Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

09 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, посилається на те, що [PERSON] помер [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина на частину квартири, що розташована на [ADDRESS]. [PERSON] фактично прийняла спадщину після його смерті на частину зазначеної квартири, однак не встигла здійснити її переоформлення. [INFO] померла [PERSON] За своє життя [PERSON] склала заповіт на належне їй спадкове майно, відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого не складалось вона заповіла позивачу. Позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, та у зв'язку з тим, що пред'явлене ним свідоцтво про право власності на квартиру належним чином не зареєстроване, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні 18 листопада 2015 року позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просила його задовольнити. Уточнила, що позивач просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом, а не за законом. В судове засідання 14 грудня 2015 року - не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглядати справу у її відсутність. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Розпорядженням органу приватизації Новомосковського трубного заводу № 401 від 12 січня 1995 року [PERSON] передана в приватну спільну (сумісну чи часткову) власність квартира [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження від 12 січня 1995 року [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 12). Проте зазначене свідоцтво не було належним чином зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" № 408/15 від 15 травня 2015 року (а.с. 11). Згідно технічного паспорта на спірну квартиру, складеного 05 грудня 1994 року, квартира [ADDRESS] складається з: 2 кімнат, житловою площею 31,75 м2, у тому числі: 1-а кімната - 16,87 м2, 2-а кімната - 14,89 м2, кухні площею 6,53 м2, вбиральні (поєднаної) площею 1,2 м2, коридору площею 5,13 м2, вбудованої шафи площею 0,77 м2, балкону (тераси) площею 0,7 м2, загальною площею 46,09 м2 (а.с. 17-18). Згідно зі ст. 128 ЦК України (1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] з отриманням Розпорядження органу приватизації Новомосковського трубного заводу № 401 від 12 січня 1995 року та Свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження від 12 січня 1995 року [NUMBER], набули право спільної власності на квартиру [ADDRESS], незалежно від реєстрації Свідоцтва. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 8), після його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 112 ЦК України (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Судом встановлено, що за життя [PERSON] між ним та іншим співвласником квартири - [PERSON], спору з приводу розміру часток в квартирі, належних кожному з них, у них не було, враховуючи що суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] належало по ? частці квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки була зареєстрована і мешкала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 16), тобто придбала спадщину у вигляді ? частки квартири [ADDRESS], яка належить їй з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. За життя, 15 травня 2001 року, [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 7, 15). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 9). 14 жовтня 2014 року позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], але 09 грудня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру належним чином не зареєстроване. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи із вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. Так, ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] набула право власності на ? частку квартири [ADDRESS], належну за життя [PERSON], однак не оформила своїх спадкових прав щодо неї відповідно до законодавства, що діяло станом на момент отримання спадщини та померла, то позивач має право на отримання у спадок цього спадкового майна після її смерті. Крім того, матеріалами справи підтверджений факт належності [PERSON] на праві приватної власності ? частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, спадкоємцем якої є [PERSON], який має право на зазначене майно в порядку спадкування за заповітом, інших спадкоємців судом не встановлено - право власності на зазначене майно також повинно бути визнане за позивачем в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: partial