Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,0 грн. та відшкодування судових витрат. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 03.11.2015 року приблизно о 8 годині 40 хвилин, перебуваючи на робочому місці в конторі Ямпільського лісництва Краснолиманського лісгоспу, де вона працює бухгалтером, відчула та побачила, що через відкриту віконну кватирку кабінет наповнюється димом, джерелом якого було багаття, яке неподалік від приміщення контори запалила відповідач [PERSON], спалюючи опале листя. Вона відразу вийшла на вулицю, щоб попросити [PERSON] затушити багаття. Але як тільки вона вийшла на вулицю, не встигнувши сказати відповідачу ні слова, [PERSON] стала ображати її нецензурною лайкою, називаючи її брутальними словами. Нічого не кажучи відповідачу, позивач попросила свідків [PERSON] та [PERSON] заспокоїти відповідача. Які підійшли до [PERSON] та намагалися її заспокоїти, однак остання не реагувала, у зв»язку з чим позивач викликала співробітників міліції. Вважає, що нецензурні образи, висловлені на її адресу відповідачем, принижують її честь та гідність, ділову репутацію, бо ображала її відповідач на території лісництва, де як вона, так і більшість свідків постійно живуть і працюють, постійно спілкуються один з одним як по службовим питанням так і у побуті. Робила це відповідач у присутності співробітників і сусідів, чим завдала їй психологічної травми, яка призвела до того, що позивач деякий час була пригнічена, не могла спілкуватися ні з сусідами ні з колегами по роботі, чим завдала їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 10000,0 грн., яку просить стягнути з відповідача як і судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю і просили його задовольнити. При цьому позивач додала, що відповідач образливо називала її «королевою», для якої всі співробітники та мешканці Ямпільського лісництва являються «мурахами, рабами», яких вона не вважає людьми і не поважає, ставиться до них зверхньо. Але вказана інформація не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги фактично не визнала та суду показала, що дійсно вона являється пенсіонером та проживає на території Ямпільського лісництва, і в якості бухгалтера Краснолиманського ліспгоспу працює позивач, яка проживає там же. Дійсно 03.11.2015 року вранці вона біля свого двору, який знаходиться поруч з конторою лісництва, палила багаття з опалого листя. До неї з контори вийшла позивач і стала робити зауваження, посилаючись на те, що приміщення контори наповнюється димом і вона погано себе від цього почуває. У відповідь на це вона не стрималася і стала кричати, що позивач «вже усіх дістала», ще щось гарячкуючи кричала, але на адресу позивача нецензурно не висловлювалась, честь та гідність позивача не принижувала, «бо щоб їх принизити треба мати честь та гідність». Не заперечує тієї обставини, що до неї підходили разом з позивачем [PERSON] та [PERSON], просили її заспокоїтися. Але і в їх присутності вона позивача не ображала. Тому просила відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації /ч.1/. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною /ч.3/. При цьому моментом виникнення права на спростування слід вважати юридичний факт правопорушення, протиправність якого включає в себе: поширення інформації, тобто доведення її до відома третьої особи; інформації про особу, тобто з якої можна було б точно встановити, що вона стосується конкретної особи, чи, принаймні, ця особа включається до кола осіб, яких ця інформація стосується (для того, щоб інформація стосувалась конкретної особи потрібно вказати лише певні ознаки, які достатні для точного виокремлення цієї особи серед інших); інформації неправдивої, тобто такої, що не відповідає дійсності чи викладена неправдиво (при цьому важливим є презумпція добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною); інформація, яка порушує особисті немайнові права, тобто дана інформація повинна або завдавати шкоди відповідним особистим немайновим благам, або якимось чином перешкоджати особі у повному та своєчасному здійсненні свого особистого немайнового права. У випадку спростування поширеної неправдивої інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичних осіб, вина особи-поширювача не враховується. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про інформацію" забороняється поширення відомостей, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність особи. Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Позивач працює в якості бухгалтера ДП "Краснолиманський ліспгосп" та проживає на території Ямпільського лісництва(а.с.7). 03.11.2015 року приблизно о 08 годині 40 хвилин, перебуваючи на території Ямпільського лісництва біля будинку № 4 по вул.. Хвойній(смт.Ямпіль), [PERSON] висловлювалася на адресу [PERSON], грубою нецензурною лайкою, умисно принижуючи честь, гідність та ділову репутацію позивача, яка знаходилася в той день на робочому місці. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, як дослідженим в судовому засіданні матеріалом Краснолиманського відділення поліції № 2694 від 04.11.2015 року, так і поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які суду показали, що дійсно в їх присутності на протязі 15-20 хвилин відповідач безпричинно ображала позивача, висловлюючись саме на її, а не будь-кого іншого, адресу грубою нецензурною лайкою, вказувала, що вона зверхньо без поваги ставиться до співробітників та мешканців лісництва, довгий час на зауваження свідків [PERSON] та [PERSON] не реагувала. Вказані образи та приниження чули і інші співробітники лісництва, що працювали у приміщенні контори, яра розташована поруч. Висловлені відповідачем образи та приниження призвели до того, що на протязі декількох днів [PERSON] була пригнічена, замкнута, уникала спілкування з колегами по роботі та мешканцями лісництва. Охарактеризували позивача як спокійну, врівноважену, толерантну особу, але при цьому справедливу та вимогливу. Всі свідки пояснили, що жоден з них не перебуває у службовому підпорядкуванні позивача чи її чоловіка. На думку суду розповсюдження відповідачем інформації та образи мала місце, а зміст цієї інформації є принизливим та неправдивим, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження розповсюдженої інформації та того, що вона не ображала позивача. Навпаки відповідач [PERSON] неодноразово в судовому засіданні наполягала на тому, що позивача неможливо образити чи принизити її честь та гідність, бо вона таких не має. Суд також вважає, що інформація та образи, розповсюджені відповідачем 03.11.2015 року під час сварки, є негативною образливою інформацією, виходячи із спрямованості та її змісту, порушує особисті немайнові права [PERSON], оскільки завдає шкоди її репутації як співробітника Краснолиманського ліспгоспу, яка по роду своєї діяльності в процесі зайняття реалізацією продукції лісництва спілкується зі співробітниками лісництва, у тому числі і свідками, а негативна інформація створює перешкоди нормальній роботі в цій сфері діяльності, та принижує її честь та гідність як мешканця невеличкого населеного пункту, де вона постійно проживає і спілкується з тими ж свідками, та іншими співробітниками лісництва. Таким чином, з огляду на зазначені Закони та нормативно-правові акти і зібрані по справі докази, суд вважає, що вся інформація, образи, з урахуванням їх спрямованості, про спростування якої просить позивач, є недостовірною та образливою, не підтверджується доказами, принижує честь і гідність [PERSON] як особистості, дискредитує її як співробітника Краснолиманського ліспгоспу, принижує її ділову репутацію, тому підлягає спростуванню. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. засобу масової інформації. Вибір вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК). Відповідно до ч.7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Тому суд вважає, що позивачем запропоновано адекватний спосіб спростування недостовірної інформації вибачення, яке і слід застосувати на виконання рішення суду з метою захисту немайнових прав позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає поряд з іншим, і у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням зазначених роз'яснень Пленуму і виходячи із характеру і обсягу душевних страждань [PERSON], їх тривалості, характеру і обсягу інформації, розповсюдженої відповідачем про неї і її негативних наслідків, суд вважає, що на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. Крім того позивач також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 478,20 грн. та 1218,0 грн.(а.с.2,3), які внесено на підставі ст.4 Закону України «Про судовий збір» та витрати на правову допомогу в розмірі 1000,0 грн.(а.с.10). За змістом ст.. 88 ЦПК України за результатами розгляду справи судові витрати підлягають розподілу між сторонами, або стягненню з них. Відповідно до п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача лише в частині відшкодування моральної шкли задоволено частково у розмірі 20% заявленого позову, то і судовий збір з відповідача в частині оплати цих вимог та витрати на правову допомогу, враховуючи те, що така була сплачена за представлення інтересів по двом вимогам, вартість яких суд оцінює по 500 грн. кожну, підлягає стягненню пропорційно у такій же частці. Тому в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору з відповідача слід стягнути в сумі 730,80 грн.(487,20 +1218 х 20%). А в рахунок відшкодування вартості правової допомоги 600,0 грн.(1000:2=500 + 500х20%).

Outcome: partial