Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Виконуючий обов`язки генерального директора Комунального підприємства «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» Солонський В.М. звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] був госпіталізований до КП «КПНД» ДОР» 21.07.2019 року о 15 годині 40 хвилин у зв`язку з погіршенням психічного стану. Зазначив, що до закладу [PERSON] був доставлений співробітника поліції з вказівкою на неадекватну та агресивну поведінку. [PERSON] був оглянутий черговим лікарем психіатром на приймальному відділенні та госпіталізований до психіатричного відділення. Інформовану письмову згоду на госпіталізацію та лікування надавати відмовився. Необхідність госпіталізації обумовлена наявністю у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який становить небезпеку для нього та оточуючих, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. 22.07.2019 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». [PERSON] перебував під наглядом з січня 2018 року, двічі лікувався стаціонарно у диспансері та останньому встановлений діагноз-шизофренія параноїдна форма. Після останньої виписки [PERSON] самовільно припинив прийом ліків та не з`являвся на прийом до дільничного лікаря-психіатра, в зв`язку з чим психічний стан останнього значно погіршився. На час звернення до суду із заявою клінічна картина представлена паралогічним мисленням, стійкими маячними ідеями особливого походження,внаслідок чого він виявляє реальні наміри та дії, які представляють реальну небезпеку для оточуючих, у зв`язку з чим [PERSON] потребує лікування лише в умовах стаціонару без його згоди. В судовому засіданні заявник [PERSON] подану заяву підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити та госпіталізувати [PERSON] до психіатричного стаціонару без його згоди. Представник психіатричного закладу Коваленко С.І. в судовому засіданні підтримала заяву, просила задовольнити. В судовому засіданні лікар-психіатр КП «КПНД» ДОР [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, станом на теперішній час потребує лікування тільки в умовах стаціонару, оскільки відсутність такого лікування може негативно вплинути на здоров`я хворого та оточуючих. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та пояснив, що він вважає себе здоровою людиною, в лікуванні потреби не має. Свою поведінку пояснює тим, що він звернувся до поліції із заявою про скоєний злочин. Його заяву працівники поліції не прийняли та стали залякувати його «зіркою Давида ». В судовому засіданні захисник [PERSON] проти задоволення заяви заперечувала та пояснила, що погоджується із позицією свого підзахисного. Прокурор Ладняк О.А. в судовому засіданні підтримав подану КП "КПНД" ДОР" заяву та просив госпіталізувати [PERSON] до психіатричного стаціонару для проходження лікування. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення заступника начальника Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Балабан І. останній звернувся з письмовим повідомленням до КП «КПНД» ДОР» задля вжиття заходів щодо госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару, оскільки останній становить загрозу для оточуючих. Згідно висновку ЛКК №865 від 22.07.2019 р. що [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїчної форми з маячним розладами та потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару без його згоди. Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відтак, аналіз норм ст. 14 Закону дає підстави вважати, що примусова госпіталізація можлива за певних умов, а саме: особа страждає на психічний розлад, а також якщо вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом. Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Як встановлено судом, [PERSON] є особою, яка страждає на психічний розлад. Висновком комісії лікарів-психіатрів ЛКК №865 від 22.07.2019 року [PERSON] встановлено, що страждає психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми, та потребує лікування лише в стаціонарних умовах. Зазначений діагноз було встановлено на підставах та в порядку визначеному законом, він не спростований жодними доказами. Вирішуючи питання про те, що вчиняє [PERSON] та чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, суд виходить з того, що [PERSON] вчиняє агресивні дії щодо оточуючих. Відмова [PERSON] від лікування та його некритичність до свого стану фактично є діями, що являють собою безпосередню небезпеку для нього самого, оскільки за висновком лікарів-психіатрів особа потребує такого лікування. При вирішенні даної справи суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 лютого 2018 року в справі № 2-1/07, де суд зазначив, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. В даному випадку суд приходить до висновку про достовірність тієї обставини, що особа є психічно хворою (висновок комісії лікарів-психіатрів). Психічний розлад [PERSON] є такого виду та ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, оскільки без лікування в стаціонарних умовах є ризик того, що [PERSON] може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку як для нього самого, так і для оточуючих. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень лікаря щодо необхідності лікування [PERSON] саме в стаціонарних умовах. Зважаючи на наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, відмову від добровільного лікування, та вчинення дій, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, примусова госпіталізація [PERSON] до психіатричного стаціонару є доцільною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в.о. генерального директора Комунального підприємства «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» Солонського В.М. про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його згоди підлягає задоволенню повністю. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved