Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення факту смерті, відповідно до якої просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Авдіївка, Донецької області, Україна, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] перебуваючи на тимчасово окупованій території, а саме у м. Авдіївка, Донецької області, померла мати заявника [PERSON] , [INFO] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 5478 від 26 вересня 2021 року, що видане Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР, причини смерті атеросклеротична хвороба серця. Також настання смерті [PERSON] підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 жовтня 2021 року Київським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. 20 жовтня 2021 року Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) за № 2465/20.16-23, відмовив [PERSON] у реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Авдіївка, Донецької області, оскільки на підтвердження факту смерті, [PERSON] було пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, а саме: свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01 жовтня 2021 року Київським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Таким чином, [PERSON] позбавлена можливості в установленому порядку здійснити державну реєстрацію смерті її матері та отримати свідоцтво про її смерть з причини відсутності підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України на підставі наданих нею документів, що зумовило звернутись до суду з відповідною заявою про встановлення факту смерті в порядку ст.317 ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2021 року, головуючим суддею у розгляду вказаної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 19 листопада 2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі з призначенням до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання заявник не з`явилась, натомість в прохальній частині заяви про встановлення факту смерті, просила проводити розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, натомість 22 листопада 2021 року на адресу суду надійшов лист начальника Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання [PERSON] , відповідно до якої просила провести розгляд справи у відсутність представника відділу та ухвалити рішення на розсуд суду. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2\~ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що заявник\~ [PERSON] є\~дочкою [PERSON] ,\~ [INFO] , яка померла [INFO] у м. Авдіївка Донецької області, що підтверджується документами, копії яких заявником надано до заяви про встановлення факту смерті. Так, із копії свідоцтва про народження заявника [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 06 травня 1976 року відділом РАЦС Київського району м.Донецька вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 26 лютого 2005 року громадянка [PERSON] уклала шлюб із громадянином [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Донецька, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 92 та після реєстрації шлюбу прізвище заявника було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З викладеного вбачається, що громадянка [PERSON] є дочкою [PERSON] . З матеріалів\~справи також\~вбачається,\~що [INFO] в\~м.\~Авдіївка Донецької\~області померла\~мати заявника\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . На підтвердження факту смерті [PERSON] , заявником надано лікарське свідоцтво про смерть № 5478 від 26 вересня 2021 року, що видане Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР, із зазначенням причини смерті атеросклеротична хвороба серця, та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01 жовтня 2021 року Київським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Враховуючи, що документи, які підтверджують факт смерті громадянки [PERSON] , видані установою на тимчасово непідконтрольній Україні території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Відповідно до Додатку 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» із змінами, м.Авдіївка Донецької області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Частинами 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, м.Авдіївка Донецької області включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. The Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті матері для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За приписами п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. П. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України визначені\~ст. 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, підставою державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Надаючи оцінку допустимості наданих заявником доказів, а саме документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд керується ч. 2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, оскільки заявник не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті матері на тимчасово окупованій території, а також реєстрація смерті громадянки [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, а копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2021 року Київським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки не створює правових наслідків на території України, у заявника існують перешкоди в оформленні спадкових правовідносин, суд доходить висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , померлої [INFO] в м.Авдіївка, Донецької області. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved