Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач АТ «Укрексімбанк» звернувся з цивільним позовом, котрий неодноразово уточнював, до [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах малолітнього [PERSON], третьої особи Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації у Львівській області, в якому просить, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 287,2 кв.м., разом із всіма господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,1003 га, кадастровий номер 4623610100:01:007:0009, за адресою [ADDRESS], що належать [PERSON] та [PERSON], шляхом його реалізації на прилюдних торгах із стартовою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором у загальному розмірі 76033,79 швейцарських франків та 108740,07 гривень. Окрім того, просить виселити [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS], та стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2007 року між АТ «Укрексімбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №60407С48, з подальшими змінами, відповідно до умов якого йому було надано кредит у загальному розмірі 70000,00 швейцарських франків. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04.09.2007 року між АТ «Укрексімбанк» та відповідачами було укладено іпотечний договір №60407Z47, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], згідно умов якого в іпотеку було передано житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 287,2 кв.м., разом із всіма господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,1003 га, кадастровий номер 4623610100:01:007:0009, за адресою [ADDRESS]. Наголошують на тому, що відповідач [PERSON] зобов'язувався щомісячно погашати заборгованість за кредитом та відсотками, однак з 2010 року перестав сплачувати платежі з погашення кредиту, а з 2011 року проценти за користування кредитом. 13.11.2010 року, після укладення іпотечного договору, в будинку були зареєстровані відповідачі та їх малолітній син [PERSON], 2004 року народження. У зв'язку із невиконанням грошових зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] сформувалася заборгованість у загальному розмірі 76033,79 швейцарських франків, з яких 56026, 77 швейцарських франків боргу з повернення кредиту, 1960,14 швейцарських франків 3% річних за прострочення повернення кредиту, 17 473,66 швейцарських франків боргу по оплаті процентів за користування кредитом, 573,22 швейцарських франків 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, та 108740,70 грн. пені з яких 83 583,33 гривень пені за прострочення повернення кредиту, 25 156,74 гривень пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом. У зв'язку із зазначеними порушеннями [PERSON] обов'язків за кредитним договором позивачем 29.08.2012 року було надіслано йому листа вимогою про погашення простроченої заборгованості та дострокового виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, зазначенням того, що у разі невиконання у тридцятиденний строк вимог буде звернуто стягнення на земельну ділянку і будинок з метою погашення заборгованості за кредитним договором та вимогою про виселення з будинку осіб, які мешкають у ньому. Не зважаєчи на це, наголошують на тому, що ці вимоги досі не виконані, заборгованість за кредитним договором не погашена. Поряд із зазначеним повідомленням [PERSON] було надіслано й [PERSON] з повідомленням про порушення боржником умов кредитного договору, вимогою про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк та попередженням про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку в разі невиконання цієї вимоги, а також з вимогою про виселення з будинку осіб, які в ньому мешкають. Таким чином вважають, що оскільки грошові зобов'язання забезпечені іпотекою не виконуються і про наслідки невиконання кредитних зобов'язань відповідачі попереджені, вважають позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. [PERSON] звернулася в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], із зустрічною позовною заявою до АТ «Укрексімбанк», третіх осіб [PERSON], органу опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір №60407Z47, посвідчений 04.09.2007 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що у житловому будинку по [ADDRESS] вона проживає разом із своїм сином [PERSON], і проживали там ще до укладення іпотечного договору, однак не могли зареєструватися за вказаною адресою оскільки банк відмовлявся у такому випадку укладати іпотечний договір. Пізніше в 2010 році вона із сином зареєструвалася у цьому будинку оскільки дізналася, що її відмова від свого права є нікчемною. Іншою причиною такої реєстрації називає ті обставини, що з дня народження син ніде не був зареєстрований і така ситуація не могла продовжуватися далі. Вважає, що їхня відмова від право користування житловим будинком абсурдною оскільки, їм фактично заборонено проживати у їхньому ж житлі, що суперечить цільовому призначенню кредиту, оскільки такий брався на облаштування житла. Окрім того, наголошує на тих обставинах, що спірний іпотечний договір було укладено без згоди органу опіки та піклування і таким чином він є недійсним. У судовому засіданні представник позивача Городній О.М. уточнені позовні вимоги за первісним позовом підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Проти заявлених зустрічних позовних вимог заперечила, вважає такі безпідставними та необґрунтованими з тих підстав, що на момент укладення оспорюваного іпотечного договору в спірному будинку ніхто не проживав і малолітня дитина відповідачів не була там зареєстрована, не мала права власності та права користування житловим приміщенням, предметом іпотеки. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] свої зустрічні позовні вимоги підтримали, просили зустрічний позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Вважають, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню у зв'язку і недійсністю договору іпотеки. Окрім того, наголосили на тому, що сторонами кредитного договору АТ «Укрексімбанк» та [PERSON] неодноразово вносилися зміни до кредитного договору, що вплинуло на обсяг цивільно-правової відповідальності [PERSON], що є недопустимим та мало б вчинятися за її письмової згоди. Також, звертають увагу суду на те, що згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено звертати стягнення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті. Стверджує, що додаткова угода №60407С48-6 про внесення змін до кредитного договору від 30.11.2010 року нею не підписувалася, і таким чином вона не надавала згоди на зміну умов кредитного договору. Відповідач [PERSON]. наявність боргових зобов'язань визнає, однак просить позовні вимоги за первісним позовом не задовольняти у зв'язку з тим, що у житловому будинку, предметі іпотеки зареєстрований та проживає його малолітній син. Окрім того, вказав, що додаткові угоди до договору були ним підписані під примусом на вкрай невигідних умовах, однак він підписав їх оскільки був працівником цього банку. Звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості є невірним, однак у чому саме полягали помилки при розрахунках суду не вказав. Представник третьої особи органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, не повідомив суд по причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за позовом АТ «Укрексімбанк» слід задовольнити, а у задоволенні позовних вимог [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є АТ «Укрексімбанк», було укладено кредитний договір № 60407С48, згідно умов ст. 1, п. 2.1 кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 70 000,00 швейцарських франків двома траншами, а саме частину кредиту в сумі 34 081,00 швейцарських франків з кінцевою датою погашення 13.08.2027 року для рефінансування кредиту, отриманого ним у ЗАТ «ОТП Банк» на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS], а частину кредиту в сумі 35 919,00 швейцарських франків з кінцевою датою погашення 15.08.2017 року для оплати поточних потреб, а саме ремонту зазначеного вище житлового будинку. Банком зобов'язання за кредитним договором виконані належним чином, що зокрема підтверджено меморіальними ордерами №1 від 05.09.2007 року та №3 від 05.09.2007 року. Зазначене підтверджується також випискою по рахунку відповідача [PERSON] [NUMBER], відкритому в Філії ВАТ «Укрексімбанк» у м. Львові, МФО 325718, за 05.09.2007 року. До вказаного кредитного договору його сторонами 30.01.2009 року, 13.02.2009 року, 19.03.2009 року, 15.10.2009 року, 27.01.2010 року та 30.11.2010 року вносилися зміни шляхом підписання угод про внесення змін. Згідно з підпунктом 2.5.1 кредитного договору проценти за користування кредитом [PERSON] зобов'язався сплачувати щомісяця з 1 по 15 число місяця, наступного за тим, за який ці проценти оплачуються. Розмір процентної ставки за користування кредитом на період з 01.11.2010 року погоджено сторонами кредитного договору в угоді №60407С48-6 від 30.11.2010 року про внесення змін до кредитного договору) в розмірах 13,24 % річних для частини кредиту на рефінансування кредиту на будівництво будинку та 13,99 % річних для частини кредиту на оплату ремонту будинку. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04.09.2007 року між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» правонаступником якого є АТ «Укрексімбанк», було укладено іпотечний договір № 60407Z47, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] Таким чином, у відповідності до положень п. 1.3 іпотечного договору відповідачі за первісним позовом передали в іпотеку належне їм на праві власності майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку під цим будинком, кадастровий номер 4623610100:01:007:009 та виступила майновим поручителем на виконання зобов'язань за кредитним договором № 60407С48 від 04.09.2007 року. Не зважаючи на вказане вище, відповідач [PERSON] своїх зобов'язань належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 18.11.2013 року сформувалося 56 026,77 швейцарських франків боргу з повернення кредиту та 17 473,66 швейцарських франків боргу по оплаті процентів за користування кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пп. 2.4.2 кредитного договору передбачено, що відповідач [PERSON], у разі порушення строків погашення кредиту, передбачених графіком погашення кредиту за договором, що є додатком №1 до кредитного договору, прострочення сплати процентів та платежів за кредитним договором, сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення; пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості (обидві дати включно). У відповідності із ст. 549 ч. 3 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином вимоги про стягнення з відповідачки пені за прострочення виконання грошового зобов'язання є обґрунтованим. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір суми не встановлений договором або законом. З наведеного вище випливає висновок, що загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 18.11.2013 року становить 76 033,79 швейцарських франків та 108 740,07 гривень, що включає: 56 026,77 швейцарських франків боргу з повернення кредиту, 1 960,14 швейцарських франків 3% річних за прострочення повернення кредиту, 17 473,66 швейцарських франків боргу по оплаті процентів за користування кредитом, 573,22 швейцарських франків 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, 83 583,33 гривень пені за прострочення повернення кредиту, 25 156,74 гривень пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом. Вказане підтверджено відповідним розрахунком, доданим до позовної заяви. Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що в разі виникнення події невиконання зобов'язань у банку виникає право вимоги дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, при цьому, банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за кредитним договором підлягають достроковому поверненню, а позичальник, в такому випадку, зобов'язаний сплатити зазначену в повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дня отримання повідомлення. Право банку вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором у разі невиконання позичальником умов вказаних договорів визначене також в пп. 2.1.11 іпотечного договору. У зв'язку із зазначеними порушеннями позичальником [PERSON] обов'язків за кредитним договором банком 29.08.2012 року надіслано лист за вихідним № 060/3816 із вказівкою на згадані порушення кредитного договору, вимогами погашення простроченої заборгованості та дострокового виконання всіх зобов'язань за кредитним договором (повідомленням, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за кредитним договором підлягають повному достроковому поверненню), зазначенням того, що у разі невиконання у тридцятиденний строк вимог позивача, банк звертатиме стягнення на земельну ділянку і будинок з метою погашення заборгованості за кредитним договором, вимогою про виселення з будинку осіб, які мешкають у ньому. Поряд із зазначеним повідомленням банком було надіслано лист №060/3817 від 29.08.2012 року [PERSON] з повідомленням про порушення позичальником умов кредитного договору, вимогою про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк та попередженням про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку в разі невиконання цієї вимоги, а також з вимогою про виселення з будинку осіб, які в ньому мешкають. Згідно положень п. 5.1 іпотечного договору у разі невиконання чи неналежного виконання боржником умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 590 ч.1 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.35 ч.1 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Зважаючи на те, що позивачем у порядку, встановленому законом було за тридцять днів до початку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, скеровано повідомлення боржнику та майновому поручителю з вимогою про необхідність погашення кредитної заборгованості та попередженням про можливість подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими. Разом з тим, суд не бере до уваги пояснення відповідача [PERSON] про те, що додаткова угода №60407С48-6 про внесення змін до кредитного договору від 30.11.2010 року нею не підписувалася, оскільки згідно п. 1.1. договору №60407Z47 про внесення змін до іпотечного договору від 04.09.2007 року іпотекою забезпечені всі вимоги боржника за кредитним договором з врахуванням всіх змін до нього які були та/або будуть укладені. Отже майновий поручитель дала свою згоду на подальше внесення будь-яких змін до умов кредитного договору, з цих же підстав, у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення почеркознавчої експертизи, протокольною ухвалою суду було відмовлено.. Таким чином слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 287,2 кв.м., разом із всіма господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,1003 га, кадастровий номер 4623610100:01:007:0009, за адресою [ADDRESS], що належать [PERSON] та [PERSON], шляхом його реалізації на прилюдних торгах із стартовою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під-час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ "Укрексімбанк" за кредитним договором у загальному розмірі 76033,79 швейцарських франків, що на день прийняття рішення за офіційним курсом НБУ становить 1032516,97 грн., та 108740,07 грн. Разом з тим, суд не бере до уваги пояснення відповідача за первісним позовом про введення мораторію на звернення стягнення на заставлене майно, оскільки у відповідності до вимог ст. 1 п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія цього закону поширюється на звернення стягнення на іпотечне майно, що вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань за споживчими кредитами, наданими громадянам України, за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв.м. для житлового будинку. Зважаючи на те, що площа об'єкту іпотеки, житлового будинку, на яке звертається стягнення, житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] становить 287,2 кв.м. дія вказаного вище ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на це майно не поширюється. Згідно положень ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Отже враховуючи наведене вище вимоги позивача про визначення способу реалізації майна шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів є законною та обґрунтованою. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно з ст. 9 ч.4, ст. 109 ЖК Української РСР, ст.ст. 39-40 ЗУ «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до положень п. 43 ППВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно довідки №2750 від 02.08.2007 року, виданої виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради Львівської області у житловому будинку за адресою [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Відповідно до пп. 2.4.5 Іпотечного договору відповідачі зобов'язалися без письмової згоди позивача не здійснювати дій, пов'язаних з передачею будинку третім особам. 13.11.2010 р. (після укладення іпотечного договору) в будинку були зареєстровані відповідачі та їхній малолітній син [PERSON] З наведеного вище випливає висновок про те, що на момент укладення іпотечного договору у житловому будинку, переданому в іпотеку не було зареєстровано жодної особи, в тому числі і малолітньої дитини, а тому згоди органу опіки та піклування на укладення такого необхідно не було. Оскільки відповідачів було повідомлено про необхідність виселитися із спірного будинку, що підтверджено відповідними вимогами від 29.08.2012 року № 060/3816 та №060/3817 та відповідними повідомленнями про вручення поштового рекомендованого відправлення, і в добровільному порядку цього зроблено не було, зважаючи на неправомірність дій з боку відповідачів, що полягали у реєстрації їхнього місця проживання у спірному будинку, позовна вимога про їх виселення підлягає задоволенню. Окрім того, у відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Щодо позовних вимог за зустрічною позовною заявою, згідно положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину у розумінні ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведеного вище випливає висновок про те, що позивачами не доведено існування обставин, недодержання вимог, які є необхідними для чинності правочину. Окрім того, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.01.2013 року було вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на іпотечне майно та заборони ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області здійснювати реєстрацію місця проживання та/або перебування будь-яких осіб у житловому будинку за адресою [ADDRESS]. У відповідності із положеннями ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Беручи до уваги вказане вище, суд вважає за необхідне ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.01.2013 року про забезпечення позову скасувати.

Outcome: approved