Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

26 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 09 лютого 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однією сім"єю подружжя проживали до 24 червня 2014 року, з того часу сім"я фактично розпалась. Основою до розпаду сім"ї послугувало те, що відповідач виїхав на заробітки з метою заробити кошти для виплати боргу за будинок і не повернувся, залишившись проживати з батьками. Позивачка залишилася проживати одна, на її утриманні знаходиться спільна з відповідачем дитина та ще двоє дітей від попереднього шлюбу. На даний час подружжя мешкають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить її інтересам та інтересам неповнолітнього сина, тому і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку належним чином. Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії свідоцтва про одруження [NUMBER], сторони уклали шлюб 09 лютого 2012 року, шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №05 (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до довідки №104 від 26 лютого 2016 року, виданої Куянівською сільською радою Білопільського району, [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні матері [PERSON] і мешкає разом з нею в [ADDRESS] (а.с.7). Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяви позивача, вона не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності до положеннь ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, неповнолітньої дитини, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, у зв»язку з наявністю заяви позивача, суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище, присвоєне при одруженні, - [PERSON].

Outcome: approved