Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 26.03.2010 р. по 31.03.2017 р. в розмірі 564 481, 68 грн. Свої вимоги мотивував тим, що перебував в трудових відносинах з відповідачем та 26.03.2010 р. був звільнений із займаної посади за власним бажанням, при цьому відповідачем не було виплачено йому всі суми, які належить до виплати звільненому працівнику. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2013 р. стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 177 088, 95 грн. Державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУБ у м. Києві 16.09.2016 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого на підставі вказаного вище рішення суду. В вказаній постанові зазначено, що борг відповідача перед позивачем на день винесення постанови складає 14 567 грн. Тобто, до цього часу відповідач не виплатив позивачу суми, які повинен був виплатити в день звільнення останнього. Посилаючись на ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток по 30.03.2017 р. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач був прийнятий 01.09.1994р. на посаду голови правління ВАТ "Науково-дослідне медичне об`єднання "Діалір". Як вбачається з ухвали Господарського суду м. Києва 18.09.2007р. було порушено провадження у праві про банкрутство відповідача. Як вбачається з трудової книжки позивача, останній був звільнений з роботи 26.03.2010р. за власним бажанням у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати по ст. 38 КЗпП України. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2013 р. стягнуто з відповідача на користь позивача 177088, 95 грн. заборгованості. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2014 р.. зазначене рішення суду залишено без змін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2014 р. виправлено описку в рішенні від 02.12.2013 р., а саме зазначено, що з відповідача на користь позивача стягнуто 177088, 95 грн. заборгованості по заробітній платі. 14.07.2014 р. державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №753/11905/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 04.06.2014 р. про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 177 088, 95 грн. У відповідності до Постанови державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16.09.2016 р. виконавче провадження з виконання виконавчого листа №753/11905/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 04.06.2014 р. закінчено, залишок боргу становить 14 567 грн. Виходячи з вказаного, встановлено, що відповідачем не здійснено з позивачем розрахунку при звільненні по день подання позову. Нормою ч. 1 ст. 47 КЗпП встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином: 1) заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ділиться на число відпрацьованих робочих днів, з чого випливає середньоденна заробітна плата; 2) вказана сума середньоденної заробітної плати множиться на відповідну кількість календарних днів. У відповідності до Індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2010 рік, відповідачем нараховано позивачу заробітну плату за останні два місяці роботи перед звільненням в розмірі: за січень 2010 - 6 912,02грн., за лютий 2010 р. - 6 528, 03 грн. Виходячи з вказаного при розрахунку середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільнення необхідно виходити з суми заробітної плати за останні два місяці роботи позивача перед звільненням поділеної на кількість відпрацьованих робочих днів та помноженої на кількість календарних днів період з квітня 2010 р. по 31.03.2017 р. У відповідності до вказаного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 500 238, 06 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial