Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ABH0RG155600458 від 17 травня 2016 року у розмірі 46603,25 грн та судові витрати в розмірі 1762 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [PERSON] відповідно до підписаної заяви від 17 травня 2016 року отримав кредит у розмірі 20798,86 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на сайті банку, тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав. Станом на 20 вересня 2018 року відповідач має заборгованість в розмірі 46603,25 грн, яка складається з: 15350,71 грн заборгованості за кредитом, 23,22 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 16639 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 11894,93 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2195,39 грн. штрафу (процентна складова). Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 1 лютого 2019 року справу за позовом АТ "Акцент-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю на розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області. Справа надійшла до суду 8 лютого 2021 року. Ухвалою від 19 лютого 2021 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом сторін). Представник позивача в судове засідання не з`явився. Одночасно з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 17 травня 2016 року між сторонами укладений кредитно-заставний договір № ABH0RG155600458, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20798,86 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних, шляхом підписання заяви позичальника. В заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом з Умовами та Правилами, що розміщені на сайті банку, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 20 вересня 2018 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 46603,25 грн, яка складається з: 15350,71 грн заборгованості за кредитом, 23,22 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 16639 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 11894,93 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2195,39 грн. штрафу (процентна складова). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15350,71 грн та відсотків в розмірі 23,22 грн. підлягають до задоволення. Разом з тим, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент Банк», який наявний в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 травня 2016 року. При цьому, відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафів в заяві позичальника від 17 травня 2016 року не зазначена і не передбачена, а Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані. Повного тексту Умов і правил надання банківських послуг, які були чинними на дату укладення сторонами спірного кредитного договору, суду не надано, а в наявному витягу і у позовній заяві містяться різні пункти щодо відповідальності боржника. Щодо вимоги банку про стягнення комісії за користування кредитом суд зазначає таке. Згідно із п.17, 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними, про що наголошується у висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Крім того, відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року, щомісячні комісії за обслуговування кредиту є незаконними, якщо банк не доведе, які саме послуги надаються позичальнику і включаються в таку комісію. Таким чином, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення пені, штрафів та комісії безпідставні та задоволенню не підлягають. За таких обставин позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведенного та

Outcome: partial