Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18.07.2014 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", та фізична особа - громадянка України, якою є [PERSON], уклали кредитний договір № 500502021. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 49068,85 грн., у строк з 18.07.2014 року до 21.07.2018 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 49068,85 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. У порушення умов договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21.07.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 47457,54 грн., за відсотками -1421,38 грн. та по комісії - 7949,61 грн. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку у вигляді штрафу, розмір якого станом на 21.07.2015 року складає 1800,00 грн. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за Договором. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість за відсотками та неустойкою. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 58628,53 грн., а саме: за кредитом - 47457,54 грн.; по відсотках - 1421,38 грн.; по комісії - 7949,61 грн., штраф - 1800,00 грн.; а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 586,28 грн. До початку судового розгляду справи по суті відповідач надала суду зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що 18 липня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500502021, відповідно до якого вона отримала кредитні кошти у сумі 42011,00 грн. під 11,99 % річних, зі сплатою щомісячної сталої комісії у розмірі 932,31 грн. протягом дії договору (п. 2.8.1 договору № 500502021) та комісією в сумі 10 грн. при погашенні кредиту безпосередньо в банку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) (п. 2.8.4 договору № 500502021). У грудні 2014 року що комісію збільшено до 15 грн., при цьому банком жодної інформації щодо збільшення комісії вона не отримувала та ніяких додатків до договору не підписувала. В тексті зазначеного кредитного договору вказано, що цей договір складається з двох розділів. Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього договору, однак в порушення вимог чинного законодавтва України, Відповідач з Розділом 2 кредитного договору № 500502021 її не ознайомив та не надав його копії. Це також підтверджено наданими до суду копіями документів представником ПАТ «Альфа-Банк»: на копії Розділ) 2 кредитного договору відсутні її підписи. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційної о тлумачення положень п.п. 22. 23 ст. 1. ст. 1 1 . ч. 8 ст. 18. ч. З ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 02 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів» фінансово-кредитні послуги відносяться до сфери дії Закону України «Про захист прав споживачів» від 12травня199І року. Умови кредитної о договору № 500502021 в частині сплати щомісячної комісії суперечать вимогам частин 4.5 ст. 11 Закон) України «Про захист прав споживачів». Крім того, банк при укладені зазначених договорів, в порушення вимог п.2 ч.2ст.1 1 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив її у письмовій формі про кредитні умови, які до того ж є несправедливими у розумінні ст.18 цього Закону. У кредитному договорі № 500502021 зазначається, що п. 2.8 даних кредитних договорів передбачена сплата комісійної винагороди банку, Згідно п. 2.8.1 кредитного договору № 500502021 комісійна винагорода банку за управління кредитом становить 1.90 % за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом від суми кредит), яка сплачується щомісячно. Згідно п. 2.8.4 кредитного договору за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 гри. (включно) встановлено комісію в розмірі 10 грн. Наданий час ця комісія складає 15 грн. Правовідносини з цього питання між нею та ПАТ «Альфа-Банк» регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії. які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про палання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії. які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Однак, умовами кредитного договору № 500502021 не визначено в чому полягає надання банком послуг позивачу за управління кредиту та яка природа цих послуг, Щодо комісії в розмірі 10 грн. та 15 грн. за переказ коштів (п.2.8.4), то відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредит), затверджених Постановою Правління ННУ від 10.05.2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання зі оди на укладення кредитного договору тощо). Таким чином здійснення споживачем переказ платежів з метою погашення кредиту є дією на користь банку, а відтак не може вважатися послугою в розумінні ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів", у зв'язку з чим встановлення банком сплати комісії за дану операцію суперечить ч. 4 ст. 1 1 цього Закону. За таких обставин умови кредитного договору щодо встановлення комісії за управління кредитом у розмірі 1.00 % (932,31 грн.) та за переказ платежів в розмірі 10 грн. і 15 грн. є такими, що суперечать ч. 4 ст. 1 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Дана норма прямо встановлює нікчемність таких умов договору. Добровільне підписання споживачем договору про споживчий кредит та надання споживачем при підписання згоди стосовно умов договору не перешкоджають йому (як більш слабкій стороні договору про падання споживчого кредиту) оскаржувати умови даного правочину з підставі, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно роз'яснень викладених в п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочин). Оскільки ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо встановлена нікчемність таких умов договору (п.2.8.1. п.2.8.4), суд повинен вказати на нікчемність даних умов та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. а не визнавати такі умови недійсними. Сума коштів, що підлягає стягненню в порядку реституції (як майнова шкода) становить 3383,11 грн.: за час дії договору № 500502021 нею 11 разів сплачувалися платежі по кредитному договору в які входили в тому числі і вищевказані комісії, а відтак підлягає стягненню з відповідача в порядку реституції 3238.11 грн. (комісія за інші послуги банку) та 145,00 грн. (4 *10= 40: 7* 15=105) за переказ коштів. Крім того, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлена заборона нечесної підприємницької практики. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Частиною 2 цієї статті передбачено, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах, заміни складових чи ремонті (п. 4), а у кредитному договорі № 500502021 (Додаток № 1) зазначено, що однією із умов кредитування є страхування, яке складає суму 7057,85 грн. При цьому, про наявність цієї умови їй стало відомо лише під час укладання додатку № 1 до Кредитного договору, тобто вже після підписання кредитного договору № 500502021. При цьому, працівники байку її завірили, що отримати кредитні кошти вона зможе лише після підписання комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника № 006.500502021.111 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа-Страхування». Яку саме суму страховки вона повинна сплатити її не повідомили. Також їй не роз'яснили, що ця сума буде входити до кредитних коштів, на неї також буде нараховуватись комісія банку та відсотки за користування кредитом, а ця сума значно перевищує щомісячні платежі, на які вона розраховувала під час отримання кредиту. Про це їй стало відомо під час підписання додатку № 1, тобто також після підписання кредитного договору № 500502021. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Працівники ПАТ «Альфа-Банк» свідомо ввели її в оману, щодо фактичної вартості отриманого нею кредиту, повідомивши її про умову кредитування, у вигляді страхування, вже після підписання основного Кредитного договору. Частиною 3 цієї статті встановлено заборону як такі, що вводять в оману дії, зокрема пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої (п. 2), однак ця вимога Закону відповідачем проігнорована та призвела до порушення її прав, як споживача. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у частині 6 зазначає, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Статтею 18 цього Закону зазначено: 7. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. 9. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Неправомірними діями відповідача їй завдано матеріальних збитків, тобто, відповідач примусив її укласти комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника № 006.500502021.111 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа -страхування» і сплатити суму страховки, яку включили до суми кредиту і на цю суму відповідач нараховує комісії банку та відсотки, тим самим збільшивши її кредитні зобов'язання, ввівши її в оману. Сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача, як відшкодування завданої матеріальної шкоди становить 7 832.29 грн.: сплачена сума страхування 7 057.85 грн., з урахуванням індексації 7832, 29 грн. (7057,85+774,44), відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 р. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди та за позовами, що пов'язані з порушенням прав споживачів, останні звільняються від сплати судового збору. Розмір моральної шкоди визначається судом і повинен відповідати засадам добросовісності, розумності і справедливості. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практик) в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4). Моральна шкода полягає: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її манна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 статті 23 Цивільного кодекс) України від 16 січня 2003 р.). Осягнути повною мірою рівень завданих їй моральних страждань, пов'язаних з незаконною діяльністю відповідача, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко, але ці дії призвели до порушення її нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, втрати нормальних життєвих зв'язків. Врегулювання ситуації, яка склалася з вини відповідача, вимагають від неї додаткових зусиль. З цих причин сума моральної шкоди для неї становить 10000 грн. Цивільним процесуальним кодексом України закріплено право особи в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, прав, свобод чи інтересів. Відмова від права па звернення до суду за захистом є недійсною (стаття 3). Статтею 4 цього Кодексу визначено способи захисту, які застосовуються судом та зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Просить визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг банку; встановити нікчемність п.п.2.8.1. 2.8.4 кредитного Договору № 500502021, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON]влівною; застосувати наслідки недійсності п.п.2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500502021, стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених нею комісій за період з серпня 2014 року по травень 2015 року грошові кошти у сумі 3383,11 грн.; визнати дії Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» щодо примушення її укласти комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АльфаСтрахування» нечесною підприємницькою практикою; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на її користь матеріальну шкоду у сумі 7832.29 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на її користь моральну шкоду у сумі 10000,00 грн., звільниши її від сплати судовою збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»; судові витрати покласти на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Позивач надав суду письмові заперечення на позовну заяву, посилаючись на те, що ПАТ «Альфа-Банк» вважає, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. 1. Стосовно посилань на те, що позивачу не було надано необхідної інформації перед укладенням договору, то відповідно до п.1 кредитного договору цей договір складається з двох розділів, розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невідємну частину цього договору». Відповідно п. 7 до Розділу 1 кредитного договору цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами Розділу 1 цього договору та скріплення печаткою банку. Інші аркуші не потребують додаткового проставлення підписів сторін. Відповідно до п. 5 Розділу 1 кредитного договору підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що: 1) він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої вимагається нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які його роз'ясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення; 2) він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого Розділу та додатків до нього в дату його укладання; 3) він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюдненні на інтернет-сторінці банку за електронною адресою та які йому роз'ясненні, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Аналогічне міститься і в заяві-анкеті на отримання кредиту. Тобто на час укладення кредитного договору позичальник була обізнана з основними умовами кредитного договору та вся необхідна інформація їй була надана. Крім того, ст.203 Цивільного кодексу України встановлює вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто ні ст.203, ні ст.215 ЦК України не передбачає серед підстав недійсності договору надання/не надання інформацією перед укладенням договору. Окрім того, згідно з п. З ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідає внутрішній волі (намірам) суб'єктів правочину. Жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі. Відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» споживач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Позивач не використав свого права на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення, жодної заяви на протязі даного строку до ПАТ «Альфа-Банк» не надходило. 2. Стосовно укладення договору страхування між ПАТ «Альфа-страхування» та [PERSON], то даний договір було укладено між ПАТ «Альфа-страхування» та [PERSON], оскільки жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі. У відповідності до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» споживач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Позивач не використав свого права на розірвання договору страхування протягом 14 днів з моменту його укладення, адже жодних доказів на підтвердження цього до матеріалів справи не додано. Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що її волевиявлення було не вільне і що її примушували фізично до підписання договору страхування. З. Стосовно стягнення моральної шкоди, то відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4, визначено, що відповідно до ст.137 ЦПК України (ст. 119 ЦПК України в новій редакції) у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, противоправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою и протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст.60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Позивач вважає, що відповідач не надав суду жодних доказів та аргументів в підтвердження своїх вимог, щодо стягнення моральної шкоди. Окрім того, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Жодної моральної шкоди позивачу банк не завдавав та жодних дій направлених на завдання моральної шкоди Банком не вчинялося. У зв'язку з цим позовні вимоги про стягнення з банку моральної шкоди на користь Позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі. 4. Стосовно визнання нікчемними пунктів договору в яких зазначено про комісії, то в анкеті-заяві не отримання кредиту позивач за зустрічним позовом самостійно вказує, що сторони дійшли згоди стосовно того, що при здійсненні платежів з повернення заборгованості за кредитом чи здійснення будь-яких платежів інших за цим договором через прийняття готівкових коштів з перерахуванням для зарахування на рахунок в банкоматах з функцією cash-in/ cash-out становить, якщо сума платежу до 1500 грн. - 10 грн. Розділом 2 п. 4 кредитного договору, що укладався з позивачем за зустрічним позовом встановлено, що у випадку, коли Розділом № 1 цього Договору передбачена сплата комісії за управління кредитом, Банк з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов'язань за цим Договором, вчиняє дії на користь Позичальника по управлінню Кредитом, які полягають в наданні Позичальнику комплексу послуг по управлінню Кредитом, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором зокрема, але не виключно: - послуг з розрахунку суми чергового платежу за цим Договором та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за цим Договором, що надаються з використанням телефонного зв'язку, в Контакт - центрі, через ІVR - menu, шляхом направлення SMS-повідомлень (SMS - info) на номер Позичальника, що вказаний останнім в Розділі № 1 цього Договору, оброблення запитів, що направлені Банку Позичальником із використанням системи Інтернет сервісу «Му Аlfa-Ваnк» та надання відповідей на відповідні запити Позичальника, тощо; - надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по телефонних каналах зв'язку через Контакт - центр чи в електронному вигляді, шляхом направлення SMS повідомлень про (а) надходження та зарахування коштів на транзитний рахунок для погашення кредитної заборгованості, (б) зарахування коштів платежу на рахунки погашення кредитної заборгованості, (в) про стан кредитного рахунку; *надання виписок з рахунків Позичальника та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті (а) Е - mail виписка по Рахунку ЕПЗ Позичальника (у разі його наявності), (б) Е - mail довідка про стан рахунку за кредитом; *розшук (запит), уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно до запитів Позичальника. *надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування Позичальника та виписок по Рахунку ЕПЗ Позичальника (у разі його наявності) за письмовим зверненням Позичальника. За надання вищевказаних послуг Позичальник сплачує Банку Комісію за управління Кредитом, розмір та порядок оплати якої визначений Розділом № 1 цього Договору. Дана комісія також була передбачена в анкеті-заявці на отримання кредиту. Отже, сторони добровільно погодили дані пункти і відповідач на початку виконувала умови договору, чим фактично надала свою згоду на дані комісії. Окрім того, дані послуги, що передбачаються в договорі і за які сплачується комісія не підпадають під визначення послуг за які Банк не може отримувати винагороду. Крім того, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою НБУ не є Законом, а є підзаконним актом, а тому на підставі даних правил не можливо визнати нікчемним певний пункт договору, адже ЦК України встановлено, що це можливо лише у випадку якщо його недійсність встановлена законом, тому зустрічні позовні вимоги є повністю необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить суд у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним окремих положень кредитного договору, та визнання дії нечесною підприємницькою практикою відмовити у повному обсязі. До початку проведення відкритого судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява у якій останій зазначив про можливість слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, підтримала зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення відповідача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору. Представник позивача надав суду копію кредитного договору №500502021 від 18.07.2014 року з Додатками згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 49068,85 грн. на строк з 18.07.2014 року до 21.07.2018 року з процентною ставкою у розмірі 11,99% річних та комісійною винагородою банку за управління кредитом в розмірі 1,90% та комісією за переказ коштів у розмірі 10 грн.. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №500502021 від 18.07.2014 року, станом на 21.07.2015 року заборгованість за кредитом складає 47457,54 грн., за відсотками - 1421,38 грн., по комісії - 7949,61 грн. Про наявність заборгованості за кредитним договором відповідач попереджалася, про що свідчить копія письмової вимоги про дострокове повернення кредиту №62563-102-б/б від 20 липня 2015 року. З письмових звернень відповідача вбачається, що остання зверталася до позивача з проханням реструктуризувати заборгованість за кредитним договором у звязку з неможливістю належним чином виконувати його умови у звязку з фінансовою кризою, на що позивачем було відмовлено у задоволенні зазначених пропозицій. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У ст.536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним та документально підтвердженим факт утворення відповідачем по справі заборгованості у розмірі 58628,53 грн. в результаті не виконання умов кредитного договору, яка підлягає стягненню на користь позивача. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то сплачений позивачем судовий збір в розмірі 586,28 грн. підлягає стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що між сторонами був укладений споживчий кредит. У відповідності до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою згідно вимог вказаного Закону. У п.2.8.1 укладеного між сторонами Кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду в розмірі 1,90 % від суми кредиту за управління кредитом. У п.2.8.4 укладеного між сторонами Кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду в розмірі 10 грн. за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування банку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. Як вбачається зі змісту вказаних умов Кредитного договору, зазначені виплату на користь банку позичальник здійснює не у звязку з наданням банком послуг позичальнику, а у звязку з метою погашення кредиту на користь банку. Отже, такі умови договору суперечать приписам ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому є недійсними. До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд України у своїй постанові №6-80цс13 від 25.09.2013 року. Розмір сплаченних відповідачем вказаних платежів 3383,11 грн. позивачем не оспорювався, тому є доведеним. Отже, в цій частині зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Так, стосовно укладеного між сторонами договору страхування, то даний договір було укладено і жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі. У відповідності до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» споживач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відповідач не скористалася своїм правом на розірвання договору страхування протягом 14 днів з моменту його укладення, оскільки жодних доказів на підтвердження цього суду справи не додано. Після укладення вказаного договору відповідач ні до позивача, ні до суду з вимогами щодо недійсності договору страхування не зверталася, і лише після звернення позивача до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості заявила вказані вимоги, що свідчить про взяття відповідачем на себе відповідальності за укладеним договором страхування і наявність у неї можливості ознайомитися з ним. Більше того, з наданих суду письмових звернень відповідача до банку вбачається, що відповідач визнавала факт її перебування у договірних правовідносинах з банком, не оспорювала умов укладених з нею як кредитного договору, так і договору страхування, а лише просила реструктуризувати наявну у неї заборгованість. У звязку з вищевикладеним, відповідачем не доведено факту її примушування позивачем до укладення комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника, тому позовні вимоги в частині стягнення з позивача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 7832,29 грн. не підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги в частині стягнення з позивача на користь відповідача моральної шкоди також необгрнутовані, оскільки при вирішенні даного спору, виходячи з вимог ст.23 ЦК України, необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, в чому вони виразилися, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідач посилається на те, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, що виразилася у порушенні її нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, втрат нормальних життєвих звязків. При цьому в цій частині зустрічні позовні вимоги взагалі не обґрунтовані, не наведено яких саме моральних страждань завдано відповідачу, що означає її посилання на втрату можливості продовжувати активне громадське життя, із яких міркувань відповідач оцінює розмір моральної шкоди в обумовленій нею сумі 10000,00 грн. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає наявність фактів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову та зустрічні позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки при зверненні до суду з зустрічним позовом відповідачем не було сплачено судового збору, а зустрічні позовні вимоги задоволені частково, то суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial