Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів завдані збитки в розмірі 102 600,00 грн та судові витрати. В обгрунтування вимог вказано, що відповідачі були матеріально відповідальними особами в силу займаних посад, статуту та положення про філію, положення про відділ та норм чинного законодавства і були зобов`язані проводити у строки інвентаризацію. Проте, перед звільненням [PERSON] жодних заходів, спрямованих на проведення інвентаризації майна не було здійснено. Згідно протоколу інвентаризаційної комісії виявлено, що керівником філії - [PERSON] не забезпечено проведення інвентаризації майна в 2015 році, приймання-передачу майна від матеріально відповідальних осіб при їх звільненні та не здійснено заходів щодо збереження державного майна Центру ДЗК. Так, 09.09.2015 року під час перевірки Баранівського районного виробничого відділу було виявлено нестачу електронного тахометра ДТМ-322 «Нікон» вартістю 25741,81 грн, який був закріплений за начальником відділення [PERSON] . Позивачем було ініційовано проведення незалежної оцінки за результатами якої ФОП [PERSON] було підготовлено звіт про незалежну оцінку майна: обладнання, оргтехніки, устаткування (згідно з переліком) Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та її Баранівського районного виробничого відділу станом на 09.08.2017 року (зарецензований Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів») та висновок про вартість майна, за яким було встановлено, що вартість об`єкта оцінки, а відповідно і сума збитків становить 102 600,00 грн. Майно, зазначене у звіті, було частково наявне під час проведення інвентаризацій у 2013-2014 роках, у 2015 році [PERSON] було прийнято наказ Житомирської регіональної філії Центру ДЗК від 23.10.2015 року №52-в, яким встановлено строки проведення інвентаризації, а саме з 01.11.2015 року по 31.12.2015 року. Відповідальність за її своєчасне та якісне проведення, оформлення результатів та подання матеріалів інвентаризації на затвердження було покладено на головного бухгалтера філії [PERSON], контроль за виконанням наказу [PERSON] залишив за собою. Крім того, на думку позивача, не відображення в обліку активів філії та відсутність належним чином оформлених бухгалтерських документів на майно філії також свідчить про відсутність належного контролю з боку директора, а суттєві порушення, що були допущені головним бухгалтером філії і призвели до значних матеріальних збитків. Крім того, [PERSON] та [PERSON] було видано довіреності з повноваженнями щодо належного та повноцінного керування філією та вжиття відповідних заходів, пов`язаних із збереженням майна філії. Будь яких дозволів на розпорядження майном філії, що було втрачено чи зіпсовано відповідачами, у Центрі ДЗК відповідачі не брали, замість проведення інвентаризації відповідачі допустили розтрату такого майна. Відповідачі звільнялись з роботи без будь якого погодження з Центром ДЗК у хаотичному порядку, що також стало тим фактором, який вплинув на розтрату майна на завдання збитків. 16.07.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сірач В.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з тим, що з [PERSON] не було укладено договорів про матеріальну відповідальність, [PERSON] будь якого майна ні від кого не приймав, не підписував жодних актів прийому матеріальних цінностей під час призначення на посаду. Позивачем не зазначено ступінь вини кожного з відповідачів, в чому полягає порушення [PERSON] трудових обов`язків і в якому вони причинно-наслідковому зв`язку з нібито заподіяною шкодою, не зазначено чому за наявності претензій до [PERSON] , останнього було звільнено за згодою сторін (т. 2, а.с. 119-124). В судове засідання 31.03.2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача адвокат Сірач В.С. подав заяву про розгляд справи без його участі Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, беручи до уваги період перебування в провадженні суду даної справи, наявність відзиву відповідача [PERSON] , відсутність клопотань про витребування доказів, на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що в період з 10.11.2012 року по 23.12.2015 року [PERSON] обіймав посаду директора Житомирської регіональної філії Центру ДЗК (т. 1, а.с. 161-185). Наказом в.о. генерального директора ДП «Центр державного земельного кадастру» від 23.12.2015 року [PERSON] було звільнено з посади директора Житомирської регіональної філії Центру ДЗК згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (т. 1, а.с. 186). [PERSON] в період з 24.12.2015 року по 31.05.2016 року займав посаду виконуючого обов`язки директора Житомирської регіональної філії Центру ДЗК (т. 1, а.