Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с.48, 49), в якому просив: стягнути на користь позивача з [PERSON] суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 19082 грн. 53 коп. - основного боргу, інфляційної складової боргу в розмірі 10526 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 1553 грн. 98 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема зазначив, що 17.12.2004 року сторонами було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем відповідачу щодо [ADDRESS], при цьому, відповідач своєчасно та в повному обсязі не платять за вказані житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість станом на 01.08.2016 року в розмірі 19082 грн. 53 коп. - основного боргу, інфляційної складової боргу в розмірі 10526 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 1553 грн. 98 коп. У письмовій заяві представник позивача просив позов задовольнити. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проаналізувавши наведені дані, копію вказаного договору між сторонами, розрахунок заборгованості, всі інші матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 17.12.2004 року сторонами було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем відповідачу щодо [ADDRESS], при цьому, відповідач своєчасно та в повному обсязі не платять за вказані житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість станом на 01.08.2016 року в розмірі 19082 грн. 53 коп. - основного боргу, інфляційної складової боргу в розмірі 10526 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 1553 грн. 98 коп. З положень ст.ст.66, 67, 68 Житлового Кодексу України, вбачається, що особи, які користуються жилими приміщеннями в будинку державного і громадського житлового фонду, зобов'язані щомісячно вносити плату за комунальні послуги. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України 14.01.2009р. N5, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян. При цьому, відповідно до положень п.2) ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або актів законодавства. З положень ст.625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, зміст ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 14.09.2015 року щодо відмови у прийнятті заяви позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить судові витрати по справі стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved