Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа без самостійних вимог відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про зміну порядку спілкування з дитиною. Просить змінити визначений рішенням Рівненського міського суду від 11.05.2015 року порядок спілкування [PERSON] та [PERSON] з малолітньою онукою [PERSON] [INFO], встановивши наступний порядок: побачення у перший і третій четвер кожного місяця з 15:00 год до 20:00год; спільний відпочинок 10 днів літа; необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншою звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між відповідачами та дитиною. Свої вимоги обгрунтовує тим, що встановлений рішеннями судів графік побачень з дідом та бабою виконується вже протягом року, однак вона як мати, занепокоєна впливом та наслідками існуючого режиму життя дитини на психологічний стан дитини. В той же час, спілкування з відповідачами не повинно порушувати режим дня малолітньої онуки, перешкоджати її відвідуванню дитячого садочка, а згодом школи, спілкуванню з іншими членами родини. Існуючий графік побачень з дідом [PERSON] та бабою [PERSON] не відповідає інтересам з малолітньої дитини [PERSON]. Дитина неодноразово висловлювала небажання спілкуватися з бабою та дідом, що зокрема зафіксовано актами державного виконавця від 18 серпня 2017 року та 15 вересня 2017 року. У свою чергу баба та дід змушують її виконувати рішення суду проти волі дитини. Такий стан речей негативно впливає на дитину, вона нервується, псуються її відносини та якість спілкування з оточуючими. Крім того, інтересам дитини такого віку не відповідає щотижнева ночівля за місцем проживання баби та діда. За рішенням суду баба та дід забирають дитину до себе в п'ятницю з 17:00 год. до 9:00 год. суботи, незрозумілим є те, як саме спілкуються баба і дід з онучкою, яка перебуває у стані сну вночі, а потім їм доводиться у вихідний день будити рано дитину для того, щоб повернути її мені о 9:00 год. Такий спосіб спілкування є недоцільним та суперечить інтересам дитини, яка у вихідний день може більше часу поспати та відпочити, замість того, щоб вставати рано та змінювати місцезнаходження. Окрім діда та баби [PERSON] та [PERSON] є ще й інші дід та баба, батьки позивачки [PERSON] та [PERSON], які теж мають рівні із [PERSON] права на спілкування зі своєю онукою [PERSON]. Дід та баба [PERSON] проживають у [INFO], та щоб побачитися з ними потрібно витрачати час на дорогу, та зазвичай це можливо лише у вихідні дні. Однак, Ірина не може навіть з нею переночувати у її батьків, оскільки з п'ятниці з 17:00 год до 9:00 год суботи вона бачиться з дідом та бабою [PERSON], а з 9.00 год кожної суботи до 09.00 год неділі - з батьком [PERSON], що обмежує право дитини спілкуватися з іншими родичами. Крім того, [PERSON] спілкується і з прабабою [PERSON], яка проживає у [INFO]. Дитина для повного, гармонійного та всебічного розвитку повинна у рівній степені спілкуватися з усіма своїми рідними. Однак, судом встановлено, що на другі дні великих свят, а саме щорічно другий день Різдва Христового, Пасхи (Великдень), Трійці, коли люди збираються зі своїми рідними, [PERSON] повинна перебувати із дідом [PERSON] та бабою [PERSON] Однак, інтересам дитини відповідатиме, коли вона матиме можливість проводити святкові дні у своїй сімї, а на другий день перелічених свят, які є вихідними днями, зможе бачитися не тільки із [PERSON], а й з іншими бабою та дідом. Отже діючий графік, а саме додаткові дні побачень щорічно другий день Різдва Христового, Пасхи (Великдень), Трійці з дідом [PERSON] та бабою [PERSON] не відповідає інтересам дитини [PERSON], оскільки унеможливлює в ці дні можливість спілкування з іншими бабою та дідом та порушує принцип рівності, а також загальні засади регулювання сімейних відносин, передбачені, зокрема, п. п. 5, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України. Крім того, встановлений графік спілкування з дідом [PERSON] та бабою [PERSON] унеможливлює безперервний відпочинок дитини [PERSON] з матірю, оскільки дитина змушена перебувати першу і третю пятницю кожного місяця з 17:00 год. до 9:00 год. суботи з відповідачами, та у цьому випадку пріоритет надається не інтересам дитини в частині спілкування з матірю як найважливішою людиною у її житті, а з дідом і бабою. Дід та баба [PERSON] мають право на спільний відпочинок 15 днів літа згідно встановленого судовим рішенням графіку, однак вона як мати може провести з дитиною не більш як 12 днів поспіль. Це призводить до дисбалансу прав діда та баби і матері, а також порушення інтересів дитини в частині можливості відпочивати безперервно з матірю. Отже, із системного тлумачення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 257 Сімейного кодексу України вбачається, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною баби та діда, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов в межах його доводів, просила задовольнити. Пояснила, що при встановленні порядку спілкування з дитиною слід враховувати не лише інтереси дитини, але і її також. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Просили відмовити у його задоволенні. Підтримали доводи щодо невизнання позову, викладені у відзиві на позов. Вважають, що [PERSON] подаючи позов про зміну порядку спілкування з дитиною та встановивши їм як бабі та діду побачення тільки у перший і третій четвер кожного місяця з 15:00 год. до 20:00 год. намагається звести спілкування з онукою до мінімуму, яке і так зведене до нього, оскільки вони можуть бачити дитину декілька разів на місяць і тільки за участі представників відділу Державної виконавчої служби. [PERSON] достеменно відомо, що вони працюють, і час, який вона обрала в четвер з 15.00 год до 20.00 год є фактично робочим часом, що унеможливить побачення з дитиною, зважаючи також на те, що в подальшому дитина буде відвідувати школу і в цей час може або знаходитися в школі, або вчити уроки. Вони люблять свою єдину внучку [PERSON], яку фактично виховували та забезпечували всім необхідним до трьох років, тобто до того часу, коли дитина проживала з ними. Після того, як дитина стала проживати з матірю не припиняють піклуватися про дитину, як про її духовний світ так і матеріальний, купувати дитині одяг, іграшки, книги які віддають [PERSON], коли повертають дитину матері. Однак, для них дуже важливим залишається особисте спілкування з Іринкою. Внучка завжди радіє коли проводить з ними час. Довгий час через суди добивалися забезпечення передбачених законом прав щодо спілкування з внучкою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищенаведене, просили відмовити [PERSON] у задоволенні позову про зміну порядку спілкування з дитиною, залишити без змін, встановлені судом способи участі [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні та вихованні внучки [PERSON], [INFO]: побачення у першу і третю п'ятницю кожного місяця з 17-00 год. до 09-00 год. суботи, як дні коли дід та баба забирають дитину до себе дому, для спілкування в домашніх умовах; додаткові дні побачень щорічно другий день Різдва Христового, Пасхи (Великдень), Трійці з 9-00 год. ранку до 20-00 год. вечора. У випадку, коли додаткові дні побачень співпадають з основними - діє графік побачень основних днів, спільний відпочинок з онучкою 15 днів літа. необмежене спілкування з внучкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між дідом, бабою та дитиною. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Рівненської міської ради [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування про зміну порядку спілкування з дитиною від 27.02.2018р. згідно якого вважають за доцільне визначити порядок спілкування [PERSON] та [PERSON] у вихованні внуки [PERSON], [INFO], встановивши можливість побачень з дитиною у І і III четвер кожного місяця з 15.00 год. до 20.00 год; спільний відпочинок 10 днів літа; необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з дитиною. Сторони відмовилися від допиту заявлених свідків. Враховуючи даний факт, суд не бере до уваги подані стороною позивача письмові пояснення [PERSON], [PERSON], (а.с.96, 99). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. У статтях\~8,\~9 Конституції України\~встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу.\~Закони\~та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать\~Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до\~Конституції України. У\~статті 10 ЦПК України\~визначений виключний перелік законодавчих актів, відповідно до яких суд повинен розглядати справи. Згідно із частинами першою - п'ятою\~статті 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Також суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено\~законом України\~чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої\~статті 2 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV«Про міжнародні договори України»\~(далі - Закон № 1906-IV)\~міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб'єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов'язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо). У пунктах «а», «b» частини першої статті 2 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року визначено, що для цілей цієї Конвенції «договір» означає міжнародну угоду, укладену між державами в письмовій формі і регульовану міжнародним правом, незалежно від того, чи викладена така угода в одному документі, двох чи кількох зв'язаних між собою документах, а також незалежно