Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2013року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між сторонами 24.07.2006року був укладений кредитний договір № 00326, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит у сумі 105000грн., строком на 84 місяці під 32 % річних, на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та частини суми кредиту з терміном остаточного погашення не пізніше 25 липня 2013 року. 27.02.2008 року та 23.04.2008 року було укладено додаткові договори до Кредитного договору № 00326 від 24 липня 2006 року, якими відповідно було збільшено суму кредитування до 128000 та до 145000грн. У відповідності до додаткових договорів було також оформлено додатки №2 та №3, в яких наведено графіки погашення платежів із врахуванням 34 % річних. В забезпечення виконання умов кредитного договору 24.07.2006 року між сторонами укладено Договір іпотеки №00326/1. 27.02.2008 року та 23.04.2008року між відповідачем та позивачем укладено додаткові договори до Договору іпотеки від 27 липня 2006 року, якими було змінено Договір іпотеки, а саме п.2 абзацу 2. Вказував, що пункт 6.5 Кредитного договору містить несправедливу відносно споживача умову - збільшення у випадках прострочення виконання кредитних зобов'язань відсоткової ставки до 64% протягом дії такого прострочення. На думку позивача, на момент укладення кредитного договору така умова була несправедливою, так як передбачає сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації, понад п'ятдесят відсотків вартості кредитної послуги. Просив суд визнати недійсним пункту 6.5 кредитного договору № 00326 від 24.07.2006року, укладеного між [PERSON] та кредитною спілкою Добросвіт. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити. Представник КС "Добросвіт" [PERSON] позов не визнала, посилалась на те, що позивач у повному обсязі був обізнаний з умовами кредитування, погодився на них, частково виконував умови кредитного договору. Заперечила проти порушення прав позивача як споживача. Вказувала, що відсотки є платою за кредит і не мають компенсаційної природи, з метою дотримання кредитної дисципліни передбачалось зміна зобов'язання щодо збільшення відсоткової ставки протягом періоду прострочення погашення кредиту, при укладенні кредитного договору відповідач погодився на такі умови, крім того, в момент укладання кредитного договору сторони не могли прогнозувати, чи буде допущене позичальником прострочення та якої тривалості. Також вказувала, що строк позовної давності для звернення до суду позивачем пропущено, оскільки кредитний договір укладено 24.07.2006року, за захистом порушеного права позивач звернувся в жовтні 2013року. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та КС «Добросвіт» 24.07.2006року був укладений кредитний договір № 00326, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит у сумі 105000грн., строком на 84 місяці під 32 % річних, на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та частини суми кредиту з терміном остаточного погашення не пізніше 25 липня 2013 року. 27.02.2008року та 23.04.2008 року укладено додаткові договори до Кредитного договору № 00326 від 24 липня 2006 року, якими відповідно було збільшено суму кредитування до 128000 та до 145000грн. У відповідності до додаткових договорів було також оформлено додатки №2 та №3, в яких наведено графіки погашення платежів із врахуванням 34 % річних. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В забезпечення виконання умов кредитного договору 24.07.2006 року між сторонами укладено Договір іпотеки №00326/1, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу - [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №11815, предметом іпотеки являється нерухоме майно - трьохкімнатна квартира номер 89, розташована на 3-му поверсі 10-ти поверхового будинку № 21 по вул.Гагаріна, в м.Черкаси, житловою площею -62,1 м.кв., загальною площею 66,1 м.кв. 27.02.2008року та 23.04.2008року між відповідачем та позивачем укладено додаткові договори до Договору іпотеки від 27 липня 2006 року, якими було змінено Договір іпотеки, а саме п.2 абзацу 2, остання редакція : « Повернути Іпотекодержателю кредит в розмірі 145000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. у строк до 24 липня 2016 року шляхом внесення готівки у касу Позикодавці або шляхом безготівкових розрахунків на умовах, визначених кредитним договором; П.2 абзацу 3: «Сплатити Іпотекодержателю» відсотки за користування кредитом у розмірі 34% річних, які мають сплачуватись у термін до 24 числа кожного місяця, а у випадках, передбачених Кредитним договором також і подвійний розмір цих відсотків». Згідно п.6.5 Кредитного Договору на час прострочення Позичальником строків сплати суми Кредиту тавідсотків за користування кредитом до останнього автоматично (без додаткового попередження) застосовуються особливі умови кредитування, за якими за весь час такого прострочення на прострочену суму нараховується подвійна процентна ставка, встановлена цим договором, що становить 64 % річних. У цьому випадку укладення додаткової угоди необов'язково, а умови договору щодо односторонньої зміни Позикодавцем процентної ставки починають діяти після сплину строку, передбаченого 1.6.1 Кредитного договору. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.05.2011 року задоволено вимоги Кредитної спілки «Добросвіт» до [PERSON] про стягнення заборгованості» , стягнуто заборгованість в сумі 375780 грн., в тому числі: 133021,20 грн. - заборгованість за кредитом; 123252,43 грн. - заборгованість по нарахованих але не сплачених відсотках за користування кредитом, розрахованих згідно з п.1 Кредитного договору; 119506,68 грн. - заборгованість по нарахованих, але не сплачених відсотках за користування кредитом, розрахованих згідно з п.6.5 Кредитного договору. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини , відповідно до ст.217 ЦК України. Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставами визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача згідно ст.18 Закону України Про захист прав споживачів є включення у договори з споживачем умови, які є несправедливим, тобто такі, що всупереч принципу добросовісності мають наслідком дисбаланс договірних прав та обовязків між сторонами. За правовою природою кредитного договору юридичні права й обов'язки сторін кредитора та позичальника не є однаковими. Основним обов'язком кредитора є надання кредиту. На позичальникові лежать в основному обов'язки, хоча позичальник може і відмовитися від укладення договору. Обов'язки позичальника: повернути в строк одержаний кредит, сплатити банку відсотки за користування кредитом, надати і гарантувати наявність забезпечення за договором на весь строк кредитування, тощо. При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. В разі порушення кредитної дисципліни може передбачатись сплата неустойки (штрафу, пені), а також зміна кредитного зобов'язання (п.2 ч.2 ст.611 ЦК України. Права споживача в разі отримання ним продукції в кредит передбачені ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, згідно якої кредитодавець зобовязаний повідомити споживача про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту. Споживач не зобовязаний сплачувати будь-які відсотки та інші вартісні елементи кредиту, які не були зазначені у договорі. Тобто споживачеві лише пропонуються умови, а якщо він не погоджується, може знайти інші, кращі. В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що при підписанні кредитного договору кредитною спілкою були порушені права позичальника як споживача фінансової послуги, його умови були несправедливими та він не був повідомлений про умови надання споживчого кредиту належним чином. Згідно підписаного позичальником [PERSON] кредитного договору, додатку №1 до договору від 24.07.2006р., додаткових договорів до договору від 24.07.2006р., останній підтверджує, що спілкою йому надано інформацію про умови кредитування та ці відомості є повні, вичерпні та зрозумілі для позичальника. В день підписання кредитного договору від 24.07.2006р. [PERSON] отримав примірник даного правочину, що давало йому додаткову можливість детально вивчити його умови, у разі необхідності звернутись для отримання правової допомоги, та в разі незгоди з умовами кредитного договору відмовитись від отримання фінансової послуги, однак відповідач 24.07.2006р. отримав суму кредиту та використав кредитні кошти на свій розсуд. Підписанням кредитного договору, фактом отримання і використання кредиту, частковим погашення кредитних коштів, [PERSON]Г .підтверджено, що останній у повному обсязі ознайомлювався з умовами кредитування в спілці та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. Крім того, взаємні права обовязки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі від 24.07.2006р. Згідно ч.5 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів однією з несправедливих умов в договорі являється встановлення дискримінаційних стосовно споживача правил зміни відсоткової ставки. Дискримінаційними правилами слід розуміти такі правила, умови одержання фінансової послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій захисту своїх прав. Умови укладеного між спілкою та [PERSON]Г кредитного договору, у тому числі п.6.5 щодо зміни кредитного зобов'язання у випадку порушення кредитної дисципліни були погоджені сторонами у встановленому законом порядку та позичальник проти них не заперечував. Отже, такі умови договорів є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. При укладенні спірних правочинів не існувало ніяких умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, отже не мають компенсаційної природи та не є неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Включення до кредитного договору п.6.5 щодо зміни кредитного зобов'язання згідно з ст.611 ЦК України не мало наміру з боку кредитора збільшити вартість кредитних ресурсів, а мало мету не допустити порушення позичальником кредитної дисципліни. Фактичне подорожчання для позивача кредиту у порівнянні з відсотковою ставкою 32% річних мало місце в звязку з порушенням позивачем умов кредитування. Факт такого порушення та його тривалість не могла бути прогнозована відповідачем при укладанні кредитного договору, залежала виключно від позивача. Крім того, погашення позичальником простроченої заборгованості мало б наслідком відновлення відсоткової ставки за п.1 кредитного договору. Суд також враховує, що споживчий кредит має специфічні риси, пов`язані із особливостями сфери особистого споживання громадян. Споживчий кредит є засобом задоволення споживчих потреб населення, тобто надається споживачеві на придбання продукції для особистих потреб, які безпосередньо не пов'язані з підприємницькою діяльністю. Головною ознакою у набутті статусу споживача є спосіб витрачання коштів для власних, споживчих потреб. Згідно доводів позову в момент підписання договору відносно позивача були застосовані несправедливі умови кредитного правочину, виходячи з розрахунку імовірного прострочення позичальника вже з наступного місяця після підписання кредитного договору. Вказані доводи носять імовірнісний характер, рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, зокрема вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також зясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. В момент підписання договору жодній з сторін було невідомо, коли настане прострочення виконання кредитних зобовязань та протягом якого періоду зобовязання буде залишатись простроченим та взагалі чи буде допущене таке прострочення. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позову про те, що пункт 6.5 кредитного договору № 00326 від 24.07.2006року, укладеного між сторонами частково суперечить закону, порушує права позивача, тому підстави для визнання вказаного пункту недійсним відсутні. Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках,коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб"єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Outcome: dismissed