Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача [PERSON] з будинку з житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог посилаються на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] є її колишнім чоловіком. 11.01.2016 року відповідач розлучився зпозивачкою, однак продовжує проживати в будинку. Зазначає, що відповідач [PERSON] , постійно порушує правила співжиття, що вражається у чиненні психологічного насильства щодо неї, застосуванні погроз. Він систематично зловживає алкогольними напоями та вчиняє скандали. Його поведінка та дії загрожують її нормальному проживанню в будинку, який вже більше як півроку позивачка залишила разом із трьома малолітніми дітьми у зв`язку із нестерпною поведінкою відповідача [PERSON] , та перейшла проживати до будинку своєї рідної матері, який розташований в [ADDRESS] . Залишаючись зареєстрованими в будинку позивачки, відповідач [PERSON] ,створює матеріальні збитки, внаслідок нарахування комунальних послуг, які самостійно не сплачує. Відтак, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Разом з тим просить стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримала повністю та просила суд такі задоволити повністю. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини, викладені в письмовому відзиві, просить в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2019 року(а.с.20). Відповідач по справі [PERSON] колишнім чоловіком позивачки. Згідно до Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.01.2016 року по справі №299/3632/15-ц, сторони по справі розлучилися, не зважаючи на це відповідач [PERSON] продовжує проживати в будинку позивачки. Згідно Довідки відділу реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради за №05-02/06 від 04.01.2019 року, в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших членів сім`ї проживання з ним в одному жилому будинку. З приводу цього, позивач [PERSON] неодноразово зверталася до Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП України в Закарпатській області з приводу вчинення насильства в сім`ї, що підтверджується Висновками адресованими Виноградівським ВП Берегівського ВП ГУ НП України в Закарпатській області від 07.05.2015 року та 13.04.2016 року (а.с.81,82). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України. За ст.157 ЖК України членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Згідно ст. 175 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. З часу розірвання шлюбу між позивачкою [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] , а саме з 11.01.2016 року, відповідач [PERSON] , втратив статус члена сім`ї [PERSON] , яка є власником домоволодіння. Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 Житлового кодексу осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, які застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім"ї на підставі ст.116 Житлового кодексу без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст.78 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що неприязні стосунки між сторонами по справі, а також те, що відповідач по справі зловживає алкогольними напоями та вчиняє домашнє насильство призвели систематичного порушення правил співжиття останнім. [PERSON] продовжує проживати в будинку [PERSON] , не змінив поведінки, продовжує порушувати правила співжиття, що створює неможливі умови для проживання в одному будинку. За таких обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд, враховуючи інтереси власника житла, принцип розумності і справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на діючому законодавстві та підлягають до задоволення, а відтак, [PERSON] , слід виселити із вищевказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення. За ст.140 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved