Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди за ушкодження здоров`я. На підставу своїх вимог спирається на те, що 2 березня 2020 року близько 8 години неповнолітній [PERSON] , [INFO] причинив позивача синові [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синьо-фіолетового крововиливу носоочної ділянки та перелому кісток носу, що відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово - медичної експертизи №144 від 3 березня 2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочастний розлад здоров`я. По даному факту Маньківським ВП ГУНП в Черкаській області проведено перевірку, факт причинення тілесних ушкоджень [PERSON] позивача сину підтвердився, однак у зв`язку з недосягненням віку, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягнуто, а на його матір [PERSON] складено адміністративний протокол за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП. Постановою Маньківського районного суду Черкаської області 30 березня 2020 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.00 коп. Таким чином факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] доведений. На момент причинення тілесних ушкоджень [PERSON] виповнилось 14 років, він навчається в Добрянській ЗОШ, власних доходів та майна не має, перебуває на утримані матері [PERSON] . Внаслідок причинених тілесних ушкоджень [PERSON] було ушкоджено його здоров`я, він змушений був пройти обстеження та лікування в умовах Маньківської ЦРЛ Черкаської області. На придбання ліків для лікування сина позивач витратила 395 грн. 33 коп., крім того нею сплачено 102 грн. 00 коп., за судове медичне освідування та 50 грн. 00 коп., за послуги банку всього на суму - 152 грн. 00 коп. Загальна сума причиненої матеріальної шкоди складає - 547 грн. 33 коп.. Крім того в результаті причинених [PERSON] тілесних ушкоджень, він переніс сильну фізичну біль та душевні страждання, він не мав можливості відвідувати школу, чим було порушено навчальний процес. Також він був позбавлений звичного способу життя, на даний час його періодично турбують сильні головні болі та безсоння, а в майбутньому потребується операція по виправленні кісток носа. Таким чином в результаті протиправних дій [PERSON] , [PERSON] було причинено моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10000 грн. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати причинену шкоду, в зв`язку з чим позивач змушена звернутися з відповідною позовною заявою до суду. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає частково, а саме визнає матеріальну шкоду в сумі 547 грн. 33 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., в іншій частині позовні вимоги не визнає та просить справу слухати у її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини. 2 березня 2020 року близько 8 години неповнолітній [PERSON] , [INFO] причинив позивача синові [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синьо-фіолетового крововиливу носоочної ділянки та перелому кісток носу, що відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово - медичної експертизи №144 від 3 березня 2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочастний розлад здоров`я. (а.с.6-7). По даному факту Маньківським ВП ГУНП в Черкаській області проведено перевірку, факт причинення тілесних ушкоджень [PERSON] позивача сину підтвердився, однак у зв`язку з недосягненням віку, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягнуто, а на його матір [PERSON] складено адміністративний протокол за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП. Постановою Маньківського районного суду Черкаської області 30 березня 2020 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. 00 коп. (а.с.8,9), тобто факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Судом встановлено, що внаслідокс причинених тілесних ушкоджень [PERSON] проходив обстеження та лікування в умовах Маньківської ЦРЛ Черкаської області. (а.с.12,13,14,15). Також судом встановлено, що на придбання ліків для лікування позивач витратила 547 грн. 33 коп., що підтверджується наданими позивачем квитанціями та складає загальну суму матеріальної шкоди. (а.с.10,11). Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспореня. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1179 ЦК України передбачає, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що факт заподіяння позивачу як матеріальної так моральної шкоди, підставою якої є ушкодження здоров"я [PERSON] спричиненне діями [PERSON] , встановлений. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Враховуючи конкретні обставини справи, характер особистих тривалих відносин [PERSON] та [PERSON] , матеріальний стан як позивача так і відповідача, обставини події, тривалість моральних страждань [PERSON] у зв`язку з необхідністю медичних обстежень та проходження курсу лікування та характеру тілесних ушкоджень, необхідністю докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, суд приходить до висновку, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі. Суд виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 3 500 грн., що на думку суду є достатнім та співмірним із спричиненою моральною шкодою Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним. За даних обставин позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткого задоволення. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суд змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги щодо майнової шкоди підлягають до задоволення повністю, а в частині вимог щодо моральної шкоди частково в частині стягнення грошової суми в розмірі 3500 грн.. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача від сплати судового збору звільнено, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачки з урахуванням положень ч.6 ст. 141 ЦПК України. Позов фактично задоволено частково, а заявлена ціна позову становить 10547,33 грн. (100%), тобто позов фактично задоволено на 38,37%. Судовий збір по даній категорії справ становить 840 грн. 80 коп. Тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в сумі 1354,32 грн. (840,80 :100) х 38,37% = 322,61 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved