Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим Кодексом України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ст. 64 ЖК України, повнолітні члени сім'ї наймача квартири, яка перебуває у державному житловому фонді, зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири. Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно вимог до п.п.18, 30 Правил споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є юридичною особою, діє на підставі Статуту. Основним видом діяльності підприємства є діяльність з виробництва, постачання та транспортування тепло- та електричної енергії. З 01 січня 2007 року і до теперішнього часу, відповідно до встановлених тарифів, позивач здійснює постачання теплової енергії і гарячого водопостачання фізичним особам-споживачам послуг, а також відповідачам. (а.с. 9) Згідно довідки КП «СЕЗ», [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON]. (а.с. 5) Як вбачається з довідки № 444 про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 14) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, відомості про право власності на квартиру [ADDRESS], відсутні. (а.с. 21). Як вбачається з довідки про заборгованість відповідачів перед позивачем, з 01.11.2014 року по 01.04.2018 року складає 17 801,20 грн. (а.с. 3). Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив суд про застосування строку позовної давності на підставі ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України передбачений строк загальної позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, становить три роки. Так, до суду позивач з вказаною позовною заявою звернувся в 22 грудня 2018 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 160 ЦПК України після відмови про видачу судового наказу. Отже, первісний строк звернення ТОВ «Краматорськтеплоенерго» з вимогами до відповідачів необхідно рахувати з травня 2018 року. Оскільки відповідач заявив про застосування позовної давності, позивач не надавав заяви про поновлення цього строку, в матеріалах справи відсутні поважні причини пропуску строку позовної давності, позовні вимоги ТОВ «Краматорськтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2014 року по 01.05.2015 року включно, задоволенню не підлягають, у зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі з 2014 року по 2015 рік взагалі не сплачували поточні платежі, на погашення заборгованості ніяких сум сплачено не було. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за опалення та підігрів води за період з 01.11.2014 року по 01.05.2015року, в сумі 2 704,17 грн.необхідно відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. Розглядаючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за опалення за період часу з 01.06.2015 року по 01.01.2018 рік у розмірі 15096,73 грн., суд приходить до наступного. Згідно розрахунку, заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 01.06.2015 року по 01.04.2018 року складає 15096,73 грн. (а.с. 3) Як вбачається з наданої відповідачем [PERSON] копії паспорту, він був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] - 05.09.2016 року та з 23.06.2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 36-40) Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] був знятий з реєстрації за вказаною адресою - 05.09.2016 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON], [PERSON]про стягнення боргу за опалення води за період часу з 01.06.2015 року по 01.09.2016 рік у розмірі 3925,73 грн., підлягають задоволенню. Оскільки, у період часу з 01.09.2016 року по 01.04.2018 року відповідач [PERSON] не був зареєстрований за вказаною адресою, тому заборгованість за цей період підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON] Твердження відповідача [PERSON] в тій частині, що він був зареєстрованим в [ADDRESS], однак з 2010 року за цією адресою він не проживає, а тому не повинен сплачувати комунальні послуги, суд не приймає до уваги та зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні. Крім того, згідно з пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного і гарячого водопостачання за період тимчасової відсутності споживача та членів його сім"ї за умовою відключення виконавцем послуг холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення надання послуг згідно з письмовою заявою споживача. Тому, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON], до ТОВ «Краматорськтеплоенерго» з заявою про несплату вартості житлово - комунальних послуг за період його не проживання у квартирі та підтверджуючими документами, як того вимагає ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 29 Правил, в спірний період не звертався, то підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію та опалення, яка нараховувалась в спірний період на відповідача [PERSON] у зв'язку з його фактичним непроживанням в квартирі, немає. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] до 05.09.2016 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] звертався з заявою про несплату вартості житлово - комунальних послуг за період його не проживання у квартирі до позивача суду не надано. Долучений до матеріалів справи відповідачем [PERSON] акт про його не проживання за цією адресою не може замінити подання ним такої заяви до особи, яка надає послуги та не береться судом до уваги. Оскільки у матеріалах справи наявні всі докази того, що відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач і відповідачі порушили свої зобов'язання по сплаті отриманих послуг, то позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за опалення за період часу з 01.06.2015 року по 01.04.2018 ріку, підлягають частковому задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу позову покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial