Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

26 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що з 24 травня 2014 року перебуває у зареєстрованому в законному порядку шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу [INFO] вона народила дитину чоловічої статі на тимчасово окупованій території в м. Донецьк Донецької області, про що свідчить медичне свідоцтво про народження № 192, видане 29.01.2018 Донецьким республіканським центром охорони материнства та дитинства м. Донецька та свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 03 березня 2018 року Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки. Однак, відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Заявник бажає зареєструвати дитину та отримати свідоцтво про народження на території України, в зв'язку з чим звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою щодо здійснення державної реєстрації народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки свідоцтво про народження дитини видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому заявник змушена звернутися до суду, просить встановити факт народження нею дитини. Заявник [PERSON], в судовому засіданні підтвердила викладені в заяві обставини та суду пояснила, що з 24.05.2014 перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого [INFO] у м. Донецьку Донецької області народила дитину чоловічої статі, вагою 3600,00 г, пологи другі. Вона разом з чоловіком бажають зареєструвати народження дитини на території України. Однак, Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в реєстрації народження дитини відмовлено, оскільки документи, які свідчать про народження дитини, видані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Просить встановити факт народження сина. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявник є його дружиною, шлюб з якою був укладений 24.05.2014 року. Він разом з дружиною зареєстровані в м. Донецьк Донецької області. [INFO] в м. Донецьк Донецької області його дружина [PERSON] народила дитину чоловічої статі, вагою 3600,00 г., пологи другі. Оскільки вони бажають зареєструвати народження другої дитини на території України, дружина звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, однак документи, які свідчать про народження дитини, видані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, тому в реєстрації народження дитини [PERSON] відмовлено. Заявлені вимоги [PERSON] підтримує та просить встановити факт народження сина. Представник заінтересованої особи Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, клопотань про розгляд без участі представника суду не наддав. Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно відмітки у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого 28 жовтня 2015 року Орджонікідзевським РВ у м. Маріуполі ГУДМС України в Донецькій області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданого 02 листопада 2011 року Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 276, що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [INFO] заявник в пологовому відділенні Донецького республіканського центру охорони материнства та дитинства м. Донецька народила хлопчика, вагою 3600 г, про що було отримане медичне свідоцтво про народження № 192, видане 29 січня 2018 року Донецьким республіканським центром охорони материнства та дитинства м. Донецька та свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 03 березня 2018 року Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки(а.с.7, 14). Також, заявник підтверджує факт народження дитини копією обмінної карти вагітних, заповненої Комунальним закладом «Центральна клінічна лікарня № 3 м. Донецька» з висновками лабораторних досліджень вагітної, протоколом УЗД(а.с. 8-13). Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Заявник вказує, що народила дитину в м. Донецьк Донецької області, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецьк Донецької області тимчасово призупинено. Заявник зверталася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки свідоцтво про народження дитини видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 3). Відповідно до п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Суд сприймає надані заявником медичне свідоцтво про народження № 192, видане 29.01.2018 Донецьким республіканським центром охорони материнства та дитинства м. Донецька та свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 03 березня 2018 року Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, копією обмінної карти вагітних, видану медичним закладом, що знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України, як носії конкретної інформації факту народження [PERSON] [INFO] в медичному закладі дитини чоловічої статі, при цьому не може визнати їх належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. Суд вважає, що досліджені судом докази у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, а також про неможливість одержання свідоцтва про народження дитини іншим шляхом. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги заявника [PERSON] про встановлення факту народження дитини є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Встановлення вказаного факту для заявника має юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати право на державну реєстрацію народження дитини. Відповідно до вимог п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" заявника звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved