Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

1 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 9 серпня 1997 року зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON], в якому у них народився син [PERSON], [INFO] 17.01.2001 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Ніякої участі в утриманні дитини відповідач не приймає, хоча отримує дохід та має всі можливості для цього. У зв'язку з цим позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходів) відповідача та стягувати їх, до часу, поки дитина не закінчить навчання чи до досягнення їхнім сином 23-річного віку у зв'язку з тим, яка з цим обставин натане першою. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати за оплату навчання їхнього сина в Львівській національній музичній академії ім. М.В. Лисенка в розмірі ? частину від всіх видів заробітку (доходів) відповідача та стягувати їх, до часу, поки дитина не закінчить навчання чи до досягнення їхнім сином 23-річного віку у зв'язку з тим, яка з цим обставин натане першою. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обставини справи підтверджує. Відповідач в судове засідання не з'явивсь про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України, та пов'язані з ним виконання обов'язків батьківства. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки [PERSON] проживає разом з матір'ю, то саме остання має право на звернення до суду із відповідним позовом згідно вимог ч. 3 ст. 199 СК України. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Позивач проживає з [PERSON] самостійно, інших осіб, які б їх утримували немає. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182 СК, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового розгляду встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 2 серпня 1997 року укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 01.07.2014 року [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]. (а.с.9). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу 17.01.2001 року (а.с. 12). Факт отримання позивачем постійного офіційного щомісячного доходу за шість місяців становить 4104,58 грн. (а.с.7). [PERSON] навчається на першому курсі у Львівській Національній музичній академії ім. М. Лисенка, підготовчого відділення вокального факультету денної форми навчання (а.с.10). Згідно договору про навчання від 01 серпня 2016 року, строк надання освітніх послуг з 01.09.2016 року до 30.06.2018 року, загальна вартість освітніх послуг становить 36888 грн. 00 коп. (а.с.14). Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони. З урахуванням прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, указаних обставин, на думку суду, відповідач має можливість здійснювати утримання свого сина, який продовжує навчання, разом із позивачем. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON], відповідно до ст. 199 СК України з визначенням в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.12.2016 року та до закінчення дитиною навчання або досягненням дитиною 23-річного віку (в залежності від того, яка з цих обставин настане раніше). Відповідно до ст. 185 СК України, вбачається, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У ч. 1 статті, що коментується, закріплене правило, відповідно до якого у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв'язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах, пов'язаних з утриманням дитини. Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" також зазначено, що до участі у зумовлених особливими обставинами додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися лише батьки. Оскільки йдеться про понесе ні або передбачувані витрати, вони мають визначатись у твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення ? частини витрат, пов'язаних з оплатою навчання у ВНЗ за рік в розмірі 18444 грн., а саме 9222 грн., оскільки ця сума підлягає сплаті за навчання сина [PERSON] іншим з подружжя до 30.06.2018 року (витрати батьків є рівними). Підтвердженням здійснених витрат є сам договір із зазначенням загальної вартості навчання та сплаченої суми за перший рік навчання (а.с. 15). Щодо стягнення іншої частини суми за навчання на майбутнє, суд позбавлений можливості їх стягнути, зважаючи на відсутність доказів їх оплати в повному обсязі. Це не перешкоджає позивачу звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення сплачених витрат по навчанню дитини в подальшому з наданням відповідних доказів здійснення таких витрат. Тому у задоволенні іншої частини вимог [PERSON] слід відмовити за відсутністю достатніх доказів. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивачка на підставі п. 3 ст. 5 Закону України „ Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial