Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Народицької селищної ради, треті особи - [PERSON] , СТОВ «Україна» та просить визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у не включенні його бабусі [PERSON] до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Болотниця Народицького району Житомирської області. В обгрунтування вимог, позивач зазначив, що його бабуся [PERSON] з 1947 по 1993 рік працювала в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» с.Болотниця Народицького району Житомирської області та була його членом, однак її не було включено до списку громадян членів колгоспу, які мають право на земельні частки (паї). Вважає, що не включення його бабусі до списків пайовиків позбавляє права останньої на реалізацію гарантованого законом права на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року відкрите спрощене провадження у даній справі, яку було направлено учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Ухвала суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу вручені 23.12.2020 року (а.с.50). Ухвала суду позивачу вручена 06.01.2021 року (а.с.64). Відповідач - Народицька селищна рада подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що [PERSON] згідно книги записів реєстрації майнових паїв Болотницької сільської ради Народицького району Житомирській області не була включена до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку, а тому відповідно неможливо видати свідоцтво про право власності на пай члена підприємства, крім того Народицька селищна рада Житомирській області не є належним відповідачем по справі, оскільки, до їх компетенції не належить включення до списку громадян - членів КСП. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому в силу положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Вивчивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача у відзиві, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, якими вони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, а також проаналізувавши нормативно-правові акти, які регулюють вказані правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.15ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина перша статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом було встановлено, що бабуся позивача [PERSON] з 1947 по 1992 рік була членом колгоспу ім.Воровського с.Болотниця Народицького району Житомирської області (який неодноразово в послідуючому перейменовувався в колгосп «Україна», колгосп «Радянська Україна», колгосп ім.Калініна, колгосп ім.Радянської України) і працювала в ньому, звільнена з членів КСП - 31.12.1992 року. Вищевказане підтверджується листами КУ Трудовий архів Народицького району №С-10/06-02 від 18.01.2021 року та архівного сектору Народицької районної державної адміністрації №07-05/М-13 від 18.01.2021 року (а.с.61,62). Згідно листа відділу у Народицькому районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області № 9-6-0.28-3/107-21 від 22.01.2021 року (а.с.66) державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» (колгосп «Радянська Україна») с.Болотниця Народицького району Житомирської області серії ЖТ №18-04-000001 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право колективної власності на землю 06 червня 1995 року. Із змісту державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна» (колгосп «Радянська Україна») с.Болотниця Народицького району Житомирської області серії ЖТ №18-04-000001 (а.с.67-72) вбачається, що на підставі рішення Болотницької сільської ради від 06 червня 1995 року №4 сесії ХХII скликання КСП «Україна» с.Болотниця Народицького району Житомирської області було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ №18-04-000001 та передано у колективну власність 1386,8 га. землі. За змістом ст.10 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» для забезпечення гласності щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) сільська, селищна, міська рада та районна державна адміністрація в межах своїх повноважень зобов`язані: оприлюднити список осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), шляхом розміщення його в загальнодоступних місцях за 10 днів до початку проведення розподілу земельних ділянок. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Відповідно до положень Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду України від 16 грудня 2015 р. у справі №6-19824ск15, за якою право власності на пай у члена КСП виникає з моменту передачі земельної ділянки у колективну власність КСП, членом якого він є, а видача сертифіката на часту (пай) лише документально фіксує право особи на земельну частку (пай), тобто його відсутність не свідчить про відсутність самого права на отримання паю. Державний комітет України по земельних ресурсах листом від 22.08.2001 року за №14-17-2-П1580/4251 ("Урядовий кур`єр", N 168, 18 вересня 2001 р.) роз`яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. З правової позиції, висловленої у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 19 березня 2010 року), слідує, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Оскільки, згідно рішення Болотницької сільської ради №4 сесії ХХII скликання, 06 червня 1995 року КСП «Україна» (колгосп «Радянська Україна») с.Болотниця Народицького району Житомирської області передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва 1386,8 га. землі, в зв`язку з чим було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ №18-04-000001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 06 червня 1995 року, тобто на час передачі у колективну власність землі та реєстрації державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ №18-04-000001, [PERSON] не була членом КСП «Україна» (колгосп «Радянська Україна») с.Болотниця Народицького району Житомирської області, а тому суд вважає, що у останньої відсутнє право на земельну ділянку частку (пай) КСП «Україна» (колгосп «Радянська Україна») с.Болотниця Народицького району Житомирської області. Крім того суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували той факт, що його бабуся була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Болотниця Народицького району Житомирської області на час передачі у колективну власність землі, видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ №18-04-000001 та отримання вищевказаним підприємством зазначеного державного акту. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позивачем не доведено наявність обставин, які вказують на існування порушення прав діями відповідача, а тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України „ Про судовий збір ".

Outcome: dismissed