Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

23 листопада 2017 року на адресу суду надійшли матеріали справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], в якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.01.2013 року в розмірі 34585,40 грн., з яких: 2527,00 грн. заборгованість за кредитом, 26835,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1623,11 грн. штраф (процентна складова), а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1600, 00 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 22.01.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір, за яким відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1100, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобовязання банк виконав, натомість відповідач покладені на нього обовязки належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2017 року склала 34585,40 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач не зявився в судове засідання, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За даних обставин, з урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 22.01.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н (а.с. 6). Відповідно до умов кредитного договору, погашення кредиту здійснюється позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. У випадку несвоєчасного виконання боргових зобовязань, позичальник сплачує проценти за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, а у випадку порушення ним строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості (п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором б/н від 22.01.2013 року перед [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. В порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість: за кредитом 2527,00 грн., по відсоткам за користування кредитом 26835,29 грн., яку суд вважає доведеною розрахунком заборгованості (а.с. 4-5), у звязку з чим вона підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. З огляду на істотність порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобовязанням більш ніж на 30 днів, з урахуванням визначеного умовами кредитування розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн. фіксована частина та 1623,11 грн. процентна складова, позовні вимоги про стягнення якого також підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості по пені та комісії, нарахованим сумарно в розмірі 3100,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Із системного аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог. Згідно п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договору або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Так, судом встановлено, що окремим платежем, щомісячний обовязок по сплаті якого покладений на відповідача за договором є комісія за кредитне обслуговування в розмірі 1 % на залишок заборгованості, непогашеної протягом пільгового періоду (у випадку її наявності). Інші види комісії, передбачені Умовами кредитування (за зняття готівки, за отримання балансу на чек в банкоматах, за безготівковий розрахунок) в аспекті положень п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту суд розцінює як додаткову плату за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється банком безпосередньо в момент видачі готівки шляхом списання з карткового рахунку. В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в предявлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач предявляє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України та п.3 постанови Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Також суд критично ставиться до заявлення заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобовязання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобовязань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобовязальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та предявленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 3100,00 грн., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум вона вказана виключно як заборгованість по комісії, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку в цій частині як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 22.01.2013 року станом на 31.10.2017 року за кредитом 2527,00 грн., по процентам за користування кредитом 26835,29 грн., а також штрафу, який включає 500,00 грн. фіксована частина та 1623,11 грн. процентна складова, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 31485,40 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1456,59 грн.

Outcome: partial