Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

17.01.2018 заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України дитини [PERSON], яка народилася [INFO] року в м.Севастополь АР Крим при одноплідних пологах, у матері [PERSON], [INFO], що перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис від 19.09.2008 №415, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у місті Севастополі. В обґрунтування вимог зазначив, що його дочка [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] постійно проживають в м.Севастополь АР Крим. [INFO] року в м. Севастополі АР Крим у них народилася дочка [PERSON] заявник звернувся до Житомирського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській областіз приводу державної реєстрації народження онуки та дізнався, що провести реєстрацію не можливо, так як медичне свідоцтво про народження видане медичним закладом, який не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій України і знаходиться на тимчасово окупованій території. 17.01.2018 року Корольовським районним судом м.Житомира відкрито провадження у справі за заявою [PERSON]. Заявником до суду подано клопотання про розгляд заяви за його відсутності, вимоги щодо встановлення факту підтримав (а.с.6). З Житомирського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшла заява про розгляд справи без присутності представника відділу, просили вирішувати справу виходячи з матеріалів згідно чинного законодавства (а.с.18). Дослідивши матеріали справи, оцінившинадані заявником докази, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі 19 вересня 2008 року зареєстровано шлюб між громадянами України [PERSON] та [PERSON], про що внесено актовий запис № 415 (а.с.11). Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини "[PERSON]". [INFO] року в м. Севастополі, АР Крим, [PERSON] народила дівчинку, батьком якої є [PERSON], що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] від 08.12.2017, виданим Державною бюджетною установою охорони здоров'я м. Севастополя «Міська лікарня №5 - «Центр охорони здоров'я матері і дитини» Пологовий будинок №2 (а.с.9). Таким чином, дитина, народжена у шлюбі, зареєстрованому між громадянами України [PERSON] (а.с.12) та [PERSON] (а.с.13) в м. Севастополь, Автономної республіки Крим, територія якого є тимчасово окупованою територією. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у порядку ст.317 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документ, що підтверджує факт народження дитини [PERSON] - медичне свідоцтво про народження, серії № [NUMBER] від 08.12.2017, видане органами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. За нормою ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Так, суд приймає до уваги, що з вимогою про встановлення факту народження дитини [PERSON] звернувся її дідусь [PERSON] (а.с.10,14,15). Відповідно до п.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року №2398-У1 (із змінами в редакції Закону №3736-У 1/3736-17/ від 09 вересня 2011 року), за відсутності документа закладу охорони здоров'я, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Статтею 133 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Отже, з врахуванням наведеного суд встановлює факт народження дитини [PERSON], жіночої статі, яка народилася [INFO] року, в Україні м. Севастополь, АР Крим. На підставі ст.316 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved