Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У червні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕП Чуматський шлях`про стягнення коштів. Позов обґрунтований такими обставинами. 21.05.2018 відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 189000 євро, що станом на 21.05.2018 за курсом НБУ становить 6 777 078,00 для придбання шести вантажних транспортних засобів, про що складено розписку. У подальшому, позивачу стало відомо, що відповідач придбав три спеціалізовані вантажні - спеціалізовані сідлові тягачі марки Рено Магнум -80 д.н.з. [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] та три спеціалізовані напівпричепи - спеціалізовані напівпричепи - рефрижератори марки SCHMITZ SK024 д.н.з. [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрував їх на ТОВ «ТЕП «Чумацький шлях» та використовував для вантажних перевезень на власну користь. Приблизно у вересні 2019 року, на вимогу [PERSON] повернути грошові кошти за транспортні засоби або перереєструвати транспортні засоби на [PERSON] , [PERSON] повідомив, що готовий повернути транспортні засоби, проте, для перереєстрації транспортних засобів необхідно сплатити 1 070 000, 00 грн., а таких грошових коштів він не має і чи не міг би [PERSON] позичити вказану суму [PERSON] 01.10.2019 позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 1 070 000 грн. для переоформлення транспортних засобів. Пізніше, оскільки ніяких дій за домовленістю [PERSON] не вчинив, 23.12.2019 [PERSON] отримав від [PERSON] розписку про отримання грошових коштів у розмірі 1 070 000 грн. у борг із терміном повернення 22.01.2020. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договорів позики не виконав, грошові кошти не повернув, а відтак позивач звернувся до суду з заявленим позовом про стягнення боргу. 21.07.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.08.2020 в задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 01.10.2020 заяву представника позивача про забезпечення позову залишено без розгляду. Ухвалами суду від 22.02.2021 заяви представника позивача про забезпечення позову повернуто позивачу. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково на суму 1070000 за договором позики від 23.12.2019. Щодо стягнення грошових коштів за договором від 21.05.2018 в розмірі 6 777 078,00 грн. заперечував, вказавши, що між сторонами склались правовідносини, не пов`язані із передачею грошових коштів, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Представник третьої особи надав письмові пояснення на позов у яких вказав, що товариство не було учасником договірних відносин, а відтак не несе цивільно-правову відповідальність за укладеними правочинами. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2019 [PERSON] власноруч написано розписку про передачу [PERSON] у борг суму 1070000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 22.01.2020 (а.с. 13). Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач вказує, що відповідач не повертає кошти за вказаним договором позики. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги у розмірі 1070000,00 грн. за розпискою від 23.12.2019. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Під час розгляду справи відповідач визнав позов частково на суму 1070000,00 грн.і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2018 [PERSON] власноруч написано розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів на придбання шести одиниць транспортних засобів у розмірі 1890000 Євро (а.с. 14). Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу, позивач посилається на існування між сторонами позикових правовідносин, які регулюються положеннями статей 1046-1050 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зважаючи на положення частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а в частині 2 вищевказаної статті ЦК України вказано, що підпис відповідачем договору посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Частини 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк встановлений законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає важливими обставини на які посилається позивач, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту розписки від 21.05.2018, яку [PERSON] надав [PERSON] на підтвердження факту отримання від нього грошових коштів в сумі 189 000 Євро. Грошові кошти передані не у тимчасове користування із зобов`язанням їх повернення, тобто у позику. Відтак, вказані правовідносини за своєю правовою природою не є позиковими, а враховуючи положення статей 4, 13, 263 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог та самостійно змінити підстави позову. Зважаючи на зміст розписки, суд приходить до висновку, що позивач грошові кошти у позику відповідачу не передавав, а останній не приймав на себе зобов"язання з їх повернення, відтак між сторонами склалися правовідносини, не пов`язані із передачею грошових коштів у позику, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial