Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 жовтня 2018 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №83 в будинку №3-А по вулиці Інглезі в місті Одесі. У позовній заяві позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] була видана для проживання [PERSON], [INFO]. У квартирі проживали: [PERSON], [INFO]; його дочка [PERSON], та онук - [PERSON]. Особовий рахунок вказаної квартири був відкритий на ім'я [PERSON], [INFO]. 13 січня 2009 року помер, [PERSON]. Позивачка посилається також на те, що на цей час в квартирі зареєстровані: вона [PERSON] та відповідач [PERSON] Як зазначає позивачка, відповідач у вказаній квартирі не проживає біля 10 років, речей його в квартирі немає, житловою площею не цікавиться, жодних претензій з цього приводу не пред'являє, місце проживання відповідача їй не відомо, а реєстрація відповідача у вказаній квартирі вимушує позивачку нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за комунальні послуги здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб, у звязку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17 жовтня 2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 29 жовтня 2018 року судом ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання призначене на 13 листопада 2018 року не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Частинами 6,\~7\~ст.\~128\~ЦПК України\~передбачено,\~що судова\~повістка,\~а у\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~разом з\~копіями відповідних\~документів надсилається\~на офіційну\~електронну адресу\~відповідного учасника\~справи,\~у випадку\~наявності у\~нього офіційної\~електронної адреси\~або разом\~із розпискою\~рекомендованим листом\~з повідомленням\~про вручення\~у випадку,\~якщо така\~адреса відсутня,\~або через\~курєрів за\~адресою,\~зазначеною стороною\~чи іншим\~учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається: 1)\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям -\~за адресою\~місцезнаходження (місця\~проживання),\~що зазначена\~в Єдиному\~державному реєстрі\~юридичних осіб,\~фізичних осіб\~-\~підприємців та\~громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з отриманою судом відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.16) вбачається, що [PERSON], з 07 березня 1995 року зареєстрований за адресою: [INFO], та саме за вказаною адресою направлялись судові повістки на імя відповідача, поштові повідомлення за якими були повернуті до суду без вручення у звязку з не проживанням відповідача за цією адресою. Статтею 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу,\~якій адресовано\~судову повістку,\~не виявлено\~в місці\~проживання,\~повістку під\~розписку вручають\~будь-кому\~з повнолітніх\~членів сімї,\~які проживають\~разом з\~нею.\~У такому\~випадку особа,\~якій адресовано\~повістку,\~вважається належним\~чином повідомленою\~про час,\~дату і\~місце судового\~засідання,\~вчинення іншої\~процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сімї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо особа\~не проживає\~за адресою,\~повідомленою суду,\~судова повістка\~може бути\~надіслана за\~місцем її\~роботи. \~У\~разі відмови\~адресата одержати\~судову повістку\~особа,\~яка її\~доставляє,\~робить відповідну\~помітку на\~повістці і\~повертає її\~до суду.\~Особа,\~яка відмовилася\~одержати судову\~повістку,\~вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судових засідань. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до\~ч.4\~ст.\~223\~ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси, за згодою позивача, було ухвалено провести розгляд справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була видана для проживання [PERSON], [INFO], на якого було відкрито особовий рахунок. У вказаній квартирі мешкали: [PERSON], [INFO]; його дочка [PERSON], та онук - [PERSON]. 13 січня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №173644, виданим 21 січня 2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис 99. Згідно з довідкою (витягом з домової книги про склад сімї та реєстрації) за вих. №12/9 від 12.09.2018 року, виданою ОСББ «ШАЙБА», у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований та мешкав - [PERSON], [INFO], який помер 13.01.2009 року; на цей час зареєстровані: [PERSON], та [PERSON]. Позивачем надано до суду акт обстеження квартири на предмет фактичного не проживання від 07 листопада 2018 року, за підписом членів комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], завірений головою ОСББ «ШАЙБА» [PERSON], згідно з яким засвідчено, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мешкає з 07 березня 2017 року по 28 вересня 2018 року. Також вказані члени комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача та мешкають в будинку №3-А по вулиці Інглезі в місті Одесі, надали письмові пояснення у заявах від 09 листопада 2018 року, в яких зазначили, що знайомі з [PERSON] з 1976 року, є її сусідами та підтверджують, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мешкає на протязі останніх 16 років. Вказані заяви та підписи в них засвідчені головою ОСББ «ШАЙБА» [PERSON] Під час розгляду справи, з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17 жовтня 2018 року було витребувано зокрема інформацію з медичної установи, за якою здійснювався облік мешканців будинку №3-А по вулиці Інглезі в місті Одесі, щодо звернення [PERSON] за медичною допомогою. КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4», на виконання вказаної ухвали суду, надало виписку із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, якою повідомлено, що [PERSON], мешкаючий за адресою: [ADDRESS], за допомогою до медичної установи не звертався, виклики лікаря за вказаною адресою на імя [PERSON] не здійснювались. Вивчивши матеріали справи, вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS], більше року. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважне або тимчасово. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обовязок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст.\~77, 78 ЦПК України, у звязку з чим, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS], більше року, а реєстрація місця проживання відповідача порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №83 в будинку №3-А по вулиці Інглезі в місті Одесі. Згідно з\~ч.1,\~2,\~6\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається\~на\~сторони пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові\~витрати,\~повязані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3)\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у звязку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved