Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON]О про стягнення боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16 травня 2011 року між нею та [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений державним нотаріусом Сосницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №529, згідно з умовами якого вона позичила їм грошові кошти в сумі 82000 грн., по 41 000 грн. кожному. Виплата позики розпочиналася з жовтня 2011 року по 3000 грн. щомісячно. 01 березня 2014 року закінчився термін повернення боргу, проте відповідач позичену суму до цього часу не повернула. Добровільно відповідач відмовляється повернути їй борг, тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав. В доповненнях до позовної заяви позивачка зазначає, що відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Так, після смерті її брата [PERSON], відповідачка 30.11.2016 року надіслала їй CMC повідомлення про визнання нею свого боргу, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦК України відбулося переривання позовної давності щодо пред'явлення позову не на частину боргу, а на всю суму в сумі 41000 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того,пояснила,що неодноразово зверталася і до брата ,і до відповідачки з вимогами повернути борг. Повідомляла брату про намір звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Відповідач [PERSON] позов не визнала повністю та подала письмові заперечення в яких просить застосувати позовну давність до вимог позивачки та відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки строк позовної давності сплив у жовтні 2014 року. Крім того,пояснила,що позивачка не висловлювала їй жодного разу претензій щодо повернення боргу. Вона думала,що всю суму боргу повернув її чоловік [PERSON]Даний договір вона уклала на його прохання. Заслухавши пояснення позивача, відповідача ,дослідивши зібрані по справі докази суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач позичила [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі по 41000 грн кожному, що підтверджується посвідченим Сосницькою державною нотаріальною конторою договором позики від 16.05.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за № 529. Відповідно до п.2.1 Договору позика надавалась до березня 2014 року. Виплата позики розпочиналася з жовтня 2011 року по 3000 грн. щомісячно. Відповідно до п.3.1 договору позика надається без процентів. Згідно п.4.2.1 договору позичальники зобов»язані повернути позикодавцю позику в тій сумі, у той строк та в тому порядку, що встановлений цим договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивачка вважає,що відповідачка визнавала суму боргу,про що свідчить на її думку роздруківка смс- повідомлення ,яка надійшла їй з номеру телефону +380669513431 30.11.2016 року о 12:59:16 . Ст.60 ЦПК України передбачено,що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідачка заперечувала,що вона відправляла смс повідомлення позивачці і стверджує ,що в цей період знаходилась за межами країни і не користувалася зазначеним номером телефона,на підтвердження надала копію закордоного паспорту з відміткою про перебування за межами України. Ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено,що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку ,що обставини ,на які посилається позивачка, не свідчать про визнання позову відповідачем,оскільки в розумінні ст.58 ,59 ЦПК України смс -повідомлення ,на яке посилається позивачка не є належним та допустим доказом. Крім того,позивачка надала письмове клопотання в якому просить поновити строк звернення до суду з поважних причин, якими вона вважає наступні. Так, у вересні 2011 року захворіла її мати [PERSON]. Спочатку вона лікувалась в Сосницькій ЦРЛ, а потім знаходилась на лікуванні в м.Київ з 30.01.2012 року по 21.09.2012 року. Після виписки з лікарні півтора року мати була прикута до ліжка. В травні 2013 року захворів її брат [PERSON] . 04.02.2014 року в нього ампутували ліву нижню кінцівку. Після ампутації він став непотрібен сім"ї і всі витрати по утриманню лягли на неї. 29.11.2016 року брат помер. Відповідачка заперечувала у визнанні поважними причини пропущення позовної давності,пояснивши, що її чоловік [PERSON] дійсно проходив стаціонарне лікування в лікарні м.Чернігова. Після проходження лікування проживав з нею в смт.Сосниця. Коли вона їздила на заробітки,догляд за батьком здійснював її син. Дійсно позивачка приїздила інколи в смт.Сосниця,але постійно поряд з її чоловіком не знаходилася,так як постійно працювала. Позивачка також пояснила,що дійсно весь цей період постійно працювала. В період знаходження її брата [PERSON] в лікарні в 2014 році здійснювала за ним догляд. Після проходження лікування в 2014 році брат постійно проживав в смт.Сосниця і вона часто до нього приїздила. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд заслухавши пояснення позивача,дослідивши надані нею докази,вважає ,що причини пропущення позовної давності,на які посилається позивачка не є поважними,оскільки протягом зазначеного періоду вона мала постійну роботу,приїздила в смт.Сосниця. Таким чином, обставини на які посилається позивачка не повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення до суду. Відповідачка в судовому засідання заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі ,зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові. З дослідженого в судовому засіданні договору позики вбачається,що фактично відповідачка, в межах суми своєї позики повинна була сплачувати по 1500 грн щомісячно, решту 1500 грн - інший позичальник. В такому разі свою суму позики вона повинна була повертати по 1500 грн щомісячно з жовтня 2011 року по грудень 2013 року - 40500 грн, останній платіж у січні 2014 року - 500 грн. Однак умови договору вона не виконала, суму позики не повертала. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. З усіх необхідних відповідно до умов договору позики місячних платежів, тільки по платежах з листопада 2013 року по січень 2014 року не закінчився строк позовної давності, враховуючи час звернення позивачки до суду. Висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного суду України,які викладені у постанові № 6-18цс16 від 03.02.2016 року. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 3500 грн боргу за договором позики. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити, в зв"язку зі спливом строку позовної давності. За правилами ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 47,07 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial