Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] 23.10.2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №42 по вулиці Рівності в місті Одесі. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 серпня 2017 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1577, вона набула право власності на 27/50 часток житлового будинку №42 по вулиці Рівності в місті Одесі. Позивач зазначила, що на момент отримання права власності в будинку був зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично ніколи в будинку не проживав та ніколи не був ні власником будинку ні членом сім'ї, не приймав участі в утриманні житла, не сплачував комунальні послуги, не здійснював поточного ремонту житла, його особисті речі в будинку відсутні, з реєстрації не знімається. Фактичне місце проживання відповідача, позивачеві не відоме. Також позивач посилається на те, що у вказаному будинку з нею зареєстрований та мешкає її чоловік [PERSON], який має інвалідність 2 групи, йому постійно необхідні кошти на лікування та підтримання стану здоров'я, однак додаткові витрати, які витрачаються на комунальні-послуги за відповідача, який зареєстрований в належному їй будинку, створюють для [PERSON] додаткові фінансові труднощі. Реєстрація відповідача у належному позивачеві на праві власності будинку позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном для вільного використання та проживання в ньому, у звязку з чим позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Частинами 6, 7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з отриманою судом відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області вбачається, що [PERSON], [INFO], з 02 липня 2013 року зареєстрований за адресою: [INFO], та саме за вказаною адресою направлялись судові повістки на імя відповідача. Судом з урахуванням того, що вирішується питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним приміщенням, яке є зареєстрованою адресою [PERSON] та наявною інформацією про те, що відповідач за вказаною адресою не мешкає, судом також здійснювався виклик відповідача шляхом опублікування відповідного оголошення про повідомлення відповідача про час і місце проведення судового засідання у пресі газеті «Одеські вісті». Представник третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вирішення питання залишила на розсуд суду. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі, який повторно не зявився у судове засідання будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення та постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно з договором дарування від 12 серпня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1577, [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність 27/50 часток житлового будинку №42 по вулиці Рівності в місті Одесі (а.с.4). 12 серпня 2014 року [PERSON] зареєстровано своє право власності на 27/50 часток житлового будинку №42 по вулиці Рівності в місті Одесі на підставі вказаного договору дарування, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №25476207 від 12.08.2014 року (а.с.5). Згідно з довідкою №704, виданою 18.10.2017 року Комітетом мікрорайону органу самоорганізації населення «10 станція Великого Фонтану у місті Одесі», встановлено, що станом на 18.10.2017 року у будинку №42 по вулиці Рівності в місті Одесі зареєстровані: [PERSON], [INFO], її чоловік - [PERSON], [INFO], та з 02 липня 2013 року зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.6). Реєстрація відповідача у вказану будинку з 02 липня 2013 року також підтверджується отриманою судом відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.12). Судом також встановлено, що 28 грудня 2017 року у віці 57 років помер чоловік позивачки [PERSON], про що 29.12.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №13279, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №518205. Згідно з довідкою №75, виданою 20.01.2018 року Комітетом мікрорайону органу самоорганізації населення «10 станція Великого Фонтану у місті Одесі», встановлено, що станом на 20.01.2018 року у будинку №42 по вулиці Рівності в місті Одесі зареєстровані дві особи: [PERSON], [INFO], та з 02 липня 2013 року - [PERSON], [INFO]. Судом також досліджено, надані до суду 18.01.2018 року, письмові пояснення [PERSON], яка надала пояснення, що вона з 28 вересня 2012 року перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1737, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №178845. У вказаних поясненнях [PERSON] повідомила, що у період з 2015 року по березень 2017 року [PERSON] фактично проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] Надалі їх подружні стосунки погіршились та з березня 2017 року [PERSON] зібрав свої речі та повідомив [PERSON], що поїхав мешкати до батьків в АР Крим. Вказаний шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2017 року по справі №520/5514/17, яке набрало законної сили 12.09.2017 року. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою\~статті 317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд також зазначає, що зазначена норма матеріального права ст.. 391 ЦК України, визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Вказана правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України викладеним в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. На підставі вищевикладеного, після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими, згідно до ст. ст.\~77, 78 ЦПК України, у звязку з чим суд дійшов висновку, що відповідач не є членом сімї позивача, яка з 12 серпня 2014 року є власником вказаного житлового будинку, відповідач у належному позивачеві будинку не мешкає, а реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє право позивача в повній мірі здійснювати свої права щодо вільного володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved