Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - телятника, загальною площею 859,7 кв.м., за адресою : Житомирська область, Бердичівський район, с.Бистрик, вулиця Гагаріна, 3-а, укладений між ним та [PERSON] 03 січня 2014 року, та визнати за ним право власності на дане нежитлове приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що у серпні 2012 року між ним та відповідачем було досягнуто згоди щодо укладення до 01.03.2013 року договору купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення, власником якого є відповідач, вартість майна визначили в сумі 140000 грн.. На підтвердження досягнутих домовленостей 18.08.2012 року уклали попередній договір, за умови якого він сплатив 42 000,00 грн. завдатку, 03.01.2014 року підписали з відповідачем договір купівлі-продажу, він сплатив залишок коштів у сумі 98 000,00 грн., а відповідач в свою чергу, передав йому телятник, ключі від нього та технічний паспорт. Вони погодили, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення буде здійснено 06.01.2014 року, що зафіксовано в акті-прийому передачі. Проте відповідач вказаного дня не з"явився до нотаріуса, 24.01.2014 року повторно не прибув до нотаріуса, не відповідає на телефонні дзвінки, а договір залишається укладеним лише в простій письмовій формі, що позбавляє його можливості зареєструвати за собою право власності на придбану нерухомість. В судове засідання сторони не з"явилися. Позивач надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення в порядку статті 174 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вивчивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно попереднього договору від 18 серпня 2012 року, який посвідчений нотаріально, сторони зобов"язалися до 01.03.2013 року укласти основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - телятника, загальною площею 589,7 кв.м. , розташованого у с.Бистрик Бердичівського рарйону, вул.Гагаріна, 3-А., який належить [PERSON]. Вартість майна визначена в сумі 140000 грн.. В рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу [PERSON] передав продавцю завдаток в розмірі 42 000 грн. .(а.с.9) 03.01.2014 року сторони склали письмовий договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення, який підписаний сторонами, а також Акт прийому-передачі про передання від продавця покупцеві нежитлового приміщення - телятника, ключів від нього та технічного паспорта.(а.с.10,11) В акті зазначили про домовленість посвідчити даний договір нотаріально 06.01.2014 року. Розписка від 03.01.2014 року свідчить про повний розрахунок позивача за договором купівлі-продажу та отримання [PERSON] решти коштів від вартості майна в сумі 98000 грн..(а.с.13) Власником майна є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2006 року.(а.с.14,17) З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу на час розгляду справи судом нотаріально не посвідчений, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, заперечень щодо умов укладення договору не надав. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки. єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно частини 1 статті 220 Цивільного Кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до частини 2 цієї статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, державна реєстрація прав може здійснюватись на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, уклали попередній договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, уклали основний договір у простій письмовій формі, виконали умови цього договру, зокрема, продавець передав покупцеві майно, а покупець сплатив продавцеві обумовлену суму коштів за це майно. Проте, всупереч вимогам закону договір купівлі-продажу від 03.01.2014 року нотаріально не посвідчений через ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, що позбавляє позивача можливості зареєструвати своє право власності на придбане нерухоме майно у встановленому законом порядку. З огляду на наведене вище, визнання відповідачем позовних вимог в порядку статті 174 ЦПК України не суперечить вимогам закону і може бути прийняте судом. Позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved