Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні дитини та вільному спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], та встановити наступний графік зустрічей з дочкою: кожну неділю з 12 год. до 18 год, без присутності матері дитини; встановити дні по яким буде забирати дитину до себе додому, для спілкування в домашніх умовах - кожну суботу. Свій позов мотивує тим, що 02.10.2010 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, від якого народилась дочка, [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося і за рішенням Бориславського міського суду від 24.05.2012 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу і до цього часу справно сплачував аліме6ти, визначені рішенням суду. За час окремого проживання відповідачка повністю ізолювала дитину від нього та спілкування з ним. Остання не впускала його до двору і не випускала дитину до нього. Намагався урегулювати це питання мирним шляхом, просив не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною. Має бажання бачитися зі своєю донькою, приймати активну участь у її житті. Після марних спроб вирішити питання про виховання дитини шляхом домовленостей, звернувся з заявою до служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації. Розпорядженням голови Дрогобицької районної державної адміністрації визначено день зустрічі з малолітньою дитиною - у середу та неділю за місцем проживання дитини. Відповідачка не виконує рекомендації, визначені рішенням комісії, а ігнорує його прохання щодо спілкування з дитиною. Вважає, що дії відповідачки свідчать про умисне порушення його прав щодо спілкування з дитиною, участі у її вихованні. У судовому засіданні позивач підтримав позов, з мотивів, викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що після розірвання шлюбу з відповідачкою, остання ще деякий час дозволяла бачитись з донькою, але згодом ситуація погіршилась і призвела до того, що з жовтня 2013 року не бачуться взагалі. Причиною цього є те, що колишня дружина не підпускає його до дитини, називає при дитині чужим дядьком, закриває її в іншій кімнаті, не відчиняє вхідних дверей, шукає різних причин для того, щоб обмежити спілкування з дочкою. Не впевнений, що дитина чітко знає, що він батько. Не знає абсолютно всіх вподобань дочки, але вважає, що зможе знайти з нею контакт та налагодити стосунки, оскільки бажає цього. До річного віку дочка хворіла і ця хвороба була йому відома, однак пізніше відповідачка відмовилась надавати будь-які медичні документи. З часу прийняття розпорядження лише один раз залишився з дочкою наодинці. Не може по середах бачитись з дочкою у зв'язку з характером роботи. Його батьки бачили внучку ще маленькою, оскільки їх також не впускають у будинок і не дають спілкуватись з дитиною. Востаннє він приходив до дитини 15.04.2014 року на її День народження, однак, відповідачка його не впустила і не прийняла подарунків. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Доповнила, що батько має намір надавати дитині як матеріальну, так і моральну, і фізичну підтримки. Якщо сторони порозуміються між собою, то виховання дитини обома батьками буде йти їй на користь та сприяти нормальному розвитку. Просить позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнала з підстав, зазначених у запереченні на позов. Вказала, що не проживає з позивачем з часу, коли дочці виповнилось чотири з половиною місяці. Проживала весь цей час з бабусею та дитиною. Позивач, як правило, приходив до дитини в обідній час, коли вона спала, тому не бажала будити і турбувати дочку. Після його візитів дочка плакала і не могла заснути, в неї починалась істерика. З цього приводу змушена була звертатись в міліцію. Дитина постійно знаходиться з нею і не може залишатись з кимось іншим. Крім цього, дочка перебуває під постійним наглядом лікаря невропатолога і за його рекомендаціями повинна привикати до людей поступово. З того часу, як позивач перестав навідуватись до доньки, вона стала спокійнішою. Візити позивача були у невизначений йому термін і супроводжувались різними погрозами. Зустрічі супроводжувались криками, тому дитина стала боятись позивача. Не може налаштувати дитину проти батька і не робить цього. Просить відмовити у задоволені позову. Представник третьої особи Поліщук Р.І. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог поклалась на думку суду. Доповнила, що підтримували позицію позивача, так як останній характеризується позитивно, працевлаштований, цікавиться дочкою. У розпорядженні зазначили, що спілкуватись з дитиною слід за місцем її проживання, так як дівчинка ще надто маленька. Однак, вважає, що забирати дитину додому до позивача є надто ризиковим, враховуючи її вік і стан здоров'я. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач - її брат. Вона є хресною мамою його дочки [PERSON]. Востаннє, коли приходила до дитини, її прогнали з будинку і не дозволяли побачитись, не приймали подарунки. Відповідачка сказала ніколи більше не приходити. Остання всіляко намагається уникати зустрічей дитини як з батьком, так і з його родиною. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, думку прокурора, яка заперечила щодо задоволення позову, покази свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] народилась [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. З рішення Бориславського міського суду від 24.05.2012 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення вступило в законну силу 04.06.2012 року. Відповідно до розпорядження голови Дрогобицької районної державної адміністрації № 183 від 07.05.2012 року встановлено наступне: матері [PERSON] не чинити перешкод батькові [PERSON] в особистому спілкування з дитиною, [PERSON], та участі у її вихованні; батькові [PERSON] приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею у середу та неділю за місцем проживання дитини, попередньо узгодивши час з матір'ю; у разі чинення матірю дитини перешкод батькові, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, батько дитини має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. З довідки № 06-1-30/1 від 06.03.2014 року, виданої управлінням казначейської служби України у м. Борислав Львівської області видно, що сума аліментів та додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням дочки, сплачених [PERSON], становть 3306,21 грн. Як вбачається зі змісту ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистихстосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до п.73 Постанови кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 „Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаних із захистом прав дитини" у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву з відповідними документами. Згідно з п.74 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м.Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ст. ст. 157, 159 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини; якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено в судовому засідання та враховано ставлення позивача до дитини, бажання спілкуватись з нею та займатись вихованням, його ставлення до своїх обов'язків як батька. Частково задовольняючи позовні вимоги в частині визначення позивачу днів для зустрічей з дитиною, суд виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір з приводу прийняття участі батька у спілкуванні з дитиною, в тому числі чинення перешкод у такому відповідачкою, у зв'язку з чим є необхідність зобов'язати останню не чинити їх, і визначити спосіб участі батька у вихованні дочки, визначити періодичність та систематичність побачень, можливість спільного відпочинку.

Outcome: dismissed