Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

7 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просив звільнити з під арешту невизначене майно [PERSON], що зареєстровано в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстровим номером 5492889, 15 серпня 2007 року Четвертою Макіївською державною нотаріальною конторою. В позовній заяві представник позивача посилався на те, що на підставі договору дарування від 10 травня 2001 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належало кожному по 199\\1000 квартири № 18 , 16, 20, 21, 22, 23, 24 у будинку № 56 по вулиці Бригадній в м. Одесі. 2 січня 2013 року [PERSON] померла. 10 червня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори на 199\\2000 часток квартири № 18 , 16, 20, 21, 22, 23, 24 у будинку № 56 по вулиці Бригадній в м. Одесі. На початку 2017 року він вирішив розпорядитися своєю власністю, однак не зміг цього зробити, оскільки виявилося, що в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстровим номером 5492889, 15 серпня 2007 року Четвертою Макіївською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження щодо [PERSON] без зазначення будь яких персонофікуючих даних щодо особи, що безперечно порушує його право на користування, розпорядження своїм майном, оскільки у нього ніколи не існувало будь яких боргових зобовязань, а тому його не зрозуміло у звязку з чим накладений арешт. У судове засідання представник позивача не зявився, направила заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. ст. 224,\~225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1\~ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] про звільнення майна з-під арешту підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 10 травня 2001 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належало кожному по 199\\1000 квартири № 18 , 16, 20, 21, 22, 23, 24 у будинку № 56 по вулиці Бригадній в м. Одесі. 2 січня 2013 року [PERSON] померла. 10 червня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори на 199\\2000 часток квартири № 18 , 16, 20, 21, 22, 23, 24 у будинку № 56 по вулиці Бригадній в м. Одесі. Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що з метою вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна, він звернувся до державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори, яка йому повідомила про наявність архівного запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту, зареєстрованого 15 серпня 2007 року за № 5492889 Четвертою макіївською державною нотаріальною конторою, що в свою чергу унеможливлює здійснення правочину. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом № 20\\5 МЮУ від 3 березня 2004 року нотаріус виносив постанову про обтяження майна, в разі вчинення нотаріальних дій (посвідчення договору іпотеки або посвідчення договори довічного утримання). В матеріалах справи відсутня інформація щодо здійснення [PERSON], 25 листопада 1988 року дій щодо укладення договору іпотеки стосовно 199\\1000 квартири № 18 , 16, 20, 21, 22, 23, 24 у будинку № 56 по вулиці Бригадній в м. Одесі, або укладення договору довічного утримання. Також суд вважає за необхідне зазначити, що [PERSON], [INFO], з 4 травня 2005 року є зареєстрованим [INFO], а до цього часу був зареєстрованим та проживав в [INFO]. Луніна, 7 «Б», кВ. 27. При викладених обставинах та

Outcome: approved