с. 212-215). [PERSON] з 25.09.2009 року прийнятий на посаду начальника Баранівського районного виробничого відділу Житомирської регіональної філії ДП «Цендр ДЗК» (т. 1, а.с. 228). 14.09.2015 року [PERSON] відсторонено від виконання повноважень за посадою (т. 2, а.с. 16) та 24.11.2015 року було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 231). Позивач вважає, що відповідачами було порушено вимоги ст. 131 КЗпП України, не було забезпечено умов для повного збереження майна підприємства, що призвело до завдання збитків. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Позивач вказує, що дані бухгалтерського обліку, що викладені в протоколі інвентаризаційної комісії та звіті про оцінку майна є належними доказами нанесення матеріальної шкоди відповідачами. У протоколі від 07.11.2014 року засідання постійно-діючої інвентаризаційної комісії Житомирської регіональної філії ДП «ЦДЗК» під головуванням Любельчук П.О. було зазначено, що станом на 03.11.2014 року нестач на надлишків не виявлено, дані бухгалтерського обліку відповідають фактичним даним наявності основних засобів, малоцінних необоротних матеріальних активів та нематеріальних активів, які обліковуються на балансових рахунках (т.1, а.с. 157-158). 09.09.2015 року [PERSON] надав письмові пояснення директору ДП «Центр ДЗК», в яких вказав, що дійсно за ним рахувався електронний тахометр ДТМ-322, НІКОН, 18.09.2013 року він виявив відсутність даного приладу про що заявив до Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області (т. 2, а.с. 7). Слід зауважити, що 26.09.2013 року Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області було проведено перевірку за заявою [PERSON] , за якою в період з 06.09.2013 року по 18.09.2013 року з приміщення ДП «ЦДЗК» невстановлена особа викрала тахометр ДТМ-322, Нікон, 18.09.2013 року, за результатами якої ознак кримінального правопорушення виявлено не було (т. 2, а.с. 19). Отже, нестачу тахометра ДТМ-322, Нікон було виявлено ще у вересні 2013 року. 14.09.2015 року [PERSON] було видано наказ про створення комісії з проведення службової перевірки щодо зникнення матеріальних цінностей Баранівського районного виробничого відділу (т. 2, а.с. 8). Як вбачається зі змісту протоколу №8 від 14.09.2015 року виробничої наради працівників Житомирської регіональної філії ДП «ЦДЗК», за результатами інвентаризації матеріальних цінностей, які рахуються за [PERSON] виявлено нестачу наступних матеріальних цінностей: комплексу електронного тахометра ДТМ-322 вартістю 25741,81 грн, шафи для одягу вартістю 354,58 грн, блоку безперебійного живлення МГЕ Еліпс вартістю 510,40 грн, межових знаків у кількості 3 шт. вартістю 62,50 грн кожний (т. 2, а.с. 21-24). З 14.09.2015 року [PERSON] відсторонено від виконання повноважень за посадою (т. 2, а.с. 16) та 24.11.2015 року було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 231). 28.10.2015 року [PERSON] було видано наказ №52-в про проведення річної інвентаризації станом на 01.11.2015 року в Житомирській регіональній філії Центру ДЗК (т. 1, а.с. 152). Встановлено, що 25.01.2016 року між в.о. генерального директора Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» [PERSON] та в.о. директора Житомирської регіональної Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» [PERSON] укладено договір №3/01.16-П про повну матеріальну відповідальність (т. 1, а.с. 216-217). Згідно умов договору на [PERSON] було покладено обов`язки забезпечити збереження матеріальних цінностей і вживати заходів до попередження збитків; дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання чи для інших цілей серіальних цінностей підприємства та вживати заходів для запобігання їх шгленню, псуванню, розкраданню, нестачі; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання переданих йому матеріальних цінностей; вести облік, складати та надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишки переданих йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації переданих йому матеріальних цінностей. У січні 2016 року [PERSON] прийняв майно, згідно актів прийому-передачі цінностей (т. 1, а.с. 133-151). Згідно акта від 30.06.2016 року та протокола №1 від 15.08.2016 року засідання інвентаризаційної комісії по інвентаризації основних засобів та інших необоротних матеріалів, було виявлено нестачу, яка відображена у додатку №1 до протоколу, та загальна вартість нестачі становить 65 335,41 грн (т. 1, а.