 березня 2015 року та ПКМУ №100 від 8 лютого 1995 року становить - 650 грн. 59 коп. за 1 робочий день (копія довідки надається). Таким чином, середній заробіток Позивача за весь час затримки виплати становить - 104 744 грн. 99 коп. Тому позивач просив стягнути із ДП «Артемвугілля» на користь [PERSON], середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 104\~744 грн. 99 коп. В подальшому представником позивача були збільшені позовні вимоги, згідно яких він просив Стягнути із ДП «Артемвугілля» на користь [PERSON], середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 134\~021 грн. 54 коп. Відповідно до заяви від 22.09.2015 р. представник позивача просив розгляд справи провести у його відсутності, виключити з розміру позовних вимог суму в розмірі 33\~287,27 грн., решту позовних вимог підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив. Перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, як вбачається з копії трудової книжки БТ-ІІ № 4775154, [PERSON] відповідно до наказу № 66/к від 02 квітня 2010 року був прийнятий на роботу в ДП «Артемвугілля» та призначений на посаду заступника директора з питань охорони праці. 11 березня 2014 року [PERSON] у відповідності до Національного класифікатору України «Класифікатор професій» ДК 003:2010 був переведений на посаду першого заступника директора-директор технічний, що підтверджується записом у трудовій книжці за № 24 від 11 березня 2014 року. Згідно Наказу від 29.10.2014 р. № 300/к [PERSON] було звільнено з посади першого заступника директора-директор технічний ДП «Артемвугілля», 29.10.2014 р. за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки № 14/2-60 від 03 листопада 2014 року за підписами Керівника ДП «Артемвугілля» та Головного бухгалтера ДП «Артемвугілля», станом на день звільнення ДП «Артемвугілля» мало заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] у загальній сумі 64 257 грн. 00 копійок. Згідно довідки № 14/2-9 від 31.03.2015 р. середня заробітна плата позивача отримувана ним за період з квітня 2014 року по вересень 2014 року становить - 650 грн. 59 коп. за 1 робочий день. 21.07.2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з божника ДП «Артемвугілля», на користь стягувача [PERSON], заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі на суму 64\~257 грн. В подальшому даний наказ скасовано ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року. З часу звільнення позивача а саме 25 жовтня 2014 року по 31 серпня 2015 року, пройшло 206 робочих днів, (1 робочий день - 650,59 грн.), що становить 134\~021,54 грн. Як вбачається із картки-рахунку позивача, за період з 28.08.2015 р. по 31.08.2015 р. позивачу було виплачено суму заборгованості, що визнавалось представником позивача в своїх письмових поясненнях. Так, 28.08.2015 р. та 31.08.2015 р. на картковий рахунок позивача було сплачено суму в розмірі 38\~201,70 грн. Згідно із ч.1 ст.21КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ст.ст.2,12 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов"язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. За змістом ст.116 вищевказаного Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації провадиться в день звільнення. Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ст.47 вищевказаного Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що між сторонами було укладено трудовий договір, позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем та виконував доручену йому роботу, був звільнений із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, а відповідач не виплатив йому в повному обсязі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Оскільки із суми заборгованості в розмірі 134\~021,54 грн., відповідачем була сплачена сума в розмірі 38\~201,70 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 95\~819,84 грн. Суд, не приймає до увагу посилання відповідача на невідповідність вимогам ст. 58-59 ЦПК України наданих позивачем довідок про заборгованість та про середній заробіток, оскільки доказів визнання даних документів що підписані та скріплені відповідними печатками недійсними, представником відповідача надано не було. Крім того відповідачем ніякими доказами не спростовано існування заборгованості державного підприємства «Артемвугілля» перед позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору суд покладає на відповідача.

Outcome: partial