Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ) та земельну ділянку площею 0,0375 га за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ), посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка за своє життя 29.03.2018року склала заповіт, яким все своє майно залишила на користь свого єдиного сина [PERSON] , позивача по справі. Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне спадкодавиці майно. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.О., в наслідок чого була заведена спадкова справа №13/2018. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин зміни поштової адреси нерухомого майна, відсутності інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутністю кадастрового номеру на земельну ділянку, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат Веселова О.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, 06.10.2020 року надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача адвокат Лисенко Л.О. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , (актовий запис №9190 від 05 вересня 2018 року Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) та після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ), земельна ділянка загальною площею 0,0375 га за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ). Цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. В матеріалах справи містяться докази, які підтверджують належність спадкодавиці вищевказаного майна, про визнання права на які просить позивач, так 22.02.2001р. Державною технічною комісією при Овідіопольській райдержадміністрації складений Акт про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації - житловий будинок загальною площею 221,4 кв.м., житловою 94,6 кв.м., господарські споруди: підвал розмірами 11,09 х 8,92., сарай 3,35х4,16 в [ADDRESS] . Рішенням Виконкому Таїровської селищної ради від 22.02.2001р. за № 64 спадкодавиці [PERSON] надана в постійне користування земельна ділянка площею 0,381га під самовільно збудованим житловим будинком в [ADDRESS] . Цим же рішенням вирішено узаконити самовільно збудований 2-х поверховий житловий будинок загальною площею 221,4 кв.м., житловою 94,6 кв.м., господарські споруди: підвал розмірами 11,09 х 8,92., сарай 3,35х4,16 в [ADDRESS] . 29.05.2001р. за №333 Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації «Про затвердження актів введення в експлуатацію житлових будинків» затверджено Акт та прийнято до експлуатації індивідуальний житловий будинок загальною площею 221,4 кв.м., житловою 94,6 кв.м. належний спадкодавиці. Зобов`язано Виконком місцевої ради видати [PERSON] свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок за адресою [ADDRESS] . 29.05.2001р. за №333 Таїровською селищною Радою спадкодавиці [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок та господарські споруди, які розташовані за адресою [ADDRESS] . Виникле право власності було зареєстровано 08.10.2001р. Овідіопольським бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №2 за реєстровим номером 60. Рішенням сесії Таїровської селищної ради за №7 від 30.01.2002р. «Про безкоштовну передачу в приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель», передано спадкодавиці безкоштовно в приватну власність земельну ділянку, яка знаходилася в її постійному користуванні загальною площею 0,0375га. Вказаним рішенням вирішено видати [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю після визначення меж земельної ділянки. 03.02.2002р. встановлені межі земельної ділянки в натурі, переданої в приватну власність [PERSON] , що підтверджується актом. На підставі вищевказаного рішення сесії Таїровської селищної ради [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 05.02.2002р. Вказаний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ТІ 2882. Представником позивача\~була надана\~відповідь з\~відділу Головного\~управління Держгеокадастру\~в Одеській\~області \~№329/142-20\~від 11.09.2020\~року,\~де повідомляється\~про включення\~до складу\~земель м.Одеси\~з 01.06.2006р.\~та зняття\~з обліку\~Овідіопольського району\~земельної ділянки\~за адресою:\~ [ADDRESS] на підставі Постанови Верховної Ради України «Про зміну меж міста Одеси Одеської області» від 07.02.2002року. Ще за життя, 29 березня 2018 року, [PERSON] , склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. та зареєстрований в реєстрі за № 448, згідно з яким усе своє майно вона заповіла, [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при чому згідно ч. 5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.О., в наслідок чого 29.10.2018року була заведена спадкова справа № 13/2018. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин зміни поштової адреси вищевказаної спадкової маси, відсутності інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутністю кадастрового номеру на земельну ділянку, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. На ухвалу суду від 27.08.2020р. від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.О. надійшли матеріали спадкової справи № 13/2018.до майна померлої [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що позивач дійсно звертався до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва на спадщину, крім позивача з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ні хто не звертався. Позивач з часу відкриття спадщини після померлої матері набув речові права на успадкований будинок та земельну ділянку - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Отримати свідоцтво про право власності на спадщину у позасудовому порядку позивач не може. Таким чином, позивач позбавлений такого елемента права власності як розпорядження та не може поновити своє право власності на спадкове майно іншим чином, тому відповідно до ст. 16 ЦК України\~це право підлягає захисту. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з вимог ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідність до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До об`єктів нерухомого майна ЦК віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376 ). Згідно із Законом №\~2269-ХІІ нерухоме майно поділяється на будівлі, споруди, приміщення (ст. 4 ). Відповідно до Закону від\~1\~липня 2004\~р.\~№ 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №\~1952-ІV ) об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (ст. 5 ). Визначення "житловий будинок", "квартира", "садиба" містяться у гл. 28 ЦК, поняття "об`єкти житлової нерухомості" - у Податковому кодексі України. Об`єкти житлової нерухомості поділяються на такі типи: житловий будинок, житловий будинок садибного типу, прибудова до житлового будинку, квартира, котедж, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах, садовий і дачний будинки (ст. 14.1.129.). Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства\~юстиції України\~від 07\~лютого 2002\~року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як вбачається з матеріалів справи, право власності на спадкове майно виникло у спадкодавиці у 2001 році, тобто до часу набуття чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищого спеціалізованого суду\~ України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року\~ №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування"\~від 30\~травня 2008\~року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При таких обставинах та враховуючи, що право власності на спадкове майно у спадкодавиці виникло правомірно, та було зареєстровано у встановленому законом порядку, то відповідно відбувся й перехід цих прав до її спадкоємця. Відсутність відомостей про реєстрацію речових прав на спадкове нерухоме майно у новому реєстрі речових прав, який почав працювати з 01.01.2013р. не свідчить про відсутність цієї реєстрації взагалі. Вищевказане не може бути перешкодою в реалізації спадкоємцем своїх прав на успадковане майно. Оскільки іншим шляхом позивач не може реалізувати своє право на спадкове майно, то суд вважає за можливим задовольнити позов.

Outcome: approved