Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] 01.12.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» про визнання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частку у спільному майні - квартирі, посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.10.1986 року по 23.11.1999 року; від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], також позивачка має сина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]; під час подружнього життя сторонами було набуто спільне майно - трикімнатна квартира [ADDRESS] - в будинку ЖБК «Будівельник-9». Оскільки ордер на квартиру видавався на ім»я [PERSON] (відповідача), який був прийнятий в члени ЖБК «Будівельник-9», пайовий внесок за квартиру у сумі 13462,48 крб. було сплачено повністю до 01.01.1992 року; сторони, разом з дітьми постійно користуються спірною квартирою та зареєстровані за вказаною адресою; 31.10.2016 року на підставі рішення державного реєстратора Гриценко О.В. про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру право власності на квартиру було зареєстровано на ім»я відповідача [PERSON]; домовленості про добровільний поділ квартири між сторонами не досягнуто, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким визнати квартиру №35 об»єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін) в рівних частках та визнати право власності на ? частину квартири №35 за позивачкою [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити; представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав; не заперечуючи обставини набуття спірної квартири сторонами у спільну власність під час шлюбу, просив в задоволенні позову відмовити, стверджуючи, що позивачкою пропущено строк позовної давності у три роки. Представник 3-ої особи - ЖБК «Будівельник-9» в судове засідання не з»явився, до матеріалів справи подано заяву від 20.01.2017 року щодо розгляду справи за відсутністю їх представника (а.с.43). Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.10.1986 року (а.с.13); згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано відповідно до актового запису за №817 від 23.11.1999 року (а.с.21); сторони мають дітей - спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.18), також позивачка має сина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO] (а.с.17, 22). На підставі ордеру №065782 від 23.11.1987 року [PERSON] (відповідачу) на сім"ю з 3-х осіб (він, дружина - [PERSON], син дружини - [PERSON]) була надана квартира [ADDRESS], як члену ЖБК «Будівельник-9» (а.с.17). Квартира [ADDRESS] є трикімнатною, житловою площею 44,0 кв. м, загальною площею 79,4 кв. м (а.с.24); зареєстровані в квартирі чотири особи - сторони та діти сторін (а.с.22). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2016 року - 31.10.2016 року на підставі рішення державного реєстратора Гриценко О.В. про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру право власності на цілу квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на ім»я відповідача [PERSON] - на підставі довідки ЖБК «Будівельник-9» за №67 від 20.10.2016 року (а.с.19, 23). Згідно довідки ЖБК «Будівельник-9» за №69 від 20.10.2016 року (а.с.20) - пайовий внесок по квартирі [ADDRESS] було внесено повністю станом на 01.01.1992 року в сумі 13462,48 крб. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Ствердження позивачки про те, що спірна квартира була набута сторонами (подружжям) під час шлюбу за спільні кошти подружжя, відповідачем фактично не заперечується. Отже, відповідно до ст.22-24, 28 КпШС України, ст.16 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року (що були чинними на момент виникнення правовідносин - до 01.01.2004 року), а також - відповідно до положень ст.61, 63, 69, 70 СК України (оскільки правовідносини між сторонами щодо спірної квартири продовжували існувати) - повна сума паєнакопичень по квартирі, а відповідно і сама квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] з моменту внесення повної суми паю відповідно до Закону «Про власність»; при цьому, частки подружжя у спільній сумісній власності є рівними. Відповідач [PERSON] також не заперечує про те, що позивачка [PERSON] постійно користується спірною квартирою, в тому числі після розірвання шлюбу між сторонами. Підсумовуючи, суд вважає, що квартира [ADDRESS] відповідно до положень ст.60, 61, 63, 69, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя - сторін, при цьому, у разі поділу спільного майна частки подружжя у спільній сумісній власності є рівними (ч.3 ст.368, ч.1 ст.357 ЦК України, ст.70 СК України). Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст.383, 358 ЦК України власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що посилання відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] на пропуск позивачкою [PERSON] позовної давності (три роки), що на їх думку є підставою для відмови у задоволенні позову, є безпідставними; в даній ситуації позивачка [PERSON] дізналась про порушення (невизнання) свого права, як співвласника квартири, у зв»язку з проведенням відповідачем відповідних дій по реєстрації права власності на цілу квартиру на своє ім»я, тобто - у жовтні-листопаді 2016 року (ч.2 ст.72 СК України). Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, на підставі наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що за [PERSON] (позивачкою) має бути визнане право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а за [PERSON] - право власності на іншу ? частину зазначеної квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1682,89 грн. (а.с.3), а також підлягає стягненню з [PERSON] (відповідача) на користь держави судовий збір у розмірі (4800,00 - 1682,89) = 3117,11 грн.

Outcome: approved