Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила, визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Toyota Avensis, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , від 16.05.2020 року; земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3223110100:01:009:0093. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №982263 від 27.09.2012 року; Ѕ частину будинку, загальною площею 168,5 кв.м та господарських споруд: гараж площею 22,7 кв.м; погріб площею 22.9 кв.м, сарай площею 16,4 кв.м., вбиральня 1 шт.; бесідка площею 10,1 кв.м; колодязь (з/б кільця) 9,8 п.м.; огорожа (цегла) 0,5 - 3,7 м.кв., які розташовані за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] та [PERSON] за кожним право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки, ј частину будинку, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію, що становить Ѕ частину ринкової вартості автомобіля Toyota Avensis в розмірі 135743, 72 грн., а вказаний автомобіль залишити [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що сторони зареєстрували шлюб 30.05.1987 року. 22 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Оскільки з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, зокрема транспортного засобу, земельної ділянки та будинку з надвірними спорудами, тому вона просила в судовому порядку визнати спірне майно спільною власністю подружжя. 07 вересня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, вказавши, що подружжям у шлюбі придбано спірне нерухоме та рухоме майно, які використовувались в інтересах сім"ї. На даний час шлюб між сторонами розірвано, але подружжя продовжує проживати разом, внаслідок чого виникли суперечки щодо користування спірним майном. Відповідач в судовому засіданні щодо поділу будинку та земельної ділянки не заперечив, визнавши вказані вимоги. Щодо стягнення з нього зазначено позивачем компенсації за половину автомобіля заперечив, та пояснив, що вказаний автомобіль був придбаний в період шлюбу за 9500 доларів США. Кошти на купівлю вказаного автомобіля пішли від продажу автомобіля яким раніше користувалось подружжя, а решта коштів були його особистими, зокрема 40000 грн. йому дала його матір, а 50000 грн. позичив роботодавець Він згоден сплатити позивачу половину вартості автомобіля за мінусом 90000 грн. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.1987 року між сторонами зареєстровано шлюб Житньогірською сільською радою, Рокитнянського району Київської області, актовий запис №5. 22 серпня 2020 року свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] . За час перебування у шлюбі подружжям було набуте майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем та яке складається з: житлового будинку загальною площею 168,5 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0.1000 га з кадастровим номером 3223110100:01:009:0093, автомобіля Toyota Avensis , 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 22.02.2000 року, № [NUMBER] , державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №982263 від 27.09.2012 року; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.05.2020 року. Відповідно договору дарування будинку укладеного 23.06.2001 року між відповідачем [PERSON] та його доньками [PERSON] , [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Чеботар С.І., зареєстровано в реєстрі №1549, вбачається, що останні прийняли в дар в рівних частках по ј частині житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст.1, 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2). Відповідно дост.61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4). Так, частиною 1 статті 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Зі змісту ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 вказаного Кодексу вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частинами 1, 2 статті 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідачем не надано суду доказів витрачення власних коштів на набуття у власність спірного майна, а враховуючи той факт, що сторони знаходилися в зареєстрованих шлюбних відносинах, варто вважати, що будинок, земельна ділянка та автомобіль набуті за рахунок спільних коштів подружжя і спільними зусиллями. Таким чином аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що сторонами у власність під час шлюбу набуто житловий будинок, земельну ділянку, та автомобіль, які є об`єктом спільної сумісної власності і підлягають поділу, тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки, ј частину житлового будинку. Аналізуючи вищенаведені норми закону, суд також дійшов висновку, що набутий сторонами під час шлюбу автомобіль Toyota Avensis , 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом залишення його відповідачеві із виплатою останнім компенсації Ѕ частини його вартості позивачу відповідно до погодженої сторонами в судовому засіданні позиції, що реальна вартість вказаного автомобіля становить 9500 доларів США, що є еквівалентом 266000 грн.. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що 90000 грн. на придбання спірного автомобіля було витрачено за рахунок позички. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved