Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «Київський науково-дослідний інститут синтезу та екології «СИНТЕКО» з дослідним заводом», в якій просить зобов`язати відповідача надати довідку про пільговий стаж із зазначенням заробітної плати за період з 05.11.1984 по 05.11.1989. Вимоги позову мотивувала тим, що в період з 1984 року по 1992 рік працювала в відповідача на посаді старшого лаборанта. Вказана робота була пов`язана з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість становила 36 годин в тиждень, що надає позивачу право на пенсію на пільгових умовах. Звернувшись до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії, позивач отримала відмову, в якій вказувалось на те, що для перерахунку пенсії не надано довідку про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000. З метою зібрання документів для оформлення пенсії позивач звернулась до пенсійного фонду з заявою про витребування вказаної довідки за період з 1984 року по 1992 рік у відповідача. Пенсійним фондом направлено відповідний запит до відповідача, проте відповіді не отримано. На підставі вказаного, позивач вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 06.11.2019 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 22.06.2020 від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких посилається на те, що 06.05.2015 при зміні складу виконавчого органу Правління ПАТ «СИНТЕКО» від попереднього Голови правління Пащенка В.В. архівні документи щодо особового складу, кадрової роботи, нарахування та виплати заробітної плати працівників ПАТ «СИНТЕКО» за період до 06.05.2015 не передавались та не отримувались новим Головою Правління Білоконем С.С. , їх місцезнаходження невідоме. З огляду на вказане, відповідач на даний час не може документально підтвердити позивачу пільговий стаж роботи із зазначенням заробітної плати за період з 05.11.1984 по 05.11.1989 . Вважають, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав щодо перерахунку пенсії. На підставі вказаного просить відмовити в задоволенні вимог позову. В судовому засідання позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладене в письмових поясненнях. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що з позивач з 05.11.1984 по 29.04.1992 працювала в відповідача на посаді старшого лаборанта. Вказане підтверджується копією трудової книжки позивача, наявною в матеріалах справи. 26.02.2019 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 29.03.2019 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з ненаданням довідки про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000. Вбачається, що 25.10.2018 та 06.11.2018 Пенсійним фондом України направлялись запити до відповідача з метою отримання підтверджуючих документів про пільговий характер роботи у період з 1984 року по 1992 рік, проте відповіді на запити не отримано. Отже, встановлено, що ненадання відповідачем довідки про пільговий стаж позивача за період з 05.11.1984 по 05.11.1989, перешкоджає останній в реалізації її права на перерахунок пенсії. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно із п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, або відповідних записів в ній» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). Пунктом Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637, визначено, що видавати уточнюючі довідки, які підтверджують пільговий трудовий стаж за відсутності трудової книжки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або її правонаступники та лише на підставі первинних документів. Якщо на підприємстві відсутні будь-які з необхідних первинних документів (в тому числі з приводу атестації), то роботодавець не має права надавати довідки, які підтверджують пільговий трудовий стаж, оскільки одних лише записів у трудовій книжці для цього замало. Надання пільгової довідки без наявності підтверджуючих первинних документів вважається як надання неправдивих та /або неперевірених даних та порушення чинного законодавства . П. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку. У довідці має бути вказано: періоди роботи,що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Крім того, згідно п.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнобов`якове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України «22-1 від 25.11.2005 р, зареєстрованого в МЮ України 27.12.2005 р. за №1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Отже, вимоги позивача щодо видачі підприємством довідки є правомірними, оскільки не виходять за межі компетенції відповідача у розумінні ст. 49 КЗпП України. Також судом встановлено, що до ПАТ «Київський науково-дослідний інститут синтезу та екології «СИНТЕКО» з дослідним заводом» на час звернення до нього з запитами про отримання довідки про наявність стажу роботи позивача не перебувало на стадії ліквідації, його діяльність не припинено. Доводи відповідача про те, що архівні документи щодо особового складу, кадрової роботи, нарахування та виплати заробітної плати працівників ПАТ «СИНТЕКО» за період до 06.05.2015 не передавались та не отримувались новим Головою Правління Білоконем С.С., їх місцезнаходження невідоме суд оцінює критично, оскільки зобов`язання щодо видачі позивачу уточнюючої довідки для підтвердження спеціального трудового стажу, за правилами пункту 20 Порядку, покладаються на підприємство, при цьому відповідно до п. 16 Переліку типових документів, що створюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, із зазначенням термінів зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року № 41 накази, розпорядження центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, інших державних органів, організацій з кадрових питань (особового складу) (про прийняття на роботу, переміщення за посадою, переведення на іншу роботу, сумісництво, звільнення; атестація) підлягають збереженню протягом 75 років. Отже Порядком передбачено, що обов`язок забезпечення схоронності документів з кадрових питань покладений саме на підприємство, при цьому право позивача на отримання довідки про наявність пільгового стажу не може бути порушене лише з тих підстав, що відповідач на даний час не може знайти певні документи. Зокрема, відповідачем не надано доказів знищення архівних документів, наявності відкритого кримінального провадження по факту зникнення, знищення вказаних документів, тощо. До суду не надано доказів на підтвердження здійснення стороною відповідача всіх можливих дій та заходів з метою пошуку або відновлення документів позивача. Таким чином, довідку позивачу має видати організація, в якій вона працювала, а саме відповідач. Права позивача порушені в частині відмови в наданні необхідної довідки як працівника підприємства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Зокрема, згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат позивачем додаткову угоду № 2 від 22.04.2019, згідно з якою вартість складання позовної заяви становить 3 000 грн., акт надання послуг від 14.05.2019 та рахунок-фактуру від 22.04.2019, який підтверджує сплату позивачем суми в розмірі 3 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Outcome: approved