Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву б/н від 21.03.2015 року. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним вище правочином. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 02.12.2020 утворилася заборгованість у розмірі 37719,66 грн., яка складається: - 29512,74 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 29512,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 8206,92 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21.03.2015 року у розмірі 29512,74 грн. та судові витрати у виді судового збору у розмірі 2270 грн. Ухвалою судді Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 19.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, на виклик до суду не прибув, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник відповідача - адвокат Тараненко Ярослав Юрійович в судове засідання не прибув, до суду подав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами позивача та зазначив, що 21.03.2015 року відповідачем було підписано анкету-заяву «Про приєднання до умов і правил надання банківських послуг», згідно з умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 0,00 грн. шляхом отримання платіжної картки. У заяві позивальника від 21.03.2015 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач підписуючи заяву анкету «Про приєднання до умов і правил надання банківських послуг» розумів, ознайомився та погодився саме з тими Тарифами та Умовами надання банківських послуг, на які посилався позивач обґрунтовуючи право вимоги про погашення кредиту. Вважає, що інформація із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також зазначає, що кредитний договір від 21.03.2015 року не містить строку повернення кредиту. Просить суд в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити за безпідставністю. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої він зобов`язувався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому, а тому вказана заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають Договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок - ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 5 років, на протязі яких позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Також зазначив, що [PERSON] своїм підписом засвідчив, що він погоджується з тим, що заява-анкета, разом з із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» чітко вбачається, що відповідачу встановлено процентну ставку 2,9% (34,8 % на рік) вказано розміри комісій та штрафів. Представник позивача зауважив, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки відповідачу встановлено кредитний ліміт, а не видано кредит на споживчі потреби, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.03.2015 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до вказаних умов відповідач отримав платіжну карту кредитка "Універсальна". 19.04.2017 року на картковий рахунок № [NUMBER] відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., який було збільшено до 25000,00 грн. та 03.08.2019 року зменшено до 0,00 грн. Термін дії кредитної картки № [NUMBER] до червня 2018 року, яку було перевипущено та замінено карткою № [NUMBER] з терміном дії до березня 2021 року. Згідно виписки по рахунку, відповідач користувався наданими банком кредитними коштами за час володіння кредитною карткою. З розрахунку заборгованості слідує, що станом на 02 грудня 2020 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 37719,66 грн., яка складається: - 29512,74 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 29512,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 8206,92 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, пов`язані з використанням відповідачем кредитних коштів у межах встановленого банком кредитного ліміту. Проте, суд не може взяти до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості в повному обсязі, виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту позовної заяви, банк надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту (п.4 позовної заяви). Так, як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] станом на 29.04.2017 на картковому рахунку відповідача перебував залишок власних коштів у сумі 21,92 грн. У подальшому з 02.05.2017 по 01.03.2020 відповідачем здійснювалось як використання кредитних коштів для споживчих потреб так і повернення використаних коштів на картковий рахунок. Згідно виписки по рахунку [PERSON] за вказаний період ним використано 194720,61 грн., а поповнено картковий рахунок на суму 185738,48 грн., а тому різниця неповернутих банку коштів складає 8982,13 грн. Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного суду, що висловлені в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) за результатами перегляду судових рішень у справі по аналогічному спору, про те, що підписана відповідачем анкета-заява не може вважатись договором, який підтверджує обов`язок відповідача сплатити позивачеві заборгованість за простроченими відсотками, суд дійшов до наступних висновків. Судом не враховується як зарахування кредитної заборгованості відповідача за рахунок кредитного ліміту нараховані банком відсотки (проценти), комісії, пеня та інші платежі, передбачені Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки доказів ознайомлення відповідача з такими Тарифами та Умовами банком суду не надано. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, наведені у відповіді на відзив, щодо ознайомлення позивача з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг з урахуванням його підпису в анкеті-заяві від 21.03.2015 року та наданням банком копії наказу про затвердження редакції Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки зазначена анкета-заява від 21.03.2015 року на містить відомостей про редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, а також наказів про їх затвердження, з якими, на думку банку, був ознайомлений відповідач. Також, необґрунтованими є доводи позивача, що на спірні відносини не поширюються вимоги законодавства про споживче кредитування, оскільки з анкети-заяви від 21.03.2015 року не вбачається що кредит надавався для підприємницьких цілей, а виписка по рахунку відповідача свідчить, що такі кошти використовувались саме на споживчі потреби. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів про повне повернення банку кредитних коштів, використаних з карткового рахунку. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню фактично використані та неповернуті банку кредитні кошти у розмірі 8982,13 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на його сайті, як невід`ємні частини спірного договору. Встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів банку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 21 березня 2015 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 березня 2015) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як вбачається з довідки про видані кредитні картки [PERSON] , термін дії кредитної картки № [NUMBER] - до березня 2021 року. Суд приходить до висновку, що строк користування кредитними коштами та виконання відповідачам свого обов`язку з повернення кредитних коштів настав та на вимогу кредитора обов`язок з повернення кредитних коштів має бути виконаний. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, тому позивач вправі вимагати лише виконання боржником обов`язку з повернення отриманої та не повернутої суми кредитних коштів (тіла кредиту) в сумі 8982,13 грн. З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно платіжного доручення від 30.12.2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн., отже, відповідно до наведеної вище норми закону на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 690,87 грн. судового збору.

Outcome: partial