від її конкретного найменування; «;ратифікація», «;прийняття», «затвердження» і «приєднання» означають, залежно від випадку, міжнародний акт, який має таке найменування і за допомогою якого держава виражає в міжнародному плані свою згоду на обов'язковість для неї договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. Конвенція ООН про права дитини визнала дитину самостійним суб'єктом права. У частині першій статті 8 зазначено: «Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності». Тому, здійснюючи права щодо дітей, всі адміністративні органи, суди повинні вислуховувати думку дитини та враховувати її бажання при вирішенні тих чи інших питань, що стосуються безпосередньо прав дитини. Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, яка чинна на Україні з 27 вересня 1991 року: \~ \~ \~ \~«Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Розпорядженням Кабінету міністрів України від 05 квітня 2017 року затверджено Концепцію Державної соціальної програми "Національний план дій щодо реалізації Конвенції ООН про права дитини на 2017-2021 роки" та в ній вказано, що існуюча система захисту прав та інтересів дитини в Україні базується на підході до дитини як до обєкта впливу, без урахування того, що дитина повинна бути субєктом відносин. Незважаючи на наявність законодавчих норм щодо врахування думки дитини, відсутній механізм забезпечення найкращих інтересів дитини в процесі планування державної політики. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів з малолітньою дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матірю. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Як визначено в ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Судом встановлено, що 11.12. 2015 року Рівненським міським судом було ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], про усунення перешкод у спілкуванні з внучкою та у її вихованні, позов задоволено. Встановлено наступні способи участі [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні та вихованні внучки [PERSON], [INFO]: побачення кожної п'ятниці з 9-00 год. ранку до 9-00 год. ранку суботи (з обов'язковим відвідуванням занять у дитячому садочку), як дні коли дід та баба забирають дитину до себе додому, для спілкування в домашніх умовах; додаткові дні побачень щорічно другий день Різдва Христового, Пасхи (Великдень), Трійці, 8 Березня - Міжнародного жіночого дня з 9-00 год. ранку до 20-00 год. вечора. У випадку, коли додаткові дні побачень співпадають з основними - діє графік побачень основних днів. спільний відпочинок з онучкою 30 днів літа. необмежене спілкування з внучкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачами та дитиною. (а.с.18-19) Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2016 року змінено рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2015 року та встановлено графік побачень [PERSON] та [PERSON] (діда та баби) з внучкою [PERSON]. Даним графіком встановлено наступні способи участі [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні та вихованні внучки [PERSON], [INFO]: побачення у першу і третю п'ятницю кожного місяця з 17:00 год до 9:00 год суботи, як дні коли дід та баба забирають дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах; додаткові дні побачень щорічно другий день Різдва Христового, Пасхи (Великдень), Трійці. У випадку, коли додаткові дні побачень співпадають з основними - діє графік побачень основних днів; спільний відпочинок 15 днів літа; необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншою зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачами та дитиною. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] відхилено, а вищевказані рішення залишено без змін. (а.с.20) Окрім того, судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 23.06.2016р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні було задоволено позов . Визначено \~спосіб участі батька, [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, [PERSON], 10.02.2012р.н., встановивши наступні способи: - побачення кожної суботи\~місяця з 09 год.00 хв.\~до 09 год. 00 хв. неділі, кожної середи з 11 год. до 19 год., як дні\~коли\~[PERSON] буде забирати дитину\~до себе додому, для спілкування в домашніх умовах; - додаткові дні побачень щорічно\~10 лютого з 10 год. до 14 год. та 16 лютого\~з 10 год. до 20 год.; - спільний відпочинок влітку 20 днів; - необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного\~та іншого звязку. У дні побачень\~ [PERSON] має право заводити, забирати доньку\~ [PERSON] з садочку (дому) інших розважаючих закладів особисто. Зобовязати [PERSON] до дня зустрічі з донькою надавати\~ [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця перебування\~доньки [PERSON], а у разі настання змін, повідомити особисто на наступний день з дня настання таких змін (а.с.38). З оглянутих судом актів державних виконавців вбачається, що в період часу з вересня 2017р. по жовтень 2017 р. складалися акти з приводу примусового виконання рішення суду у справі № 569/9890/15-ц . Зокрема, підтверджується отримання дідусем та бабусею у визначений за рішенням суду час внучки та щодо відмови внучки від зустрічі з дідусем та бабусею , попередження про відповідальність за ухилення від виконання рішення суду (а.с.7-17, 53-56). Окрім того, судом встановлено, що мали місце звернення до поліції з приводу допущення порушень при виконанні рішень суду про участь дідуся, бабусі, батька у вихованні дитини. (а.с.89-92). Встановлено, що [PERSON], в разі ненадання дитини дідусеві та бабусі подавала письмові заяви-повідомлення на імя державного виконавця з зазначенням причин ненадання дитини для спілкування (а.с.100-106). Зазначені докази акти, заяви-пояснення, повідомлення поліції, вказують на наявність конфлікту між позивачкою та відповідачами з приводу участі останніх у вихованні внучки. З досліджених доказів, наданих ТзОВ «Хлібодар» підтверджується, що батько дитини [PERSON] є працюючим, характер роботи позмінний. (а.с.93-95). Витягами з журналу обліку відвідування дітей вбачається, що в період з в період часу з 2017р. по березень 2018р. [PERSON] відвідувала дитячий садочок ДНЗ № 31 , який містить відмітки про невідвідування дитиною садочку у певні дні (а.с.114-127). Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом справ про забезпечення прав дитини участь органу опіки та піклування є обовязковою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як видно з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-372 від 27.02.2018 року орган опіки та піклування у даному випадку вважав за доцільне визначити порядок спілкування [PERSON] та [PERSON] у вихованні внуки [PERSON], [INFO], встановивши можливість побачень з І дитиною у І і III четвер кожного місяця з 15.00год. до 20.00год; спільний відпочинок 10 днів літа; необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з дитиною. Даний висновок не містить жодного обґрунтування прийнятого рішення щодо доцільності зміни порядку спілкування дідуся та бабусі з внучкою. З оглянутої судом довідки № 31 від 13.08.2018р., виданої Рівненською ЗОШ № 20 І-Ш ступенів Рівненської міської ради вбачається, що [PERSON] є ученицею 1-А класу даної школи. (а.с.147). Суд, при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь батьків та бабусі з дідусем у вихованні дитини, необхідністю підтримання родинних відносин між ними. Так, виходячи з чинних на даний час рішень судів щодо участі матері, батька, бабусі та дідуся у вихованні дитини, встановлено наступне: позивачка, як матір дитини має години спілкування з дитиною у понеділок, вівторок, четвер та неділю, у середу після 20.00 год.; батькові дівчинки за рішенням суду визначені дні проведення з дитиною у середу до 20.00 год., суботу з 09.00 год. до 09.00 год. неділі. За рішеннями суду враховані дні перебування дитини з ріднею у світкові дні та час проведення відпочинку. Проте, в поданій до суду позовній заяві не передбачений порядок проведення додаткових днів побачень у святкові дні, а отже скасується визначений за рішенням суду графік додаткових побачень у другий день Різдва Христового, Пасхи (Великдень), Трійці. У випадку, коли додаткові дні побачень співпадають з основними - діє графік побачень основних днів, зменшено спільний відпочинок до 10 днів літа. Окрім того, дитина на даний час є ученицею, та має осінні, зимові та весняні канікули, що не враховано стороною позивача. Думка дитини з приводу її бажань стосовно встановлення способу спілкування з бабусею та дідусем не встановлювалася, тобто її інтереси взагалі не враховувалися, а висновок містить лише констатацію факту, що під час діагностичної бесіди проведеної в січні 2018р. дитина про бабу та діда не згадувала. Проте є незрозумілим у який саме спосіб проводилася бесіда з дитиною на предмет встановлення її відношення до діда та баби, чи встановлювалося бажання дитини проводити з ними разом час, її ставлення до них. \~ \~ \~ \~Відтак, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достовірних доказів, які підтверджують необхідність зміни порядку спілкування [PERSON] та [PERSON] з малолітньою внучкою [PERSON]. Також суд приходить до висновку, що запропонований порядок спілкування відповідачів з дитиною не в повній мірі відповідає інтересам дитини для її фізичного, розумового, духовного розвитку та не спрямований на підтримання сімейних цінностей і родинних зв"язків. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed