Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

08.09.2020 року АТ КБ «Юнекс Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір №0.013.145.0918.ФО_К від 17.09.2018 року, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 процентів річних, та комісією за обслуговування кредиту 2,99 відсотка щомісячно. Відповідно до Кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5 Кредитного договору, зі строком погашення Кредиту - не пізніше 17.09.2021 року. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти. Всупереч вимогам кредитного договору, [PERSON] не виконав взяті на себе договірні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 13.08.2020 року утворилась заборгованість за Кредитним договором № 0.013.145.0918.ФО_К від 17.09.2018 року, яка складає 77018,15 грн, у тому числі: заборгованість по поверненню кредитних коштів - 42577,58 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями - 34440,54 грн. Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 77018,15 грн за Кредитним договором № 0.013.145.0918.ФО_К від 17.09.2018 року та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання від 28.09.2020 року ( вх. №66794), 30.10.2020 року (вх. №74975) відповідно до яких просив всі судові засідання проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, відносно заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, визначеному чинним законодавством, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 17.09.2018 року між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 0.013.145.0918.ФО_К (а.с.5-9). Відповідно до п. 1.1 Договору, банк на умовах цього договору надає позичальнику кредит в сумі 50000,00 грн терміном користування до 17 вересня 2021 року, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а також виконати інші умови цього Договору. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 17.09.2018 по 17.09.2018 (а.с.12). Згідно розрахунку заборгованості станом на 27 серпня 2020 року (а.с.13-14) заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 0.013.145.0918.ФО_К перед банком складає 77018,15 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42577,58 грн, заборгованість за процентами - 7530,57 грн, заборгованість за комісією - 26910,00 грн. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 1.5 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання кредиту в розмірі 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього Договору; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Оскільки відповідно до умов кредитного договору №0.013.145.0918.ФО_К від 17.09.2018 року, укладеного між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби (п. 1.2 Договору), особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно положень ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування", застосовується цей Закон. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 р. у справі № 6-1746цс16 та узгоджується з позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц (пр.№ N 61-43940св18). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що обслуговування кредиту є супутньої послугою та суперечать положенням Закону України "Про захист прав споживачів», суд вважає за доцільне у стягнення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 26910,00 грн відмовити. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому АТ «ЮНЕКС БАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд, за таких обставин суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42577,58 грн та заборгованість за процентами в розмірі 7530,57 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ «ЮНЕКС БАНК» судовий збір у розмірі 1367,57 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial