Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року у неї народилася дитина -[PERSON], батьком якої є [PERSON]. Відповідач невдовзі після народження дитини покинув її і матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, вона в 2006 році звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина. Рішенням суду [PERSON] було зобов'язано щомісячно сплачувати на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини - [PERSON] до досягнення ним повноліття. До травня 2014 року, відповідач виплачував аліменти, а потім виїхав до м. Горлівка, Донецької області та з цього ж часу не займається вихованням дитини, не цікавиться його розвитком, не надає жодної матеріальної допомоги, а через деякий час взагалі перестав телефонувати їй та сину. Вважає, що всі вище перелічені фактори, вказують на свідоме нехтування відповідачем, як батьком дітей, своїми обов'язками. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 28 листопада 2018 року до суду надала Заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити її позовні вимоги ( а.с.26). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи (а.с. 18). Про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.» Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 30 листопада 2018 року від представника Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Костіної О.В., яка діє на підставі Довіреності № 29/01-2328 від 13 листопада 2018 року (а.с. 22) до суду надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу у її відсутності, не заперечує проти задоволення вимог позивача (а.с.27). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданого 12 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, що відповідач по справі - [PERSON], є батьком, а [PERSON] - матір'ю дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 6). З Акту обстеження умов проживання від 26 жовтня 2018 року, складеного депутатом Святогірської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. В сім'ї стосунки дружні, дитина має окрему кімнату, яка облаштована меблями, мається спортивний куточок, спортивний інвентар, книги (а.с.14). З Характеристики, складеної директором та вихователем Святогірської загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІ ступенів № 12 Донецької обласної ради, вбачається, що [PERSON] є учнем 9 класу Святогірської загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІ ступенів №12 Донецької обласної ради, зарекомендував себе як старанний учень, виховується в неповній сім'ї. Мати - [PERSON] приділяє належну увагу матеріальному забезпеченню та вихованню дитини, підтримує постійний контакт з педагогами школи. За час навчання [PERSON] в школі - інтернаті - батько - [PERSON] заклад не відвідував, навчанням та вихованням сина не цікавився, матеріально його не забезпечував ( а.с.13). З Довідки - розрахунку № 1418/35919 від 17 серпня 2018 року , виданої Покровським міськрайонним Відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що на виконанні Покровського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження №57019427, відкрите на підставі виконавчого листа за № 6/243/155/2018 від 02 серпня 2018 року, який видано на підставі Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] щомісячно починаючи з 09 березня 2006 року 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], а після досягнення дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки всіх видів до досягнення повноліття [PERSON] Згідно матеріалів виконавчого провадження, заборгованість зі сплати аліментів на день відкриття виконавчого провадження складає 17833,53 грн. За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Дитина [PERSON], [INFO], не досяг 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З Характеристики, складеної директором та вихователем Святогірської загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІ ступенів № 12 Донецької обласної ради, вбачається, що [PERSON] є учнем 9 класу Святогірської загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІ ступенів №12 Донецької обласної ради, зарекомендував себе як старанний учень, виховується в неповній сім'ї. Мати - [PERSON] приділяє належну увагу матеріальному забезпеченню та вихованню дитини, підтримує постійний контакт з педагогами школи. За час навчання [PERSON] в школі - інтернаті - батько - [PERSON] заклад не відвідував, навчанням та вихованням сина не цікавився, матеріально його не забезпечував ( а.с.13). У суду немає підстав ставити під сумнів Характеристику Святогірської загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІ ступенів № 12 Донецької обласної ради, яка була складена директором закладу та вихователем, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Характеристиці, належним чином відповідачем не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - [PERSON], проживає окремо від своєї дитини, матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з ним, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його навчанням, навичками та уподобаннями, його життям, успіхами та труднощами, його схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не сприятиме інтересам дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Висновку № 29/01-2467 від 30 листопада 2018 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, зазначено, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], мешкає разом з матір'ю [PERSON], яка займається його вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Батько дитини, [PERSON], самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, у вихованні участі не приймає, не турбується про стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток. [PERSON] батьківські обов'язки не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Не звертався до відповідних установ з питанням встановлення порядку спілкування з дитиною. З 2014 року припинив виплачувати аліменти та не надає жодної матеріальної допомоги. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини до уваги приймалися факти само ухилення від виконання батьківських обов'язків громадянином [PERSON], який не надає допомоги в вихованні та утриманні неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], не надає допомоги в вихованні, оздоровленні, лікуванні дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 28 листопада 2018 року, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 28). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно нього належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дитини. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] не наполягає на стягненні з відповідача [PERSON] понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved