Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

23.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Орендне підприємство шахта "Жданівська", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Жданівка Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання у сумі 25.000 грн. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини: так, він пропрацював у вугільній промисловості на підземних роботах близько 24 років, з них, у відповідача по справі близько 3 років 6 місяців, виконуючи роботу прохідника підземного 5-го розряду, з повним робочим днем під землею, охоронця. 14 вересня 2013 року під час роботи у відповідача в якості прохідника підземного 5-го розряду з ним стався нещасний випадок: при підриванні грунту, завантаження гірничої маси у вагони і відкатку їх власноруч з ПК-109 на ПК-120 по 7 східному дренажному штреку пласта Л7, відбувся вивал породи, при цьому видавив затягування, і разом з породою вдарило його по спині, притиснувши до грунту. В результаті нещасного випадку на виробництві він отримав травму у вигляді забиття, стиснення грудини, забій передньої стінки животу. За наслідками розслідування нещасного випадку 17.09.2013 року було складено акт за формою Н-1 № 64. Тривалий час знаходився на лікуванні. Після чого був направлений на огляд у МСЕК, де 26.12.2013 року, вперше, йому встановлено 30 % стійкої втрати професійної працездатності та встановлена 3 групи інвалідності, з наступним оглядом 26.12.2014 року. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Жданівка Донецької області за даною травмою призначило та сплачує йому суми у відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві. На теперішній час він не може вести звичайний образ життя, його постійно турбують фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, що проявляється у почутті розпачу, тривоги, дратівливості, почутті страху та поганому сні. Тим самим йому завдано моральну шкоду, яку і просив відшкодувати, стягнувши з відповідача по справі, на його користь одноразову грошову компенсацію в рахунок її відшкодування у розмірі 25.000 грн. Позивач в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи (а.с. 13, 24, 32). Його представник, адвокат [PERSON], діюча на підставі свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю (а.с. 20) та договору про надання правової допомоги (а.с. 19), позов довірителя підтримала, в його обґрунтування послалася на ті ж підстави і просила суд позов задовольнити. Також звернула увагу на те, що [PERSON] не працює через виробничу травму, не може керувати автомобілем на дальні відстані, так як його турбує біль у спині; до нещасного випадку що з ним стався, його заробітна плата складала близько 8,500 грн., а тепер його дохід скоротився майже у двічі: в рахунок відшкодування страхових виплат [PERSON] отримує 2470,00 грн. та 950 грн. пенсії. Представник відповідача позов визнав частково, так як у нещасному випадку, який стався , є вина і самого постраждалого; каліцтво, яке отримав [PERSON] під час роботи на шахті, не відноситься до категорії тяжких; підприємство сплачує страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, тим самим моральна шкода позивачу частково компенсується за рахунок отримання таких страхових виплат. Крім того, на думку відповідача, [PERSON] частково втратив працездатність, отже може виконувати будь - яку іншу роботу у відповідності до медичних рекомендацій (а.с. 31.26-27). Тому, на думку відповідача, сукупність зазначених обставин свідчить про те, що розмір грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди, який просить позивач по справі, є занадто завищеним і , на думку відповідача, не може перевищувати 7 ( семи ) тисяч гривень. 3-тя особа - представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Жданівка Донецької області в судове засідання не прибув , будучи належним чином сповіщеним про день і час розгляду справи (а.с. 34). На підставі наданих доказів судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «ОП шахта «Жданівська» з 27.09.2010 року по 17.01.2014 року, виконуючи роботу прохідника підземного 5-го розряду, з повним робочим днем під землею, охоронця (а.с. 41). 14 вересня 2013 року, під час виконання трудових обов'язків у відповідача по справі ПАТ «ОП шахта «Жданівська», з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві про що складений акт № 64 за формою Н-1 (а.с. 6-7). З акту розслідування нещасного випадку на виробництві за № 64 від 17.09.2013 року вбачається, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] під час виконання трудових обов*язків, є не тільки порушення відповідачем закону щодо охорони праці, але й недотримання позивачем по справі правил безпеки праці, його особиста необережність. ( а.с. 6-7). За висновком МСЕК від 26.12.2013 року (а.с.5) позивачу [PERSON] у зв'язку з виробничою травмою встановлена 30 % стійка втрата професійної працездатності та він був визнаний інвалідом 3 групи, з наступним оглядом у МСЕК 26.12.2014 року. Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку із стійкою втратою професійної працездатності [PERSON] по причині виробничої травми , на думку суду, доведено дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, довідкою МСЕК, витягом з медичного документу (а.с. 37-41, 5, 28). Згідно з роз'ясненнями, даними в п.3.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. ч.3 ст.43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 указаної статті цього Кодексу , покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював на ПАТ ОП «шахта «Жданівська» яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку при виконанні робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах , яке спричинило йому моральні страждання (а.с.6 - 7 ). При цьому у акті зазначено, що сукупною причиною настання нещасного випадку є також невиконання посадових обов*язків, невиконання вимог інструкції з охорони праці безпосередньо самим постраждалим ( а.с. 6) Тому суд вважає доведеним, що [PERSON] внаслідок стійкої втрати професійної працездатності по причині нещасного випадку на виробництві заподіяно моральну шкоду, так як він відчув і відчуває фізичні, моральні страждання: частково втратив працездатність, змінився його звичайний спосіб життя, що навіть дрібна побутова робота стала для нього неможливою і більшу частину свого життя він змушений вживати ліки. Відповідно до роз'яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди [PERSON] суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати важкість вимушених змін в житті позивача, характеру додаткових зусиль для організації його життя та побуту, а також приймає до уваги і ті обставини, що сам постраждалий допустив порушення вимог інструкції з охорони праці. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких [PERSON] зазнав, приймаючи до уваги його стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості, в підземних умовах, з них на підприємстві ПАТ ОП «шахта «Жданівська» близько 3 років 6 місяців, наявність його вини у нещасному випадку, що з ним стався на виробництві, на тепер не працюючого, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач надмірна, і тому позов є таким, що підлягає частковому задоволенню у вигляді стягнення суми грошової компенсації достатньої і необхідної для відшкодування спричиненої моральної шкоди у вигляді 9000 грн. (дев'ять тисяч гривень), стягнувши зазначену суму з ПАТ ОП «шахта «Жданівська» на користь [PERSON] Згідно ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування нещасного випадку на виробництві, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. З урахуванням викладеного, доводи представника відповідача є неспроможними. Відповідно до ст. 81 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі,встановленому Законом України «Про судовий збір» за №3674-17, який набув чинності з 01.11.2011 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2014 року мінімальна заробітна плата становить 1218 грн. (затверджено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Ставка судового збору з позовів немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243,60 грн., яку і слід стягнути з ПАТ ОП «шахта «Жданівська» на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial