Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

В позовній заяві Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" вказує про те, що між ним та [PERSON] було укладено Договір б/н від 03.12.2007 року. Відповідно до якого Відповідач отримав кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок. Банк свої зобов»язання перед відповідачем виконав, однак останній порушив умови кредитного договору № б/н від 03.12.2007 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем взятих на себе зобов»язань за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в розмірі у розмірі 33145,58 грн., що складається з: 12 076 грн. 31 коп. - тіло кредиту; 7 075 грн. 48 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; 11 939 грн. 24 коп. - нарахована пеня; а також 500 грн. та 1 554,55 грн. штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та привал надання банківських послуг. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] на його користь 33 145,58 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.12.2007 року та понесені судові витрати у розмірі 1 762,00 гривень. В судове засідання представник позивача не з»явився, до суду подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині заборгованості за кредитом в розмірі 12 076,31 гривень визнала, інші вимоги вважає безпідставними та такими, що не підтвердженні належними та допустимими доказами та в їх задоволенні просить відмовити. Суд, заслухавши думку представника відповідача - адвоката [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог про стягнення заборгованості в частині заборгованості за кредитом в розмірі 12 076,31 грн. не встановлено. Щодо інших вимог позивача, суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] в формі Анкети-заяви було укладено картковий кредитний договір №б/н. Із позовної заяви слідує, що взяті на себе зобов»язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка становить 33 145,58 грн. та складається з наступного: 12 076 грн. 31 коп. - тіло кредиту; 7 075 грн. 48 коп. -нараховані відсотки за користування кредитом; 11 939 грн. 24 коп. - нарахована пеня; а також штрафи згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1 554,55 грн. штраф (процентна ставка). Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 31.05.2015 року; "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою"; та довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 55 днів пільгового періоду". Згідно анкети-заяви [PERSON], вказана заява, разом з Пам»яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між особою і банком договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що [PERSON] ознайомився і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та виявив бажання і оформив на своє ім»я платіжну картку кредитка «Універсальна». З розрахунку заборгованості, наданої позивачем вбачається, що відповідач неодноразово здійснював поповнення картки. За умовами картка «Універсальна» передбачає пільговий період користування - 55 діб, під час якого існує можливість користуватися кредитними коштами безкоштовно. Це означає, що погашення кредиту протягом пільгового періоду користування, позбавить необхідності платити за цим кредитом проценти за користування. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами статті 1048 ЦК України, визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. При цьому, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору у що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов»язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов»язання з повернення кредиту та збільшеного строку позовної давності. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року та у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. Враховуючи вищевикладене та положень ста. 549 ЦК України, а саме що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. При вирішнні справи в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11 939,24 гривень заборгованості за пенею, а також штрафів: 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 1 554,55 гривень штрафу (процентна складова), суд приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог Позивача, оскільки вони не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, їх одночасне стягнення законом не передбачене. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial