Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою та інфляційних витрат. Ухвалою від 16 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Заявлені вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням Богородчанського районного суду від 25 січня 2010 року стягнуто на її користь з [PERSON] 20000 грн. боргу за договором позики та 46200 грн. процентів за користування позикою в період з 24 січня 2007 року по 24 жовтня 2009 року. Наступним рішенням від 26 липня 2016 року також задоволено її позов та стягнуто з [PERSON] 116267 грн. процентів за користування позикою в період з 25 жовтня 2009 року по 23 травня 2016 року. Разом з тим, станом на даний час відповідачкою рішення суду не виконані, жодні кошти згідно договору позики їй не повернуто. Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання, то на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідачки проценти за користування позикою в період з 24 травня 2016 року по 31 січня 2019 року у розмірі 5664,00 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідачки у її користь 126686,35 грн. інфляційних витрат за період з 26 січня 2010 року по 31 березня 2019 року. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в поданій заяві просить справу слухати у її відсутності, та відсутності її представника. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом поміщення оголошення на офіційному сайті суду. У зв`язку з наведеним, у відповідності до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України, ухвалено проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, які подані в розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення Встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 25 січня 2010 року у справі № 2-82/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу за договором позики, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 20000 грн. боргу за договором позики та 46200 грн. процентів за користування кредитними коштами. Згаданим рішенням встановлено, що між сторонами 24 січня 2007 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачка взяла у позивачки в борг у розмірі 2500 доларів США під 7% місячних. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Передбачені статтею 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] зобов`язання перед позикодавцем належним чином не виконала. Виходячи з наведеного з відповідачки слід стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання в період з 24 травня 2016 року по 31 січня 2019 року, виходячи з наступного розрахунку: 2500 доларів США (сума боргу) х 3% / 365 (днів у році) х 1041 (днів прострочення) = 213,90 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5457,93 грн (на час постановлення рішення 1долар США = 25,5163 грн..). Дану суму слід стягнути з відповідачки [PERSON] . Також стягненню підлягають інфляційні витрати за період з 26 січня 2010 року по 31 березня 2019 року в розмірі 126686,35 грн. При таких обставинах вважаю, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору. На підставі ст.ст. 599, 625, 1048 - 1050 ЦК України,

Outcome: approved