Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, задоволено повністю. Змінено спосіб стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , що визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2018 року в справі №569/18374/17 з твердої грошової суми, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судові витрати в сумі 908 (дев"ятсот вісім) гривень 00 копійок.. 22 листопада 2021 року на адресу суду надійшла від представника позивача [PERSON] - адвоката Савонік Наталії Ігорівни клопотання, в якому вона просить приєднати до матеріалів справи докази понесення судових витрат та проведення їх розподілу, шляхом прийняття додаткового рішення. До своєї заяви представник позивача долучила копію договору № 1 про надання правової допомоги від 11 серпня 2021 року; копію розрахунку витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороні від 22.11.2021 року; копію акту приймання-передачі, наданих послуг від 22 листопад 2021 року, у якому вказано, що витрати на правничу допомогу щодо розгляду даної справи становлять 3000 грн.00 коп.; копія квитанцій про оплату витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. 01 грудня 2021 року від представника позивача надійшло до суду клопотання вх. № 68817/21, в якому просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти стягнення з нього витрат на послуги адвоката позивачки. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом невирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження здійснених представником позивача [PERSON] - адвокатом Савонік Н.І. витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору № 1 про надання правової допомоги від 11 серпня 2021 року; копію розрахунку витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороні від 22.11.2021 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 22 листопад 2021 року, у якому вказано, що витрати на правничу допомогу щодо розгляду даної справи становлять 3000 грн.00 коп.; копія квитанцій про оплату витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. Таким чином, судом встановлено, що позивач понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами Разом з тим, відповідачем в ході судового розгляду справи жодних клопотань щодо зменшення судових витрат заявлено не було. Таким чином, зважаючи на те, що стороною відповідача в ході судового розгляду справи не заявлено відповідного клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд не ставить під сумнів співмірність даних витрат критеріям, наведеним у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про ухвалення у справі додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved