Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.03.2013, посилаючись на те, що 21.03.2013 між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 26.05.2019 у нього виникла заборгованість в сумі 12349,09 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 154,82 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 8130,03 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3000,00 грн., та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 564,24 грн. (процентна складова). З огляду на таке, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12349,09 грн. та сплачену суму судового збору 1921,00 грн. Ухвалою судді від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 15.10.2019. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзиву, тому, за відсутності заперечень представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. У зв`язку з викладеним, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.03.2013. У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 26.05.2019 у відповідача існує заборгованість за кредитом в сумі 12349,09 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 154,82 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 8130,03 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3000,00 грн., та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 564,24 грн. (процентна складова). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, станом на 26.05.2019 у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та відсотками. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею та двох видів штрафів суд зазначає наступне. Позивач посилається на ст. 634 ЦК України, як на підставу виникнення договірних відносин з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В анкеті-заяві позичальника від 21.03.2013 року, яку підписав відповідач, процентна ставка не визначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з наданого кредиту, просив також, крім тіла кредиту - суми, яку відповідач фактично отримав, стягнути в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування ним. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплату комісій банку та відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, сплату комісії та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Тому суд у повному обсязі відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту - 154,82 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 8130,03 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3000,00 грн. та штрафам відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - у фіксованій частині - 500,00 грн та в процентній складовій - 564,24 грн.

Outcome: dismissed