Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] 03.09.2018 року до Київського районного суду міста Одеси звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики,в якому просив суд стягнути з відповідача: заборгованість за договором позики від 15.12.2017 року у розмірі 189129 грн., що складає еквівалент 6900 доларів США, станом на день складення позовної заяви, а також пеню в сумі 3995,03 грн.; заборгованість за договором позики від 13.06.2018 року у розмірі 65200 грн., що складає еквівалент 2500 доларів США, станом на день складення позовної заяви, а також пеню в сумі 4647,90 грн., з посиланням на те, що відповідачем не було належним чином виконані умови договорів позики, за якими останній отримав у [PERSON] грошові кошти. Зазначені обставили, передували подальшому зверненню [PERSON] до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.09.2018 року прийнято вказану позовну заяву, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників процесу та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. 15.01.2019 року судом було ухвалено перейти до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження та продовжити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні. Також, суд зазначає, що 22 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] [PERSON] , в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що відповідач не отримував грошові кошти за договорами позики, оформленими у формі розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, та взагалі їх не підписував. З метою підтвердження вказаних обставин щодо не підписання розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, на підставі яких позивачем заявлені позовні вимоги, представником відповідача тієї ж дати 22 грудня 2018 року було подано до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому представник просив суд призначити відповідну експертизу на вирішення якої поставити питання: Чи виконаний рукописний текст та підпис в оригіналах розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, складених від імені [PERSON] , саме [PERSON] , та чи виконано навмисно вказані підписи зміненим почерком? У підготовчому судовому засіданні 15.01.2019 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала до суду уточнене клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому додатково зазначила, що просить суд витребувати докази, які необхідні для проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 січня 2019 року витребувано з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, оригінали документів усіх наявних документів з особової справи, відкритої на ім`я [PERSON] , [INFO] , студента Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, Економіко-правового факультету за спеціальністю 073 «Менеджмент. Менеджмент зовнішньоекономічної діяльності», зарахованого на 1 курс у 2014 році, які містять зразки почерку і/або підпису [PERSON] , для вирішення судом питання про призначення судової почеркознавчої експертизи та на час її проведення, у разі задоволення вказаного клопотання. 05.02.2019 року до суду на виконання вказаної ухвали суду, надійшов лист з витребуваними судом документами від Одеського національного університету імені І.І. Мечникова. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 лютого 2019 року витребувано з Відділення ПАТ КБ «Приватбанк» оригінал примірнику договору про відкриття банківського рахунку на ім`я [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий 23.01.2014 року Київським РВ в місті Одесі ГУДМС України в Одеській області) та особову справу клієнта банку, які місять зразки почерку та підпису [PERSON] , для вирішення судом питання про призначення судової почеркознавчої експертизи та на час її проведення, у разі задоволення вказаного клопотання. Витребувано з Київського районного відділу у місті Одесі Державної Міграційної Служби України оригінал заяви, встановленого зразка про отримання паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 23.01.2014 року Київським РВ в місті Одесі ГУДМС України в Одеській області, на ім`я [PERSON] , а також усі документи які стали підставою для його видачі, які місять зразки почерку та підпису [PERSON] , для вирішення судом питання про призначення судової почеркознавчої експертизи та на час її проведення, у разі задоволення вказаного клопотання. Витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області оригінал заяви, встановленого зразка про отримання посвідчення водія серії [NUMBER] , виданого 26 грудня 2017 року, на ім`я [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 23.01.2014 року Київським РВ в місті Одесі ГУДМС України в Одеській області, а також усі документи які стали підставою для його видачі, які місять зразки почерку та підпису [PERSON] , для вирішення судом питання про призначення судової почеркознавчої експертизи та на час її проведення, у разі задоволення вказаного клопотання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.03.2019 року призначено по цивільній справі №520/11575/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення яких поставлені наступні питання: 1. Чи виконаний рукописний текст та підпис в оригіналах розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, складених від імені [PERSON] , саме [PERSON] , [INFO] ? 2. Чи виконаний рукописний текст та підпис в оригіналах розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, складених від імені [PERSON] , навмисно зміненим почерком? На час проведення експертизи, провадження у\~цивільній справі\~№520/11575/18,\~зупинено. 17.09.2019 року до суду з вказаної експертної установи надійшли матеріали цивільної справи №520/11575/18, без висновку експерта з повідомленням, що станом на 04.09.2019 року рахунок вартості проведення експертизи сплачений не в повному обсязі, а клопотання експерта не задоволено. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2020 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. У підготовчому судовому засіданні 21 жовтня 2019 року, судом було встановлено, що позивач по справі [PERSON] , [INFO] , у віці 32 років помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З рахуванням того, що правовідносини в цій справі допускають правонаступництво, ухвалою суду від 21.10.2019 року було зупинено провадження по справі до залучення до участі по справі правонаступників - спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] , а саме до закінчення строку для прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] включно. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.02.2020 року, за наслідком спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , провадження по справі поновлено. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2020 року витребувано з Овідіопольської районної\~державної\~нотаріальної\~контори \~(місцезнаходження: 67801, Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Суворова, буд.2-а) інформації з Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ про те, чи відкривалась спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , якщо так, то надати до суду належним чином завірену копію спадкової справи. 29.07.2020 року до суду з Овідіопольської районної\~державної нотаріальної\~контори \~ надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №14/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої судом встановлено, що спадкоємцями до майна померлого є [PERSON] та малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , законним представником яких є [PERSON] . Встановивши коло спадкоємців до майна померлого [PERSON] , судом 04.08.2020 року було ухвалено залучити до участі по справі в якості правонаступників позивача: [PERSON] , яка діє в своїх інтересах в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] . 24.09.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Статтею 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані: - сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; - з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; - виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; - виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом,\~враховано,\~що в\~силу вимог\~ч.\~1\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод,\~кожен при\~вирішенні судом\~питання щодо\~його цивільних\~прав та\~обов`язків\~має право\~на судовий\~розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, оскільки відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не повідомивши суд про причини поважності неявки, будучи обізнаним про наявне відносно нього судове провадження, яке відкрито 14.09.2018 року, з урахуванням строків розгляду справи, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі в судовому засіданні 13.10.2020 року. Заслухавши сторону позивача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2017 року [PERSON] склав розписку про підтвердження отримання у [PERSON] в борг грошових коштів у розмірі 6900 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 19.12.2017 року. 13.06.2018 року [PERSON] також склав наступну розписку про підтвердження отримання у [PERSON] в борг грошових коштів у розмірі 2500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 20.06.2018 року. Як стверджував позивач, відповідач в обумовлений строк грошові кошти не повернув. Так, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Так, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, при цьому написана власноруч [PERSON] . Стосовно доводів відповідача пр. не підписання зазначених розписок, суд вважає необґрунтованими з урахуванням того, що на підтвердження зазначених обставин ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.03.2019 року було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення яких поставлені наступні питання: 1. Чи виконаний рукописний текст та підпис в оригіналах розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, складених від імені [PERSON] , саме [PERSON] , [INFO] ? 2. Чи виконаний рукописний текст та підпис в оригіналах розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, складених від імені [PERSON] , навмисно зміненим почерком? 17.09.2019 року до суду з вказаної експертної установи надійшли матеріали цивільної справи №520/11575/18, без висновку експерта з повідомленням, що станом на 04.09.2019 року рахунок вартості проведення експертизи сплачений не в повному обсязі, а клопотання експерта щодо надання вільних зразків почерку та підпису [PERSON] не виконано. Натомість, суд звертає увагу, що клопотання експерта про надання необхідних документів, а саме вільних зразків почерку та підпису [PERSON] , було отримано представником відповідача 21.06.2020 року, що підтверджується розпискою про отримання, наявною в матеріалах справи (а.с.106). При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що ухвала Київського районного суду міста Одеси від 06.03.2019 року не виконана та не проведення призначеної судово-почеркознавчої експертизи, є наслідком неналежного здійснення відповідачем своїх процесуальних прав та обов`язків. Одночасно, суд враховує, що в ухвалі суду від 06.03.2019 року відповідачеві було роз`яснено наслідки ухилення від участі в проведенні експертизи, які передбачені ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої\~у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При вищевикладених обставинах, суд відхиляє доводи відповідача щодо не підписання і не написання розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року, як необґрунтовані і безпідставні. Тобто, наявність дати складання розписок і дати повернення грошових коштів підтверджено змістом розписок. Текст боргових розписок містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідача. При цьому, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Таким чином, установивши, що укладені [PERSON] та [PERSON] письмові договори позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд доходить висновку про виникнення між сторонами боргових зобов`язань. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до ч.1 ст.627 України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У цьому випадку, суд доходить до висновку, що сторонами за договорами позики укладеними у формі розписок від 15 грудня 2017 року та 13 червня 2018 року було визначено суми позик в іноземній валюті, за наслідком чого стягненню підлягає грошовий еквівалент в валюті гривня України зобов`язання визначеного в іноземній валюті, відповідно до заявлених позовних вимог. Позивачем у позові заявлено стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті станом на день подання позовної заяви, згідно курсу НБУ з розрахунку 1 долар США = 27,41;та 26,08 грн. Однак, при перевірці зазначених обставин судом встановлено, що відповідно до курсу НБУ станом на день подання позовної заяви 03.09.2018 року становив 1 долар США = 28,25 грн., який суд вважає у відповідності до заявлених позовних вимог належним до застосування в цій справі. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договорів позики, відповідачем [PERSON] не було повернуто у строк, зазначений у договорах позики від 15.12.2017 року та 13.06.2018 року, позикодавцеві [PERSON] позику, а саме: за договором позики від 15.12.2017 року грошові кошти у розмірі 6900 доларів США, та за договором позики від 13.06.2018 року грошові кошти в сумі 2500 доларів США, що є істотним порушенням умов договорів, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договорів, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, за наслідком чого з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 15.12.2017 року у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 03.09.2018 року в сумі 194925 грн. (28,25*6900), та заборгованість за договором позики від 13.06.2018 року у розмірі 70625 грн. (28,25*2500). Щодо вимоги про стягнення 3% річних відсотків за договором позики від 15.12.2017 року за період з 20.12.2017 року по 02.09.2018 року включно у розмірі 3995,03 грн., суд вважає підлягаючою частковому задоволенню. За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, ст. 625 ЦК України може застосовуватись лише до порушених зобов`язань. За спірним договором позики від 15.12.2017 року встановлено термін виконання зобов`язань повернення грошових коштів відповідачем в строк до 19.12.2017 року, а відтак у зв`язку з невиконанням в цей термін зобов`язань, порушення його наступає з 20.12.2017 року. Перевіряючи поданий до суду розрахунок, судом встановлено, що 3% річних від суми заборгованості за договором позики від 15.12.2017 року, яка підлягає стягнення в сумі 194925,00грн., складає в сумі 4117,46 грн. Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 20.12.201702.09.2018257194 925.0034 117.46 З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, починаючи з дня порушення відповідачем свого зобов`язання, по визначений позивачем період, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково, та стягненню підлягає три відсотки річних від простроченої заборгованості за договором позики від 15.12.2017 року за період з 20.12.2017 року по 02.09.2018 року включно у розмірі 4117,46 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені за договором позики від 13.06.2018 року за період з 20.06.2018 року по 29.08.2018 року у розмірі 4647,90грн., з розрахунку пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на рік, суд вважає частково обґрунтованою. Як вбачається, сторонами у договорі позики від 13.06.2018 року було обумовлено, що в разі порушення зобов`язань, [PERSON] сплачує пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, під час укладення договору сторони є вільними у виборі умов договору, на власний розсуд та за взаємною згодою визначають умови, порядок розрахунків і платежів. Оскільки сторонами було узгоджено в договорі розмір пені, суд доходить до висновку, що оскільки відповідачем було порушено умови договору позики від 13.06.2018 року, то вимоги про стягнення пені є обґрунтованими, яка підлягає стягненню у визначеному в договорі розмірі 1% за кожен день, за заявлений позивачем період з 20.06.2018 року по 29.08.2018 року, від суми заборгованості за договором 70625,00грн., що складає в сумі 50143,75 грн. 20.06.201812.07.20182370 625.001736516 243.75 13.07.201829.08.20184870 625.0017.536533 900.00 Всього: 50 143.75 При викладених обставинах, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованість за договором позики від 15.12.2017 року у розмірі 194925 грн. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 20.12.2017 року по 02.09.2018 року у розмірі 4117,46 грн., а також заборгованість за договором позики від 13.06.2018 року у розмірі 70625 грн. та пеню за період з 20.06.2018 року по 29.08.2018 року у розмірі 50143,75 грн. Однак, судом встановлено, що позикодавець позивач в цій справі [PERSON] [INFO] помер, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис №8653, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з вимогами\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З \~матеріалів спадкової справи №14/20 до майна [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що спадкоємцями його є: дружина [PERSON] , малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в інтересах яких діє [PERSON] , як законний представник, та спадкоємцями є матір [PERSON] та бітько [PERSON] . Як встановлено з матеріалів спадкової справи, [PERSON] та [PERSON] склали заяви від 27.11.2019 року про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Зобов`язання за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, оскільки не є нерозривно пов`язаними з його особою (ст.\~608,\~1219 ЦК України). Частиною 1 статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги боргу за договорами позики від 15.12.2017 року та від 13.06.2018 року, перейшло до позивачів [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вище встановлена сума заборгованості за договорами позики від 15.12.2017 року та від 13.06.2018 року, в рівних частках на кожного, а саме у розмірі по 1/3 частці, що складає: заборгованість за договором позики від 15.12.2017 року у розмірі по 64975,00 грн., на кожного (194925,00/3), три відсотки річних від простроченої суми за період з 20.12.2017 року по 02.09.2018 року у розмірі по 1372,49 грн. на кожного (4117,46/3), заборгованість за договором позики від 13.06.2018 року у розмірі по 23541,66 грн. на кожного (70625,00/3), пеня за період з 20.06.2018 року по 29.08.2018 року у розмірі по 16714,58 грн. на кожного (50143,75/3). З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судові витрати у відшкодування сплаченого судового збору у загальному розмірі 2629,72 грн. в рівних частках, а саме на кожного по 876,57грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial