Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

25.02.2011 року, а уточнивши вимоги 12.04.2011 року, 26.11.2014 року, 19.05.2015 року, ТОВ»ОТП Факторинг Україна» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача кошти в сумі 14 274 561,09 грн., з яких: - 2 607 078,87 грн., що станом на 30.04.2015 року, є еквівалентом 123 870,37 дол.США - заборгованість по кредиту; - 462 719,23 грн., що станом на 30.04.2015 року, є еквівалентом 21 985,22 дол.США - проценти за користування кредитом, в період з 06.02.2008 року по 28.05.2010 року; -11 204 762,99 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування коштами, в період з 30.04.2014 року по 30.04.2015 року.(т.1 а.с.3-7, т.1 а.с.75-79, т.2 а.с.87-88, т.2 а.с.121-122). Свої вимогу мотивує тим, що згідно з Договором №МL-006/1898/2008 від 06.02.2008 року (далі - Договір), ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (далі - Банк) , надав [PERSON] кредит в сумі 125 000,00 дол.США строком по 06.02.2028 року, зі щомісячною сплатою частини кредиту, процентів за користування коштами, а також передбачена пеня за неналежне виконання умов Договору. Згідно з Договором куплі - продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 року , Банк продав, а Товариство купило право вимоги за вищевказаним Договором. Умови Договору відповідач належним чином не виконує у зв»язку з чим утворилася заборгованість, яку він не сплачує, а тому Товариство вимушене звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник Товариства - Череда Т.М. вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] позов не визнала, мотивуючи його безпідставністю. Крім того, при розгляді справи, просить застосувати строки позовної давності.(т.3 а.с.18) Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.526 ЦК України, яка передбачає, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, ст.1054 ч.1 ЦК України, яка передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти, з урахуванням вимог ст.512 ч.1 п.1 ЦК України, яка передбачає, що кредитор у зобов»язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги) та ст.516 ч.1 ЦК України, яка передбачає, що заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника. Так, як вбачається з Договору №МL - 006/1898/2008 від 06.02.2008 року (т.1 а.с.15-26) та Додаткового договору №1 від 26.12.2008 року (т.1 а.с.27-32), Банк нададав [PERSON]кредит в сумі 125 000,00 дол.США строком по 06.02.2028 року, зі щомісячною сплатою частини кредиту, процентів за користування коштами, а також передбачена пеня за неналежне виконання умов Договору. Як вбачається з Договору куплі - продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 року , Банк продав, а Товариство купило право вимоги за вищевказаним Договором.(т.1 а.с.47-54) З викладеного суд робить висновок, що Товариство є належним позивачем по справі. Згідно з розрахунком, зробленим позивачем, відповідач має заборгованість в сумі 14 274 561,09 грн..(т.2 а.с.123-124) Відповідач не зміг надати суду розрахунки, які спростовують їх правильність, а тому суд вважає їх вірними. Докази, які свідчать про належне виконання відповідачем взятих на себе зобов»язань, в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає позов обґрунтованим. Наряду з цим, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.257 ЦК України, яка передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року, ст.258 ЦК України, яка передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (трафу, пені), ст.261 ч.1 ЦК України, яка передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права та ст.267 ч.3,4 ЦК України, яка передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, як вбачається з поштового конверту, позовну заяву подано до суду 25.02.2011 року.(т.1 а.с.63) Згідно з п.1.9.1. частини №2 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань. При цьому, зобов»язання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позивальника відповідної вимоги.(т.1 а.с.19) Як вбачається з досудової вимоги від 19.10.2009 року (т.1 а.с.35) та опису вкладення в цінний лист, який відправлено 26.10.2009 року (т.1 а.с.36), відповідачу запропоновано достроково сплатити Банку кошти у вигляді заборгованості по Договору. Таким чином, строк пред»явлення вимоги, в частині стягнення пені, розпочався з 26.10.2009 року, а позовну заяву подано до суду лише 25.02.2011 року, тобто більше ніж через рік після виникнення права на пред»явлення такої вимоги, а тому позов, в цій частині, задоволенню не підлягає. Як вбачається з виконавчого напису, по Договору №МL - 006/1898/2008 від 06.02.2008 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бондар І.М. від 25.11.2009 року (далі - Виконавчий напис), Банку запропоновано звернути стягнення на [ADDRESS], в рахунок стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» коштів в сумі: -123 870,37 дол. США, як заборгованість по кредиту; -13 733,80 дол. США, як проценти за користування кредитом вперіод з 08.09.2009 року по 17.11.2009 року; -31 076,85 грн., як пеня за неналежне виконання умов Договору, в період з 08.09.2009 року по 17.11.2009 року.(т.1 а.с.87), по якому 25.03.2010 року, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м.Києві - Слободчиком Д.Г. було відкрите виконавче провадження ВП №18225520 (т.1 а.с.88) і по якому ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 15.03.2011 року, як сторону виконавчого провадження, було замінено з ПАТ»ОТП Банк» на ТОВ»ОТП Факторинг Україна».(т.1 а.с.89) З викладеного вбачається, що Виконавчим написом уже визначено суму заборгованості по Договору та передбачено порядок її стягнення, а тому підстав для повторно стягнення з відповідача коштів в сумі 2 607 078,87 грн., що станом на 30.04.2015 року, є еквівалентом 123 870,37 дол.США, у вигляді заборгованості по кредиту, суд не вбачає. Наряду з цим, вимога про стягненню з відповідача процентів за користування коштами, підлягає задоволенню, за винятком періоду з 08.09.2009 року по 17.11.2009 року, стягнення яких уже передбачено Виконавичим написом. Таким чином, в цій частині, підлягають до стягнення кошти в сумі 173 659,38 грн.. 21 985,22 дол.США - 13 733,80 дол.США = 8 251,42 дол.США Як вбачається з довідки Національного Банку України, станом на 30.04.2015 року, вартість 1 дол.США становила в сумі 21,046 грн..(т.2 а.с.125) 8 251,42 дол.США х 21,046 грн. : 100% = 173 659,38 грн.. З урахуванням зроблених висновків, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також сплачений судовий збір за звернення до суду в сумі 1 700,00 грн., що на час звернення до суду становило три розміри мінімальної заробітної плати та кошти в сумі 120,00 грн. у вигляді інформаційно - технічного забезпечення розгляду справи. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.88 ч.1 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з урахуванням вимог ст.79 ч.3 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час звернення до суду та передбачала, що до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати на інформаційно - технічне забезпечення, ст.3 ч.1 п»А» Декрету КМУ «Про державне мито», який діяв на час звернення до суду та передбачав, що із позовних заяв майнового характеру, що подаються до суду, сплачується державне мито в розмірі 1% від ціни позову,але не менше 3-х (51-00 грн.) і не більше 100-та (1700-00 грн.) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та п.1 Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов»язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затверджених постановою КМУ №825 від 05.08.2009р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005р. №1258», який передбачав, що за розгляд справи позовного провадження з розгляду спору майнового характеру сплачуються кошти в сумі 120,00грн.. Так, як вбачається з платіжного доручення №2900081821від 23.02.2010року, за звернення до суду сплачено судовий збір в сумі 1 700,00 грн..(т.1 а.с.1). Як вбачається з платіжного доручення №2900081823від 23.02.2010року, за інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, сплачені кошти в сумі 120-00 грн..(т.1 а.с.2) На підставі викладеного, -ст.ст.257,258,261,267,512,516,526,1054 ЦК України, -ст. ст.3 ч.1 п»А» Декрету КМУ «Про державне мито», -п.1 Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов»язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затверджених постановою КМУ №825 від 05.08.2009р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005р. №1258»,

Outcome: partial