Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красуня», про виділ частки у майні товариства в натурі. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла дружина [PERSON] . [PERSON] , яка була учасником ТОВ «Красуня» та мала у власності 17,5% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Красуня». Після її смерті [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] отримав свідоцтво про спадщину, як спадкоємець майна померлої [PERSON] . Спадщина, на яку було видане свідоцтво про право на спадщину складається із: частки в статутному капіталі ТОВ «Красуня» 17,5% статутного капіталу. 02.03.2015 р. [PERSON] подано через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., заяву в якій він просив: - Призначити дату Загальних Зборів Учасників ТОВ «Красуня», прийняти [PERSON] до числа Учасників ТОВ «Красуня»; - Визнати за ним [PERSON] право власності на частку в розмірі 17,5% в статутному капіталі ТОВ «Красуня», виділити йому [PERSON] , належну йому на праві власності частку в розмірі 17,5% в статутному капіталі ТОВ «Красуня» майна в натурі, яке перебуває у власності ТОВ «Красуня» на балансі. Через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., отримав відповідь на його заяву від ТОВ «Красуня» в якій йому було відмовлено, посилаючись на те, що виділити йому в натурі майно товариство не має можливості, оскільки на балансі підприємства знаходиться двокімнатне нежитлове приміщення, з якого 17,5% виділити вони в натурі не можуть, також посилались на оцінку яку було за їхніми словами проведено у березня 2013 року майна яке знаходиться на балансі підприємства. Ухвалою суду від 22 травня 2015 року було відкрите провадження у вказаній справі. У жовтні 2015 року розгляд справи було зупинене, у зв`язку з тим, що [INFO] помер позивач - [PERSON] . У зв`язку зі смертю позивача, після сплину шестимісячного терміну прийняття спадщини, суд залучив до участі у справі правонаступника відповідної сторони, а саме [PERSON] , який [INFO] отримав свідоцтво про спадщину від 17 березня 2016 року за реєстровим номером 4440, як спадкоємець майна померлого [PERSON] 04 жовтня 2016 року за клопотанням позивач була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Київському науково-дослідного інституту судових експертиз на вирішення якої поставлені наступні питання: - Чи є технічна можливість виділення частки [PERSON] в натурі в статутному капіталі ТОВ «Красуня», яка складає 17.5 % статутного капіталу за рахунок нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] , та чи відбудеться зміна цільового призначення нежитлового приміщення при виділення даної частки? Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року після повернення справи з експертної установи з висновком експерта про можливість виділення частки нежитлового приміщення судом було відновлено провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позов підтримала просила суд виділити в натурі та визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 8,33 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та складається з приміщення 3(1) зазначено в експертному дослідженні. Відповідач ТОВ «Красуня» 25 червня 2015 року надав до суду відзив на позов, у якому просив позов залишити без задоволення. При цьому, на думку відповідача, до спірних правовідносин необхідно застосовувати за аналогією ст. 147 ч. 5 ЦК України так як саме цією статтею встановлено порядок отримання учасником за згодою товариства його частки у натуральній формі, тому питання про можливість виділу часток у натурі належить до компетенції товариства. У судове засідання призначене судом на 24 червня 2021 року представник відповідача не з`явився, надав до суду заяву про відкладення слухання справи, доказів поважності неявки до суду не надав. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів, наявного відзиву сторони відповідача. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] успадкував 17,5% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Красуня» з місцезнаходженням: 04071, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 3, код ЄОПОУ 1123573, яка належала померлій [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого 23 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. Листом № 14/02-24/2015 від 02.03.2015 [PERSON] було повідомлено, що загальним зборами за ним визнано право на отримання в спадщину 17,5 % статутного капіталу, але у прийнятті до учасників товариства було відмовлено. Підставою для відмови зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦК України (в редакції чинній на момент надання відповіді) частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. У ст. 14 установчого договору товариства затверджено положення, що в разі смерті одного з учасників в подальшому право на участь у товаристві спадкоємця вирішується на загальних зборах. Загальними зборами товариства було вирішено, що [PERSON] не являвся фахівцем для ТОВ «Красуня», а тому йому було відмовлено. Також було запропоновано перерахувати частку у статутному капіталі на рахунок [PERSON] , оскільки виділити в натурі 17.5 % двокімнатного нежитлового приміщення неможливо. У зв`язку із смертю позивача [PERSON] ухвалою суду від 21 квітня 2016 року до участі у справі залучено його сина [PERSON] , як правонаступника померлого. Відповідно до ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. Частиною першою ст. 50 зазначеного Закону встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України, товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів (ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 Господарського кодексу України, установчим документом повного товариства і командитного товариства є засновницький договір. Установчим документом акціонерного товариства, товариства з обмеженою відповідальністю і товариства з додатковою відповідальністю є статут. Частиною першою ст. 4 Закону України «Про господарські товариства», передбачено, що акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство - засновницького договору. Установчі документи товариства у випадках, передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України. Згідно ч. 5 ст. 147 Цивільного кодексу України, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу (вихід учасника із товариства з обмеженою відповідальністю). Статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. Водночас, порядок прийняття до товариства, в тому числі правонаступників (спадкоємців) або відмові у прийнятті до товариства правонаступників (спадкоємців) та видачі у грошовій або натуральній формі частки майна, яка належала померлому засновнику, встановлено Законом України «Про господарські товариства» та обов`язково зазначається в статутних документах. На сьогоднішній день отримати доступ до статутних документів товариства для позивача було ускладнено - інші учасники перешкоджали та не бажали прийняття до товариства нового учасника (спадкоємця). Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», ст. 145 Цивільного кодексу України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Згідно із ст. 59 Закону України «Про господарські товариства», до компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю крім питань, зазначених у пунктах "а", "б", "г - ж", "и - й" статті 41 цього Закону, належить: встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; вирішення питання про придбання товариством частки учасника; виключення учасника з товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів. У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» також зазначено, що прийняття рішення про вступ спадкоємця (правонаступника) учасника до ТОВ (ТДВ) належить до компетенції загальних зборів учасників товариства. Крім того, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1219 Цивільного кодексу України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Згідно ч. 1 ст. 100 Цивільного кодексу України, право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З роз`яснень, викладених у абз. 4, 6 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» вбачається, що у разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу. Відповідно до частини п`ятої статті 147 ЦК України аналогічно визначається вартість частини майна ТОВ (ТДВ), яка підлягає видачі або виплаті правонаступнику юридичної особи-учасника товариства або спадкоємцю фізичної особи-учасника у випадку відмови правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства або відмови у прийнятті до товариства. Її вартість визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника (ст. 55 Закону України «Про господарські товариства»). Згідно ч. 5 ст. 147 ЦК України, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень ст. 148 ЦК України. Статтею 148 ЦК України передбачено, що порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Спори, що виникають у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом. Статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» № 1576-XII від 19 вересня 1991 року передбачено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. Спадкоємець має право одержати вартість частини майна, пропорційну частці спадкодавця у статутному капіталі товариства, або за домовленістю виплата вартості частини майна може бути замінена переданням майна в натурі. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , є спадкоємцем першої черги після померлого батька [PERSON] , та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 березня 2016 року за реєстровим номером 4440, як спадкоємець майна померлого [PERSON] . Спадщина, на яку було видане свідоцтво ,складається із: частки в статутному капіталі ТОВ «Красуня» 17,5% статутного капіталу, Товариства з обмеженою відповідальністю «Красуня» з місцезнаходженням 04071, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 3, код ЄДРПОУ 19123573, в розмірі 17,5% статутного капіталу, яка належала його батьку [PERSON] . Згідно з частиною 4 статті 151 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до товариства з додатковою відповідальністю застосовуються положення цього Кодексу про товариство з обмеженою відповідальністю, якщо інше не встановлено статутом товариства і законом. Права правонаступників (спадкоємців) померлого учасника товариства з обмеженою відповідальністю регулюються нормами цивільного законодавства (статті 147, 148 ЦК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Законом України «Про господарські товариства» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та положеннями статуту товариства. Частиною 5 статті 147 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу. Отже, позивач, як спадкоємець, звернувшись до відповідача із заявою 02.03.2015 р. вих.№14/02-24/2015 ним була надано через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., заяву, зареєстровану в реєстрі №377, в якій він просив: призначити дату Загальних Зборів Учасників ТОВ «Красуня», прийняти [PERSON] до числа учасників ТОВ «Красуня»; визнати за ним [PERSON] право власності на частку в розмірі 17,5% в статутному капіталі ТОВ «Красуня», виділити йому [PERSON] , належну йому на праві власності частку в розмірі 17,5% в статутному капіталі ТОВ «Красуня» майна в натурі, яке перебуває у власності ТОВ «Красуня» на балансі . Через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., отримав відповідь на його заяву від ТОВ «Красуня» в якій йому було відмовлено, посилаючись на те, виділити йому в натурі майно товариство не має можливості, оскільки на балансі підприємства знаходиться двокімнатне нежитлове приміщення, з якого 17,5% виділити вони в натурі не можуть , також посилались на оцінку яку було за їхніми словами проведено у березня 2013 року майна яке знаходиться на балансі підприємства. Статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) товариства у прийнятті до нього йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова позивачу у вступі до товариства відповідно вимог до наведеної вище статті 55 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надала позивачу право вимагати видачі йому частки в майні підприємства в грошовій або натуральній формі. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи, є можливість виділення частки [PERSON] в натурі в статутному капіталі ТОВ «Красуня», шляхом виділу з нежитлового приміщення 3 (площею 12,9 кв. м.) 8,33 кв. м. (приміщення 3(1)), за адресою: [ADDRESS] , що відповідає 17,5 % статутного капіталу ТОВ «Красуня». Функціональне (цільове) призначення приміщення 3(1) площею 8,33 кв.м. зміниться, а інші приміщення можуть використовуватися для надання перукарських послуг (існуюче). Необхідно влаштувати перегородку, для того, щоб приміщення 3(1) площею 8,33 кв.м. було ізольоване від приміщень 1, 2, 3, 4 (загальною площею 39,27 кв.м.) із самостійним входом (виходом) та відокремленими будівельними елементами від інших нежилих і жилих приміщень, а також приміщень загального користування. Позивач просить виділити йому частку майна підприємства в натуральній формі, тобто, виділення частки [PERSON] в натурі в статутному капіталі ТОВ «Красуня», яка складає 17,5 % статутного капіталу за рахунок нежитлового приміщення 3(1) площею 8,33 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке має окремий вихід і що такий варіант виділу потребує лише незначного перепланування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач [PERSON] прийняв спадщину, однак не може у повній мірі реалізувати свої права як спадкоємець, заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved