Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини- сина [PERSON], на період його навчання до 30.06.2015року, у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача щомісячно однак не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для даного віку громадян України. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона проживає з повнолітнім сином [PERSON] , який вже досяг повноліття. Однак навчається на денному відділенні Слов'янського енергобудівельного технікуму. У зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги, на життя на період навчання так як його доходи не значні. Допомогу на період її навчання надає тільки вона, а батько, відповідач у справі ухиляється від надання такої допомоги. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на період навчання сина. Позивачка, діючи через свого представника в суді - [PERSON], в судовому засіданні свої вимоги підтримала. Відповідач [PERSON], діючи в суді через свого представника [PERSON], позов визнав частково та згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/12 частки доходів , зазначивши, що обов'язок утримувати повнолітню дитину на період навчання лежить на обох батьках. Враховуючи, що син, який навчається безоплатно та отримує стипендію в розмірі 500грн., для необхідного прожиткового мінімуму встановленого законом, може отримувати від нього 1/12 частку його заробітної плати, що і буде становити прожитковий мінімум. Окрім того вважає, що позивачка також зобов'язана приймати участь в утриманні сина на період навчання, таким чином син буде мати достатньо коштів на проживання на період навчання. Дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до приписів ст. 198-200 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що утримання повнолітніх дітей є обов'язком батьків , за наявності умов потреби матеріальної допомоги та можливості надавати таку допомогу. В суді встановлено, що [PERSON] є сином відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Також встановлено, що [PERSON] є студентом третього курсу денної форми навчання Слов'янського енергобудівельного технікуму, денна форма навчання та отримує стипендію в розмірі 550грн, щомісячно. Термін навчання з 01.09.2011року по 30.06.2015року, що підтверджується довідкою навчального закладу. Вище перелічені обставини сторонами не оспорюються. Також в суді встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір'ю , позивачкою у справі та перебуває на її утриманні. Остання не працює. перебуває на обліку в Сніжнянському міському центрі зайнятості Донецької області, отримувала скорочену виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.5 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Вищенаведені факти свідчать про те, що [PERSON] є сином відповідача, навчається та потребує матеріальної допомоги. Судом встановлено, що відповідач працює ПАТ ДЕ «Слов'янська ТЕС». Відповідно до довідки про його доходи за період з травня по жовтень 2013року загальна сума доходів складає- 34241,65грн. Як вбачається із пояснень представника відповідача, та наданих доказів, аліментних та інших зобов"язань в [PERSON] не має. Доводи представника відповідача про необхідність витрат на утримання нової його сім'ї, а саме дружини та двої її дітей від іншого шлюбу, суд не приймає до уваги, оскільки, обов'язок утримання дітей його теперішньої дружини лежить не на ньому а на батьках цих дітей. Окрім того суду не надано доказів того, що відповідач дійсно перебуває у шлюбі та в нього є потреба чи обов'язок утримувати кого не будь, крім свого сина- [PERSON].. Аналізуючи наведені докази суд приходить до переконання, що відповідач має можливість надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу на період його навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014рік», прожитковий мінімум на одну в розрахунку на місяць становить у розмірі з 1 січня 2013року 1176грн.. [PERSON] отримує стипендію в розмірі 550грн.. Позивачем не визначено розмір потреб [PERSON]. Разом з тим, суд враховує, що розмір його доходів незначний, а у співвідношенні з витратами , що необхідні для проживання , враховуючи витрати на придбання їжі, одягу, витрат комунальних послуг на утримання житла( враховуючі статистичні дані, що є загальновідомими та не потребують доказу) є незначним та недостатнім для проживання. При цьому суд також враховує, що матір [PERSON] на теперішній час не працює та отримує лише скорочені виплати по безробіттю. В той же час відповідач [PERSON], враховуючи його сукупний дохід за шість місяців- 34241,65грн., має середньомісячну заробітну плату в розмірі- 5706,94грн.. Відповідачем не надано доказів того, що на його утриманні є інші особи, яких він зобов"язаний утримувати або якісь грошові зобов"язання. За таких обставин суд приходить до переконання, що відповідач має можливість утримання повнолітнього сина. При цьому суд також враховує і незначний період, за який стягуються аліменти, оскільки позивач закінчує навчання 30.06.2015року. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до переконання, що підстави для стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина відповідача є, можливість надання такої допомоги з блоку відповідача також є. Розмір же такої допомоги, на думку суду має становить 1/6 частку від доходів відповідача. Зазначений розмір буде відповідати можливості [PERSON] забезпечити мінімальний прожитковий розмір та не вплине суттєво на достатній життєвий рівень відповідача. При цьому суд також вважає безпідставними вимоги позивача стосовно стягнення аліментів в розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для даного віку громадян України, оскільки за приписами ст.199 СК України, такий мінімальний розмір , як передбачено ст.182 ч.2 СК України для неповнолітніх дітей, не передбачено. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial