Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою, зазначивши, що 13.06.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», було укладено Договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 18/КК2008/25-980, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 392700,00 грн. в порядку та на умовах, визначених договором. 13.06.2008 року між позивачем та ВАТ комерційний банк «Надра» було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед Банком, як кредитором, відповідати в повному обсязі за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед банком, що виникли з Договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 18/КК2008/25-980 від 13.06.2008 року. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2014 року по справі № 128/2949/14-ц було задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «Надра», а саме визнано припиненим договір поруки б/н від 13.06.2008 року, укладений між позивачем та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра». Даним рішенням було встановлено, що у період з 01.07.2013 року по 15.05.2014 року ПАТ «КБ «Надра» при нарахуванні процентів: застосовувало ставку у розмірі 40,6% річних. При цьому, застосування вказаної процентної ставки не передбачено Договором поруки та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже є підставою для припинення поруки згідно ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України. Крім того, вказаним рішенням було встановлено, що відповідач звернувся з позовом до поручителя після спливу встановленого для цього законом строку, що також є підставою для припинення поруки. Позивач зазначає, що усі зобов'язання позивача, які виникли перед відповідачем на підставі договору поруки б/н від 13.06.2008 року, наразі є припиненими. Проте, таке припинення зобов'язань відповідачем не визнається, в силу чого позивач просить суд визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки, укладеного 13 червня 2008 року між [PERSON] та ВАТ комерційний банк «Надра». Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши їх вимогами викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував, зазначивши, що під час розгляду справи Вінницьким районним судом не повно і не всебічно було розглянуто справу та не досліджено належним чином доказів. Посилався на те, що підставою для перерахування відсотків є первинні бухгалтерські документи, зміст яких повинен відображати зміну відсоткової ставки. Зазначив, що відсоткова ставка не змінювалась. Просив в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, суд визначив, встановив та дослідив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до Договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 18/ККА/2008/25-980 від 13.06.2008 року Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» надав [PERSON] кредит у розмірі 392700 грн., цільове призначення кредиту придбання Автотранспортного засобу, зі сплатою відсотків у розмірі 20,3% на рік, з кінцевим строком повернення 13.06.2013 року, а позичальник зобовязався повертати кредит щомісячно, включаючи сплату відсотків, передбачивши в п. 1.1.3.2. можливість застосування подвійного розміру відсоткової ставки в результаті прострочення виконання зобовязань щодо повернення кредиту у строк. Зміст Додатку № 1 до даного кредитного договору вказує, що сторони погодили графік погашення заборгованості по кредиту та процентів щомісячними платежами протягом строку дії кредитного договору, де застосовується відсоткова ставка у розмірі 20,3% на рік. (а.с. 79-81). Зміст договору поруки від 13.06.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», як кредитором, та [PERSON], як поручителем, вказує на те, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати за належне виконання позичальником зобовязань, які виникають з умов кредитного договору № 18/ККА/2008/25-980 від 13.06.2008 року, зокрема: повернути суму кредиту до 13.06.2013 року; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 20,3% річних та сплатити можливі штрафні санкції, що надалі по тексту даного договору розуміється як «Зобовязання» (п. 1.1.), при цьому, кредитор набуває право вимоги до поручителя при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення із вимогою виконати зобовязання позичальника (п. 2.1.). Пункт 5.3. вказує, що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору. (а. с. 82). Таким чином, суд встановив, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 13.06.2008 року був укладений кредитний договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 18/ККА/2008/25-980 з кінцевим строком повернення кредиту13.06.2013 року, з визначенням графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів щомісячними платежами протягом строку дії кредитного договору, де застосовується відсоткова ставка у розмірі 20,3% на рік, при цьому, з метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань, 13.06.2008 року був укладений договір поруки між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], як поручителем, згідно умов якого поручитель зобовязується відповідати за належну сплату позичальником суми кредиту в строк до 13.06.2013 року, відсотків за користування кредитом із розрахунку 20,3% річних, а також можливих штрафних санкцій, що є зобовязанням поручителя згідно умов договору поруки, при цьому, кредитор набуває право вимоги до поручителя при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення із вимогою виконати зобовязання позичальника. Суд звертає увагу на те, що зміст відповідного договору поруки не містить строку його дії в розумінні вимог ст. 251-254 ЦК України та не передбачає взятих поручителем зобовязань щодо відповідальності за належну сплату позичальником відсотків за користування кредитом у подвійному її розмірі із розрахунку 40,6% річних, при цьому відповідний договір поруки передбачає виникнення у кредитора права вимоги до поручителя за умови обовязкового направлення поручителю повідомлення із вимогою виконати зобовязання позичальника. Матеріали справи містять надані сторонами копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2014 року по справі № 128/2949/14-ц та рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2013 року по справі № 2-2119/11, які набрали законної сили, і які, відповідно до вимог ст. 14, ч. 3 ст. 61 ЦПК України, є обовязковими для виконання та врахування. Так, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2014 року по справі № 128/2949/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ "Комерційний банк "Надра", з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON], про визнання договору поруки припиненим позов задоволено, визнано припиненим договір поруки б/н від 13.06.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON]. Рішення набуло законної сили 25.11.2014 року. Даним рішенням суду було встановлено, що у період з 01.07. 2013 року по 15.05.2014 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» при нарахуванні процентів застосовувало ставку у розмірі 40,6% річних, при цьому, застосування вказаної процентної ставки не передбачено Договором поруки та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже є підставою для припинення поруки згідно ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України. Крім того, вказаним рішенням було встановлено, що у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 13.06.2013 року, протягом наступних шести місяців, проте банк зазначеним правом не скористався, з позовом до суду звернувся лише 13.06.2014 року. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2013 року по справі № 2-2119/11 за позовом Відкритого Акціонерного товариства КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, - позов було задоволено та стягнено солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Вінницького РУ заборгованість по кредитному договору № 18/КК2008/25-980 від 13.06.2008 року в сумі 406348 грн. 24 коп. Рішення суду набрало законної сили 03.09.2013 року. Даним рішенням суду суд встановив, що підстав для звільнення відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] від виконання зобовязань за кредитним договором та договором поруки не встановлено. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що зазначені вище судові рішення ухвалені стосовно спірних правовідносин, які мають інший, відмінний від даної справи предмет позову, що не може унеможливлювати здійснити розгляд даної справи, предметом позову якої є визнання поруки припиненою, при цьому суд враховує встановлені відповідними судовими рішеннями обставини, однак, розглядаючи дану справу та виконуючи вимоги процесуального законодавства, суд не може бути позбавлений повноважень щодо встановлення обставин та не може обмежуватись при прийнятті рішення лише встановленими обставинами у відповідних судових рішеннях. Суд враховує встановлені обставини судовим рішенням, ухваленим Вінницьким районним судом Вінницької області від 22.08.2013 року по справі № 2-2119/11 щодо не встановлення підстав для звільнення, зокрема, відповідача [PERSON] від виконання ним зобовязань за договором поруки, при цьому суд звертає увагу на те, що встановлені відповідним судовим рішенням зазначені вище обставини знаходяться поза межами як предмету даного позову, так і поза межами предмету доказування по даній справі, оскільки суд, розглядаючи дану справу, не вирішує спірних правовідносин щодо звільнення чи не звільнення [PERSON] від виконання зобовязань за договором поруки, можливість чого, зокрема, не передбачена жодними нормами чинного законодавства, оскільки звільнення від виконання зобовязання та припинення зобовязання є різними правовими явищами, з різним правовим змістом, при цьому чинне законодавство України, зокрема Глава 50 ЦК України, врегульовує правовий механізм лише щодо припинення зобовязання, визначаючи в нормі ч. 1 ст. 598 ЦК України можливість припинення зобовязання виключно з підстав, встановлених договором або законом, а в даній справі суд вирішує спірні правовідносини щодо визнання поруки припиненою, що нерозривно повязується законодавцем з наявністю чи відсутністю обставин, перелік яких чітко та вичерпно визначається законом, зокрема нормою ст. 559 ЦК України, диспозиція якої не передбачає такої підстави для настання припинення поруки як наявність чи відсутність підстав для звільнення особи від виконання зобовязань за договором поруки. Натомість, встановлені обставини судовим рішенням, ухваленим Вінницьким районним судом Вінницької області від 14.11.2014 року по справі № 128/2949/14-ц щодо того, що застосування вказаної процентної ставки в розмірі 40,6% річних не передбачено Договором поруки та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже є підставою для припинення поруки згідно ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, а також щодо виникнення у банка права предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 13.06.2013 року, протягом наступних шести місяців, проте банк зазначеним правом не скористався, з позовом до суду звернувся лише 13.06.2014 року безпосередньо стосуються та охоплюються площиною як предмету даного позову, так і предмету доказування по даній справі. А тому, при вирішенні даних спірних правовідносин, з огляду на набрання законної сили рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2014 року по справі № 128/2949/14-ц, суд, беручи до уваги вимоги ст. 14, ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд враховує встановлені в даному судовому рішенні обставини щодо того, що застосування вказаної процентної ставки в розмірі 40,6% річних не передбачено Договором поруки та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже є підставою для припинення поруки згідно ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, а також встановлені обставини щодо того, що у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 13.06.2013 року, протягом наступних шести місяців, проте банк зазначеним правом не скористався, з позовом до суду звернувся лише 13.06.2014 року. Зміст розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 18/ККА/2008/25-980 від 13.06.2008 р. станом на 01.06.2017 року та зміст виписок руху коштів по рахунках [PERSON] вказують, що останньою датою внесення позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитом є 03.02.2009 року, а останньою датою внесення позичальником коштів на погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом є 30.08.2011 року. Відсутність чергових платежів у строки, передбачені узгодженим сторонами Графіком погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому (Додаток № 1 до відповідного кредитного договору) після останніх дат внесення позичальником коштів на погашення заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам вказує на порушення позичальником взятих на себе зобовязань згідно укладеного кредитного договору з настанням правових наслідків для поручителя, який відповідає саме за невиконання зобовязань позичальником, та вказує на початок відліку строку предявлення кредитором вимоги до поручителя згідно укладеного договору поруки. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Виконання сторонами зобовязання це здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як вбачається із змісту кредитного договору № 18/ККА/2008/25-980 від 13.06.2008 року [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]Д.) узяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 13.06.2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, сторони встановили не лише строк дії договору кредиту, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань за їх невиконання наступає відповідальність поручителя, реалізація якої відбувається шляхом предявлення кредитором до поручителя відповідної вимоги у строки, передбачені договором або законом. Отже, в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами кредитного договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України в постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16. В даних правовідносинах, виходячи із встановлених судом обставин, останній платіж щодо погашення тіла кредиту позичальник здійснив 03.02.2009 року, а останній платіж щодо погашення відсотків по кредиту був здійснений позичальником 30.08.2011 року, а тому, враховуючи узгоджений сторонами графік погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому (Додаток № 1 до відповідного кредитного договору), - початок шестимісячного строку предявлення вимоги кредитора до поручителя щодо сплати коштів по тілу кредиту повинен обраховуватись з 20.02.2009 року, а початок шестимісячного строку предявлення вимоги кредитора до поручителя щодо сплати коштів по процентах за користування кредитом повинен обраховуватись з 20.09.2011 року. В судовому засіданні суд в порядку вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснив представникам сторін необхідність реалізації ними своїх процесуальних прав щодо надання суду всіх необхідних доказів в підтвердження обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та звернув увагу на те, що в разі не надання відповідних доказів, суд буде змушений вирішувати дані спірні правовідносини, виходячи із тих доказів, які були надані суду. Проте, суду не надано доказів того, що кредитор звертався до поручителя із відповідними вимогами протягом відповідних строків, а саме: з 20.02.2009 р. по 20.08.2009 р. та з 20.09.2011 р. по 20.03.2012 року. Як і не надано суду доказів того, що кредитор звертався до поручителя із відповідною вимогою протягом шестимісячного строку після закінчення дії відповідного кредитного договору, а саме: з 13.06.2013 р. по 13.12.2013 року, натомість встановлені обставини рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2014 року по справі № 128/2949/14-ц вказують, що банк зазначеним правом не скористався, з позовом до суду звернувся лише 13.06.2014 року. Виходячи із наведеного, оцінюючи надані суду докази, враховуючи те, що умовами відповідного кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, при цьому невиконання боржником свого обовязку щодо сплати чергових щомісячних платежів по тілу кредиту відбулось починаючи з 20.02.2009 року, а по сплаті чергових щомісячних платежів по процентах за користування кредитом відбулось починаючи з 20.09.2011 року, що, з врахуванням укладеного з позивачем договору поруки, має наслідком настання відповідальності поручителя перед кредитором щодо виконання невиконаних зобовязань позичальником, що, з огляду на відсутність узгодженого сторонами строку дії договору поруки, реалізовується шляхом звернення кредитора до поручителя із відповідною вимогою протягом шестимісячного строку з моменту настання обставин невиконання позичальником взятих на себе зобовязань, враховуючи не встановлення в судовому засіданні обставин щодо звернення кредитора до поручителя з відповідними вимогами протягом відповідних строків, а саме: з 20.02.2009 р. по 20.08.2009 р.; з 20.09.2011 р. по 20.03.2012 року та з 13.06.2013 р. по 13.12.2013 року, враховуючи встановлені обставини судовим рішенням, яке набрало законної сили, ухваленим Вінницьким районним судом Вінницької області від 14.11.2014 року по справі № 128/2949/14-ц щодо того, що застосування вказаної процентної ставки в розмірі 40,6% річних не передбачено Договором поруки та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже є підставою для припинення поруки згідно ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, а також щодо виникнення у банка права предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 13.06.2013 року, протягом наступних шести місяців, проте банк зазначеним правом не скористався, з позовом до суду звернувся лише 13.06.2014 року, - суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню повністю, з визнанням припиненою поруки, яка виникла на підставі договору поруки, укладеного 13 червня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», з розподіленням судових витрат згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved