Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

26 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є внуком [PERSON] , який помер [INFO] . За життя дідусь склав заповіт від 01 січня 2008 року, яким усе належне своє майно заповів йому. Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак перешкодою у нотаріальному оформленні є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 90,5 м2 та господарські споруди, які знаходяться по [ADDRESS] та належали його покійному дідові [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, та просив суд їх задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає (а. с. 57). Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Деліївської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, підтверджується, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8). Відповідно до копії заповіту від 01 липня 2008 року [PERSON] , на випадок своєї смерті, все своє майно заповів [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до наданої на вимогу суду спадкової справи № 251/2010, заведеної щодо майна померлого [PERSON] , відповідач прийняв спадщину (а. с. 35). Довідкою від 23 червня 2020 року № 131, виданою Деліївською сільською радою, підтверджується те, що до складу сім`ї спадкодавця [PERSON] на день його смерті входив онук [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до довідки від 23 червня 2020 року № 130, виданої Деліївською сільською радою, житловий будинок та господарські будівлі у [ADDRESS] згідно з погосподарської книги № 3 належали [PERSON] (а. с. 12). На замовлення позивача 02 червня 2020 року виготовлений технічний паспорт на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18-21). Копія технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння), збудований 1970 року, що знаходиться по [ADDRESS] , підтверджує факт побудови вказаного будинку з господарськими спорудами, а саме: з літньою кухнею, стодолою, сараєм, криницею, воротами та огорожею (а. с. 21). Відповідно до довідки від 02 червня 2020 року № 67, виданої обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро з технічної інвентаризації», реєстрація права власності на дане домоволодіння обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не здійснювалась (а. с. 22). Відповідно до копії постанови про відмову у чиненні нотаріальної дії нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської обласі Кіщук Л. І. від 23 червня 2020 року № 334/02-14 убачаться, що на майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] та на день смерті був зареєстрований та проживав у с. Бишів Галицького району Івано-Франківської області, спадкоємцем якого є його внук [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину не може бути видано через відсутність правовстановлюючого документа (а. с. 11). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Закону України від 15 квітня 2014 року №1212-VII "Про внесення змін до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" доповнено частиною третьою, якою передбачено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об?єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений- сільським головою) або відповідною архівною установою. Згідно з витягом із погосподарської книги Деліївської сільської ради, підтверджується, що дійсно за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок 1970 року побудови, головою двору є [PERSON] . Відповідно до списку членів господарства із записів з погосподарської книги за 1996-2000 роки, спадкодавець [PERSON] - голова сім`ї, позивач [PERSON] - внук (а. с. 59-60). Отже, позивач є внуком спадкодавця та на час смерті останнього проживав разом зі спадкодавцем у будинковолодінні в [ADDRESS] . Водночас, на підставі заповіту від 01 липня 2008 року, нотаріально посвідченим виконавчим комітетом Деліївської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, [PERSON] розпорядився своїм майном, зокрема будинковолодінням, яке знаходяться по [ADDRESS] , на користь внука [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленої позовної вимоги не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб. З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що є підстави для задоволення позову, оскільки, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належали на праві власності житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено випискою з погосподарської книги, а позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину.

Outcome: approved