Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування вимог в позовній заяві посилається на те, що він 01.10.2014 р. позичив відповідачу 8 000,00 грн. зі строком повернення 01.12.2014 р., який також взяв на себе зобовязання у разі не повернення грошей у строк, встановлений договором, сплатити штраф у сумі 4000,00 грн. та штрафні санкції за законодавством України, про що відповідачем йому була надана власноруч написана розписка. У зазначений в розписці термін відповідач гроші йому не повернув, взяті на себе грошові зобов'язання не виконав, він звертався до нього з вимогою повернути гроші, але до теперішнього часу їх не отримав. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 8 000,00 грн., суму штрафних санкцій, передбачених договором у розмірі 4000,00 грн., штрафні санкції, передбачені законодавством за період з 02.12.2014 року по 23.01.2015 року в розмірі 445,29 грн., моральну шкоду у сумі 2000,00грн., понесені ним витрати за послуги юриста 1000,00 грн. та понесені витрати у справі. В судове засідання позивач не з'явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в заяві, поданій до суду, просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 01.10.2014 р. відповідач отримав в борг у позивача грошові кошти в сумі 8 000,00 гривень, які зобов"язався повернути 01.12.2014 року, про що написав розписку. При цьому [PERSON] зобов"язався у випадку неповернення у вказаний строк позики сплатити позивачеві штраф у сумі 4000,00 грн. та проценти відповідно до законодавства України, про що зазначив у вказаній розписці. Відповідач свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів позивачу у передбачений в розписці строк не виконав, грошові кошти не повернув, уникає від спілкування з позивачем, тобто прострочив виконання грошового зобов"язання. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача позивачу за договором позики складає 8000,00 грн., сума штрафних санкцій, передбачених договором, складає 4000 грн., сума штрафних санкцій відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочку виконання грошового зобов'язання за період з 02 грудня 2014 року по 23 січня 2015 року складає 445,29 грн., а всього 12 445 грн. 29 коп. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування вимог позивача відповідачем суду не надано. Встановлено, що вказана розписка від 01.10.2014 року є чинною на час розгляду справи, відповідачем її законність не оспорена? що не спростовано ним в ході розгляду даної справи. Разом з цим, суд вважає? що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов»язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов»язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з цим, вказаною розпискою, яка є договором позики, відшкодування моральної шкоди позивачеві за рахунок позичальника у разі порушення ним зобов'язання не передбачено. Крім того, позивачем на підтвердження даних позовних вимог не надано будь-яких доказів. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд згідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України та відповідно до задоволеної частини вимог вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. Разом з цим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат за послуги юриста у розмірі 1000,00 грн., оскільки ним не надано документального підтвердження таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial