Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання незаконними та скасування рішень [PERSON] сільської ради №145 від 25.07.2011р. про поділ земельної ділянки між позивачем, відповідачем [PERSON] та третьою особою; №213 від 06.10.2011р. про надання дозволу відповідачу [PERSON] на складання проекту землеустрою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 122 ЗК України вона 11 липня 2011 року звернулась до [PERSON] сільської ради з письмовою заявою про передачу у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по просп. Шевченка, 34/2 в с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області. Вказала, що згідно з ордером №7 від 18.08.1983 року їй надали частину житлового будинку з підвалом, коморою та сараєм, що розташовані за вказаною адресою. На підставі свідоцтва про право власності від 16.07.1998 року вона та член її сім'ї [PERSON] є співвласниками вказаного житла. На одному подвір'ї із нею проживають відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] Рішенням [PERSON] сільської ради від 25.07.2011 року №145 здійснено розподіл спірної земельної ділянки згідно з варіантом №6 запропонованим судовим експертом із внесенням змін до цього варіанту розподілу про надання відповідачу [PERSON] проходу площею 22,62 кв.м. до сараю. Крім цього, рішенням [PERSON] сільської ради №213 від 06 жовтня 2011 року сільською радою надано [PERSON] дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0311 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування за адресою с. В.Глибочок, пр. Шевченка, 36 Тернопільського району. На думку позивача, оскаржувані рішення сільської ради є незаконними, оскільки сільська рада приймаючи їх порушила права та інтереси позивача, як суміжного землекористувача, поділ проведено несправедливо (відповідачу [PERSON] надано земельну ділянку більшої площі, ніж належало), депутати сільської ради не знали за що голосували, зміни до розподілу спірної земельної ділянки згідно з варіантом №6 не оформлювались в письмовому вигляді, не було висновку земельної комісії з цього питання. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання 28.06.2016р. не зявилась. У попередніх засіданнях позов заперечувала, стверджуючи, що оскаржувані рішення є законними, суміжні землекористувачі (позивач, відповідач [PERSON] і третя особа) погодили той розподіл землі, який затверджений рішенням сільської ради від 25.07.2011 року за №145. Відповідач [PERSON] подав суду письмові заперечення на позов, вказавши на те, що він є власником житлового будинку №36 по пр. Шевченка у с. В.Глибочок Тернопільського району. Земельна ділянка, на якій розташований його будинок, є у спільному користуванні між ним, позивачем та третьою особою, які проживають у сусідньому будинку №34. Між користувачами постійно виникали суперечки щодо користування земельною ділянкою, тому він звернувся до суду для вирішення цього спору. В ході розгляду тієї справи була проведена судова земельно-технічна експертиза, яка запропонувала 6 варіантів поділу земельної ділянки. Оскільки перші 5 варіантів поділу не підходили [PERSON] та [PERSON] між ними була досягнута згода щодо шостого варіанту, проте зі змінами, які передбачають прохід площею 22,62 кв.м. до належного йому сараю. Саме цей варіант із змінами, скріплений підписами усіх сторін був проголосований на сесії сільської ради 25.07.2011р. В подальшому рішенням сільської ради від 06.10.2011р. йому надано дозвіл на складання проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0311 га. Обидва рішення сільської ради, на думку [PERSON] є законними та не підлягають скасуванню. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, пояснивши, що розподіл землі, який затверджений рішенням сільської ради від 25.07.2011 року за №145 погоджувався між сторонами перед сесією сільської ради. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених позивачем. Також додала, що оскаржувані рішення порушили і її право на справедливий розподіл земельної ділянки спільного користування. Даний спір розглядався судами в порядку адміністративного судочинства. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.05.2012р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Тернопільського району, треті особи: [PERSON], [PERSON] Скасовано рішення [PERSON] сільської ради №145 від 25.07.2011р. та №213 від 06.10.2011р. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.07.2015р. вищевказані постанову Тернопільського міськрайсуду від 03.05.2012р. і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013р. скасовано, провадження у справі закрито, у звязку із тим, що даний спір належить розглядати не в порядку адміністративного, а цивільного судочинства. При розгляді даної справи в порядку цивільного судочинства судом встановлено, що згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради №459 від 20.10.2009р., на одному подвірї по проспекту Шевченка в с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області знаходиться два житлових будинки: один двохквартирний житловий будинок за адресою пр. Шевченка, 34, в якому проживають сімї [PERSON] та [PERSON]; другий житловий будинок за адресою пр. Шевченка, 36, в якому проживає одна сімя [PERSON] 11 липня 2011р. позивач [PERSON] звернулась до [PERSON] сільської ради із заявою про надання їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по пр. Шевченка, 34/2. Рішенням [PERSON] сільської ради №145 від 25 липня 2011 року було здійснено поділ земельної ділянки за адресою с. В.Глибочок, пр. Шевченка, 36 між гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно варіанту №6 запропонованого судовим експертом [PERSON] зі змінами і доповненнями, внесеними депутатами сільської ради. В подальшому рішенням [PERSON] сільської ради №213 від 06 жовтня 2011 року надано дозвіл гр. [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0311 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування за адресою с. В.Глибочок, пр. Шевченка, 36 Тернопільського району. Також судом встановлено, що на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 26.03.2010р. Тернопільським відділенням КНДІСЕ складено висновок №525 від 09.09.2010р. судової земельно-технічної експертизи, яким запропоновано 6 варіантів поділу земельної ділянки спільного користування між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Згідно Додатку №6 судової земельно-технічної експертизи від 09.09.2010 року вбачається, що судовим експертом запропоновано такий поділ спірної земельної ділянки, коли землекористувачі будуть володіти майже однаковими за розміром площами. Однак, на розгляд сесії було винесено питання розподілу спірної земельної ділянки згідно з варіантом №6 запропонованим судовим експертом із внесенням певних змін до цього варіанту розподілу, а саме про надання [PERSON] проходу площею 22,62 кв.м. до сараю. Із допиту свідків [PERSON] (був депутатом сільської ради на час прийняття оскаржуваних рішень і головою земельної комісії), [PERSON] (був депутатом), [PERSON] (була депутатом), [PERSON] (був юрисконсультом сільської ради) судом встановлено, що депутати [PERSON] сільської ради не знали за які зміни варіанту №6 поділу земельної ділянки вони голосують. Будь-якого письмового варіанту змін не було. Земельною комісією питання розподілу спірної земельної ділянки не розглядалось. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог до [PERSON] сільської ради. При цьому суд виходив із наступного. Згідно статей 13 і 41 Конституції України, від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, і усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статей 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Ці повноваження охоплюються зазначеним у статті 143 Конституції України поняттям "інші питання місцевого значення". Згідно п. 34 статті 26, п. 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Розпорядження землями територіальних громад, в тому числі і шляхом передачі земельних ділянок у власність або користування, в силу приписів ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад, які вправі прийняти рішення про надання або відмову у наданні земельної ділянки. Відтак, поділ земельної ділянки між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить до компетенції сесії [PERSON] сільської ради. Однак, суд зазначає, що такий поділ повинен відбуватись із дотриманням прав і свобод усіх учасників земельних правовідносин, а також принципів рівності та справедливості. Судом встановлено, що прийнятим відповідачем рішенням сесії [PERSON] сільської ради №145 від 25 липня 2011 року було здійснено поділ спірної земельної ділянки, згідно якого землекористувачам виділено земельні ділянки не рівної площі, зокрема [PERSON] надано земельну ділянку площею на 37,5 кв.м. більшою порівняно із іншими землекористувачами. На розгляд сесії було винесено питання розподілу спірної земельної ділянки згідно з варіантом №6 запропонованим судовим експертом із внесенням певних змін до цього варіанту розподілу, а саме про надання [PERSON] проходу площею 22,62 кв.м. до сараю. Проте, з матеріалів справи не вбачається погодження землекористувачів [PERSON] і [PERSON] на такий поділ спірної земельної ділянки. За нормами ч.1, 2 статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Земельний кодекс України містить главу 17 «Добросусідство» (статті 103 109). Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON]В, а також третя особа [PERSON] є користувачами земельної ділянки, однак дана земельна ділянка ніколи не мала земельно-кадастрової документації. Згідно статті 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що із прийняттям рішення [PERSON] сільської ради від 25.07.2011 року №145 щодо розподілу земельної ділянки, були порушенні права та інтереси позивача, як суміжного землекористувача, а відтак, таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Оскільки рішення [PERSON] сільської ради №213 від 06 жовтня 2011 року є похідним від незаконного рішення від 25.07.2011 року №145, а також враховуючи те, що ним надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0311 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка є спірною, то суд вважає, що таке рішення також є незаконним та підлягає скасуванню. Разом із цим суд зазначає, що ці ж позовні вимоги адресовані до [PERSON] є безпідставними, так як [PERSON] не ухвалював оскаржуваних рішень, а тому позов у цій частині є необґрунтований і в його задоволенні слід відмовити. Згідно із вимогами статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмір 487грн. 20 коп.

Outcome: partial