Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

17.04.2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «ПІВНГЗК» /далі ПАТ/, яким просить стягнути з ПАТ - 80000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період його роботи в шкідливих умовах праці тривалий час водієм великовантажного автомобіля в кар'єрі ПАТ ним отримані хронічні професійні захворювання - вібраційна хвороба другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром полірадикулоневропатії, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, помірним нижнім в'ялим парарапарезом, більше з ліва, двобічним кокс артрозом вираженого ступеню, вираженими загальними статико-динамичними розладами, периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх та нижніх кінцівок.. Згідно висновку МСЕК від 19.07.2011 року за результатами повторного огляду на медико-соціальній експертній комісії позивачу, в зв'язку із професійним захворюванням було встановлено 2 групу інвалідності та визначено 80% втрати професійної працездатності. Вважає, що відповідачем не було забезпечено безпечних умов праці, він втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходилася на лікуванні, йому протипоказано всі види праці в звичайних умовах, і з необхідністю санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування, користування палицею та ліктьовими милицями, що порушує його нормальні життєві зв'язки та завдає моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПАТ за довіреністю Юфєрєва О.М. позов не визнав, вказує що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач уклала трудовий договір з ПАТ, та свідомо обрала професію зі шкідливими умовами праці, була попереджена та обізнаний з вказаними умовами, користувалася пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об»єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. З вказаного видно, що діяльність ПАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, що також вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно повідомлення про професійне захворювання від 20.05.2010 року а.с.14, Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивачу було встановлено професійне захворювання за остаточним діагнозом: вібраційна хвороба другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром полірадикулоневропатії, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, помірним нижнім в'ялим парарапарезом, більше з ліва, двобічним кокс артрозом вираженого ступеню, вираженими загальними статико-динамичними розладами, периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх та нижніх кінцівок. Відповідно до постанови ФССНВВ від 21.09.2010 року, позивачу, висновком МСЕК від 30 липня 2010 р., вперше встановлено стійку втрату працездатності 60% та третю групу інвалідності. Відповідно до довідки до Акту огляду МСЕК №552048 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги а.с.19-22, позивачу, 19.07.2011 року, за результатами повторного огляду на медико-соціальній експертній комісії, в зв'язку із професійним захворюванням було встановлено 2 групу інвалідності та визначено 80% втрати професійної працездатності безстроково, з протипоказанням всіх видів праці в звичайних умовах, і з необхідністю санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування, користування палицею та ліктьовими милицями. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового та цивільного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.17 Акту розслідування професійного захворювання, у позивача Федчука професійне захворювання виникло в наслідок роботи протягом 26 років 4 місяців в умовах впливу на організм шкідливих факторів, зокрема транспортна вібрація 112дБ при гранично допустимих нормах 107 дБ. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів пилу, вдосконалення технологічного процесу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням у русі та фізичних навантаженнях, постійних болей у хребті, суглобах верхніх та нижніх кінцівок, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.23-28, позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 22000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з ПАТ на користь держави, згідно ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial