Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Страхова група «ТАС», [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.07.2019р. на перехресті вул. Б.Хмельницького та бульв. Шевченка в м. Черкаси сталася ДТП за участю транспортного засобу Toyota Avensis д/н [NUMBER] , власником якого є підприємство Gramm Avtotrans , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Acura д/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. В результаті ДТП автомобіль, який належить позивачу на праві користування та розпорядження, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автотранспортного засобу Європейського Союзу серії [NUMBER] , офіційний переклад з литовської мови затверджено приватним нотаріусом Фіщук С.О. та довіреності від 08.03.2018р. м. Вільнюс, офіційний переклад з литовської мови затверджено приватним нотаріусом Веліковою Н.А., зазнав технічних пошкоджень. Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2019р. винним у ДТП визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно із полісом №АМ/9475048. 13.09.2019р. позивачем направлено до АТ «СГ «ТАС» документи, необхідні для отримання страхового відшкодування, які отримані останнім. Між тим, працівниками страхової групи не було надано відповіді щодо суми нарахованого страхового відшкодування, чим позивач вважає, порушені вимоги ст. 35 та ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На чергові неодноразові звернення позивача до страхової групи, ним було отримано листа №149 від 13.11.2019р. про необхідність надання ще ряду документів. 09.01.2020р. позивачем до страхової групи направлено довіреність, видану директором фірми Gramm Avtotrans [PERSON] . Крім того, позивач вказує, що його звернення до МТСБУ також залишені без задоволення. Вважає, що довіреність має повну юридичну силу на території України та легалізована відповідно до законодавства України, а тому ним були виконані всі необхідні умови, визначені ст.ст.33, 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження №196/19 від 25.10.2019р. судовим експертом [PERSON] визначено розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП, що сталася 08.07.2019р., який складає 83688грн. 29коп. За проведення такого дослідження позивачем сплачено 3500грн., про що свідчить квитанція від 29.10.2019р. та сплачено ФОП [PERSON] 2600грн. за договором про надання юридичних послуг від 20.02.2020р. Крім того, за послуги евакуатора позивачем сплачено 1000грн., що підтверджується квитанцією від 08.07.2019р. Таким чином, позивач просить суд, - признати надану позивачем нотаріально завірену копію довіреності, як таку, що має повну юридичну силу на території України; стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь позивача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 83688грн. 29коп.; стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, витрати на оплату авто-товарознавчого дослідження в сумі 3500грн., витрати на юридичну допомогу в сумі 2600грн., витрати за послуги евакуатора в сумі 1000грн. та судовий збір в сумі 907грн. 88коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.09.2020р. справу передано для розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2020р. відкрито, прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.03.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 18.03.2021р. відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] , що подана його представником адвокатом Могилей С.В., про залишення позову без розгляду. Відповідачем АТ «СГ «ТАС» подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що у позивача відсутнє право на отримання страхового відшкодування, оскільки надана ним до страхової групи довіреність, не завірена належним чином, відповідно до ратифікованого Верховною Радою України 2011.1994р. Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіля Toyota Avensis д/н [NUMBER] - його власником є фірма Gramm Avtotrans (юридична особа, яка знаходиться у Литві ). Крім того, за даними реєстру дорожніх транспортних засобів Литовської Республіки, цей автомобіль містить інформацію про те, що реєстрація (призупинена) та участь в громадському транспорті - заборонено. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Позивачем через представника подано відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги. Вважає, що позивачем було виконано всі умови, передбачені ст.ст. 33, 3, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і позивач має право на повне право на компенсацію матеріальних збитків, понесених внаслідок ДТП. Відповідачем [PERSON] подано клопотання про визнання висновку авто-товарознавчого дослідження від 29.10.2019р. неналежним та недопустимим доказом, скільки він не є висновком експертизи, відповідно до ст.ст. 102, 106 ЦПК. Відповідачем [PERSON] відзив на позов не подано. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Карпенко Д.В. просили задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи, викладені у позові. Крім того, зазначили, що на даний час залишки транспортного засобу продані. В судовому засіданні представник відповідача АТ «СГ «ТАС» за довіреністю Харченко О.Д. просив відмовити у задоволенні позову. Страховою групою були проведені всі необхідні дії щодо здійснення страхового відшкодування. На цей час призупинено питання про прийняття рішення за заявою [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Надана ним довіреність не є належною, оскільки юридична особа, яка її видала, припинила свою діяльність на час ДТП. Вважає, що [PERSON] не має права на страхове відшкодування, оскільки не довів, що керував на час ДТП транспортним засобом на законних підставах. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Могилей С.В. просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позивач не є особою, якій завдано матеріальної шкоди. Відсутні докази про те, що надана ним довіреність видана уповноваженою особою; довіреність від 18.03.2018р. скасована внаслідок припинення юридичної особи за судовим рішенням до дати ДТП; розмір матеріальної шкоди не доведений, оскільки висновок спеціаліста не є належним доказом; відсутні докази, що [PERSON] на час ДТП на законним підставах керував ТЗ. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію автотранспортного засобу Європейський союз [NUMBER] , - автомобіль Toyota Avensis д/н [NUMBER] належить приватному підприємству Gramm Avtotrans (дата реєстрації 08.03.2018р.). Відповідно до довіреності від 18.03.2018р., що надана до суду позивачем, директор фірми Gramm Avtotrans [PERSON] уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] керувати і розпоряджатися його автомобілем Toyota Avensis д/н [NUMBER] та наділив іншими повноваженнями. Зазначено, що довіреність чинна протягом десяти років. Крім того, зазначено, що довіреність припиняється, зокрема по збігу строку дії довіреності; у випадку смерті фізичної особи, яка видала довіреність тощо. По збігу строку довіреності або у випадку її дострокового скасування, представник зобов`язаний повернути довіреність уповноваженій особі або її правонаступникам. Ця довіреність підписана [PERSON] із відбитком печатки приватного підприємства Gramm Avtotrans . Оригінали вказаних документів досліджені судом під час судового розгляду справи. Відповідно до довідки від 16.03.2021р. №60/01.4-7, виданої Торгово-промисловою палатою України Черкаська торгово-промислова палата та ДП «Реєстраційний центр» від 25.02.2021р., індивідуальне підприємство Gramm Avtotrans (литовська Республіка) та мало реєстраційний код [NUMBER] , станом на 16.03.2021р. ліквідоване та вилучене з Реєстру юридичних осіб Литовської Республіки. Рішенням Каунаського окружного суду від 26.03.2019р. визнано діяльність індивідуального підприємства Gramm Avtotrans припиненою внаслідок ліквідації через банкрутство. Це судове рішення набрало законної сили 26.04.2019р. і зняття з реєстрації зареєстроване 28.05.2019р., про що свідчить інформація ДП «Реєстраційний центр» від 25.02.2021р. Відповідно до ст. 2.147 Цивільного Кодексу Литовської Республіки довіреність припиняється, зокрема у разі припинення існування юридичної особи. Якщо дія довіреності припиняється, також втрачає чинність і передоручення. Постановою Соснівського райсуду м. Черкаси від 06.09.2019р. визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн. (справа №712/10471/19). За постановою встановлено, що 08.07.2019р. на перехресті вул. Б.Хмельницького та бульв. Шевченка в м. Черкаси сталася ДТП за участю транспортного засобу Toyota Avensis д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] та транспортного засобу Acura д/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Останній порушив п.16.11, 2.3б ПДР України. [PERSON] подав до АТ «СГ «ТАС» 09.09.2019р. повідомлення про ДТП та заяву від 09.09.2019р. про здійснення страхового відшкодування, які 16.09.2019р. надійшли до страхової групи. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ АМ 9475048 від 24.01.2019р. 10.07.2019р. [PERSON] подав до страхової групи повідомлення про ДТП. 17.10.2019р. за участю [PERSON] було проведено огляд ТЗ Toyota Avensis д/н [NUMBER] , за результатами якого складено звіт (вартість відновлювального ремонту становить 397893грн. 46коп., а ринкова вартість ТЗ - 66346гн.). За даними заключення від 06.11.2019р. утилізація цього ТЗ станом на 17.10.2019р. становить 7200грн. При надані [PERSON] всіх необхідних документів розмір страхового відшкодування становив би 59146грн. 13.11.2019р. на адресу [PERSON] направлено листа щодо надання належним чином завіреної довіреності на право отримання ним страхового відшкодування. Станом на 19.02.2020р. страхований акт про відмову у виплаті страхового відшкодування, скасований і розгляд справи призупинено до надання [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» належним чином завіреної довіреності на право отримання ним страхового відшкодування. Відповідно до висновку №196/19 від 29.10.2019р., складеного на підставі заяви [PERSON] , експертом [PERSON] , розмір матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, що мала місце 08.07.2019р., автомобіля Toyota Avensis д/н [NUMBER] становить 83688грн. 29коп. За даними квитанції №196-19 вартість проведеного дослідження становить 3500гн., які прийнято [PERSON] від [PERSON] . Відповідно до квитанції від 08.07.2019р., акту здачі-прийняття робіт від 08.07.2019р. вартість евакуатора складає 1000грн., які сплачені [PERSON] ФОП [PERSON] . Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Відповіднодо ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до ст.13, ч.2 ст. 22, ч.2 ст.31, ст. 42 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, документи, які були на території однієї з Договірних Сторін складені або засвідчені судом або офіційною особою (постійним перекладачем, експертом і т.нн.) в межах їх компетенції та встановленою формою і завірені гербовою печаткою, приймаються на території іншої Договірної сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, які на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються і на території іншої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів. Правоздатність юридичної особи визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої вона заснована. Право власності на транспортні засоби, які підлягають внесенню в державні реєстри, визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган, що реєстрував транспортний засіб. Договірні Сторони взаємно визнають і виконують рішення, що набрали законної сили, устав юстиції з цивільних і сімейних справ, а також вироки в частині відшкодування збитків, заподіяних злочином. Як передбачено ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, за змістом ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного Кодексу України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 ЗУ). Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п.1.3 ч.1 ЗУ). дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.12 ч.1 ЗУ). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування п.п.9.1, 9.4 ст. 9 ЗУ). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 33 цього Закону передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ст. 35 цього Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ)свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Норми щодо прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати передбачені статтею 36 згаданого Закону. З огляду на досліджені докази по справі, судом не встановлено обставин, за яких власником транспортного засобу Toyota Avensis д/н [NUMBER] є позивач [PERSON] . Також, суд погоджується із доводами відповідачів про те, що надана [PERSON] довіреність від 18.03.2018р., не є належним чином оформленою, враховуючи норми вказаного вище законодавства. Крім того, слід звернути увагу і на те, що транспортний засіб Toyota Avensis д/н [NUMBER] належить юридичній особі ПП Gramm Avtotrans код [NUMBER] (дата реєстрації 08.03.2018р.), відповідно до свідоцтва про реєстрацію автотранспортного засобу Європейський союз [NUMBER] , а у довіреності зазначено, що директор фірми Gramm Avtotrans [PERSON] за паспортними даними уповноважує, зокрема і [PERSON] на вчинення певних дій - керування та розпорядження його (зазначено: «… моим атвомобилем…) автомобілем Toyota Avensis д/н [NUMBER] . На думку суду, навіть, якщо і допустити, що [PERSON] керував транспортним засобом на підставі цієї довіреності, датованої 18.03.2018р., то відсутні докази, які б підтверджували факт належності на праві власності транспортного засобу саме [PERSON] . Крім того, встановлено, що ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] сталася в м.Черкаси 08.07.2019р. При цьому, знову ж таки, якщо допустити, що саме приватне (індивідуальне) підприємство Gramm Avtotrans надало право керування транспортним засобом Toyota Avensis д/н [NUMBER] позивачу [PERSON] , то це підприємство припинило свою діяльність 26.04.2019р. (дата набрання чинності судовим рішенням від 26.03.2019р.), що зареєстровано 28.05.2019р., тобто до настання ДТП. Отже, у сукупності із дослідженими доказами, судом не встановлено, що [PERSON] на правовій основі керував транспортним засобом на час ДТП - 08.07.2019р., а тому слід вважати, що він не набув право на отримання страхового відшкодування АТ «СГ «ТАС» та на відшкодування матеріальної шкоди від [PERSON] , а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Слід зазначити, що доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи належними, допустимим та переконливими доказами. Крім того, що стосується позовної вимоги про признання наданої позивачем нотаріально завіреної копії довіреності, як таку, що має повну юридичну силу на території України, то в цій частині позовні вимоги є безпідставними, враховуючи способи захисту, визначені у ст. 16 ЦК України. На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту в цій частині, є неналежним і таким, що не відповідає нормам закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed