Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те,що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований ще до укладення договору купівлі-продажу , однак не проживає і не проживав [PERSON],[INFO] Позивач вважає, що [PERSON].понад рік у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, а тому на підставі ст. 72 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. В добровільному порядку спір не вирішувався, так як позивачеві невідоме місце перебування відповідача, так як вони не знайомі. Позивач в судове засідання не з"явився,його представник за дорученням [PERSON] надала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив,хоча належним чином була повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається , що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Право власності позивача підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 08 квітня 2015року, внесеного до реєстру за № 370 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно довідки Доманівського РС ДМС України в Миколаївській області №2/13-1615 від 25.04.18р.та довідки про реєстрацію місця проживання особи Прибузької сільської ради №567-2 від 02.05.2018р., [PERSON] дійсно з березня 2015року зареєстрований в [ADDRESS]. Факт не проживання відповідача у житловому будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме Актом обстеження щодо непроживання особи в будинку [ADDRESS] , складеного депутатом Прибузької сільської ради округу №18 Антіповою Любов Сергіївною, в присутності двох свідків [PERSON]та [PERSON], в якому зазначено, що в будинку [ADDRESS] гр.[PERSON]лише зареєстрований, але ніколи за вказаною адресою не проживав. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 ЦК України встановлено сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суду необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності. За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Із пояснень позивача, викладених в позові, судом встановлено, що [PERSON].з моменту придбання позивачем будинку -тобто з 2015року не проживає за місцем реєстрації. Ствердження позивача підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Враховуючи, що [PERSON] з моменту реєстрації місця проживання, більше одного року не користується житловим будинком позивачки, що свідчить про втрату ним права на користування цим житлом, а також створює позивачеві перешкоди в користуванні житлом та його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані з сплатою судового збору в розмірі 704.80 грн.,у зв"язку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704.80 грн.

Outcome: approved