Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

01 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивував тим, що 17 січня 2006 року померла його мати [PERSON]. Остання постійно та на день смерті проживала в [INFO] разом зі своїм сином [PERSON] Син проживав разом з матірю до дня її смерті, не заявляв відмови від прийняття спадщини та вважається таким, що прийняв її. За життя [PERSON] заповітного розпорядження не складала. Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку (пай), площею 4,23 га, розташованої на території Верхосульської сільської ради для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 016203, виданого 29 березня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року за № 88. Позивач успадкував після смерті своєї матері спадкове майно, але юридично не оформив спадщину. [PERSON] як спадкоємець першої черги звернувся до держнотконтори для оформлення спадкових прав, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, яка належала матері та вільно розпоряджатися спадковим майном він не може у звязку з тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 17 січня 2006 року, на земельну ділянку, площею 4,23 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-СМ № 016203, виданого 29 березня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року за № 88. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] не зявилися, представник надав до суду письмову заяву про те, що заявлений позов підтримує, просить розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Верхосульскої сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, просили розглянути справу без участі представника сільської ради, проти позову не заперечують. Представники третіх осіб приватний нотаріус Білопільського нотаріального округу [PERSON] та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що матірю [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯД № 993337 (а. с. 6). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-СМ № 016203, виданого 29 березня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року за № 88, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 505, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 4,23 га, з них: 3,06 га ріллі та 1,17 га кормових угідь (а. с. 5). У відповідності до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 561141 [PERSON] померла 17 січня 2006 року в смт. Рогань Харківського району Харківської області (а. с. 7). На підставі довідки, виданої виконкомом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 27 січня 2017 року за № 142 [PERSON] з 2001 року і по день смерті його матері [PERSON], померлої 18 січня 2006 року дійсно проживав в [INFO] (а. с. 8). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 13 лютого 2017 року вартість обєкта оцінки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Верхосульської сільської ради площею 4,23 га складає 86 670 грн. (а. с. 10-24). Зі змісту письмового розяснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], який помер 17 січня 2006 року, не вдається можливим у звязку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, які б посвідчували право власності спадкодавця (а. с. 25). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. З інформаційної довідки із Спадкового реєстру, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла 17 січня 2006 року, держнотконторою не заведена, у спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація (а. с. 35,36). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, які знаходяться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 17 січня 2006 року. Однак, позивач позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачений. Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved