Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права на нерухоме майно, мотивуючи його тим, що він [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що доводиться копією паспорта [NUMBER] . Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладеного 28 листопада 2001 року між Хорольською міською радою - «Продавець», та позивачем, [PERSON] « Покупець», посвідченого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Рибкою К.О., зареєстрованим в реєстрі за № 5097, Продавець на підставі рішення ХХІ сесії Хорольської міської ради від 12.10.2001 року « Про продаж земельної ділянки ПП [PERSON] » передає за плату, а Покупець приймає у власність і оплачує земельну ділянку з усіма обтяженнями і сервітутами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0, 1170 га згідно плану земельної ділянки, що додається. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача\~ Хорольської міської ради Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 18.04.2002 року Хорольською міською радою Полтавської області на підставі рішення виконкому Хорольської міської ради від 17.04.2002 року за № 156, та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ №047101, позивачу [PERSON] , належить на праві приватної власності міні СТО по ремонту автомобілів, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з приміщення міні СТО. Згідно інформаційної довідки від 12.06.2020 року та технічного паспорта на станцію СТО по ремонту легкових автомобілів з допоміжними будівлями та спорудами від 10.06.2020 року, виготовлених фізичною особою- підприємцем [PERSON] , вбачається, що станція СТО по ремонту легкових автомобілів, що розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.12.2012 року зареєстровано КП « Лубенське МБТІ» в реєстрову книгу №2 за реєстровим номером 38, свідоцтво про право власності від 18.04.2002 року, видане Хорольською міською радою на підставі рішення виконкому Хорольської міської ради №156 від 17.04.2002 року, відповідає наступним параметрам: станція СТО по ремонту легкових автомобілів Літер А-1 загальною площею 419, 3 кв.м.,основна площа 318, 9 кв.м.; прибудова Літер а, прибудова Літер а1, малярний цех Літер В загальною площею 138, 0 кв.м., основна площа 105, 6 кв.м.; вбиральня Літер Б, колодязь №1, огорожа №2, ворота №3; перебуває у задовільному технічному стані та придатний до подальшої експлуатації. Загальна площа будівлі змінилася з 270, 2 кв.м. на 419, 3 кв.м. внаслідок проведення реконструкції основної будівлі «літ.А-1» побудовано ( без отримання дозвільних документів) прибудову «літ.а», прибудову літ. «а1», та збудовано нову будівлю-«малярний цех літ.»В». Назва вулиці змінена з «вул.Фрунзе» на « [ADDRESS] Миргородська» розпорядженням Хорольського міського голови №5-р від 18.01.2016 року. З повідомлення начальника-державного реєстратора відділу державної реєстрації Хорольської міської ради Полтавської області О.І. Штомпель від 22.06. 2020 року за № 07-22/27 слідує, що позивачу, [PERSON] , відмовлено у державній реєстрації вказаної станції СТО у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї та роз`яснено необхідність звернутись до суду з відповідною заявою. Згідно Звіту про оцінку майна, виготовленого Товарством з обмеженою відповідальністю «Альбатрос», вартість нерухомого майна(станція СТО по ремонту легкових автомобілів), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , станом на 18 червня 2020 року становить 569\~300, 00 гривень. Враховуючи, що вказане нерухоме майно, збудоване позивачем на належній на праві власності земельній ділянці згідно свідоцтва про право власності, виданого 18.04.2002 року Хорольською міською радою Полтавської області на підставі рішення виконкому Хорольської міської ради від 1 7.04.2002 року за № 156, та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ №04710, та не порушує права інших осіб, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності на самочинне будівництво. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. \~Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~У відповідності до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). \~Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. \~Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. \~Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. \~Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. \~При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином,\~під способами\~захисту суб`єктивних\~цивільних прав/інтересів\~розуміють закріплені\~законом матеріально-правові\~заходи примусового\~характеру,\~за допомогою\~яких проводиться\~повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. \~Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. \~У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. \~Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. \~Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. \~ \~Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved