Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , посилаючись на те,що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору за №1196 купівлі-продажу нерухомого майна від 24.11.2001року. В даному будинку зареєстрована, в тому числі, й [PERSON] , яка фактично не проживає в будинку з 2010року, тобто з дня реєстрації. Позивач вважає, що [PERSON] понад 8 років у вказаному житловому будинку не проживає та не користується ним без поважної причини, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. В добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, так як місце перебування відповідачки позивачеві невідомо. Реєстрація відповідача у вказаному будинку не дає можливості позивачу розпорядитися будинком на власний розсуд. Позивач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Представник позивача надала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,відповідно до вимог ст.128 ч.11 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається , що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Право власності позивача підтверджується договором за №1196 купівлі-продажу нерухомого майна від 24.11.2001року.Право власності на даний житловий будинок зареєстровано 07.05.2019р., про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерхоме майно №165974520. Згідно довідки Доманівського РС ДМС України в Миколаївській області №4824-1589/4824.1-19 від 05.07.2019р. [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована в будинку [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Доманівської селищної ради №754 від 13.05.2019року, встановлено,що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , згідно записам будинкової киги. Факт не проживання відповідача у будинку підтверджується дослідженим в судовому засіданні Актом обстеження від 20.09.2018року щодо виявлення проживаючих в будинку [ADDRESS] , складеного депутатом Доманівської селищної ради округу №8 Міхенько І.В. , в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначено, що в данному будинку [PERSON] лише зареєстрована, але більше 8 років не проживає. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 ЦК України встановлено сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суду необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності. За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Із пояснень позивача, викладених в позові, судом встановлено, що [PERSON] понад 8років(з дня її реєстрації) не проживає за місцем реєстрації. Ствердження позивача підтверджується дослідженим в судовому засіданні Актом обстеження від 20.09.2018року. Враховуючи, що [PERSON] більше одного року не користується житловим будинком позивача без поважних причин, що свідчить про втрату нею права на користування цим житлом, а також створює позивачеві перешкоди в користуванні житлом та його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані з сплатою судового збору в розмірі 768.40 грн.,у зв"язку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768.40 грн.

Outcome: approved