Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки иа піклування Жидачівської РДА про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким розірвано шлюб у 2006 році. Від спільного проживання у них народилась дочка [PERSON], 2003 року народження, яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини -відповідач по справі, із народження дитини постійно проживає окремо від них, жодних батьківських обов'язків по вихованню не виконує, матеріально дитину не утримує. Позивач вважає, що оскільки відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у зв"язку із перебуванням за межами України, проти позбавлення батьківських прав стосовно доньки не заперечив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області Турчак О.Є. суду пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини вважає доречним позбавити відповідача батьківських прав, про що прийняла відповідне рішення. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, думку прокурора, який вважає, що позовні вимоги є підставними, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є матір"ю малолітньої [PERSON] та колишньою дружиною відповідача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про народження, копією паспортів громадян України та копією свідоцтва про розірвання шлюбу(а.с.3-12). Малолітня [PERSON], 2003 р.н. мешкає з позивачем [PERSON], яка має належні житлові умови для проживання з дитиною, забезпечує їх всіма необхідними побутовими речами, одягом, речами, займається її вихованням. Відповідач жодних обов'язків по вихованню дитини не виконує, матеріально дитину не утримує, що підтверджено довідкою ВДВС Жидачівського РУЮ №686 від 03.09.2013 року, довідкою ЗОШ І-ІІ №82 м.Львова від 11.09.2013р. №185, висновком органу опіки та піклування Жидачівської РДА №02-17/254 від 07.02.2014 року (а.с.14,19,21-22). Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж всього часу з народження матеріально дитину не утримував, вихованням не займався, не виявляв інтересу до її життя, не виявляв бажання до спілкування з нею. Враховуючи наведене та те, що позбавлення відповідача батьківських прав дозволить вирішити питання про встановлення правового статусу дитини, суд, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини. Відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав у розмірі 243.6 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved