Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що її незаконно було звільнено з посади охоронника Лінійного виробничого управління магістральних газопроводів УМГ «Черкаситрансгаз» з приводу чого вона звернулася з відповідною заявою до прокурора Олександрівського району Кіровоградської області, яку в подальшому прокуратурою Олександрівського району Кіровоградської області було передано до Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області. Вказану заяву правоохоронні органи розглядають з 04.06.2013 року, але розслідування в кримінальному провадженні не закінчено та кримінальне провадження до суду не передане. Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що кримінальне провадження розслідувалося до 20.08.2014 року, було безпідставно закрито, але ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12.06.2015 року постанова про закриття кримінального провадження скасована. Зазначеною ухвалою та ухвалою цього ж суду від 29.01.2016 року було визнано факт бездіяльності при розслідуванні кримінального провадження № 12013120310000444 слідчим слідчого відділення Олександрівського відділення Знам'янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області. Таким чином, оскільки вказаною вище ухвалою суду було визнано факт бездіяльності при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, якою на думку позивача їй спричинено моральної шкоди, позивач з урахуванням положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» з даним позовом звернулася до суду. Позивач та представник позивача у судове засідання з`явилися, надали пояснення, згідно з якими позов підтримали та просили задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання з'явилися, надали пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнали, в задоволенні позову просили відмовити. Прокурор у судовому засіданні висловила думку, відповідно до якої заявлений позов вважала необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, прокурора, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12.06.2015 року по справі за скаргою [PERSON] про скасування постанови про закриття провадження від 20.08.2014 року слідчого СВ Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області Дорофеєвої Л.Л. по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120310000444 від 04.06.2013 року за ч. 1 ст. 172 КК України, скаргу позивача було задоволено, постанову про закриття зазначеного вище кримінального провадження від 20.08.2014 року скасовано. 29 січня 2016 року ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області у справі за скаргою [PERSON] на бездіяльність слідчого та зобов'язання вчинити дії по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120310000444 від 04.06.2013 року за ч. 1 ст. 172 КК України, скаргу позивача було задоволено частково, визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Дорофеєвої Л.Л. по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120310000444 від 04.06.2013 року за ч. 1 ст. 172 КК України - в частині неналежного виконання ухвали слідчого судді від 12.06.2015 року. Разом з тим, з вказаної ухвали слідчого судді не вбачається, що бездіяльність слідчого Дорофеєвої Л. визнана протиправною. Під час розгляду даної справи, на підтвердження викладених в позові обставин позивачем також було надано ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області у справі за скаргою [PERSON] на бездіяльність слідчого та зобов'язання вчинити дії по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120310000444 від 04.06.2013 року за ч. 1 ст. 172 КК України,згідно з якою скаргу позивача було задоволено частково, визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Дорофеєвої Л.Л. по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120310000444 від 04.06.2013 року за ч. 1 ст. 172 КК України - в частині не належного виконання ухвали слідчого судді від 12.06.2015 року та зобов'язано слідчого СВ Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Дорофеєву Л.Л. організувати та провести слідчі дії за вказаним кримінальним провадженням, згідно ухвали слідчого судді Олександрівського районного суду від 12.06.2015 року, що не були виконанні та зазначені у мотивувальній частині ухвали. Проте, з вказаної ухвали слідчого судді, як і з ухвали слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2016 року також не вбачається, що бездіяльність слідчого Дорофеєвої Л. визнана протиправною. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та просить суд, з урахуванням зазначеного факту заподіяння їй моральної шкоди стягнути моральну шкоду. Проте, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: моральна шкода (п. 5 ст. 3 вказаного вище Закону). Разом з тим, під час розгляду даної справи не встановлено, що позивачку було незаконно засуджено, їй незаконно було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, її незаконно було взято і трималося під вартою, відносно неї незаконно проводився в ході кримінального провадження обшук, виїмка, незаконно накладався арешт на її майно, її незаконно було відсторонено від роботи (посади) та відносно неї вживалися інші процесуальні дії, що обмежували б її права. Також, під час розгляду справи не встановлено, що стосовно позивачки мало місце незаконне застосовування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу; незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. ч. 1, 2. 6 та 7 ст. 1176 ЦК України 1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимогами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З'ясувавши обставин и справи та фактичні дані, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, оскільки спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Outcome: dismissed