с. 129-132). Зі змісту звіту про незалежну оцінку майна: обладнання, оргтехніки, устаткування (згідно з переліком) Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та її Баранівського районного виробничого відділу станом на 09.08.2017 року вбачається, що сума збитків становить 102 600,00 грн (т. 1, а.с. 10-62). Слід зауважити, що при замовленні оцінки вартості майна позивачем було вказано про втрату майна на суму 85 500,00 грн (т. 1, а.с. 13). З наведеного можна зробити висновок, що дійсно відповідачі перебували в трудових відносинах з позивачем, було виявлено нестачу майна, переданого [PERSON] на суму 85550,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Відсутність достатніх доказів, які б підтверджували дійсний розмір завданої позивачу шкоди та доказів які вказують на наявність підстав для покладення на відповідачів відповідальності по її покриттю, є беззаперечною підставою для залишення вимог позивача без задоволення. Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №363/1400/16-ц, який у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. Проте, позивачем належними та допустимими доказами не доведено завдання відповідачами прямої дійсної шкоди, не зазначено за яких обставин було втрачено майно, не доведено причинно-наслідковий зв"язок між діями, неналежним виконанням трудових обов`язків та втратою майна, чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, який майновий стан працівника. З матеріалів справи не можливо встановити, що відносно [PERSON] , [PERSON] або [PERSON] проводилось службове розслідування у зв`язку з виявленням нестачі, натомість відповідачів було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін та хоча нестачу було виявлено до їх звільнення будь яких претензій останнім не було пред`явлено. Посилання позивача на порушення відповідачами обов`язку проведення інвентаризації є безпідставними, оскільки обсяг повноважень та обов`язків відповідачів позивачем не доведено при тому, що згідно матеріалів справи інвентаризація Житомирською регіональною філією проводилась у 2013, 2014 (т. 2, а.с. 25-70) та 2016 роках, 28.10.2015 року [PERSON] було видано наказ №52-в про проведення річної інвентаризації станом на 01.11.2015 року в Житомирській регіональній філії Центру ДЗК та 23.12.2015 року [PERSON] було звільнено. Щодо позовних вимог, пред`явлених до [PERSON] то позивачем доведено лише ту обставину, що [PERSON] в період з 16.06.2009 року по 19.02.2016 року на посаді головного бухгалтера Житомирської регіональної філії Центру ДЗК (т. 1, а.с. 246-247). Будь яких допущених нею порушень при виконанні трудових обов`язків, фактів неправильного ведення бухгалтерського обліку, що прямо або безпосередньо призвело до втрати майна позивачем не доведено так само, як і відсутні посиланя на належні та допустимі докази. На підставі викладеного, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та до задоволення не підлягають. Крім того, частиною третьою ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. Згідно ст. 234 КЗпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У позовній заяві позивач вказує, що 09.09.2015 року під час проведення перевірки Баранівського районного виробничого відділу було виявлено нестачу електронного тахометра ДТМ-322 «НІКОН» вартістю 25741,81 грн, нестачу решти майна виявлено 30.06.2016 року під час контрольної перевірки інвентаризації цінносте та зафіксовано актом від 30.06.2016 року. Відповідно до п. 20 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Посилання позивача на те, що фактично нестачу було виявлено 15.08.2016 року в день підписання протоколу інвентаризаційної комісії не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до акту від 30.06.2016 року і протоколу №1 засідання інвентаризаційної комісії по інвентаризації основних засобів та інших необоротних матеріалів, було виявлено нестачу 15.08.2016 року, які було підписано відповідачем [PERSON] , а тому фактично про виявлення нестачі та конкретний перелік майна було відомо 30.06.2016 року. Таким чином, з позовом про відшкодування збитків, завданих втратою електронного тахометра ДТМ-322 «НІКОН» вартістю 25741,81 грн позивач мав право звернутись до 09.09.2016 року, та з позовом про відшкодування збитків, внаслідок втрати решти майна позивач мав право звернутись до 30.06.2017 року. Проте, з даним позовом Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" звернулось до суду 14.08.2017 року (т. 1, а.с. 260), клопотання про поновлення строку не заявлено та таким чином пропущено передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України однорічний строк з дня виявлення шкоди для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed