Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

04.03.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди до ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.173, 153, 237-1 КзпП України, порушення відповідачем Закону України »Про охорону праці» - 120000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує що в період його роботи підземним робітником колії, кріпильником шахти «Гвардійська» з 1984 р.- 1996 р.р., ним отримані хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст., радикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді пері артрозу плечолопаткового, деформуючого артрозу ліктьового і колінних суглобів. Захворювання відповідно до акту розслідування пов'язані з виробництвом, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 28.07.2010 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в загальному розмірі 55%, третя група інвалідності по 01.07.2011 р. Висновками МСЕК від 02.08.2011 р., 11.09.2012 р. відсоток втрати професійної працездатності та група інвалідності залишилися без змін по 01.08.2014 р. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив професійну працездатність, виконуючи тривалий час більше 6 років роботи в важких та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювання він неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, має постійні болі, стійкий депресивний стан, що порушує його нормальні життєві зв'язки. Позивач подав до суду заяву про підтримання позову, розгляд справи в свою відсутність за станом здоров'я. Представник ПАТ за довіреністю Некрасова К.О. позов не визнав, надав письмові заперечення вказує, що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач посилається на ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, він хоча і перебував в трудових відносинах з ПАТ, але свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з вказаними умовами, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. З вказаного видно, що діяльність ПАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, що вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Крім того позивач з 30.06.1999 року по теперішній час працював в шкідливих умовах на ВАТ «Суха Балка» /далі ВАТ/, тому ПАТ не може відповідати за шкоду заподіяну іншим підприємством, а обов'язок по відшкодування шкоди здоров'ю працівників при виконанні трудових обов'язків покладається на відповідний Фонд соціального страхування а не роботодавця. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями відповідача, трудовою книжкою, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.2010 р. а.с.9-13, 14-15 що позивачу в період роботи на ВАТ «Суха Балка» встановлені хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст., радикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді пері артрозу плечолопаткового, деформуючого артрозу ліктьового і колінних суглобів. Згідно висновків МСЕК позивачу вперше 28.07.2010 р. встановлена стійка втрата професійної працездатності в загальному розмірі 55%, третя група інвалідності по 01.07.2011 р. Висновками МСЕК від 02.08.2011 р., 11.09.2012 р. відсоток втрати професійної працездатності та група інвалідності залишилися без змін по 01.08.2014 р. а.с.16-18. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового та цивільного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON] як вказувалося раніше, згідно п.п.17-18 акту розслідування хронічного професійного захворювання а.с.14-15, встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є важкі, шкідливі, напружені умови праці - пил, концентрація аерозолю фіброгенної дії, фізичне перевантаження. Шкідливі умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, важкість праці відноситься до 3 класу 2-го ступеню шкідливості. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах на ПАТ 11 років 8 місяців, та на ВАТ в шкідливих умовах 11 років п.12-16 акту. ПАТ не приймало участь у розслідуванні причин виникнення хронічного професійного захворювання, але інформаційна довідка про умови праці на ПАТ а.с.11-13 була оцінена комісією по розслідуванню. Встановлена вина роботодавців в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно акту п.18 застосування заходів пилеподавлення, малої механізації, індивідуального захисту, заходи по оптимізації робочого місця, встановлено порушення роботодавцями ст.153 КЗпП України, вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці»; чим спростовуються заперечення відповідача стосовно відсутності вини ПАТ. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в фізичних навантаженнях, постійних болей в грудній клітині, хребті, кінцівках, задухою, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Суд вважає, що заперечення відповідача в частині вини ПАТ «ЦГЗК» є обґрунтованими, підтверджуються дослідженими судом доказами, та розмір відшкодування підлягає зменшенню з урахуванням ступені вини іншого підприємства, яке порушило вимогу законодавства про охорону праці. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.19-36, тривалості роботи на ПАТ - 11 років 8 місяців, що дорівнює відпрацьованому часу на ВАТ - 11 років, пропорційно цьому позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з ПАТ на користь держави, згідно ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial