Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2015 року по 22.09.2015 року в розмірі 7733,00 грн. При цьому посилається на те, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13.07.2015 року позивача поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2015 року по 13.07.2015 року, проте наказ про поновлення на роботі відповідач видав лише 23.09.2015 року. Рішення суду про його поновлення на роботі не виконано негайно, тому на підставі ст. ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали просили задовольнити. Представники відповідача [PERSON] обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби [PERSON] обласної ради позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи. Зазначили, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2015 року по 22.09.2015 року позивачу не виплачувався. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 235,236 КЗпП України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13.07.2015 року у цивільній справі № 295/1557/15-ц [PERSON] поновлено на посаді водолаза та на 0,5 ставки водія-моториста у [PERSON] обласній комунальній спеціалізованій аварійно-рятувальній службі [PERSON] обласної ради та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2015 року по 13.07.2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21.10.2015 року рішення Богунського районнного суду м.Житомира від 13.07.2015 року залишено без змін. На виконання зазначеного судового рішення постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби від 31.08.2015 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 27.08.2015 року. У зв"язку з невиконанням відповідачем рішення суду, постановою державного виконавця від 14.09.2015 року накладено на боржника - [PERSON] обласну комунальну спеціалізовану аварійно-рятувальну службу [PERSON] обласної ради штраф в сумі 850,00 грн. 23.09.2015 року [PERSON] обласною комунальною спеціалізованою аварійно-рятувальною службою [PERSON] обласної ради видано наказ № 40 від 23.09.2015 року про поновлення позивача на роботі. Представники відповідача не заперечували, про те, що оплата вимушеного прогулу за період з 14.07.2015 року по 22.09.2015 року проведена не була. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом враховано наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 6\~листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати /далі Порядок/, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до ч. 3 п. 2, п. 5, 8 Порядку середньомісячна заробітна плата, у випадку нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), а також компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (підпункт л) п. 4 Порядку). Відповідно до п. 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Зі змісту штатного розпису затвердженого Департаментом ЖКГ [PERSON] обласної державної адміністрації 01.10.2014 року тарифний оклад водолаза 3 класу становив 1253,00 грн.; згідно штатного розпису від 04.01.2016 року тарифний оклад водолаза 3 класу збільшився та становить становить 1514,00 грн., таким чином коєфіцієнт підвищення становить 1,208 (1514,00 грн. : 1253,00 грн.) Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, оскільки розмір середньоденного заробітку [PERSON] в сумі 128,04 грн. встановлений рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13.07.2015 року у цивільній справі № 295/1557/15-ц, суд для обрахунку заробітку за час вимушеного прогулу використовує встановлений рішенням суду розмір з урахуванням коєфіцієнту підвищення окладів 128,04 грн. х 1,208, що становить 154,67 грн.. Враховуючи вищевикладене, суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2015 року по 22.09.2015 року в розмірі 7733,00 грн.( 154,67 грн. х 50 днів). У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп, що зараховується до спеціального фонду державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved