Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

В листопаді 2015 року до Южного міського суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та витрат на спорудження пам'ятнику. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що 04.09.2011 року о 21-30 відповідач [PERSON], керуючи вантажним автомобілем [NUMBER] на 52 км. автошляху „Одеса-Мелітополь", порушив п. п. 12.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на велосипедиста [PERSON], [INFO], який від отриманий травм помер [INFO] року в Одеській обласній клінічній лікарні. [PERSON] був чоловіком позивачки. Провина відповідача у вчинені ДТП підтверджується копію вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.04.2013 року, яким [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України відповідач звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. Як вбачається з вироку суду чоловік позивачки помер внаслідок отриманих трав при ДТП з провини відповідача. Позивачка понесла не відновлювальну втрату, втратила рідну людину, з якою прожила в шлюбі 38 років. Вона перенесла моральні страждання у звязку із втратою близької людини. Позивач, інвалід 2 групи з 2007 року, знаходилась на утриманні чоловіка, та в старості залишилась одна без допомоги чоловіка. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., у відшкодування шкоди, заданої смертю чоловіка 852, 50 грн., щомісячно, довічно, починаючи з 06.09.2011 року, а також у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятнику 17 772 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.04.2013 року, який набрав законної сили 10.05.2013 року, відносно [PERSON], 04.09.2011 року о 21-30 відповідач [PERSON], керуючи вантажним автомобілем [NUMBER] на 52 км. автошляху „Одеса-Мелітополь", порушив п. п. 12.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на велосипедиста [PERSON], [INFO], який від отриманий травм помер [INFO] року в Одеській обласній клінічній лікарні, що підтверджено копією свідоцтва про смерть. Вироком суду [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України відповідач звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 31.03.1970 року між загиблим [PERSON] та позивачкою був укладений шлюб. Як вбачається з вироку суду, чоловік позивачки помер внаслідок отриманих трав при ДТП з провини відповідача. Зі слів представника позивача, позивач понесла не відновлювальну втрату, втратила рідну їй людину, з якою прожила в шлюбі 38 років, перенесла моральні страждання, у звязку із втратою близької їй людини. Позивач є пенсіонером, інвалідом 2 групи з 2007 року, що підтверджено копією пенсійного посвідчення. Позивач знаходилась на утриманні померлого чоловіка, та в старості залишилась одна без допомоги чоловіка. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, жодних виплат у відшкодування збитків з боку відповідача на користь позивача з моменту ДТП здійснено не було. Суд, задовольняючи позов, враховує наступні норми матеріального та процесуального права: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справам про стягнення моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до вимог статті 1200 Цивільного кодексу України: 1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України у м.Южне, на момент смерті загиблий [PERSON] отримував пенсію в розмірі 1705 грн., тобто розмір частки доходу загиблого, який припадає на позивача, складає 852, 50 грн., щомісячно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1201 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до копії накладної ПП Лукашевич, яка надана позивачем, розмір витрат на спорудження пам'ятника її чоловіку складає загалом 17 772 грн. Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину моральних страждань позивача, пов'язаних з втратою рідної її людини, порушення нормального укладу життя, характер заподіяної шкоди. Таким чином, позовні вимоги позивача доведені наданими суду доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved