Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовом до ПАТ "УКРСОЦБАНК", [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання недійсними договору іпотеки та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором. В обґрунтування свого позову вказала, що 14 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", як Іпотекодержателем, та [PERSON], [PERSON], як Іпотекодавцями, що є майновими поручителями за зобов'язаннями [PERSON] за договором кредиту № 820/2-27/21/04-7/260 від 12 листопада 2007року, був укладений Іпотечний договір № 820/3-27/21/02-7/505, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4087 (далі за текстом "Договір іпотеки", "Іпотечний договір"). Відповідно до п. 1.1. зазначеного Договору іпотеки Іпотекодавці передали в іпотек Іпотекодержателю двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 10 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", яке правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", я "Первісним іпотекодержателем", та [PERSON], як "Новим іпотекодержателем" був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором № 820/3-27/21/02-7/505 від 14.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. 14.11.2007 р., зареєстровані реєстрі за № 4087, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., та зареєстрований в реєстрі за № 339. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майні Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 59284 від 18.05.2016 р. позивачу стало відомо, що державний реєстратор: Приватний нотаріус Ємець Іван Олександрович, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область лютого 2016 року о 15:51:40 вніс запис про право власності № 13531604 до Державногореєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] власником квартири, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м,розташованою за адресою: [ADDRESS]. При укладенні договору іпотеки не були дотримані права неповнолітньої [PERSON], яка була зареєстрована за місцем знаходження іпотечного майна, проте не був отриманий дозвіл органу опіки та піклування. У зв'язку з цим також підлягає визнання недійсним і похідний договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, ПАТ "УКРСОЦБАНК" надав письмові заперечення, а представник [PERSON] проти позову заперечував. Третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до суду не з'явилась, своїх пояснень, заперечень та висновків суду не надала. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 14 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку"УКРСОЦБАНК", правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" в особі начальника Київського відділення Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON],(далі за текстом -Іпотекодержатель/ Відповідачі), Громадянкою України [PERSON] (далі за текстом - Іпотекодавець 1) та [PERSON] (далі за текстом Іпотекодавець 2 /Позивач) був укладений іпотечний договір №820/3-27/21/02-7/505, надалі за текстом - «Іпотечний договір », посвідчений Кошель Т.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №4087. Предметом іпотеки за іпотечним договором було нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 44,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належала Іпотекодавцям на праві власності, у рівних частинах кожній, на підставі Свідоцтва про право власності, у рівних частинах кожній, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.11.2005 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №2-05-264398НИ2, зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 09.11.2005 року на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8893271, за реєстраційним №12717971, номер запису: П-2-32528 в книзі 1. В день укладення іпотечного договору, а саме: 14 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та Громадянином України [PERSON] (надалі-Позичальник/Боржник) був укладений договір кредиту № 820/2-27/21/04-7/260 (надалі за текстом «Договір кредиту»). Згідно цього договору кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» надав Позичальнику на умовах строковості, платності, забезпеченості, повернення та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 (сто двадцять тисяч ) грн. 00 коп. з оплатою 14,00 % (чотирнадцять) відсотків річних та комісій, з щомісячним погашенням основної заборгованості по 1 428,57 грн., в останньому 1 428,69грн. та кінцевим терміном погашення кредиту 10.11.2014 р. на наступні цілі: поточні потреби. 03 жовтня 2008 року з Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Договору кредиту №820/2-27/21/04-7/260 від 14.11.2007р., відповідно до якої процентна ставка за користування кредитом збільшилася до 21,00 % річних. Згідно з умовами кредитного договору (3.3.7., 3.3.8) Позичальник взяв на себе обов'язки сплатити проценти за використання кредиту, своєчасно та повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями. Відповідно статті 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у строк відповідно до умов договору. В зв'язку із невиконанням умов Договору кредиту за Відповідачем перед Банком утворилась заборгованість. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. У результаті до останнього переходять усі права первісного кредитора за зобов'язаннями, що існували на момент їх переходу (ст. 514 ЦКУ). Водночас, ураховуючи положення ст. 2 ЦКУ, учасниками цесії за інших рівних умов може бути будь-яка фізична та/або юридична особа. При цьому, погашення [PERSON] боргу за основним зобов'язанням - договором кредиту № 820/2-27/21/04-7/260 від 14.11.2007 року перед ПАТ "Укрсоцбанк", у відповідності до договору поруки від 10.02.2015 року, потягло заміну кредитора за основним зобов'язанням внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем [PERSON] згідно до норм діючого законодавства. Згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України, поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Після виконання обов'язку боржника поручителем між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] (Відповідач2) було укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 820-/3-27/21/02-7/505 від 14.11.2007 року, посвідченим Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу КошельТ.В., зареєстрованим в реєстрі за № 4087, який посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.А., зареєстрований в реєстрі за № 339, у відповідності до ч. 2 ст. 556 ЦК України. Судом встановлено, що неповнолітня дитина позивача [PERSON] народилась [INFO]. Договір іпотеки був укладений 14.11.2007 року, предметом іпотеки була двокімнатна квартира, загальною площею 44,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Перед укладанням договору іпотеки Позичальником та Іпотекодавцями 1,2 було надано ПАТ «Укрсоцбанк» довідку з КП «Жилкомсервіс» Київська філія Дільниця № 14 вих. № 909 від 12.10.2007 року, в якій було вказано про зареєстрованих осіб в іпотечній квартирі, а саме:[PERSON] - Іпотекодавець 1 та [PERSON] -Іпотекодавець 2 / Позивач. Таким чином, ставляться під сумнів доводи Позивача стосовно прописки дитини в іпотечній квартирі до укладання договору іпотеки. Крім того, батько дитини зареєстрований за іншою адресою, що підтверджує наявність у батьків іншого, ніж іпотечне, нерухомого майна для реєстрації та проживання дитини. Відповідно до п. 1.6. Договору іпотеки Іпотекодавці гарантують, що на Предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому порядку. Іпотекодавці стверджують, що цим договором не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх та непрацездатних дітей, яких будь-хто з Іпотекодавців зобов'язаний утримувати за законом або договором. Відповідно до ст. 29 ГК місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місцем проживання неповнолітньої, малолітньої особи є фактичне місце проживання його батьків або одного з них, з ким вона фактично мешкає. Проте, місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважається безумовним, якщо суд встановить інше постійне місце проживання дитини. Неправдиве повідомлення батьками, які одночасно є законними представниками неповнолітнього, малолітнього, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути основою для визнання іпотеки недійсної за позовом батьків, які зловживали своїм правом законних представників дитини, а може викликати інші наслідки, передбачені законодавство, який застосовується орган опіка і опікування. Норми ст. 177 СК, статей 16, 17, 18 Закону «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», що передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, на яке має право дитина, спрямовані на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, на яке має право дитина за позовом його батьків не може бути сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, а лише порушення внаслідок його укладення майнових прав дитини. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Згідно Правового висновку, висловленого ВСУ у Постанові від 22.06.2016 року у справі № 6-1024цс16 - Вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Оскільки саме власником майна-іпотекодавцем були надані до Банку довідки з місця проживання, які свідчили, що дитина [PERSON] не була зареєстрована за вказаною адресою на момент укладання угоди і у самому договорі Іпотекодавець гарантував відсутність прав третіх осіб на іпотечне майно, відсутні підстави для визнання іпотечного договору недійсним. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed