Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.03.2020 року звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ КРЕДИТ», у якому просила суд визнати недійсним кредитний договір №5801/2848, укладений 11.04.2018 року між нею та ТОВ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.04.2018 року між нею [PERSON] та ТОВ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ», укладено кредитний договір № 5801/2848 за умовами якого відповідач надав їй кредит в розмірі 1600,00 гривень, строком на 14 діб з 11 квітня 2018 року по 25 квітня 2018 року. Кредит було надано на засадах строковості ,зворотності, та платності. При порушенні строків сплати за договором відповідно до п.3.2 Договору кредитодавець набуває право нарахувати пеню в розмірі 2,50% за кожну прострочену добу від розміру непогашеної частини кредиту, що не звільняє позичальника від обов`язку погасити поточну заборгованість по кредиту. При цьому кредитору надається право звертатися до сіх осіб, вказаних позичальником в анкеті, яку він підписав для отримання кредиту, з ціллю з`ясування його місця надходження та погашення заборгованості. У випадку прострочення 1 добу, кредитор застосовує штрафну санкцію, що дорівнює 50,00 грн. Відповідно до п.3.3 Кредитного договору в разі виконання позичальником зобов`язань у строк, передбачений п.2.1. Договору, відсоткова ставка складає 1,80% за добу, що дорівнює 657,00 % річних, 403,2 грн. Згідно п.3.4 Договору в разі виконання позичальником зобов`язань у строк раніше ніж передбачений п.2.1 Договору, відсоткова ставка складає 2,00% за добу, що дорівнює 730, 00% річних. Відповідно до п.3.5 Договору в разі порушення позичальником терміну виконання зобов`язань, що зазначений в п.2.1 Договору, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості, та складатимуть 0,50% за добу. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Вважає, що відповідач навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема, не надав позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати недійсним кредитний договір №5801/2848 від 11.04.2018 року, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ КРЕДИТ». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, згідно наданої заяви просила справу слухати у її відсутність, та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини. Відповідно до ст.ст. 6, 627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 цього Кодексу). Ст.ст.626,629ЦК України визначають договором домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також його обов`язковість для сторін договору. Згідно ст.638ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1055 ЦК України передбачено укладання кредитного договору у письмовій формі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, поряд з іншим, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, й волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Стаття 217 ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. 11.04.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ» було укладено кредитний договір № 5801/2848 за умовами якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 1600,00 гривень, строком на 14 діб з 11.04.2018 року по 25.04.2018 року. Згідно п. 3.3 договору в разі виконання Позичальником зобов`язань у строк, передбачений п. 2.1. Договору, відсоткова ставка складає 1,80% за добу, що дорівнює 657% річних, 403,2 грн. В разі виконання Позичальником зобов`язань у строк раніше, ніж передбачений п. 2.1. Договору, відсоткова ставка складає 2% за добу, що дорівнює 730% річних (п.3.4. договору). Відповідно до п.3.5. договору в разі порушення позичальником терміну виконання зобов`язань, що зазначений в п. 2.1 договору, кредитор набуває право нараховувати відсотки за користування кредитом на залишок заборгованості, що складатимуть 0,50 % за добу. Пунктом 3.2 договору передбачено, що при порушенні строків сплати за договором кредитор набуває право нарахувати пеню в розмірі 2,50% за кожну прострочену добу від розміру непогашеної частини кредиту. Як вбачається з позовної заяви позивач посилається на порушення під час укладення спірного договору його прав, як споживача послуг відповідача, та вимог ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст. 11, п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та ч.1 ст. 61 Конституції України. Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Однак, твердження позивача про порушення при укладанні договору вимог ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» спростовуються змістом п. 8.3 договору, згідно якого позичальник підтверджує, що до підписання цього договору він письмово ознайомлений з інформацією, що зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також , згідно пункту 9.2 договору позичальник підтверджує, що вона вичерпно ознайомлена з інформацією про послуги у відповідності до вимог законодавства України та цього договору з усіма змінами та доповненнями до нього. Позивач, звертаючись до суду із вимогами про визнання укладеного договору недійсним, свої вимоги обґрунтовує, у тому числі тим, що такий договір укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме тим, що перед його укладенням, всупереч ч.2 ст.11 Закону позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, та не ознайомлено з ризиками, що передбачає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема: про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Однак, на час укладання договору стаття 11 даного Закону взагалі не містила частину другу, тобто посилання позивача на порушення відповідачем неіснуючої норми закону є необгрунтованими. Ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає лише застосування даного Закону до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». А згідно п.1, п.7, ч.2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей закон не поширюється на договори, що містять умови про споживчий кредит у формі кредитування рахунків зі строком погашення кредиту до одного місяця та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, а також кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Згідно п. 1.3 Договору [PERSON] отримала кредит строком на 14 днів у розмірі 1600 грн., а тому на правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, не розповсюджуються приписи Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, твердження позивача про те, що їй не надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, суд розцінює критично, оскільки дані доводи спростовуються текстом договору, в якому чітко викладені його умови, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошима та відповідальність за порушення умов договору, а також вся необхідна інформація про відповідача. В зв`язку з викладеним, обґрунтування позову тією підставою, що позивача було введено в оману через неналежну інформованість, також визнається неспроможним. П.5. ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Суд критично оцінює посилання позивача про недійсність Договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним пунктом встановлена відповідальність за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З цього приводу суд зазначає, що за умовами договору кредитор набуває право нараховувати пеню в розмірі 2,50% за кожну прострочену добу від розміру непогашеної частини кредиту, а у випадку прострочення 1 доби, кредитор застосовує штрафну санкцію, що дорівнює 50 грн. Тобто, вказані умови не свідчать про те, що позичальник буде двічі притягнутий до відповідальності за одне й те саме порушення. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). П. 7.1. договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Отже, на час укладання сторонами договору фінансового кредиту Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що третейське застереження, яке викладене у пункті 7.1. договору фінансового кредиту суперечить вимогам закону і є недійсним, а тому вимоги позивача в цій частині позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час судом під час розгляду справи не встановлено таких порушень прав позивача, які б давали підстави для визнання недійсним укладеного сторонами договору фінансового кредиту № 5801/2848 в цілому. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial