Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - Мельниківська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про виселення з житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку крім неї зареєстровано ще 4 особи, зокрема співмешканець її доньки - відповідач, який зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє п`яні дебоші, бійки та сварки, які вкрай негативно позначаються на всіх членах сім`ї, зокрема дітях, у зв`язку з чим позивач неодноразово зверталась до поліції, сільської ради, проте, відповідач знову вчиняв насильницькі дії в сім`ї. В наслідок таких дій відповідача позивач просила його добровільно звільнити будинок, проте він на такі прохання не реагує. Крім того, відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Проживання разом з відповідачем є нестерпним. На прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, а тому позивач, посилаючись на приписи ЖК УРСР, ЦК України, просила виселити відповідача. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с. 42). Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Третя особа надіслала лист, в якому погодилася з позовом та просила розглянути справу за відсутності її представника (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до довідки Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 5 вересня 2018 року № 919, виданої на підставі погосподарськї книги № 8, особовий рахунок [NUMBER] , за позивачем числиться житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з копією сторінки з погосподарської книги № 8, особовий рахунок [NUMBER] [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] (позивач), дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] (відповідач), онуки - [PERSON] , [PERSON] , правнука [PERSON] (а.с. 28-29). Згідно з постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 5 липня 2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (насильство в сім`ї) (а.с. 21). З довідки Іркліївської сільскої ради Чорнобаївського району Черкаської області від 15 листопада 2018 року № 1648 вбачається, що позивач неодноразово зверталася до в.о. старости [PERSON] та помічника дільничного інспектора [PERSON] з приводу сімейних конфліктів та насильства в сім"ї з бору її зятя [PERSON] (відповідача) (а.с. 20). За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону України від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено порушення відповідачем правил співжиття, що є підставою для його виселення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved