Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

09 червня 2015 року до Жидачівського районного суду Львівської області звернувся [PERSON] з позовом до територіальної громади в особі Жидачівської міської ради Львівської області про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом після смерті батька. Позовні вимоги обгрунтував тим, що рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів №155 від 09.06.1978 року його покійному батькові було відведено земельну ділянку розміром 5,5м х 3,5м в районі колгоспного ринку по вул.Грушевського(кол. Радянській) у м.Жидачеві Львівської області під будівництво гаража. На даній земельній ділянці батько, мати та він спільно побудували у 1979 році гараж, однак право власності на гараж батько не зареєстрував. 17.07.1982 року батько помер, не залишивши на випадок своєї смерті заповіту. Після його смерті він разом із матір"ю [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину, однак спадкових прав не оформили. Після смерті матері 26.08.2008 року, яка також заповіту не залишила, він, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину, оскільки проживав разом із нею. Через відсутність правовстановлюючих документів на гараж за покійними батьками, він не може оформити право власності на спадкове майно(гараж) , а тому змушений за визнанням свого права звернутись до суду. В засіданні суду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача-територіальної громади в особі Жидачівської міської ради Жидачівського району Львівської області за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнала. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши позивача та представника відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи - свідоцтвом про народження, свідоцтвами про смерть, що покійні [PERSON] та [PERSON] були батьками позивача [PERSON].(а.с.3.5,6). Після їх смерті відкрилась спадщина на все належне їм майно, в тому числі на належні їм частки у гаражі. Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, проживаючи із спадкодавцями на момент смерті, прийняв відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України) спадщину, однак не оформив у встановленому законом порядку свого права на спадкове майно, в тому числі і на гараж. На підставі рішення виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів №155 від 09.06.1978 року [PERSON] було відведено земельну ділянку розміром 5,5х3,5м в районі колгоспного ринку по вул.Грушевського(кол. Радянській) у м.Жидачеві Львівської області під будівництво гаража. . (а.с.7). Після завершення будівництва в 1979 році право власності забудовником не було зареєстроване. Відповідно до технічного паспорта складено 20.04.2005 року вбачається, що гараж №20 розташований по вул.Грушевського,33"а" ум. Жидачеві Львівської області. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Встановлення судом часу завершення спорудження гаражу визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Судом встановлено, що будівництво гаражу було завершено у 1979 році. Таким чином, [PERSON] після завершення будівництва гаражу набув право власності на об'єкт нерухомості, однак у зв'язку зі зміною в законодавстві на теперішній час спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості у інший спосіб, окрім визнання права власності на спадкове майно, захистити свої права і законні інтереси, тому визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved