Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування позову зазначає, що з 07 квітня 2008 року він проживав з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу. На час створення сімї свого житла ні позивач, ні відповідач не мали. У кожного з них були діти від попереднього шлюбу: у позивача син [PERSON], [INFO], у відповідача дочка [PERSON], [INFO]. Вони орендували квартиру, почали спільно проживати та вести спільне господарство. 19.07.2008 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстровано на імя відповідача. Вартість квартири становила 19000 доларів США. Квартира була придбана на спільні кошти. 17.07.2008 року позивач зняв з депозитного рахунку 7000 доларів США. Також він отримав у борг у [PERSON] 10000 грн., які він обміняв на 2000 доларів США. Відповідач після продажу будинку мала 10000 доларів США. На спільні кошти вони і придбали спірну квартиру. З цього часу вони стали проживати у спірній квартирі, зробили ремонт, придбали меблі. 20.05.2013 року у них народилася дочка [PERSON] Позивач не записаний батько дитини, оскільки відповідач бажала юридично бути одинокою матірю. У квартирі зареєстровані позивач, відповідач та троє дітей. У квітні 2016 року відносини між сторонами погіршали, з часом вони їх остаточно припинили. Позивач продовжував проживати у спірній квартирі. Проте відповідач створила тяжкі умови для проживання позивача та його сина. Він змушений забрати сина з школи, яку він відвідував, та відправити його до своїх батьків. Хлопчика позивач виховує сам, матері у нього немає. Відповідач часто закриває квартиру зсередини, вчиняє сварки. Він не може потрапити до квартири. Крім того, у квартирі без реєстрації проживає мати відповідача, яка також чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою. Наприкінці липня 2016 року відповідач вчинила сварку, після чого 01.08.2016 року у позивача стався інфаркт. Він довго хворів, отримав ІІІ групу інвалідності. Проте конфлікти не припинялися. Неодноразово викликалися органи поліції. Вважає, що спірна квартира набута ними у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя. Просить встановити факт проживання сторін однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу з квітня 2008 року по квітень 2016 року; визнати, що квартира [ADDRESS] є обєктом права спільної сумісної власності; визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири, зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, а саме надати доступ до квартири. В судове засідання позивач не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. В ході судового розгляду позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що встановлення факту проживання однією сімєю з відповідачем має для нього юридичне значення, оскільки дозволить йому здійснити право на спірне майно. З відповідачем він перебував у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2008 року по квітень 2016 року. У 2008 році випадково зустрілися, почали спілкуватися, потім винаймали квартиру. Вели сумісне господарство, спільно виховували дітей від попередніх шлюбів. Вирішили купити квартиру, він знайшов квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Наливайка, 2/4. Квартира стоїла 19000 доларів США. У позивача було на депозитному рахунку 7000 доларів США. У відповідача від продажу будинку в Херсонській області було 10000 доларів США. Недостатню суму у 2000 доларів США він позичив. Коли оформлювали квартиру, у нього не було паспорта, право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем. Квартира придбана на спільні кошти. Спірна квартира була у занедбаному стані, спільно з відповідачем вони зробили ремонт, здійснювали оплату комунальних послуг, придбали меблі тощо. Для налагодження побуту позивач змушений був взяти кредит. Згодом у них народилася спільна дочка, проте відповідач не захотіла, що він був записаний батьком дитини. Позивач бажав створити міцну сімї, але у них нічого не вдалося, відповідач погано ставилася до сина позивача, відбувалися сварки між їх дітьми. У квітні 2016 року відносини з відповідачем погіршилися, вирішили розійтись. Відповідач добровільно розійтися не захотіла, викрала всі документи позивача та його сина, створила нестерпні умови для них. Позивач поставив замок на кімнату, де вони проживали разом з сином. Звертався до поліції, але нічого не допомогло. Дізнався, що відповідач зверталася до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, але позов було повернуто. У серпні 2016 року у нього був інфаркт. Коли повернувся з лікарні, відповідач заблокувала вхід до кімнати і не пускала його. Неодноразово він намагався потрапити до квартири, щоб забрати речі, але знову були конфлікт, викликали поліцію. На теперішній час він проживає у своєї тітки за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Костенко, 5/37. Вважає, що відповідач порушує його права на квартиру, чинить перешкоди для проживання. Просив позов задовольнити. Представники позивача [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в ході судового розгляду позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені у позові. Суду пояснили, що позивач має право на ? частку квартири, оскільки вона набута за час проживання сторін однією сімєю без шлюбу. Крім того, вона придбана за спільні кошти. Позивач хотів оформити право власності на квартиру на них двох, але відповідач заховала паспорт і право власності записано за відповідачем. Потім між сторонами почалися сварки. Позивач забрав сина зі школи та перевів у іншу. Через конфлікти у позивача стався серцевий напад, він потрапив до лікарні в реанімацію. Відповідач створює нестерпні умови для проживання позивача у квартирі. Факт проживання