Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

26лютого 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовував тим, що 22 червня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 30705, 00 (тридцять тисяч сімсот п`ять) євро, та зобов`язався повернути вказану грошову суму у повному обсязі в строк до 22 червня 2012 року, згідно до нотаріально посвідченої заяви, але відповідач до зазначеної дати, не виконав своїх зобов`язань. Позивач зазначає, що при неодноразових зустрічах з [PERSON] , він весь час обіцяв виконати свої зобов`язання, але трошки пізніше, оскільки у нього зараз не має коштів. При цьому, на зустрічах надавав (сплачував) позивачу невелику суму коштів 100 грн. та 300 грн. 27 серпня 2019 року з метою до судового врегулювання спору, позивач звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою (претензія) повернення боргу на банківський рахунок у строк до 27 жовтня 2019 року та розмірі 30705, 00 (тридцять тисяч сімсот п`ять) євро, що становило еквівалент гривні по курсу НБУ на 27.08.2019, а саме - 851 514,03 грн. 17 листопада 2019 року на банківський рахунок позивача надійшли кошти від [PERSON] із призначенням платежу: повернення боргу по займу від 22.06.2011 року, у розмірі 145 грн. 00 (сто сорок п`ять) гривень. 16 грудня 2019 року на банківський рахунок позивача надійшли кошти від [PERSON] із призначенням платежу: повернення боргу по займу від 22.06.2011 року, у розмірі 145 грн. 00 (сто сорок п`ять) гривень. Враховуючі часткову сплату боргу відповідачем, несплачена сума за договором позики станом на 16.12.2019 року за курсом НБУ (1Є = 26,25666100 грн.), складає еквівалент 805520,77 (вісімсот п`ять тисяч п`ятдесят двадцять) гривень 77 коп., а саме:(30705, 00 євро х 26,25666100) - 100 грн. - 300 грн. - 145 грн. - 145 грн. = 805 520,77 гривень, тому враховуючи курс НБУ (1Є = 26,25666100 грн.) на день складання позову (на 16.12.2019 року), сума боргу складає 805520,77 грн.: 26,25666100= 30 678, 72 євро. Також позивач просив стягнути 3 % річних від простроченої суми боргу із 22 червня 2012 року по 22 червня 2019 року, а саме:30705, 00 євро х 3 % = 921,15 євро ( це 3% річних від простроченої суми за 1 рік ) 921,15 євро х 7 років = 6 448,05 євро (це 3% річних від простроченої суми за 7 років) 13 березня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 02 червня 2020 року. 23 вересня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши правовідносини які виникли між сторонами, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 червня 2011 року згідно до нотаріально посвідченої заяви, [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 30705, 00 (тридцять тисяч сімсот п`ять) євро, та зобов`язався повернути вказану грошову суму у повному обсязі в строк до 22 червня 2012 року, але вказану суму так і не повернув. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач [PERSON] видав позивачеві [PERSON] нотаріально засвідчену заяву від 22 червня 2011 року про позичені гроші (зареєстрована в реєстрі № 721, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В.) Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Із наданого дублікату квитанції ПриватБанк від 17 грудня 2019 року вбачається повернення боргу [PERSON] - [PERSON] суми в розмірі 145 грн. в рахунок позики від 22 червня 2011 року. 27 серпня 2019 року на адресу [PERSON] була надіслана претензія щодо повернення боргу (підтвердження направлення квитанція АТ "Укрпошта" від 02 вересня 2019 року). Виходячи з викладеного, а також те, що відповідач суму позики позивачу не повернув, безпідставно продовжує користуватися чужими грошима, суд розглядаючи вказані позовні вимоги в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення на його користь із відповідача [PERSON] суми боргу в розмірі, яку просить стягнути позивач - 30678 євро 72 цента, що станом на 16 грудня 2019 року складає в еквіваленті 805520 грн. 75 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 липня 2014 року у справі №6-36цс14 та від 07 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16 у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування позикою, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, зокрема враховуючи, що станом на 23 червня 2012 року умови договору не виконанні, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача 3% річних, у розмірі 6441 євро 06 центів за період з 23 червня 2012 року по 22 червня 2019 року. За змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 висловив правові позиції та вказав на те, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи наведене, тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань, згідно із яким він повинен сплатити на користь позивача значну суму позики, трьох відсотків річних, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Згідно із положеннями ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 9748 грн. 25 коп.

Outcome: partial