Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Розношенської сільської ради Благовіщенського району, в якому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На обґрунтування позову вказала, що 20.10.2006 року [PERSON] купила житловий будинок в [PERSON], який розташований за адресою вул.Комсомольська,11 с.Розношенське Благовіщенського району Кіровоградської області. Даний житловий будинок [PERSON] придбала в [PERSON] за 7500 гривень, що підтверджується розпискою, нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку не оформляли, так домовлялися його оформити пізніше. З моменту купівлі житлового будинку тобто з 2006 року по даний час [PERSON] проживає в даному будинку, що розташований по вул.Комсомольська,11 с.Розношенське Благовіщенського району Кіровоградської області. Власник зазначеного нерухомого майна [PERSON] 06.03.2012 року померла і нотаріально договір купівлі продажу будинку не оформила. Позивач [PERSON] вважає, що на вищезгаданий житловий будинок набула право власності за набувальною давністю, оскільки починаючи з 2006 року і до цього часу протягом більше як 10 років вона відкрито, безперервно та добросовісного користується ним, здійснює поточні ремонтні роботи, тому просить визнати за нею право власності. Позивач, представник позивача в судове засідання не з"явилися, про день і час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяву в якій просять позов задовольнити та розглядати справу у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, направив до суду заяву в якій позовні вимоги визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із роз"яснень п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його дійсним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Встановлено, що об'єктом володіння є житловий будинок, що розташований за адресою: вул.Комсомольська,11 с.Розношенське Благовіщенського району Кіровоградської області, в даному житловому будинку більше 10 років проживає [PERSON] З огляду на правові положення та встановлені обставини позивач довів факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, безперервно і відкрито користується нерухомим майном з 2006 року на протязі більше 10 років. Визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю.

Outcome: approved