Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У червні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.10.1997 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у 2014 році, за спільні кошти придбали автомобіль «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] . 03.03.2017 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Досягти добровільно домовленості із відповідачем про поділ зазначеного спільного автомобіля не вдалося. Реалізуючи свої права позивач бажає отримати від відповідача грошову компенсацію Ѕ ринкової вартості спірного автомобіля «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] . Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові суми у сумі 78275,00 грн, як компенсацію вартості його частки - Ѕ, у їх спільному сумісному майні - автомобілі «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути понесені позивачем судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї зроблено актовий запис № 1647. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2017 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Як вказує позивач та не оспорено відповідачем, під час шлюбу у 2014 році, за спільні кошти придбали автомобіль «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Центром ДАІ 8006 власником автомобіля «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , 2002 року випуску. Надані позивачем докази про придбання автомобіля «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , 2002 року випуску, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що автомобіль «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , 2002 року випуску, є спільної сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З поданих матеріалів вбачається, що між сторонами існує спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - автомобіля «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , 2002 року випуску. На час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких даних, з урахуванням яких можливо було б дійти висновку про врегулювання спору. Крім того, матеріали справи не містять даних про компенсацію належної позивачу частки у спільному майні подружжя, яке перебуває у користуванні відповідача. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що автомобіль «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , 2002 року випуску, який придбаний сторонами під час шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, за умови відсутності домовленості між сторонами про поділ спільного майна, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні - по 1/2 частині. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Так, матеріалами справи підтверджено, що спільне володіння та користування майном, придбаним під час шлюбу сторонами є неможливим. Обставин, які б свідчили про спричинення істотної шкоди інтересам співвласника майна - відповідачу [PERSON] , внаслідок поділу спільного мана подружжя судом не встановлено та відповідачем не наведено. З урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи з того, що зазначене у позові майно не може бути реально поділене між сторонами у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості 1/2 частини автомобіля є законними та обґрунтованими. Судом встановлено, що відповідно до Висновку про вартість колісного транспортного засобу, зробленого оцінювачем [PERSON] , вартість транспортного засобу «Dodge Ram Van», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , 2002 року випуску, станом на 25.04.2019 складає 156550,00 грн. Отже Ѕ ринкової вартості спірного транспортного засобу становить 78275,00 грн. Внаслідок поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя шляхом компенсації 1/2 частини його вартості на користь позивачки, таке право власності за позивачкою припиняється після виплати відповідачем такої компенсації. Позивачем у зв`язку з поданням даної позовної заяви понесено судові витрати, а саме: 750,00 грн, пов`язані із залученням спеціаліст для проведення автотоварознавчого дослідження та витрати по сплаті судового збору в розмірі 782,75 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 1532,75 грн.

Outcome: approved