Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Полтавамолпрод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що вона [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає [INFO]. У відповідності з наказом № 91-КГ від 26 травня 2015 року позивач була прийнята на посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3 розряду в Хорольське відділення ТОВ «ГАДЯЧСИР», відповідно до запису в трудовій книжці серії АХ- № 128196. У відповідності з наказом № 230-КГ 10 листопада 2016 року позивач була звільнена в зв»язку з переведенням до ТОВ «Полтавмолпрод» на підставі п. 5 ст.36 КЗпП України, відповідно до запису в трудовій книжці серії серії АХ- № 128196. У відповідності з наказом № 60-К від 10 листопада 2016 року позивач була прийнята на посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3 розряду в Хорольський приймальний пункт по переведенню із ТОВ «Гадячсир», відповідно до запису в трудовій книжці серії АХ- № 128196. Позивач зазнчає, що ніякого строкового договору чи на час виконання певної роботи, із нею не укладався, термін дії строкового договору в заяві про прийняття на роботу - не зазначався. З моменту прийняття на роботу і по даний час позивач сумлінно виконує свої обов»язки, передбачені посадовою інструкцією. Не дивлячись на те, що позивач продовжує працювати, з червня місяця 2017 року роботодавець перестав виплачувати їй заробітну плату. Аналогічна ситуація склалася з працівниками їхнього приймального пункту - начальником пункту [PERSON] та оброблювачем технологічних місткостей [PERSON]. Позивач та [PERSON] писали з цього приводу звернення до Управління Держпраці у Полтавській області, де їм порадили з приводу невиплати зарплати та остаточного розрахунку після звільнення звернутися до суду, що до позивача зробив [PERSON] \~ \~ \~ \~ Згідно електронної версії довідки щодо боргу підприємства, борг на кінець липня місяця 2018 року у сумі 38 213 грн. 38 коп. та суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2 175 грн. 36 коп., а всього - 40 388 грн. 74 коп. Станом, на початок жовтня місяця 2018 року, заробгованість ТОВ «ПОЛТАВАМОЛПРОД» за серпень та вересень місяці 2018 року складає як мінімум 5 994 грн. 02 коп. (2 997 грн. 01 коп. х 2 = 5 994. 02 коп.). Загальна сума заборгованості по заробітній платі, станом на 01 жовтня 2018 року, становить 46 382 грн. 76 коп. Не дивлячись на те, що позивач до цього часу регулярно виконує свої трудові обов»язки, розрахунок та сповіщення її про належні їй до виплати суми з боку відповідача не було здійснено до сьогоднішнього дня. Позивач вказує, що середня заробітна плата за два останні календарні місяці, а саме: за серпень та вересень 2018 року вірогідно не змінювалася (ніякого повідомлення з цього приводу вона не отримувала) і становить 2 997 грн. 01 коп. щомісячно. Позивач вказує, що порушення її трудових прав, повне ігнорування діючого законодавства, зі сторони керівництва ТОВ «ПОЛТАВАМОЛОДПРОД» привело її до моральних страждань,душевних переживань за невиплату заробітної плати, втрати нормальних життєвих зв»язків, а відсутність коштів на існування вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя. Позивач постійно знаходиться в пригніченому, нервозному стані, що відповідно погіршує її відносини з рідними та близькими людьми. Позивач змушена витрачати багато часу на відновлення своїх порушених прав, що потребує від неї додаткові, непередбачені зусилля. Не дивлячись на явне порушення трудового законодавства, відповідач відмовляється добровільно відновити законні права і відшкодувати завдані збитки. Тому позивач змушена захищати свої права в суді, а тому позивач вважає, що має повне право у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України на відшкодування відповідачем моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилися, але подала до суду заяви про розглдя справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] «Полтавамолпрод» в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 11 \~ст.128 ЦПК України\~про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку , що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що у відповідності з наказом № 91-КГ від 26 травня 2015 року позивач [PERSON] була прийнята на посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3 розряду в Хорольське відділення ТОВ «ГАДЯЧСИР», відповідно до запису в трудовій книжці серії АХ- № 128196. У відповідності з наказом № 230-КГ 10 листопада 2016 року позивач була звільнена в зв»язку з переведенням до ТОВ «Полтавмолпрод» на підставі п. 5 ст.36 КЗпП України, відповідно до запису в трудовій книжці серії серії АХ- № 128196. У відповідності з наказом № 60-К від 10 листопада 2016 року позивач була прийнята на посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3 розряду в Хорольський приймальний пункт по переведенню із ТОВ «Гадячсир», відповідно до запису в трудовій книжці серії АХ- № 128196. На момент звернення до суду відповідач не провів із позивачем повний розрахунок. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Ст. 21 Закону України «Про оплату праці» говорить, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до довідки борг підприємства на кінець липня місяця 2018 року становить 38 213 грн. 38 коп. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2 175 грн. 36 коп., а всього - 40 388 грн. 74 коп. Станом, на початок жовтня місяця 2018 року, заробгованість ТОВ «ПОЛТАВАМОЛПРОД» за серпень та вересень місяці 2018 року складає як мінімум 5 994 грн. 02 коп. (2 997 грн. 01 коп. х 2 = 5 994. 02 коп.). Таким чином, загальна сума заборгованості по заробітній платі, станом на 01 жовтня 2018 року, перед позивачем становить 46 382 грн. 76 коп. Згідно з ст. 233 КЗпПУкраїни у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України). Представник відповідача у судове засідання не зявився, відзив у встановлений судом термін до суду не надав. Відповідно до ст. 191 ЦПК України у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Статтею 1 Першого протоколу до Конв5енції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі, то згідно норм статті 117 КЗпП України позовні вимоги підлягають задоволенню і в частині стягнення заборгованої заробітної плати, а також частково щодо відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 у справі № 6-77цс11. Конституційний Суд України у власному рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу зазначив, що в аспектi конституцiйного звернення положення частини першої статтi 233 Кодексу законiв про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слiд розумiти так. Для звернення працiвника до суду з заявою про вирiшення трудового спору щодо стягнення середнього заробiтку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звiльненнi та про вiдшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримiсячний строк, перебiг якого розпочинається з дня, коли звiльнений працiвник дiзнався або повинен був дiзнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всiх належних при звiльненнi сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ст. 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вимоги статті 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, суд встановив, що через порушення трудових прав позивача, що полягає у невиплаті заробітної плати, він без законних на те підстав був позбавлений можливості отримати належну винагороду за працю, внаслідок чого, був поставлений в скрутне матеріальне становище, що, безумовно, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його законних прав призвело до моральних страждань, які дають суду підстави для стягнення з відповідача коштів у відшкодування спричиненої моральної шкоди. З врахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування заподіяної моральної шкоди 4000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ "ПОЛТАВАМОЛПРОД" на користь держави, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн., оскільки позивач, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від його сплати при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial