Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2007р. вона придбала земельну ділянку №[NUMBER] в межах СТ „Мукомол" у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 07 червня 2012р. рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя даний договір був визнаний недійсним. У зв'язку з чим позивач просить суд застосувати статтю 216 ЦК України та повернути вартість зазначеної земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції у розмірі 23 510,07 грн., відшкодувати витрати, пов'язані з поліпшенням даної земельної ділянки. Крім матеріальної шкоди позивач просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн., яка полягає у спричиненні стресу, пов'язаного з позбавленням придбаного майна, порушенням звичайного способу життя, змушенням витрачати додаткові сили та нести додаткові витрати у зв'язку з захистом своїх прав. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, вважаючи його надуманим і необгрунтованим. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зі змісту даної статті слідує, що повернення стороні договору коштів, які вона сплатила за оспорюваним правочином, іншою стороною можливо лише у випадку визнання такого правочину недійсним. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Нахімовського районного суду м.Севастополя від 07.06.2012р, яке вступило в законну силу, договір купівлі-продажу від 05.09.2007р., за яким позивач [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку №[NUMBER] в межах землекористування садівничого товариства „Мукомол" вартістю 15000 грн. визнаний недійсним, а рішенням того ж суду від 22.01.2014р. визнано право власності відповідача на спірну ділянку. Відповідно до квитанцій від 13.09.2007р., від 20.04.2008р., від 10.04.2009р., від 30.05.2009р., від 10.09.2009р., від 11.07.2010р., від 14.07.2010р., від 20.04.2008р., від 02.02.2011р., від 13.06.2011р., від 18.10.2012р., товарного чеку від 12.06.2007р., вбачається про сплату позивачем витрат на підключення електрики на спірній земельній ділянки, сплату членських внесків. Вартість витрат на підключення електрики склала 2113,02 грн. Вартість членських внесків - 1295 грн. Таким чином, оскільки за відповідачем по справі [PERSON] визнано право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування, тому вона повинна повернути кошти за договором купівлі-продажу даної земельної ділянки з врахуванням індексу інфляції у розмірі 23 510,07 грн., а також відшкодувати витрати пов'язані з поліпшенням даної земельної ділянки у впродовж часу користування нею в частині підключення до електрики у розмірі 2113,02 грн., та сплаті членських внесків в сумі 1295 грн. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що в ході розгляду справи позивачка не надала жодного доказу у підтвердження цих вимог, заяви про те що страждання спричинено при розгляді справи у Нахімовському районному суді м. Севастополя та проведення в справі, яка розглядалася в тому суді експертизи не можуть бути доказом у цій справі, оскільки не надано доказів стосовно заподіяної їй шкоди, яка б призвела до моральних страждань, тому суд вважає, що позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, суд вважає, посилання позивачки стосовно спричинення моральної шкоди не є доведеними та не підтверджені належними доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст.ст.23,57,216,390,1231 ЦК України,

Outcome: partial