Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни від 03 квітня 2015 року за реєстровим № 1649 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в серпні 2018 року вирішив зареєструвати придбаний за межами України транспортний засіб у сервісному центрі МВС, де повідомили про наявність обтяження всього майна відповідача на підставі постанови ВДВС Івано-Франківського МУЮ. Відтак 30.08.2019 року позивач звернувся до Івано-Франківського МВ ДВС із запитом щодо накладених арештів. Листом від 25.09.2019р. Івано-Франківський МВ ДВС повідомив про відкриті виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] , серед яких провадження по виконанню виконавчого напису. При цьому до листа була додана копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.05.2015р. державного виконавця про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису нотаріуса. З даної постанови вбачається, що 03.04.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинено виконавчий напис №1649 про стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 179524,022 грн. Вважає, що даний виконавчий напис виданий з порушенням закону, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задоволити. Представник відповідача КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, 02.02.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити та слухати справу за його відсутності (а.с.46-47), в задоволенні позову відмовити. В мотивацію відзиву покладено те, що між позивачем та КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір. Із урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу відповідно банком правомірно заявлено до стягнення\~ суму заборгованості, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст.. 88 Закону України «Про нотаріат» вчинив виконавчий напис. Окрім того, вказують на те,що відповідно до діючого законодавства та встановлено судової практики, нотаріус не можу бути відповідачем в такої категорії справ. Просять в задоволенні позову відмовити. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна у судове у судове засідання не з`явилась. Суду надіслала заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі. Засобами поштового зв`язку 02.03.2020 року до суду надійшов відзив від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Між позивачем [PERSON] та КБ «Приватбанк» 09.06.2006 року було укладено кредитний договір. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. 03.04.2015року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.. вчинено виконавчий напис №1649, за яким запропоновано стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» 179 524,22 грн. заборгованості, із яких залишок заборгованості за кредитом 11043,65 грн.; сума заборгованості по відсоткам -46 098,96 грн.; пеня - 112 213,79 грн.; штраф 8 467,82грн; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1 700,00 грн. Строк за який проводиться стягнення - вісім років вісім місяців 17 днів. А саме з 09.06.2006 року по 26.02.2015 року (а.с.26). 14.05.2015 року державним виконавцем Євчук М.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. (а.с. 5). 03 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вчинено виконавчий напис № 1649, яким пропонує стягнути грошові кошти у сумі 179 524, 22 грн. з [PERSON] , які є його боргом за кредитним договором № DNH4KP37960270 від 09.06.2006р. в загальному розмірі 177824,22 грн., з яких 11043,65 грн. заборгованість за кредитом, 46098,96 грн. заборгованість за відсотками, 112213,79 грн. заборгованість за пенею, 8467,82 грн. заборгованість за штрафом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується наступними правовими нормами. Виходячи з норм Закону "Про нотаріат", у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Із матеріалів справи вбачається, що представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису звернувся 03.04.2015р. б/н року, як додаток до заяви долучив розрахунок заборгованості [PERSON] по кредитному договору № DNH4KP37960270 від 09.06.2006, проведеної станом на 26 лютого 2015 року. Відповідно до укладеного договору № DNH4KP37960270 від 09.06.2006 ПАТ КБ „Приватбанк" надав [PERSON] кредит у розмірі 12075, 70 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25, 08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.12.2009р. Відтак, в зв`язку з припиненням строку кредитування в силу вимог ст.ст. 1048, 1050, 625, 549 -551 ЦК України незаконним є нарахування процентів та неустойки за період від дня пред`явлення такого позову і по 03.04.2015р. (момент вчинення нотаріусом виконавчого напису). За змістом ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.\~ Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Право вибору валюти грошового зобов`язання у договірних правовідносинах належить сторонам договору, що у свою чергу не забороняється законом та відповідає принципу свободи договору. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином спосіб захисту права позивачем обрано вірно, оскільки виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, а визнання його таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, надасть позивачу можливість поновити його порушені права у спосіб встановлений законом. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відтак суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни від 03 квітня 2015 року за реєстровим № 1649 таким, що не підлягає виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наведених обставин понесені позивачем витрати по оплаті судового збору\~ в розмірі 384 гривні 20 копійок підлягають стягненню з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 15, 16, 524, 533, 605 ЦК України,\~

Outcome: partial