Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду позовом до Відділу державної виконавчої служби м. Севастополя Автономної Республіки Крим з вимогами зобов'язати Відділ державної виконавчої служби зняти з розшуку автомобіль купе-В марки TOYOTA, модель Soiara, рік випуску 2007, колір чорний, шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований на ім'я [PERSON] згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Севастопольським МРЕВ від 02.04.2008 року, який накладено на підставі постанови ДВС м. Севастополь. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року, відмовлено у задоволені клопотання представника позивача - адвоката Королюк О.В. про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. (а.с.64-65) На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року, відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, яка подана представником позивача - адвокатом Королюк О.В.. (а.с.66-67) Представник позивача - адвокат Королюк О.В. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що позивач [PERSON] є власником легкового автомобіля купе-В марки TOYOTA, модель Soiara, рік випуску 2007, колір чорний, шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. На даний автомобіль було накладено обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на підставі Договору застави від 08 квітня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», який укладено в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №945/08-311САФ від 08.04.2008 року. Відповідно до довідок від 07.12.2015 р. за №501.1-186/4984 та №09.502-86/96-22106, видані ПАТ «Укрсоцбанк», на даний час кредитне зобов'язання погашено, в зв'язку з чим відповідний запис про обмеження виключено з реєстру. Проте, згідно Акт огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання №949 від 27.11.2015 р. у позивача було вилучено транспортний засіб, у зв'язку з перебуванням його у розшуку ДВС м. Севастополя, та поміщено на спеціальний майданчик в м. Немирів по вул. Горького, 8. Згідно скороченого витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 11.12.2015 року №134120 на боржника [PERSON] відсутня інформація в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, що свідчить про те, що станом на даний час виконавче провадження по даній справі завершено, проте розшук автомобіля, накладений державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження не знятий, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду, оскільки в іншій спосіб відновити порушенні права позивача, як власника транспортного засобу, не виявляється за можливе. Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби м. Севастополя Автономної Республіки Крим, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, процесуальним правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Третя особа - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась належним чином, процесуальним правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Виходячи з наявних у справі доказів, які залучено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, наявні відомості з Єдиного державного реєстру виконавчих провадження станом на 11 грудня 2015 року про відсутність відкрити виконавчих провадження відносно боржника [PERSON], та Акт №949 огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання від 27.11.2015 р. про вилучення транспортного засобу - автомобіля купе-В марки TOYOTA, модель Soiara, рік випуску 2007, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], де зазначено, що огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв'язку з ДВС м. Севастополь, УДАІ м. Севастополь Код-4. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Як передбачено частиною другою та четвертою статі 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд. Таким чином, враховуючи, що позовна заява [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби м. Севастополя Автономної Республіки Крим про зняття з розшуку автомобіля по суті є скаргою на дії державного виконавця, тому незалежно від форми та змісту поданого суду процесуального документа, має розглядатись в порядку визначеному розділом VII Цивільного процесуального кодексу України, оскільки виконання рішення суду є невід'ємною частиною судового процесу. Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Разом з тим, сам факт звернення [PERSON], як боржника в процедурі виконавчого провадження, до суду безпосередньо з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби м. Севастополя Автономної Республіки Крим щодо оскарження дій державного виконавця про оголошення в розшук транспортного засобу, який належить боржнику, не змінює природу правових відносин, які виникли між сторонами спору, які регулюються нормами спеціального законодавства, в даному випадку Законом України «Про виконавче провадження», та порядку розгляду такої категорії заяв, який регламентований розділом VII Цивільного процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав ст..13ЦК України - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Передбачені законом способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені у ст. 16 ЦК України, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби м. Севастополя Автономної Республіки Крим, третя особа Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття з розшуку автомобіля є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed