Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, та визнання права власності на частку в спільному майні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з лютого 2007 року по 01 червня 2012 року проживала однією сім"єю з [PERSON], з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах та вела спільне господарство. За час спільного проживання вона будучи переконаною у створенні із відповідачем належної сім'ї, вклала в розпочате відповідачем будівництво житлового будинку і господарських будівель і споруд по [ADDRESS] свої особисті кошти в розмірі 30 000 доларів США, а також решту всіх коштів, які вона заробляла живучи спільно з відповідачем однією сім'єю, за рахунок яких цей об'єкт будівництва набув технічного стану у нинішньому вигляді. Зокрема за рахунок вказаних коштів було проведено цілий ряд численних внутрішніх та зовнішніх робіт по утепленню цього житлового будинку та його опорядженню, зокрема пінопластом та іншими матеріалами і речовинами; влаштуванню в нього нині наявних комунікацій і систем; споруджено пічне опалення, яке облицьовано кафелем; добудовано тамбур; побудовано великий сучасний гараж; споруджено сучасний паркан, влаштовано ворота із дистанційним керуванням. Просила суд встановити факт проживання її та відповідача однією сім»єю з лютого 2007 року по 01 червня 2012 року; відповідно до ст. 74 СК України визнати право спільної сумісної власності сторін на будівельні матеріали, що були придбані та використані на будівництво жилого будинку та господарських будівель, та визнати за нею право власності на 1/2 їх частину. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнивши позовні вимоги, просила встановити факт проживання її та відповідача однією сім»єю з 02 листопада 2007 року по 01 червня 2012 року; відповідно до даних розділу «Характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» технічного паспорту КП РОБТІ визнати право спільної сумісної власності сторін на будівельні матеріали, обладнання, утворені ними конструктивні частини житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS], та визнати за нею право власності на 1/2 їх частину. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо факту проживання однією сім"єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з [PERSON] заперечив, та пояснив що проживав з нею разом так, як винаймав у нею житло, а гроші в розпочате ним будівництво житлового будинку і господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в розмірі 30 000 доларів США на будівництво вона йому сама позичила. Просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та просив в їх задоволенні відмовити повністю. Суду пояснив, що позивачем не було доведено факту її проживання з [PERSON] однією сім"єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що вона та [PERSON] з 2007 року по 2012 рік спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали спільні права та обов'язки. Спірний будинок побудований за власні кошти відповідача. Допитана в судовому засіданні як свідок, донька позивача [PERSON] пояснила, що починаючи з лютого 2007 року її мати спільно проживала з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та дружина, однак шлюб не реєстрували. Спочатку вони проживали в м. Рівне на Пирогова, в квартирі матері, близько двох років, а потім переїхали до будинку, що належить їй, на Боярці, де прожили ще близько чотирьох років. Відповідач мав незавершене будівництво на Малорівненській, тому вони спільно вирішили його завершити і там жити разом. Кошти на будівництво давала матір, однак сторони спільно вирішували всі питання пов'язанні з будівництвом. За період спільного проживання ними було побудовано добудовано тамбур, гараж, паркан, влаштовано ворота із дистанційним керуванням, а також утеплено житловий будинок. Між сторонами були гарні сімейні відносини, тому жодних сумнівів в діях матері в неї не було. Крім того, за період спільного проживання вони також придбали автомобіль, дарували один одному подарунки. Остаточно сторони припинили свої відносини в 2012 році. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в липні-серпні 2011 року займався будівництвом по [ADDRESS] на прохання позивачки. Зокрема його бригадою було проведено роботи по утепленню цього житлового будинку; добудовано тамбур; побудовано гараж; споруджено паркан. Будівельні робти та оплату приймали сторони спільно. Він сприймав [PERSON] та [PERSON] як подружжя, оскільки відносини між ними були саме такі, турбувалися один про одного. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що взимку 2007 році вона познайомила [PERSON] з [PERSON] Відповідач був розлучений та шукав собі жінку для спільного проживання. Пізніше вона з подругою заходили до них в гості на Боярку, сторони проживали разом як сім»я та виглядали щасливими. Спільно купили машину та добудовували будинок на вул. Малорівненська. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була знайома з [PERSON], допомагала їй із постачанням будівельних матеріалів для будівництва по вул. Малорівненська. В цей час вона і познойомилася з [PERSON], його представили саме як «чоловіка [PERSON]». За будівельні матеріали платила позивач. Знає, що сторони проживали разом як одна сім»я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по вул. Боярка. Також пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживали там разом як подружжя, до червня 2012 року. Познайомилася з [PERSON] в 2008 році, саме як з чоловіком [PERSON] Відомо, що на Малорівненській вони вели будівництво, щоб спільно проживати. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з лютого 2007 року по червень 2012 року, оскільки вбачається, що сторони в зазначений період проживали спільно, однією сім'єю, були пов'язані спільними побутом та вели спільне господарство, вказане твердження підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, що надали по справі обґрунтовані та належні пояснення, які не суперечать підставам зазначеним в позові. Крім того на підтвердження факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, на які посилається позивач, надано до суду, як докази по справі фотокартку на підтвердження сумісного проживання (а.с. 112). Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача в процесі судового розгляду щодо того, що «він з позивачем хоч і проживали разом, однак це не була сім'я, тобто в них не було спільного господарства та спільного бюджету, оскільки він просто знімав житло» не є доказом в розумінні чинного законодавства, а інших обґрунтувань в заперечення не надано. Сторона відповідача ґрунтує свої заперечення лише на припущеннях, не підтверджуючи належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 57 ЦПК України. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач до 02 листопада 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 58). Враховуючи, що суд не має законних підстав визнавати перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та виникнення між сторонами спільних прав та обов'язків, як членів сім'ї, в період з лютого 2007 року по листопад 2007 року, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, позивачем було уточнено позовні вимоги. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] з 02 листопада 2007 року по 01 червня 2012 року спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. Судом достовірно встановлено, що добудова житлового будинку з господарськими приміщеннями по [ADDRESS] проводилось в період, коли сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Зазначене будівництво є незакінченим, оскільки не введене в експлуатацію. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення Гл. 8 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До введення будинку в експлуатацію, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2710цс15, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами (уточненими під час провадження справи в суді), в яких просила визнати за нею право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних частин незавершеного будівництвом житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, розташованих по вул.Малорівненська, буд.104-Б м. Рівне. Верховний Суд України в постанові від 18 листопада 2015 року за результатами розгляду справи № 6-388цс15 зробив правовий висновок в якому зазначив, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. З огляду на вищезезначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних частин незавершеного будівництвом житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, розташованих по [ADDRESS], є обгрунтованими, та такими, що грунтуються на законі. Як видно з матеріалів справи, на замовлення відповідача 05 липня 2013 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовлений технічний паспорт. У відповідності до даних технічного паспорту станом на липень 2013 року житловий будинок та господарські споруди складались із таких конструктивних елементів та інженерного обладнання: - А-1 житловий будинок незавершений, загальною площею 112,5 м.кв. Основні конструктивні елементи: фундамент з бетону, стіни - піноблоки, покрівля - ондулін, перекриття - дерево, підлога - бетон. - а ганок, площею 11,4 м.кв. Основні конструктивні елементи - фундамент - бетон. - Б-1 гараж незавершений, площею 52,3 м.кв. Основні конструктивні елементи - фундамент/ бетон, стіни - піноблоки, покрівля - ондулін, перекриття - дерево, підлога - бетон. Інженерне обладнання - електрика. - №1 огорожа, площею 173,7 кв.м. Основні конструктивні елементи - цементні блоки. - № 2 ворота, площею 9,7 м.кв. Основні конструктивні елементи - метал. - № 3 хвіртка, 1шт. Основні конструктивні елементи - метал. Крім того, згідно наданих позивачем копій квитанцій та пояснень сторін, свідків вбачається, що прибудівництві незавершеного житлового будинку також використовувалися будівельні матеріали і утворені ними конструктивні елементи у виді утеплення зовні та всередині незавершеного будівництвом житлового будинку; систему водопостачання та водовіведення незавершеного будівництвом житлового будинку та використані при монтажі і будівництві труби, муфти, і решту обладнання і матеріалів; систему пічного опалення, облицьовану кафелем, у виді грубок, камінів, димоходів та використані при їх будівництві цеглу і решту матеріалів. Оскільки, незавершений будівництвом будинок [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] добудували в період перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, то, в силу вимог ст. 74 СК України, сукупність будівельних матеріалів, інженерного обладнання, використаних при будівництві, є їх спільною сумісною власність, а отже позивачка має право на 1\\2 частку цих матеріалів та обладнання.

Outcome: approved