Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне повернення грошових коштів у сумі 4 968,50 грн., та 24081,30 грн. - інфляційних втрат. Позов мотивований тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30.08.2012 з відповідача [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 65976,17 грн. У зв?язку з примусовим виконанням рішення суду під час виконавчих дій лише 23.03.2015 було частково погашено борг в сумі 18262,20 грн. та ще залишилась заборгованість перед позивачем [PERSON] - 47713,97 грн. Тому позивач просить застосувати вимоги ст.625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов"язання, стягнувши індекс інфляції за весь час прострочення з 24.09.2012 та 3% річних від простроченої суми. Позивач із своїм представником у судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача у суді позов визнав лише в частині стягнення 3 % річних у сумі 4968,50 грн., у решті - подав письмове заперечення через неправомірність вимог про інфляційні втрати, бо індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30.08.2012 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики (7000,00 доларів США) еквівалентно гривні, в тому числі, пеню та 3% річних і судові витрати в сумі 65976,17 грн. (а.с. Дане заочне рішення суду набрало законної сили 24 вересня 2012 року (а.с. За результатами проведених виконавчих дій у примусовому порядку 23.03.2015 на користь стягувача перераховано 18262,20 грн. та станом на 30.03.2015 заборгованість [PERSON] становила 477134,97 грн. (а.с. Проте постановою держвиконавця від 07.04.2015 відповідне виконавче провадження було закінчено у зв?язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду (а.с. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За таких обставин коли відповідач прострочив виконання грошового зобов?язання, то позивач, як кредитор, має право на отримання компенсації (плати) - три проценти річних за користування утримуваними коштами боржником у сумі 4968,50 грн. з 24.09.2012 по 31.03.2015, що вбачається з відповідного розрахунку, та з чим повністю погоджується сторона відповідача (а.с. 8). Тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. З приводу вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат, то необхідно вказати наступне. Відповідно до положень ч.2 ст.192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 року № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Нормами Закону від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Таким чином, необхідно враховувати, що ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, а не в доларах США, як це визначено в договорі позики від 20 жовтня 2010 року (а.с. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. За наведених вище обставин, у задоволенні вимог позивача про стягнення інфляційних втрат необхідно відмовити. Частково задовольняючи позовні вимоги, згідно ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пов?язані зі сплатою судового збору в розмірі - 243,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial