Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

20.09.2018 року [PERSON] звернулася із позовом в суд до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в шлюбі, який між ними розірвано 01 березня 2017 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. За час спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO], батьками якого записані вона з відповідачем. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні свого сина не брав, а тому у 2016 році вона зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Рішенням Надвірнянського районного суду від 12 квітня 2016 року задоволено її позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] та стягнуто аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, на даний час вказаний розмір аліментів є явно недостатнім, оскільки не може забезпечити нормальний і достаній рівень життя їх сина. Вона не працює, а тому їй важко забезпечувати дитину всім необхідним. Відповідач є особою працездатного віку, має у своєму господарстві вантажний автомобіль і неофіційно надає послуги щодо перевезення лісопродукції жителям с. Білі та Чорні Ослави, таким чином отримує нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби. Тому просить суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду від 12 квітня 2016 року, та стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати. Відповідач [PERSON] подав відзив на позововну заяву [PERSON], в якому він частково визнає позовні вимоги позивача і згідний платити аліменти на утримання дитини у розмірі 900 грн. Вважає, що позивач не надала жодних доказів про її та дитини незадовільне матеріальне становище, а його матеріальне становище не дає йому змоги платити аліменти в тому розмірі, який визначила позивач, оскільки він не працює, проживає за рахунок тимчасових мінливих заробітків. В судове засідання позивач [PERSON] подала письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити, а справу розглянути по суті в її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] також подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги визнає частково. При винесенні рішення просить врахувати його відзив на позов. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у разі зміни матеріального або сімейного стану одержувача аліментів або платника аліментів, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за позовом одержувача аліментів шляхом їх присудження у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. В силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з 21.11.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 01 березня 2017 року (а.с.7). За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с 6). Неповнолітня дитина проживає з позивачем по справі та фактично знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем та підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, виданим депутатом Делятинської селищної ради об»єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.11). Судом також встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 12 квітня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], задоволено та стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 8-9). Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що на час винесення попереднього рішення від 12.04.2016 року, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону № 2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з 08 липня 2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривні, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривні, з 1 грудня - 2218 гривень. Зазначений розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини відповідно до рішення суду від 12 квітня 2016 року є недостатнім для задоволення потреб неповнолітньої дитини, оскільки з 2016 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги. Таким чином, з об'єктивних причин у позивача погіршився матеріальний стан, а тому сума аліментів, стягнутих попереднім рішенням суду, є недостатньою для утримання дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також в п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу на те, що предметом розгляду в даній справі є зміна (збільшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак розмір аліментів визначається судом з врахуванням всіх обставин справи. Як вже зазначалося, у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд вважає необґрунтованим визначення сторонами розміру аліментів - зокрема відповідачем [PERSON] у зв'язку з його матеріальним становищем в розмірі 900 грн. на дитину, так як такий розмір є мізерним, не може забезпечити нормальне матеріальне забезпечення його сина; а розмір аліментів, визначений позивачем [PERSON] в розмірі 3000 грн. на дитину є не достатньо обґрунтований і належним чином не підтверджений. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріального становища дитини, що доходи позивача є недостатніми для належного матеріального забезпечення необхідних першочергових потреб дитини (його харчування, лікування, навчання, придбання одягу, тощо), а також матеріального стану платника аліментів, суд вважає, що він взмозі працювати та утримувати сина [PERSON] в розмірі, достатньому для його нормального фізичного та духовного розвитку, а тому суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів по 1250 грн. на дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, що узгоджується з нормами чинного цивільного законодавства та відповідає принципам розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави та судові витрати на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 180-184, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved