Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Адвокат Харченко Д.М., який діє в інтересах позивачки [PERSON] , 14 грудня 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 4 листопада 1998 року [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . За наслідками цієї угоди на товарній біржі «Ва-Банк» був укладений договір купівлі-продажу, який не було нотаріально посвідчено. На теперішній час позивачка позбавлена права вільно розпоряджатися належним їй майном, оскільки торговий біржовий контракт, зареєстрований на товарній біржі, не відповідає вимогам, які ставляться до правовстановлюючого документу на нерухоме майно, а тому, враховуючи, що між нею та [PERSON] виконані всі умови договору купівлі-продажу домобудівлі, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем) 4 листопада 1998 року. Представник позивачки в судове засідання не прибув, однак подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов, справу розглядати у його відсутність, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не прибула, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань до суду від них не надходило. Ухвалою судді від 18 грудня 2020 року у справі призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 2 березня 2021 року підготовче провадженя по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі частини 2 статтті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд установив, що на час укладення угоди діяли норми ЦК України (в редакції 1963 року), а тому, суд вважає можливим при розгляді справи застосувати цей Кодекс, оскільки, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакціїї 2003 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності - з 01 січня 2004 року. Згідно договору № 641 купівлі-продажу від 4 листопада 1998 року, укладеного між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем) оформленого Товарною біржею «Ва-Банк», продавець продала житловий будинок [ADDRESS] , належний їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Гребенюк Т.М. Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2-634 від 9 липня 1996 року, а покупець купила вказане нерухоме майно та сплатила продавцю вказану суму грошей повністю, до підписання цього договору. Згідно статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений. Відповідно до статті 47 ЦК України (в редакціїї 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі, за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому нотаріальне посвідчення угоди не потрібно. Відповідно до вказаного вище, сторони виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу. Згідно реєстраційного напису, вчиненого Херсонським бюро технічної інвентаризації 4 листопада 1998 року, на праві приватної власності за [PERSON] зареєстрована домобудівля, розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстрова книга номер 2, реєстровий номер 231 від 4 листопада 1998 року). Відповідно до даних паспорта громадянина України [PERSON] (серія [NUMBER] виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 29 квітня 1998 року) остання з 24 травня 1999 року зареєстрована за домобудівлею, яку вона придбала у [PERSON] 4 листопада 1998 року та яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Факт неможливості позивачкою належним чином розпорядитися домобудівлею, яку вона придбала за договором купівлі-продажу, підтверджується листом приватного нотаріуса Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Дудар К.Д. про неможливість вчинення нотаріальної дії за № 30/01-16 від 25 лютого 2020 року. Суд враховуючи викладене вважає, що позивачка позбавлена можливості в майбутньому відчужити належну їй домобудівлю по наступним причинам: відповідно до статті 277 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК України); відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; відповідно до статті 55 Закону України "Про нотаріат" (яка діяла на момент укладення договору) цей правочин має бути вчинений за місцем знаходження нерухомого майна. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , але нотаріально зазначений договір купівлі-продажу не оформили. Крім того, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] виконали істотні умови договору, у зв`язку з чим, вважає, що позивачка до суду звернулася на законних підставах з обґрунтованими вимогами, а тому вважає можливим визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним.

Outcome: approved