Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання в порядку набувальної давності права власності на нерухоме майно, вказавши, що [INFO] року померла його бабуся [PERSON]. На дату смерті у її власності перебувала 1 /2 частка домоволодіння [ADDRESS], яке складалось з: коридору 2-1 пл. 5,7 кв. м. кімната 2-2 пл. 16,50 кв.м. сарай «Б». При житті [PERSON] склала заповіт на ім"я своєї доньки - його матері [PERSON], яким заповіла останній все своє майно. [PERSON] прийняла спадщину від своєї матері у вигляді 1 /2 частки вказаного домоволодіння. [INFO] року [PERSON] померла, та після її смерті він прийняв спадщину одноосібно. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 липня 2008 року у справі № 2-3663/08 було визнано його право власності на 1 / 2 частку домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Додатковим рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2009 року у справі № 2-3663/08 визначено, що успадкована позивачем 1 / 2 частка домоволодіння складається з: коридору 2-1 пл. 5,7 кв. м. кімната 2-2 пл. 16,50 кв.м. сарай «Б», оскільки зазначений склад цієї частки вказаний у договорі купівлі-продажу 1 / 2 частки домоволодіння від 08.12.1976 р. На підставі зазначених вище судових рішень його право власності було зареєстровано комунальним підприємством ДОР «Криворізьке БТІ» 14.07.2009 р. Власник іншої 1 / 2 частки домоволодіння [ADDRESS] є невідомим. Починаючи з 1976 року по 1995 рік ця інша частка домоволодіння перебувала у користуванні та фактичному володінні його бабусі [PERSON], та після її смерті володіння 1 / 2 часткою зазначеного вище житлового будинку продовжилось його матір`ю [PERSON], а вже після смерті матері, з 2003 року володіння та користування даним нерухомим майном здійснював він відкрито, сплачуючи нарахування за наданні житлово-комунальні послуги, податок на нерухоме майно, підтримуючи належний технічний стан будівель і споруд, зведених ще у 1915 році, та доглядаючи присадибну земельну ділянку. На протязі з 1976 року по теперішній час ніхто не заявляв про свої майнові права на цю частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. Загальний строк володіння даним нерухомим майном становить більш ніж 40 років. Згідно договору купівлі-продажу 1 / 2 частини жилого будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 28 грудня 1976 року, у власність покупця перейшли такі прміщення: коридор 2-1 пл. 5,7 кв.м., кімната 2-2 пл. 16.50 кв.м. та сарай «Б»». Однак, після укладення договору власник 1 / 2 частки будинку [PERSON] здійснила прибудову, у зв`язку з чим змінились технічні характеристики житлового будинку, тому позивач не може визначити склад іншої 1 / 2 частки, щодо якої він набув право власності в порядку набувальної давності. Без вирішення питання про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна в цілому не виявляється за можливе визнання права власності на його частку в порядку набувальної давності та подальша реєстрація права власності на таку частку. Просить визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на 1 / 2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № [ADDRESS] та в цілому на весь об'єкт нерухомого майна за вказаною адресою, який складається з: одноповерхового житлового будинку А-1, що складається з приміщень: кухня - 21.6 кв.м., суміщений санвузол - 6.9 кв.м., кімнати 12.4 кв.м., кімнати 17.2 кв.м., сараю «В» 15.3 кв.м., погребу «Д» 4 кв.м., сараю «Е» 6.7 кв.м.. гаражу «З» 31.2 кв.м., вбиральні -душу «И» 4.30 кв.м., водо колонки І, замощення ІІ, огорожі № 1,4. У своєму відзиві на позов, відповідачем вказано, що відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно право власності на 1 /2 частину будинку № [ADDRESS] значиться за [PERSON]. Позивачем відповіді на відзив не надано. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, просила суд з врахуванням мотивів зазначених у відзиві на позовну заяву хвалити судове рішення. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторони та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 1976 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання набула у власність 1 /2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка складається з наступних приміщень: коридор 2-1 пл. 5,7 кв.м., кімната 2-2 пл. 16.50 кв.м. та сарай «Б»», що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу, виданого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області 14.12.2004 р. (а.с. 64). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 липня 2008 року у справі № 2-3663/08, а також додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2009 року встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] 1 / 2 частку житлового будинку № [ADDRESS] успадкувала її донька [PERSON]. А після її смерті, яка сталась [INFO] року, частка нерухомого майна в порядку спадкування перейшла до позивача [PERSON] (а.с. 6-8, 32-35, 41, 67). Згідно довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 161312 від 30.03.2018 р., інша 1 /2 частка житлового будинку № [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Криворізькою державною нотаріальною конторою 05.03.1951 р., належить [PERSON], яка відповідно до запису акта про смерть № 114 від 12.02.1968 року померла 11 лютого 1968 року. З листа Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області № 427/01-17 від 20.07.2018 р. вбачається, що після померлої [INFO] р. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, пояснили, що їх сусід позивач [PERSON] постійно та безперервно мешкає у житловому будинку № [ADDRESS] вже на протязі більш як двадцяти років, утримує житловий будинок в належному технічному стані, обробляє земельну ділянку. Згідно записів домової книги постійне місце проживання позивача [PERSON] у житловому будинку зареєстровано 17.07.2009 р. З 2003 року позивач сплачує нарахування за житлово-комунальні послуги за вказаною вище адресою, про що свідчать надані ним до суду квитанції (а.с. 68-78). Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'ятироків, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В п. 9 постанові від 07.02.2014 р. №5, зокрема, зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних ізнабуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщовоно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своє їволі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьомуразі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі постанова від 07.02.2014 р. №5), можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Таким чином, суд вважає, що позивач набув право власності в порядку набувальної давності на 1 / 2 частку житлового будинку № [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON], оскільки загальний строк безперервного володіння цим нерухомим майном становить більше ніж десять років. Отже, на підставі статті 344 ЦК України суд вважає вимогу позивача про визнання його права власності на 1 / 2 частку житлового будинку в порядку набувальної давності обґрунтованою. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2009 р. № 23297857 за позивачем зареєстроване право власності на 1 / 2 частку домоволодіння [ADDRESS], що складається з: коридору 2-1 пл. 5,7 кв. м. кімната 2-2 пл. 16,50 кв.м. сарай «Б» (а.с. 5,31). 04.02.2008 року начальником КП ДОР «КБТІ» [PERSON] голові виконкому Довгинцівської районної у місті ради було направлено повідомлення №89494 (а.с. 79), в якому зазначено про те, що при обстежені домоволодіння № [ADDRESS] виявлено самочинне будівництво, здійснене у 1985 році, а саме: прибудови «а2» розм. (3,52 Х 9,83 + 2,32 Х 0,82) м. вартістю 41 147 грн., гаражу «з» розм. (6,73 х 4,63) м., вартістю 8 040 грн., сараю «Е» розміром (2,30 Х 2,90) м., вартістю 651 грн., вбиральні -душу «И» розміром (1.80 х 2.37) м., вартістю 3579 грн. Згідно технічного паспорту (а.с. 36-40, 42-46, 80-84 ), житловий будинок включає: кухню - 21.6 кв.м., суміщений санвузол - 6.9 кв.м., кімнату 12.4 кв.м., кімнату - 17.2 кв.м., та до складу входить сарай «В» - 15.3 кв.м., погріб «Д» - 4 кв.м., сарай «Е» - 6.7 кв.м., гараж «З» - 31.2 кв.м., вбиральню-душ «И» - 4.30 кв.м., водоколонку І, замощення ІІ, огорожу № 1, 4. Таким чином, технічні характеристики житлового будинку, які існували станом на дату здійснення державної реєстрації права власності позивача [PERSON] на 1 / 2 частку нерухомого майна (14.07.2009 р.) змінилися внаслідок здійсненої у 1985 році прибудови, що унеможливлює реєстрацію права власності позивача на 1 / 2 частку житлового будинку № [ADDRESS], яка належала [PERSON] Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3.1 листа від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 з посиланням на ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та лист Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, об'єкти нерухомості не вважаються самочинним будівництвом . Згідно п. 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, під час реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна (в тому числі 1 / 2 частки такого об'єкта) права власності щодо якого не зареєстровано до 01 січня 2013 року, позивач буде зобов'язаний подати державному реєстратору технічний паспорт на житловий будинок. Отже, самостійна реєстрація права власності позивача [PERSON] на 1 / 2 частку житлового будинку, яка належала [PERSON], є неможливою у зв`язку з невідповідністю технічних характеристик житлового будинку, зазначених у технічному паспорті, відомостям, наявним у реєстрі речових прав, внесених під час реєстрації права власності позивача [PERSON] на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2009 року у справі № 2-3663/08, а також додаткового рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2009 року. Оскільки, прибудови до житлового будинку [ADDRESS], здійснені до 05 серпня 1992 року, не є самочинним будівництвом, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок № [ADDRESS] в цілому, оскільки цього потребує захист майнових прав позивача.

Outcome: approved