як чоловіка та жінки підтверджується актом. Просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляд у справи повідомлена належним чином та своєчасно. В судове засідання представник відповідача не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, заперечень щодо позову не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач знімав у неї квартиру приблизно з літа 2007 року по жовтень 2008 року. Згодом познайомився з [PERSON], вона почала приїжджати до нього на вихідні, готували, прибирала. Потім вони почали жити разом. Відповідач жила не довго, бо працювала в іншому місці, приїжджала на вихідні, але побут у них був спільний. Вирішили купити квартиру, довго підшукували варіанти. Коли купили квартиру зїхали від неї. Пояснила, що не знає, хто з них купив квартиру, але їй було відомо, що у позивача та відповідача були гроші. Сторони проживали як чоловік та жінка, все у них було добре, разом виховували дітей. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачем він познайомився на роботі, спільно працювали, товаришували, допомагали один одному. Позивач влітку 2008 року взяв у нього в борг 10000 грн., через місяць повернув. Йому відомо, що гроші позивач брав для придбання квартири. Позивач з відповідачем спільно проживали, потім купили квартиру, робили там ремонт. Він їм допомагав. У позивача була хороша сімя. Йому відомо, що у позивача були гроші, він економив, накопичував. У відповідача також вона продала будинок. Квартиру вони купили на спільні гроші. У них були діти від попередніх шлюбів. Він неодноразово був у них в гостях, бачив становлення сімї, сторони спільно проживали та вели спільне господарство. Товариші навіть приходили мирити позивача та відповідача, але це не допомогло, відповідач не бажала миритися. Позивач почав проживати в окремій кімнаті, просив його привезти туди холодильник. Потім у позивача стався серцевий напад. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її дитина навчалася в одному класі з дітьми сторін. Сторони проживали разом як сімя. Позивач відвідував батьківські збори, здавали гроші у фонди класу та школи. Частіше школу відвідував позивач. Їй відомо, що син позивача не дуже був задоволений ставленням відповідача до нього. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є першою вчителькою сина позивача. У серпні 2008 року вона познайомилися з батьком та сином. Нічого поганого сказати про них не може. Вона була у них вдома, в квартирі було чисто та охайно, дитина доглянута. У 2012 році син позивача закінчив 4 клас і вона припинила спілкування з ними. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його однокласником, вони товаришують. У 2008 році він спільно проживав із сестрою позивача. Їх сімї товаришували, ходили один до одного в гості. Коли сторони придбали квартиру, також їздили в гості, бачили, що в квартирі ремонт. Перед придбанням квартири позивач звертався до нього, щоб він був поручителем, оскільки мав намір укласти кредитний договір. Але потім позивач передумав оформлювати кредит і взяв гроші в борг. Це було влітку 2008 року. У позивача була приблизно половина вартості квартири, другу половину хотів взяти в кредит. Сімя у них була хороша. Він ходив до них в гості. Спочатку квартира була занедбана, а потім зявилися нові меблі, робився ремонт. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її двоюрідним братом. Позивач збирав гроші на квартиру. Потім він зустрів відповідача та вони створили сімю, вели спільне господарство. У липні 2008 року позивач звернувся до неї, щоб вона допомогла взяти кредит, проте ознайомившись з умовами кредитного договору, вона порадила його взяти гроші у когось в борг. У липні 2008 року сторони придбали квартиру та переїхали. Квартира була у не дуже доброму стані. Почали робити ремонт, поставили вікна, купили меблі, сантехніку тощо. Прожили разом 8 років. У серпні 2016 року вона дізналася, що в родині щось трапилося, у позивача був серцевий напад. Він лежав в лікарні в Херсонській області. Відповідач його не пускає додому. Вона була свідком того, що коли брат прийшов за своїми речами, то кімната була закрита. Двері були підперті та пошкоджений замок. Відповідач їх не пускала, довелося викликати поліцію та майстра по замкам. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював разом з позивачем з жовтня 2000 року, в травні 2008 року познайомився з відповідачем, позивач та відповідач проживали разом. Йому відомо, що сторони вирішили придбати квартиру. У [PERSON] було сім тисяч доларів США, також він взяв в борг 10000 грн. у [PERSON] Квартира була у не дуже доброму стані. Сторони робили ремонт у квартирі, купляли меблі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була свідком купівлі-продажу спірної квартири. Купівлею квартири займався позивач [PERSON], відповідача бачила лише в день продажу квартири та в день коли сторони завозили свої речі. Кошти за спірну квартиру передавав [PERSON] Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені докази, надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Дослідив письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає встановленими такі обставини. На підставі договору купівлі-продажу ВКМ № 513385 від 19.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за 5005, [PERSON] на праві приватної власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. (а. с. 14). Відповідно до акту ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» № 4-92 від 07.07.2016 року [PERSON] та його син [PERSON] фактично з липня 2008 року проживають та зареєстровані за адресою: [INFO] спільно з [PERSON] однією сімєю в цивільному шлюбі з моменту придбання квартири (а. с. 21). У спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 15). [PERSON] є сином позивача, мати дитини [PERSON] відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01.12.2008 року оголошена померлою (а. с. 10, 13). У період з 26.06.2008 року по 17.07.2008 року в АТ «УкрСиббанк» [PERSON] був розміщений депозитний вклад «Гарантований капітал» в розмірі 7000 доларів США (а. с. 18). Відповідно до акту від 06.12.2016 року у липні 2008 року [PERSON], яка є тіткою позивача, дала йому в борг 4000 грн. для повернення боргу за купівлю квартири. Підтверджує, що позивач купував квартиру спільно з цивільною дружиною [PERSON] Так як племіннику не вистачало грошей, вона йому позичила (а. с. 29). З 01.09.2008 року по 18.08.2015 року син позивача [PERSON] навчався в КЗШ № 67, на час навчання проживав за адресою: [INFO] (а. с. 24). З 31.08.2015 року по 29.08.2016 навчався в КЗШ № 115. Відрахований у звязку зі зміною місця проживання. На час навчання проживав за адресою: [INFO], за місцем навчання характеризується добре (а. с. 22, 23). 12.08.2008 року між АТ «[PERSON] КАПІТАЛ» та позивачем укладено кредитний договір № GP-930490, за умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 7139,40 грн. строком на 36 місяців. Заборгованість за договором відсутня (а. с. 30). Відповідно до акту від 25.12.2016 року у липні 2008 року [PERSON] надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 10000 грн. для придбання квартири, які у повному обсязі повернув в серпні 2008 року. [PERSON] підтверджує, що квартиру було придбано спільно з [PERSON], яка на той момент була його цивільною дружиною. При купівлі квартири у [PERSON] була наявна сума 7000 доларів США. З [PERSON] він знайомий з жовтня 2002 року, спільно працювали, до цього часу підтримують дружні відносини. За час спілкування неодноразово відвідував спільну квартиру [PERSON] та [PERSON] Вони спільно проживали в цивільному шлюбі більше 8 років (а. с. 20). Позивачем 15.05.2009 року було придбано газову колонку, 29.12.2011 року рідкокристалічний телевізор та мясорубку, 10.07.2014 року ванну, 28.07.2016 року кухонний стіл та табуретки (а. с. 40-42). Сторонами здійснювалася оплата комунальних послуг, що надаються за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Наливайка, 2/4 (а. с. 31-39). 02.08.2016 року зі скаргами на тупий біль за грудиною, в межах серця, підвищення температури тіла, біль в правому підреберї, загальну слабкість, пітливість [PERSON] звернувся у Центральну районну лікарню, був терміново госпіталізований, 16.08.2016 року переведений до КЗ ХОР «Обласний кардіологічний диспансер». 30.08.2016 року виписаний. Діагноз: Ішемічна хвороба серця, гострий Q інфаркт міокарду передньої ділянки ЛШ 01.08.2016. Ранній синдром Дресслера. СН І ФК ІІ (а. с. 16). 22.11.2016 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності (а. с. 17). Після розірвання відносин між сторонами з квітня 2016 року між ними неодноразово виникав конфлікт з приводу користування спірною квартирою, позивач звертався з заявою до Інгулецького ВП КВП з метою вирішення даного спору, оскільки відповідач відмовлялася пускати його до житла (а. с. 25, 27). Крім того, в провадженні СВ Інгулецького ВП КВП знаходяться матеріали кримінального провадження за ч. 3 ст. 357 КК України. Предметом злочинного посягання є паспорт на імя [PERSON] та свідоцтво про народження його сина [PERSON] (а. с. 26). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються главою 8 СК України, ст. 392 ЦК України та ст. 256 ЦПК України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає заяви про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення факту проживання позивача однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу необхідне йому для здійснення захисту своїх прав на придбане в період спільного проживання майно. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що факт спільного проживання сторін однією сімєю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з квітня 2008 року по квітень 2016 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на ? частку квартири суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Разом з тим, відповідно до ст. 74 СК України,\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 25 Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У судовому засіданні встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони проживали однією сімєю без шлюбу, не перебували в іншому шлюбі, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки як подружжя, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, квартиру придбали за спільні кошти, спільно робили ремонт, купували предмети побуту, сплачували комунальні послуги. З урахуванням вищевикладених встановлених обставин суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу з визначенням ідеальних часток. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін. Оскільки іншої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірною квартирою не було, квартира не може бути реально поділена між сторонами, а тому, виходячи з принципу рівності часток квартира, частки позивача і відповідача в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно № 4 будинку № 2 по вул. Наливайка в м. Кривий Ріг є рівними, а тому ідеальні частки становлять: 1/2 частки цієї квартири власність позивача 1/2 частки - власність відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Листування з правоохоронними органами, пояснення позивача, свідків, доводить наявність перешкод позивачу у користуванні власністю. З огляду на викладене позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1 652,47 грн., адже відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved