Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Короленка, 126, в м.Краснограді Харківської області, власником якого вона є. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до договору дарування від 26.06.2002 року їй належить частина будинку, який розташований за адресою: м.Красноград, вул. Короленка, б. 126, Харківської області. Вказаний будинок був подарований їй матір'ю - [PERSON], яка після чого ще деякий час проживала за вищевказаною адресою, але з літа 2009 року залишила його та виїхала на постійне проживання за межі України. Відповідачка забрала свої особисті речі і більше в будинку по вул. Короленка,126 в м.Красноград Харківської області не проживала. Позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Короленка, 126, в м.Краснограді Харківської області. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, понесені судові витрати не стягувати. Відповідач [PERSON] до суду не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Заяв про відкладання розгляду справи від неї не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач є власником частини будинку за адресою: м.Красноград, вул.Короленка, 126, Харківської області на підставі договору дарування, укладеного між позивачкою та [PERSON] 26.06.2002 року. Згідно довідки складеної депутатом Красноградської міської рад , за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON], але фактично по вул.Короленка,126, в м.Краснограді не проживає з 2009 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обовязковою умовою\~ \~ для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні\~ \~ протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з 2009 року з власної волі, її речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у червні 2016 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у будинку порушує право позивачки як власниці на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved