Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON], [PERSON] звернулися до суду 25.05. 2016 року до [PERSON]., залучивши в якості співвідповідача Департамент ( центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА) про виселення. В ході судового засідання представник позивачів [PERSON] , який діє за договором про надання правової допомоги від 23.05. 2016 року ( а.с. 48-49) змінили предмет позову та просили усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши суду , що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях .В 2010 році, за їх обопільною згодою, у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання родича (племінника [PERSON] - [PERSON] на час його навчання у Національному університеті фізичного виховання і спорту. В 2014 році [PERSON] покинув навчання у вказаному навчальному закладі, на даний час, за їх інформацією, офіційно ніде не навчається і в квартирі [ADDRESS] не проживає вже два роки.В зв'язку з цим, вони неодноразово вимагали від [PERSON] знятись з реєстрації місця проживання в їх квартирі [ADDRESS].Однак, Відповідач відмовляється в добровільному порядку знімати реєстрацію свого проживання в їх квартирі, вказуючи на те, що це не його проблеми. Представник співвідповідача Департаменту ( центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА) [PERSON], який діє за довіреністю № 071-753 від 21.04. 2016 року покладався на вирішення суду . Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. повідомлений про розгляд справи через засоби масової інформації газету "Хрещатик " № 93( 4863 від 02.09. 2016 року, що у відповідності до вимог ст. 74-76 ЦПК України є належним повідомленням, а тому суд за згодою позивачів вважає за можливе провести розгляд справи у відповідності до вимог ст. 224-225 ЦПК України за наявністю доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, представника співвідповідача -2 , вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що Квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної власності ( а.с.6). На даний час в квартирі зареєстровані : позивачі, відповідач [PERSON] ( а.с. 7) Ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Диспозиція ст. З Сімейного Кодексу України визначає , що сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки . Відповідач не с членом моєї родини, сторони не пов'язані спільним побутом, в них немає взаємних прав та обов'язків. Стаття 317 Цивільного Кодексу України визначає що власникові належать права володіння . користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 Цивільного Кодексу України визначає .що власник майна має право вимагати усунення перешкод v здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частини 2 статті 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без повалених причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Тому в даному випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Проте, суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР. з врахуванням категорійного апарату викладеного у п.6 рішення Конституційного суду України від 03.06.1999р. по справі №1-8/99, Відповідач не належить до членів сім'ї Позивачів. Таким чином, за наявності заперечень власників квартири у [PERSON] (Відповідача) відсутні правові підстави для проживання в [ADDRESS] і це свідчить про порушення ним прав власників квартири - Позивачів передбачених ч.І ст.317 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідно до абз.2 п.13 «Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» викладених в листі Верховного суду України від 26.05.2001р., сама по собі наявність прописки не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою. Слід також зауважити, що відповідно до ч.І ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачами надано суду належні докази свого права власності на квартиру [ADDRESS], заявлені ними, як власниками нерухомого майна, позовні вимоги повністю відповідають положенням ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved