Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.08.2016 року звернулася до суду з позовом , в якому , з урахуванням уточненої позовної заяви , просила визнати квартиру [ADDRESS] особистою\~ приватною власністю [PERSON],\~ усунути від\~ спадкування обов»язкової частки у спадщині за заповітом [PERSON] [PERSON];\~ визнати\~ за нею\~ право власності на квартиру\~ [ADDRESS], в порядку спадкування\~ за заповітом. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що вона є спадкоємцем за заповітом на квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого 31 січня 2016 року. Відповідачка [PERSON] , як дружина померлого , звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини . Оскільки спірна квартира була придбана [PERSON] за кошти отриманні від продажу спадкового майна, крім того , відповідачка [PERSON] , яка була дружиною померлого , жодним чином не допомогала [PERSON], який був хворий на тяжку хворобу, не відвідувала його у лікарні , не була присутня при похованні , вважає наявні передбачені законом підстави для усунення [PERSON] від спадкування та для визнання за нею право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав в повному обсязі , вказавши на його необгрунованість . Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в наданому суду клопотанні просила справу розглядати у її відсутність. Третя особа [PERSON], яка була допитана 28.06.2017 року Південно-Сахалінським міським судом Сахалінської області , [PERSON] Федерації, позов не визнала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що їй відомо, що [PERSON] здійснювала догляд за її батьком, саме вона повідомила, що йому зробили операцію. Також їй відомо, що її батько за гроші від продажу будинку придбав квартиру. З 2008 року її мати [PERSON], вона та брат мали намір переїхати в Україну, однак у них не вийшло. Справу просила розглядати у її відсутність. Третя особа [PERSON], також допитаний на підставі судового доручення 10.07.2017 року Південно-Сахалінським міським судом Сахалінської області , [PERSON] Федерації, позов не визнав. Зазначив, що [PERSON] є знайомою його батька. Його батьки постійно спілкувалися, і вони з матір»ю мали намір переїхати в 2008 році на Україну, однак через хворобу [PERSON] не зробили цього. Його мати в 2011 - 2012 роках відвідувала Україну з онукою. Також [PERSON] вказав, що як тільки від [PERSON] йому стало відомо про те, що батьку зробили операцію і в нього рак, він негайно приїхав , та провів з батьком деякий час. Після цього його до країни не впускають. Справу просив розглядати у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи , копії матеріалів спадкової справи , приходить до наступних висновків . Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, непрацездатний вдівець спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено , що 31 січня 2016 року в м. Запоріжжя помер [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації (а.с.6,7). За життя [PERSON] заповів належну йому на праві власності квартиру за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 154 а , кв. 52 [PERSON], що підтверджено заповітом посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 26.10.2015 року (а.с.8) . Після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк подали позивачка [PERSON], [PERSON] дружина спадкодавця. Діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька відмовилися на користь його дружини [PERSON] Зазначені обставини встановлені матеріалами спадкової справи 6/2016 , заведеної приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] . Також, судом встановлено, що наразі між спадкоємцями виник спір щодо спадкової квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 154 а , кв. 52, оскільки відповідач вважає, що 1 /2 частина спадкового майна належить їй як частка в спільній сумісній власності подружжя, через що нотаріусом призупинено видачу свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи вказаний спір в частині визнання спадкового майна у вигляді спірної квартири особистою приватною власністю [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. \~\~\~\~ Частиною 6-7 даної статті також передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. \~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 154 а , кв. 52 оформлено за спадкодавцем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2008 року ( а.с.10). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В пункті 5.4 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що квартира переходить в особисту приватну власність покупця , оскільки на момент її придбання Покупець в шлюбі, шлюбних відносинах не перебуває. Згідно п. 2.1. вказаного договору купівля - продаж здійснена за 14\~966 гривень . \~\~\~\~ Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. \~\~\~\~ Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте ( джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст.60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно. ( Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-38цс15). В ході розгляду справи встановлено, що 24.05.2008 року [PERSON] та його брат [PERSON] продали успадкований ними житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська/Кооперативна , буд. 111/1 за 970\~000 гривень. При цьому, попередній договір на придбання спірного нерухомого майна було укладено [PERSON] 23 травня 2008 року . Встановлені судом обставини та відповідні ним правовідносини, дають суду підстави дійти до висновку, що спірна квартира була придбана [PERSON] за кошти отримані спадкодавцем від продажу успадкованого ним майна, а отже є відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю [PERSON], і вказані обставини позбавляють відповідачку [PERSON] права на визнання за нею частки в спльному майні подружжя. Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача, а показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] придбав спірну квартиру за гроші, які привіз з собою з Росії, суд не приймає до уваги. Вирішуючи позовні вимоги в частині усунення від спадкування суд зазначає наступне . Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно п.6 вищенаведеної Постанови, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. \~\~\~\~ Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. \~\~\~\~ Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. \~\~\~\~ Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребує, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Також в даному узагальненні Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак, суд вважає, що надані позивачкою докази , а саме : медичні документи на підтвердження наявності у [PERSON] захворювання у вигляді метастаз колоректального раку (а.с. 95-99) , пояснення свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON] в повному обсязі взяла на себе обов»язок щодо лікування [PERSON], здійснювала за ним догляд, не можуть свідчити про те, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги чоловіку [PERSON] при можливоті її надання, докази того, що [PERSON] потребував допомоги саме від відповідачки знав, що його мати потребує допомоги та умисно ухилявся від її надання , а тому в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Враховуюч встановлені обставини справи, факт належності спадкодавцю [PERSON] спірного нерухомого майна на праві особистої приватної власності , наявність заповіту на користь [PERSON], те, що згідно ч.1 ст.1241 ЦК України [PERSON] , як непрацездатна вдова спадкодавця [PERSON], має право на обов'язкову частку у спадщині, а саме на половину частки, яка б їй належала у разі спадкування за законом, позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на квартиру за заповітом слід задовольнити частково, визнавши за нею право власності на 5/ 6 часток спірного спадкового майна. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial