Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Виноградівська КС "Едельвейс" звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу в солідарному порядку за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору №280-15 від 18.12.2015 року [PERSON], яка є членом кредитної спілки, отримала кредит в розмірі 4900,00 грн. строком на 13 фактичних місяців під 48% річних. Згідно договору про солідарну відповідальність від 18.12.2015 року, відповідач [PERSON] зобов"язалася сплатити борг [PERSON] у випадку невиконання нею умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] сплатила борг в сумі 650,00 грн., з яких 250,00 грн. - основний борг та 400,00 грн. - відсотки за користування кредитом. Станом на 10.02.2016 року заборгованість за кредитним договором складає 6630,43 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Представник позивача не з'явився на судовий розгляд справи, але від нього на адресу суду поступила заява з проханням розглянути справу у відсутності представника, повністю підтримує вимоги позовної заяви та просить суд такі задоволити, із зазначенням про те, що не заперечують відносно винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явилися і від них не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Обстеживши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини, на які посилається позивач в своїй заяві. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що правовідносини, які відповідають встановленим фактам, регулюються нормами Цивільного кодексу України (2004 рік). Так, у відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 [PERSON] 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В свою чергу ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, яка регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Крім того, згідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статею 554 ЦК України регламентовано, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №280-15 від 18.12.2015 року [PERSON], яка є членом кредитної спілки, отримала кредит в розмірі 4900,00 грн. строком на 13 фактичних місяців під 48% річних. Факт отримання коштів в сумі 4900,00 гривень підтверджено Видатковим касовим ордером від 18.12.2015 року. Виконання даного зобов'язання було забезпечено договором про солідарну відповідальність від 18.12.2015 року, згідно якого відповідач [PERSON] взяла на себе обов'язок відповідати по всіх зобов'язаннях [PERSON] перед кредитором, в разі їх невиконання. Як встановлено судом із поданих доказів, позичальником допущено прострочення виконання зобов'язання. На вимоги погасити заборгованість відповідачі не реагували. Отже суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обгрунтованими. Відповідач [PERSON] сплатила борг в сумі 650,00 грн., з яких 250,00 грн. - основний борг та 400,00 грн. - відсотки за користування кредитом. Станом на 10.02.2016 року заборгованість за кредитним договором складає 6630,43 грн., з яких 4550,00 грн. - основний борг та 2080,43 грн. - відсотки. Отже, оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову є обгрунтованими, обставини, наведені позивачем, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак такі вимоги підлягають задоволенню. Згідно приписів ч.1 ст.79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до п.2 ч.3 ст.79 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Крім цього, відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума судових витрат судового збору у розмірі 1600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32 від 08.02.2017 року, та витрати на правову допомогу в розмірі 762,00 грн., що підтверджується квитанцією №18 від 10.02.2017 року, також підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved