Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, зазначив, що з 05.10.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем та буде з нею проживати після розірвання шлюбу. Питання щодо сплати аліментів між ними вирішено, позивач буде сплачувати аліменти за рішенням суду, а також буде допомагати додатково, у разі потреби, у добровільному порядку. Сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого виникають постійні суперечки. З березня 2020 року подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору про поділ сумісно нажитого майна немає. Оскільки відновити подружні відносини неможливо, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник позивача-адвокат Мартиненко А.С. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи повести за її відсутності та відсутності позивача, за наявними матеріалами у справі. На задоволенні позову наполягала у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Крім того надала відзив, в якому вказала, що дійсно їхній малолітній син [PERSON] , проживає з нею. Батько дитини буде сплачувати аліменти за рішенням суду, а також буде допомагати сину додатково, у разі потреби, у добровільному порядку. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Просила розірвати шлюб між позивачем та нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 жовтня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 05 жовтня 2017 року, актовий запис №159. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою та після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Позивач буде сплачувати аліменти на його утримання за рішенням суду. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має. Сумісне життя сторін не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя. З березня 2020 року сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримуються, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивач на розірванні шлюбу наполягав, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання відповідача суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « [PERSON] ». В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.

Outcome: approved