Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

10.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.07.1989 року вона була прийнята на посаду головного ветеринарного лікаря колгоспу ім. Калініна Синельниківського району Дніпропетровської області на підставі наказу №12 від 10.08.1989 року, шляхом переведення з колгоспу ім. Котовського. 29.05.1994 року позивач переведена на посаду ветеринарного фельдшера, на підставі наказу №5 від 30.05.1994 року, а 03.11.1995 року звільнена з вказаної посади за власною заявою, про що видано наказ №15 від 03.11.1995 року. [PERSON] виключена з членів колгоспу ім. Калініна, згідно поданої заяви (наказ №15 від 02.11.1995 року. З 1989 року по 1995 рік позивач приймала участь в громадському господарстві. У період роботи позивача в колгоспі ім. Калініна Синельниківського району Дніпропетровської області, а також після звільнення, її не було повідомлено про існування державного акту на право колективної власності на землю та відповідно про право на земельну ділянку (пай). Лише в 2018 році [PERSON] дізналась від своїх колишніх колег, які працювали в колгоспі ім. Калініна Синельниківського району Дніпропетровської області, що вони отримали паї ще в 1995 році. З метою встановлення свого права на земельну ділянку (пай), позивач звернулась із запитами до Синельниківської районної державної адміністрації та відділу у Синельниківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Згідно розпорядження Синельниківської районної державної адміністрації від 16 вересня 1993 року №311 «Про перереєстрацію колгоспу ім. Калініна», колгосп ім. Калініна перереєстровано в колективне сільськогосподарське підприємство «Калініна» у зв`язку зі зміною назви та основних положень статуту, згідно з протоколом №4 загальних зборів від 11 грудня 1992 року. В державному акті на право колективної власності на землю КСП ім. Калініна, який видано Луб`янською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області та зареєстровано за №17 від 09 червня 1995 року громадянка [PERSON] і списку-додатку до державного акту, який знаходиться у відділі у Синельниківському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області значиться під №131. Згідно довідки відділу у Синельниківському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 29.12.2018 року на території Луб`янського старостинського округу №5, згідно статистичного звіту рахується 561,1864 га земель запасу сільськогосподарських угідь. Позивач вважає, що на час отримання державного акту на право колективної власності на землю, зареєстрованого за №17 від 09 червня 1995 року, вона була внесена до списку осіб, що додається до державного акту, а про своє право на пай дізналась 09.01.2019 року, отримавши відповіді від Синельниківської районної державної адміністрації та відділу у Синельниківському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. [PERSON] , посилаючись на ст. 116 ЗК України, п. 1 ч. 2 ст. 16, п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, Указ Президента України від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до початку судового засідання надали суду заяви про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач Раївська сільська рада до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без їх участі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 09 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «ім. Калініна», розташованому у с. Луб`янка Синельниківського району Дніпропетровської області, видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ДП СВ № 000017 , розміром 5558,2 гектарів землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського використання, відповідно до рішення Луб`янської сільської Ради народних депутатів від 01 липня 1994 року (а.с.21-23). Згідно копії трудової книжки встановлено, що 17.07.1989 року [PERSON] прийнята в члени колгоспу ім. Калініна Синельниківського району Дніпропетровської області, за переведенням із колгоспу ім. Котовського, та виключена з його членів 03.11.1995 року (а.с.5). Дана обставина підтверджена також копією протоколу №4 зборів вповноважених колгоспників колгоспу ім. Калініна від 12 серпня 1989 року, наданого суду архівним витягом №Ч-18 від 24.01.2019 року Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.37). Перереєстрація колгоспу ім. Калініна в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Калініна», у зв`язку зі зміною назви та основних положень статуту, згідно з протоколом №4 загальних зборів від 11 грудня 1992 року, відбулася 16 вересня 1993 року на підставі розпорядження №311 Представника Президента України Синельниківської районної державної адміністрації (а.с.7). З довідки відділу у Синельниківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.12.2018 року (а.с.8), а також Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна Синельниківського району Дніпропетровської області, вбачається, що за №131 членом вказаного підприємства є [PERSON] , проживаюча у с. Луб`янка (а.с.23-32). Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є КСП, розпорядження земельними ділянками, переданими у колективну власність здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, громадяни, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до ст.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України чинного з 01 січня 2004 року, цивільні відносини які виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності з 01 січня 2004 року. Отже, на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП СВ №000017 , тобто станом на 09 червня 1995 року, позивач [PERSON] була членом КСП «ім. Калініна» і відповідно отримала право на земельну частку (пай). У відповідності до вимог ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленими та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved