Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] пред`явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначила, що з відповідачем по справі 15 травня 2009 року у Острожецькій сільській раді Млинівського району Рівненської області зареєстрували шлюб за актовим записом №7. Від шлюбу у них є неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Основною причиною розірвання шлюбу називає систематичні конфлікти, в зв`язку із зловживанням алкоголем відповідачем. Шлюб між нею та відповідачем є лише формальним, понад п`ять років проживають окремо, примирення неможливе. Відповідач фізично здоровий, офіційно не працевлаштований, але отримує доходи від заробітків за кордоном, інших утриманців не має. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1109 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь понесені та документально підтвердженні судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В судове засідання позивач не з`явилась, звернулася до суду з письмовою заявою в якій зазначила про те, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав зазначених у позовній заяві, просить справу розглядати у її відсутності. (а.с.21) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав про те, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглядати у його відсутності. (а.с.21) Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 травня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.05.2009 року. (а.с.4) Шлюбні відносини подружжя не підтримує протягом тривалого часу, заходи для збереження сім"ї стронами не вживаються, шлюбні стосунки фактично припинені. З викладеного суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.10.2009 року відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, зобов`язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. (а.с.5) Згідно довідки, виданої 29.04.2020 року Острожецькою сільською радою Млинівського району Рівненської області за №390 [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своєю неповнолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] . (а.с.6) Згідно довідки про доходи № 8 від 29.04.2020 року загальна сума доходу позивача - [PERSON] з жовтня 2019 року по березень 2020 року становить 50120,80 гривень. (а.с.7) За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, котрий на час розгляду справи становить 2318 гривень. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд враховує, що відповідач є фізично здоровим, будь-яких інших осіб на утриманні не має, а тому суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, судовий збір в сумі 840,80грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. З квитанції №9 від 14.05.2020 року вбачається, що позивачем [PERSON] було сплачено 840 гривень 80 копійок судового збору, який підлягає стягненню на її користь з відповідача. (а.с.12) Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Враховуючи наведене, на підставі статей 105,110,112, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved