Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

1 грудня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та зобов'язання виконати умови мирової угоди. Позивач та її представник у своїх позовних вимогах просили зобов'язати виконати умови мирової угоди та стягнути із [PERSON] заборгованість за мировою угодою від 23 травня 2014р. у розмірі 255134грн.30коп, що еквівалентно 17000дол.США, а також стягнути із [PERSON] 3% річних від простроченої суми у розмірі 13934грн.69коп, що еквівалентно 928дол.49цент. США та стягнути із [PERSON] судовий збір у розмірі 2690грн.70коп. та 121грн.80коп, а всього - 2812грн.50коп. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначила, що у 1994р. вона уклала шлюб із [PERSON] 5 серпня 2010р. за ініціативою відповідача шлюб було розірвано. Окрім того, одночасно він подав позов про поділ спільного сумісного майна подружжя. В процесі розгляду справи між позивачем та відповідачем була укладена мирова угода, яка була визнана ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Приходченко О.С. від 23 травня 2012р. та набрала законної сили. Посилаючись на те, що відповідач умови мирової угоди не виконував, просить суд зобов'язати останнього належним чином виконати умови мирової угоди, визнаної ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2012р, а саме: стягнути із [PERSON] заборгованість за мировою угодою від 23 травня 2014р. у розмірі 255134грн.30коп, що еквівалентно 17000дол.США, а також стягнути із [PERSON] 3% річних від простроченої суми у розмірі 13934грн.69коп, що еквівалентно 928дол.49цент. США. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав і просив стягнути 3% річних, зобов'язати відповідача виконати умови мирової угоди та стягнути на користь позивача судові витрати по справі, а також цивільну справу розглянути заочно. Відповідач двічі в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином увідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. Клопотання представника позивача про заочний розгляд задоволено і цивільна справа розглянута заочно. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у 1994р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який вони розірвали 5 серпня 2010р. Як вбачається з матеріалів справи, в 2012р. в провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна. 23 травня 2012р. провадження у вказаній справі було закрито ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська та визнано мирову угоду. Зазначена мирова угода не виконана відповідачем. А тому суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. При простроченні грошового зобов"язання, на вимогу кредитора боржник зобов"язаний сплатити, окрім боргу, 3% річних від простроченої суми. Окрім заборгованості за мировою угодою в розмірі 17тис.дол.США, що станом на 25.11.2014р. за офіційним курсом НБУ еквівалентно 255134грн.30коп. на суму основної заборгованості нараховуються 3% річних від простроченої суми, що складає по першому етапу - 8500дол.США х 3 / 100 / 365 х 755 = 527дол.47цент.США та по другому етапу - 8500дол.США х 3 / 100/365 х 574 = 401дол.02цент.США, а всього 928дол.49цент.США, де 8500дол.США - сума заборгованості, а 755 та 574 - кількість днів прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору. При визнанні мирової угоди ЦПК України покладає на суд обов'язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз'яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди. Якщо суд після виконання зазначених обов'язків, дійшов висновку про визнання мирової угоди суд постановляє ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі. Разом із тим мирова угода визнається судом на підставі досягнутих між сторонами спору домовленостей, тому відповідальність за формулювання умов мирової угоди лежить на сторонах мирової угоди, відтак при формулюванні умов мирової угоди сторони повинні враховувати і вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у разі якщо визнана ухвалою суду мирова угода не виконується сторонами такої угоди у добровільному порядку, ухвала суду про визнання мирової угоди підлягає виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, так як така ухвала є судовим рішенням. У разі ж якщо заява про визнання мирової угоди містить необхідні для подальшого примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди реквізити, однак такі реквізити не вказані в ухвалі суду про визнання мирової угоди, питання про невідповідність ухвали суду про визнання мирової угоди вимогам, встановленим для виконавчого документа, може бути вирішено у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України. З іншого боку за своєю суттю мирова угода сторін у цивільному процесі є зобов'язанням, що виникло на підставі домовленостей, у даному випадку двох сторін, - договору, тому в разі невиконання або неналежного виконання умов мирової угоди така угода може бути розірвана. Відтак захистити порушене невиконанням або неналежним виконанням визнаної ухвалою суду мирової угоди шляхом зобов'язання виконати умови такої мирової угоди, з урахуванням того, що ухвала суду про визнання мирової угоди є судовим рішенням і підлягає виконанню у порядку виконання судових рішень, не можливо. Посилання позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні на той факт, що мирова угода є договором, судом не приймається, оскільки мирова угода визнана судом фактично є судовим рішенням та не є договором. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для зобов'язання відповідача виконати умови мирової угоди. Окрім того, згідно п.4 ч.1 ст.205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом. За таких обставин, суд вважає що справа в частині мирової угоди підлягає закриттю, оскільки повторно цивільна справа між тими же сторонами і про той же предмет не може бути розглянута.

Outcome: partial