Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

03 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] із вимогою про розірвання шлюбу (а. с. 1). В обґрунтування позову вказано, що спільне життя з відповідачкою не склалося, кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами. Також зазначено, що з 2002 року позивач живе у м. Дніпрі, а відповідачка в м. Києві, тому спільне господарство вони не ведуть. Вказано, що позивач зустрів іншу жінку, з якою живе тривалий час, тому шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачкою мають лише формальний характер, майнових спорів між ними немає. Від шлюбу мають дорослого сина - [PERSON] , 1981 року народження. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року позовну заяву передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (а. с. 20). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року про передачу справи за підсудністю скасовано, справу направлено для продовження розгляду (а. с. 78-80). 10 лютого 2021 року вказана справа надійшла до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з апеляційної інстанції та протоколом передачі раніше визначеному складу суду від 10 лютого 2021 року передана у моє провадження. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року позов залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки (а. с. 84). 01 березня 2021 року позивачем надано квитанцію про сплату судового збору, однак недоліки зазначені в ухвалі суду від 17 лютого 2021 року, в повному обсязі не усунуто. Ухвалою суду від 01 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху повторно, позивачу надано строк на усунення недоліків (а. с. 102). 11 березня 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 01 березня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 95-100). Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 12 травня 2021 року (а. с. 102). 11 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву (а. с. 105-107), в якому вона прохає суд позовну заяву задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, а витрати по справі покласти на позивача, розгляд справи проводити за її відсутності. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а. с. 118). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 червня 1980 року у Будо-Кошелевському відділі реєстрації актів громадянського стану Гомельської області Республіки Білорусь між [PERSON] , [INFO] , уродженим у м. Києві, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у Республіці Білорусь, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 2). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час перебування справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка виявила бажання не змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки понесені позивачем судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved