Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

позивач [PERSON] 16 жовтня 2019 р. звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 15 серпня 1987 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв`язку з тим, що сторони проживають окремо один від одного з 2002 року. Позивач багато років проживає з іншою жінкою в іншій країні. Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Відповідно до ухвали судді Слов"янського міськрайонного суду Донецької області від 22 липня 2019 року справу було передано за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області (а.с.12). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання на 11 листопада 2019 року (а.с.18-19). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області 11 листопада 2019 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 09 грудня 2019 року (а.с.24-25). 09 грудня 2019 року провадження по даній справі було зупинено та сторонам надано строк для примирення до 10 лютого 2020 року (а.с.31-32). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є оголошення, розміщені на сайті судової влади України. Він надала заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явилася, заперечувала проти розірвання шлюбу. Підтвердила той факт, що вони з позивачем дійсно не мешкають разом з 2002 року, у нього є інша жінка, але вважає, що у них є спір по розподілу майна. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 серпня 1987 року, про що зроблено актовий запис № 721 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов"янську Слов"янського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с 2). У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З 2002 року сторони разом не мешкають, позивач мешкає в іншій країні та має іншу жінку. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved