Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 12.11.2012 року між нею та відповідачем виконкомом Алупкинської міської ради м. Ялта Автономної Республіки Крим зареєстровано шлюб. Проте спільне сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у січні 2017 року. Дітей від шлюбу не мають. Майнового спору немає. У судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Відповідач також надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечував. Оскільки відповідач подав письмову заяву про визнання позовних вимог, тому суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що виконкомом Алупкинської міської ради м. Ялта Автономної Республіки Крим складено відповідний актовий запис № 21. Від шлюбу дітей не мають. Позивач в позовній заяві вказала, а відповідач визнав, що спільне життя між ними не склалося, поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини через різні погляди на життя та сімейні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а шлюб має формальний характер. Спір щодо місця проживання дитини та поділ спільного майна відсутній. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved