Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

30.05.2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай), посилаючись на наступні обставини. 15.10.1995 року в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області помер батько позивачки [PERSON]. Після його смерті залишився сертифікат серії ОД №0142433 на право на земельну частку (пай) площею 4,38 умовних кадастрових га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Вказану земельну ділянку позивачка має право спадкувати як спадкоємець першої черги, інших спадкоємців немає. [PERSON] звернулася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька, але отримала відмову у звязку з тим, що вона пропустила 6-ти місячний строк для надання заяви про прийняття спадщини та не надала доказів фактичного прийняття спадщини. Позивачка вважає, оскільки на момент відкриття спадщини діяв ЦК в редакції 1963 року, то згідно п.1 ч.1 ст.549 даного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачка постійно за життя батька та до його смерті проживала разом з ним в одному будинку, тому фатично прийняла спадок, але не змогла оформити державний акт на землю у звязку з своєю хворобою і тому звернулася до нотаріуса лише зараз. За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. В судове засідання представник позивачки та позивачка не з'явилися, але направили до суду заяву з проханням справу заслухати у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення представника позивачки та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №036725 від 16.10.1995 року (а.с.7) [PERSON] помер 15.10.1995 року. Згідно копії повторного свідоцтва про народження І-ЖД №492249 від 22.12.2016 року (а.с.9) батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Копією актового запису про укладення шлюбу №23 від 11.11.1973 року (а.с.31) підтверджується, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Згідно рішення Татарбунарського районного суду від 23.05.1977 року (а.с.10) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно актового запису про укладення шлюбу №34 від 26.11.1978 року (а.с.32) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Татарбунарського районного суду від 09.10.1987 року (а.с.11-13) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Копією сертифікату на право земельну частку (пай) серії ОД №0142433, виданого Татарбунарською райдержадміністрацією 25.02.1997 року (а.с.8), право на земельну частку (пай) розміром 4,38 умовних кадастрових гектар, що перебував у колективній власності КСП «Струмок», належить [PERSON]. Довідкою №352, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області 06.04.2017 року (а.с.14) зазначено, що [PERSON] до дня смерті 15.10.1995 року проживав разом з [PERSON] по вул.Піонерська,36 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області. З листа нотаріуса №339/01-16 від 04.05.2017 року (а.с.15) вбачається, що позивачці було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини з причин втрати 6-ти місячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів фактичного прийняття спадщини. Із витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48035101 від 12.06.2017 року (а.с.26) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після [PERSON], померлого 15.10.1995 року - інформація відсутня. У відповідності до ст.529 ЦК України (в ред.1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Згідно ст.ст.548, 549 ЦК України (в ред.1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки сторони визнали обставини справи, то згідно ч.1 ст.61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Враховуючи ту обставину, що позивачка не має можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадщину після смерті батька, так як втрачено 6-ти місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, наявна відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо цього права на спадщину, а тому суд вважає доведеними обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх позовних вимог. Невизнане право позивачки підлягає судовому захисту. Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved