Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернулася до суду із заявою, після уточнення позовних вимог, про встановлення факту народження онуки - [PERSON], [INFO], із зазначенням про дату, місце народження та про батьків: батько - [PERSON], громадянин України, мати [PERSON], громадянка України. Свої вимоги мотивувала тим, що мати дитини та донька заявниці [PERSON], померла 19 серпня 2017 року в м. Севастополь, Автономна республіка Крим, Україна. 27 вересня 2014 року [PERSON] в м. Феодосії республіки Крим зареєструвала шлюб із [PERSON]. 21 травня 2016 року у них народилася спільна дитина донька [PERSON]. У виданому свідоцтві про народження [PERSON] вказується прізвище матері «Котельникова», громадянка України, оскільки остання відмовилася отримувати [PERSON] громадянство та російський паспорт. Вважає, що свідоцтво про укладення шлюбу Серії І-АЯ № 506339, за яким прізвище «Гоман» було змінено на «Котельникова», є недійсним і не створює правових наслідків на підставі ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Також, вважає, що паспорт громадянина [PERSON] Федерації, видане [PERSON] відділом УФМС Росії по республіці Крим в м. Керчь, що є незаконним органом, на підставі ч.2 ст.9 вищезазначеного Закону, і на підставі ч.3 ст.9 цього ж Закону, є недійсним. Після смерті матері, [PERSON], разом із братом [PERSON], [INFO], переїхали до неї в с. Анисів Чернігівського району Чернігівської області, Україна, де і проживають постійно з 23 серпня 2017 року. Встановлення даного факту їй потрібно для отримання онукою громадянства України, оформлення до дитячого садочка та отримання матеріальної допомоги від держави. Заявниця [PERSON] та її представник в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що заяву підтримують та просять її задовольнити. (а.с.25) Заінтересована особа - Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в судове засідання явку свого представника не забезпечили, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Рішення просили винести на розсуд суду, заперечень проти заявлених вимог не мають. ( а.с.39). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з"явився. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно приписів п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], виданого повторно 26 вересня 2017 року, матір'ю останньої є [PERSON].(а.с.5) Внаслідок державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.6) 22 серпня 2017 року відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя видане свідоцтво про смерть [PERSON], серії І-КМ № 520558, відповідно до зазначених відомостей [PERSON] померла 19 серпня 2017 року в м. Севастополь АР Крим. 22 серпня 2017 року відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя видана довідка про смерть [PERSON], [INFO], № 1212. Дані обставини, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають, оскільки встановленні рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2017 року (справа № 748/2523/17), яке набрало законної сили, яким було встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], громадянки України, - 19 серпня 2017 року в місті Севастополь, Автономна республіка Крим, Україна. (а.с.8-9). Як вбачається із записів у копії свідоцтва про укладення шлюбу 27 вересня 2014 року Феодосійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції [PERSON] Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 218 ( а.с.7). 21 травня 2016 року у них народилася спільна дитина донька [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії І-АЯ № 667302, де батьками записані: батько [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації, мати [PERSON], громадянка України.(а.с.10) Після смерті [PERSON], заявниця забрала онуку [PERSON] до с. Анисів Чернігівського району Чернігівської області, вул. Герасименка, буд. № 33, де вона проживає і по сьогодні. Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження онуки заявниці [PERSON], [INFO], оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.14) Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» закріплено, що тимчасово окупованою територією України є [PERSON] Крим та м. Севастополь. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної [PERSON] Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника та дитини, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, суд враховує свідоцтво про укладення шлюбу 27 вересня 2014 року, свідоцтво про народження дитини від 27 травня 2016 року, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2017 року та, з огляду на ту обставину, що для проведення державної реєстрації народження на території України є об'єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати державним органом України свідоцтво про народження дитини. Разом з тим, в уточненні до заяви вказано прохання зазначити батьком дитини [PERSON], громадянина України, але доказів громадянства батька дити суду не надано. За таких обставин, суд не може зазначити громадянство батька дитини саме - громадянин України. Відповідно до ч.4 ст.31 ЦПК України підлягає негайному виконанню рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: partial