Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач в особі ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщеннм. Мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору факторингу та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотек, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «Кей-Колект» є правонаступником ПАТ «Укрсиббанк» щодо права вимоги за зобов»язаннями договору іпотеки, які виникли на підставі кредитного договору, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, Між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір. В забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 06 березня 2007 року укладеного договір іпотеки, за умовами якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] як співвласники квартири [ADDRESS], передали в іпотеку вказане майно. 12 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» згідно договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги за зобов»язаннями по кредитному та іпотечному договорам передав ТОВ «Кей-Колект». П. 5 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимоги іпотекодежателя. У зв»язку з грубим порушенням [PERSON] умов кредитного договору, зокрема неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 29 березня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на предмет іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Набувши права власності на квартиру, в грудні 2016 року ТОВ «Кей-Колект» була здійснена спроба потрапити у квартиру, однак ним було виявлено, що в квартирі проживають відповідачі, які не допустили його до житла, за наслідками якого ТОВ «Кей-Колект» складені акти обстеження майна, в яких засвідчені факти проживання відповідачів у квартирі. Вважаючи себе єдиним власником спірної квартири, просить усунути перешкоди у здійсненні його права користування майном шляхом надання прстійного безперешкодного доступу до квартири та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з підстав втрати ними права власності на нього, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на довіреності від 01 липня 2017 року, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2016 року, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності вказаних відповідачів, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмову у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір. В забезпечення виконання зобов»язання за кредитним дговором між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 06 березня 2007 року укладеного договір іпотеки, за умовами якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] як співвласники квартири [ADDRESS], передали ПАТ «Укрсиббанк» в іпотеку вказане майно (а.с. 11-14). 12 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» згідно договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги за зобов»язаннями по кредитному та іпотечному договорам передав ТОВ «Кей-Колект» (а.с.4-6, 7, 8-9, 10). П. 5 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимоги іпотекодежателя. У зв»язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, зокрема неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 29 березня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на предмет іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15-16). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Позивач вважає, що він 29 березня 2016 року набувши права власності на спірну квартиру, в грудні 2016 року намагався потрапити до неї, однак ним було виявлено, що в квартирі проживають відповідачі, які не допустили його до житла, за наслідками якого ним складені акти обстеження майна, в яких засвідчені факти проживання [PERSON], [PERSON] у квартирі (а.с.18, 19). Вважаючи себе єдиним власником спірної квартири, просить усунути перешкоди у здійсненні його права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до квартири та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав втрати ними права власності на нього. Проте з такою позицією суд не погоджується, зважаючи на відсутность доказів про порушене право позивача в межах заявлених вимог про зобов»язання не чинити перешкод в користуванні житлом. Так, правовою підставою вимог про зобов»язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову - є триваючий характер правопорушення і його наявність в момент подання позову, що не встановлено в ході розгляду справи, й спростовується відповідачем, відповідно встановлена відсутність підстав для застосування до вказаної особи санкції про зобов»язання не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. Суд критично оцінює акти перевірки майна, складені позивачем, як неуповноваженою та зацікавленою особою (а.с.19, 20), та на які він посилається, як на належний та допустимий доказ. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Окрім того, зважаючи на ч.2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді, й це право відповідачами наразі вцілому не реалізоване, при цьому вживаються заходи на його реалізацію (а.с.61-65, 74-76, 77-78). Й, враховуючи встановлений й не оспорюваний позивачем факт про те, що свірна квартира, яка була передана в іпотеку, набута відповідачами не за рахунок кредитних коштів (а.с.68-69),остання не могла бути предметом звернення стягнення на предмет іпотеки, відтак підстава набуття позивачем права власності на спірну квартиру є оспорюваною. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 18 березня 2015 року № 6-39цс15. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст. 391 ЦК України,

Outcome: dismissed