Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті прабабусі, посилаючись на наступне. [INFO] померла його прабабуся [PERSON] , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За своє життя на випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги після її смерті мав би бути його дід [PERSON] , який доводився їй сином (про що свідчить додане свідоцтво про народження). Але [PERSON] помер [INFO] до відкриття спадщини, після смерті [PERSON] . Тому на той час єдиним її спадкоємцем за законом, відповідно до норм діючого на той час законодавства, а саме: ст.530 ЦК РСР України в редакції 1963 року, була його мати [PERSON] , яка доводилась онукою [PERSON] , про що свідчать долучені до справи свідоцтва про народження та про шлюб. Інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом у неї не було. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю, згідно ч.2 ст.529 ЦК РСР України в редакції 1963 року, що діяв на той час. Після смерті [PERSON] його мати фактично вступила в управління її майном, відкрито володіла ним та користувалась (ст.549 ЦК РСР України). Хоча його мати [PERSON] спадщину після смерті своєї баби [PERSON] прийняла, але за своє життя належним чином його не оформила та свідоцтво не отримала . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщина була прийнята ним та отримано свідоцтво про право власності на належну їй земельну ділянку, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2018 року. Щодо іншого майна, яке нею було фактично успадковане після смерті [PERSON] та за життя не оформлене належним чином, йому стало відомо лише в 2018 році, коли він оформлював після її смерті спадщину. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, виходячи з вищенаведеної норми, він має право на прийняття належної частки спадщини, яку прийняла його мати, але за життя так і не встигла оформити. Для оформлення своїх спадкових прав в 2018 році він звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2018 року, ним оформлено спадок на приватизовану земельну ділянку, площею 3.0300 га, розташовану на території Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2017 року за № 1-1769. Щодо іншого майна, а саме: фактично успадкованого його матір`ю після смерті [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не був наданий правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність цього майна померлій. З цього приводу Перша Нікопольська державна нотаріальна контора запропонувала йому звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. [PERSON] померла [INFO] . Єдиним її спадкоємцем першої черги (згідно ЦК УРСР 1963 року) був його дід [PERSON] , який доводився їй рідним сином. Спадщину після смерті [PERSON] він не прийняв, оскільки помер [INFO] . А тому, за вимогами ч.2 ст.529 ЦК РСР України (1963 року) та ч.1 ст.549 ЦК РСР України, його мати [PERSON] , яка доводилась онукою померлої, фактично вступила в управління її майном та прийняла після неї спадок, оскільки її батько [PERSON] помер до відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Свідоцтво про право власності на житловий будинок та технічний паспорт знаходились у [PERSON] Оскільки статтею 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. За своє життя мати оформити належним чином спадщину після [PERSON] не встигла. [INFO] вона померла. Після її смерті спадкоємцем першої черги є він, її син. Інші спадкоємці першої черги, а саме: її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на його користь. Спадщина після її смерті ним була прийнята, але, як стало відомо, не в повному обсязі, до спадкової маси не увійшло майно, яке нею було фактично прийняте після смерті [PERSON] . Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, виходячи з вищенаведеної норми, він має право на прийняття належної частки спадщини, яку прийняла його мати, але за життя так і не встигла оформити. На даний час він як спадкоємець першої черги за законом не має можливості набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. У зв`язку з чим вимушений звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.61), відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували (ас.62, 64). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла прабабуся позивача по справі [PERSON] (а.с.6), яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-16). За своє життя на випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавці мав би бути дід позивача по справі [PERSON] , який доводився їй сином (а.с.9). Але [PERSON] помер [INFO] до відкриття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.7) Тому на той час єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, відповідно до норм діючого на той час законодавства (ст.50 ЦК УРСР в редакції 1963 року), була мати позивача по справі [PERSON] , яка доводилась онукою [PERSON] (а.с.10). Інших спадкоємців у [PERSON] не було. Після смерті [PERSON] мати позивача фактично вступила в управління спадковим майном, відкрито володіла ним та користувалась (ст.549 ЦК УРСР України). Однак, за життя мати позивача по справі спадщину після смерті [PERSON] належним чином не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримала. [INFO] [PERSON] померла (а.с.8). Після її смерті спадщина була прийнята позивачем та ним же отримано свідоцтво про право власності на належну їй земельну ділянку, яка належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2018 року (а.с.19). Щодо іншого майна, яке [PERSON] було фактично успадковане після смерті [PERSON] та за життя не оформлене належним чином, позивачу стало відомо лише в 2018 році. Для оформлення своїх спадкових прав в 2018 році позивач звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не був наданий правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність цього майна померлій (а.с.18). За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved