Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] звернувся до суду із позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі- ПАТ «ПУМБ»), треті особи: ГУ юстиції у Донецькій області в особі Мангушського відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Донецькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог вказує на те, що 15 червня 2016 року під час розгляду апеляційної скарги ПАТ «ПУМБ» на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 11 травня 2016 року по справі №241/31/16-ц до матеріалів справи було залучено виконавчий напис нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Морозова Є.В. від 14 березня 2011 року №1272, відповідно до якого звернуто стягнення на базу відпочинку « [INFO] », яка розташована по [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ПУМБ» у розмірі 768206,42 грн, в тому числі 710967,06 грн є простроченою заборгованістю за кредитом, 31330,09 грн -заборгованість по сплаті процентів, 25909, 27 грн - пеня за порушення строків виконання зобов`язань з повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, а також витрати за чинення нотаріальної дії - 2200 грн., а всього 770 406, 42 грн. 13 березня 2013 року вказаний виконавчий напис був прийнятий до виконання відділом державної виконавчої служби та відкрито виконавче провадження. З даним виконавчим написом позивач не згоден, вважає, що його було видано з порушенням норм діючого законодавства, оскільки як вбачається з останньої отриманої позивачем вимоги банку про усунення порушення основного зобов`язання від 07 грудня 2010 року сума відсотків за користування кредитом складала 33121,43 грн, та сума заборгованості за основною сумою кредиту складала 712116,58 грн., тобто інша ніж у виконавчому написі нотаріуса від 14 березня 2011 року. Також позивач вказує на те, що в оскаржуваному написі вказано, що стягнення проводиться за строк з 23 квітня 2010 року по 14 лютого 2011 року, однак у зазначений період позичальником здійснювалися платежі за кредитним договором, зокрема 25 листопада 2010 року. Також, відповідно до позовної заяви ПАТ «ПУМБ» у справі №241/31/16-ц проценти, нараховані позичальнику з моменту видачі кредиту по 21 листопада 2010 року погашені ним у повному обсязі,а станом на 21 серпня 2010 року заборгованість за основною сумою кредиту відсутня, з огляду на що заборгованість позичальника у період, за який проводиться стягнення не була безспірною. Крім того, відповідно до вимоги - повідомлення банку 22 червня 2010 року №МPL-44/257 про усунення порушення кредитного договору та повернення всієї суми кредиту та процентів відбулася зміна умов виконання кредитного договору -дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів, строк виконання якої сплив 22 липня 2010 року, однак виконавчий напис нотаріуса був вчинений без урахування цієї обставини, оскільки в ньому зазначено про прострочення платежу 23 квітня 2010 року. Також, в порушення вимог статті 91 Закону України «Про нотаріат» в редакції Закону №2677-VI від 04 листопада 2010 року, вказано, що виконавчий напис може бути пред`явлений протягом трьох років з дня його вчинення, замість одного року, як вказано в Законі, що призвело до безпідставного відкриття третьою особою виконавчого провадження на підставі спірного напису.З огляду на вищевикладене, позивач вказує на те, що оскільки діючим законодавством передбачено вчинення виконавчих написів нотаріусом у разі безспірності заборгованості, а також те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, а нотаріус не переконався в цьому належним чином та вчинив виконавчий напис, тому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 14 березня 2011 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В. про звернення стягнення на премет іпотеки та стягнути судові витрати. Позивач на обгрунтування вимог про визнання договору іпотеки недійсним вказує на те, що 22 грудня 2009 року між ПАТ «ПУМБ» та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір №8473899. З метою забезпечення зобов`язань позичальника того ж дня між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки №8473899, відповідно до умов якого позичальник і майнові поручителі передали в іпотеку належний їм на праві спільної часткової власності об`єкт нерухомості- базу відпочинку « [INFO] ». Також, сторонами був підписаний Додаток №1 до договору іпотеки, яким були встановленні певні строки та порядок здійснення позичальником періодичних платежів у визначеному розмірі. Однак, після отримання позивачем 20 січня 2016 року ухвалу суду по справі №241/31/16-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки з додатків якої стало відомо, що між позичальником [PERSON] та банком 22 грудня 2009 року було укладено невідому додаткову угоду №8516798 до кредитного договору, відповідно до якої банком та позичальником були змінені строки та порядок повернення кредиту, через що збільшилася сума процентів. Отже, позивач вказує на те, що без відома іпотекодателів відбулася зміна строків та порядок виконання зобов`язань позичальника з повернення кредиту та збільшення зобов`язання позичальника зі сплати процентів, що не передбачалося прямо іпотечним договором. Крім того, додаткова угода в порушення ст.19 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено, зокрема, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню, не була нотаріально посвідчена. Посилання на додаткову угоду №8516798 до кредитного договору в договорі іпотеки не містяться, зміни або доповнення до договору іпотеки не вносилися, додаткові угоди не укладалися, нотаріально не посвідчувались. З огляду на вищевикладене, вказує, на те що договір іпотеки не містить ані дійсного строку і порядку його виконання, ані посилання на дійсний правочин, в якому встановленні дані суттєві умови, тому просив визнати недійсним договір іпотеки №8473899 від 22 грудня 2009 року, укладений між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Мошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №1216 та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ПУМБ» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.Вказала, що посилання позивача щодо позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,не містять правового обґрунтування на порушення наведених норм діючого законодавства при вчинення виконавчого напису. Зазначила, що банком виконанні всі вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 та просила застосувати строки позовної давності. Стосовно позовних вимог по визнання договору іпотеки недійсним, вказала, що відповідно п.п.1.1 договору іпотеки №№8473899 іпотекодаці-майнові поручителі несуть зобов`язання в тому числі і за оплату позичальником пені за несвоєчасну сплату платежів за договором, то перенесення строків сплати чергових платежів за кредитним договором жодним чином не збільшує їх відповідальність, оскільки дозволяє уникнути сплаті пені. Також, вказала на те, що 02 квітня 2019 року Донецьким апеляційним судом ухвалене рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №8473899 від 22 грудня 2009 року. При цьому, питання законності спірного іпотечного договору вже до цього вивчалось судами всіх трьох інстанцій, включаю Верховний Суд, який в постанові від 29 серпня 2018 року, зазначив на те, що судом апеляційної інстанції прийняте правильне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за оспорюваним іпотечним договором, а справу повернуто лише для з`ясування розміру заборгованості за кредитом з урахуванням висновків Великої Палати від 28 березня 2018 року. Також, зазначила, що положення ч.2 ст.18 Закону України «Про іпотеку» виконані в повному обсязі, всі передбачені цією статтею вимоги наявні в договорі іпотеки, підстави для визнання недійсним договору іпотеки у зв`язку з відсутністю істотних умов договору відсутні. Третя особа представник Мангушського районного відділу державної виконавчої служби надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, згідно чинного законодавства. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про місце, дату та час були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8473899 від 22 грудня 2009 року, відповідно до умов якого позивач надав боржнику кредит у розмірі 791 844,35 грн. зі строком повернення до 22 вересня 2012 року частинами, в розмірах та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1 до Кредитного договору. Також 22 грудня 2009 року між[PERSON] та Банком було укладено додаткову угоду № 8516798 до Кредитного договору, якою було змінено Додаток № 1 до Кредитного договору «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом». В забезпечення виконання вимог за Кредитним договором між Банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 8474766 від 22 грудня 2009 року, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме базу відпочинку «Надія», реєстраційний номер 5727801, загальною площею 1543,4 кв.м., розташовану по [ADDRESS] , відповідно до умов якого за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги позивача до боржника[PERSON] у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, та/або процентів за Основним зобовязанням. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 29липня 2010 року за порушення умов кредитного договору Банк направив [PERSON] вимогу- повідомлення про усунення порушення кредитного договору та повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом в сумі 769 994,57 грн заборгованість по кредиту та 11 970,69 грн - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, з терміном виконання протягом 30 днів з часу її отримання. 07 грудня 2010 року за порушення умов кредитного договору Банк направив на ім`я всіх майнових поручителів вимогу про усунення порушення основного зобов`язання - повідомлення про усунення порушення кредитного договору та повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом в сумі 712116,58 грн заборгованість по кредиту та 33121,43 грн - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом станом на 03 грудня 2010 року, з терміном виконання протягом 30 днів з часу її отримання. У випадку невиконання цих вимог Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу. Вказане повідомлення було отримано [PERSON] 27грудня 2010 року, що підтверджується її підписом в самому повідомлені. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» у зв`язку із невиконанням боржниками вимог банку, викладених у повідомленні від 07грудня 2010 року, звернувся до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Морозова Є.В. з заявою про вчинення виконавчого напису. Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В. на підставістатті 87 Закону України "Про нотаріат" та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року№ 1172, було вчинено виконавчий напис №1272 від 14 березня 2011 року, відповідно до якого звернуто стягнення на базу відпочинку « [INFO] » розташовану по [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ПУМБ» у розмірі 768206,42 грн, в тому числі 710967,06 грн є простроченою заборгованістю за кредитом, 31330,09 грн -заборгованість по сплаті процентів, 25909, 27 грн - пеня за порушення строків виконання зобов`язань з повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, а також витрати за чинення нотаріальної дії - 2200 грн., а всього 770 406, 42 грн. Постановою Мангушського відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Донецькій області по виконавчому напису №1272 від 14березня 2011 року відкрито виконавче провадження. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року позивача по справі [PERSON] , у зв`язку зі смертюзамінено його правонаступником [PERSON] . За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Частиною 2 п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 5 березня 2004 року №20/5, встановлено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172,в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису. Згідно п.1 цього Переліку для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оспорюючи спірний виконавчий напис, позивач, зокрема, зазначив про порушення приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису зазначених вимог Закону України «Про нотаріат», а саме щодо права нотаріуса на вчинення такого напису лише при наявності безспірної заборгованості, яка підтверджується відповідними документами. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно наданого суду заперечення на позовну заяву ПАТ «ПУМБ» нотаріусу було надано певний пакет документів для вчинення виконавчого напису: розрахунок заборгованості станом на 14 лютого 2011 року, оригінал Договору іпотеки № 8474766 від 22 грудня 2009 року; кредитний договір № 8473899 від 22 грудня 2009 року; вимога до [PERSON] про дострокове повернення кредиту № MPL-44/440 від 27 жовтня 2010 року; повідомлення про вручення поштового відправлення від 01 листопада 2010 року на ім`я [PERSON] ; вимога-повідомлення про усунення порушення основногозобов`язання № MPL-23/592 від 07 грудня 2010 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; поштовий конверт на адресу [PERSON] , повернути за закінченням терміну зберігання; повідомлення про вручення поштового відправлення від 15 грудня 2010 року на ім`я [PERSON] ; повідомлення про вручення поштового відправлення від 15 грудня 2010 року на ім`я [PERSON] ; довіреність від 09 грудня 2010 року. посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за №4195. Проте документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Водночас, при вчиненні напису нотаріус не отримував від банку та [PERSON] первинні бухгалтерські документи щодо здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов`язання по тілу кредиту, відсотках річних, - є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог ПАТ «ПУМБ» до боржника. Окрім того, пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Отже, відсутність повідомлення про вручення вимоги від 27 жовтня 2010 року боржнику [PERSON] свідчить про його необізнаність із сумою, витребуваною банком,а також про неможливіть сплатити її у вказаний банком строк. Крім того, виходячи зі змісту п.283 Інструкції №20/5, вимога, надіслання якої є обов`язковою, була надіслана [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в той час як боржник відповідно до змісту кредитного договору проживає за адресою: [ADDRESS] . З огляду на що, вбачається, що боржнику взагалі не було надіслано обов`язкову письмову вимогу, а нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у наявності всіх необхідних належних документів, що є порушенням законодавства, яке також впливає на дійсність оспорюваного виконавчого напису. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] ,про визнання напису таким, що не підлягає виконанню, достатньо обґрунтованими з правової та доказової точки зору. Причиною виникнення спору є безпідставна з правової точки зору ( без ознак безспірності стягнення) видача нотаріусом напису, невжиття Банком заходів щодо належного пред`явлення вимоги та відсутність через вказане у напису сили виконавчого документу, через що напис підлягає визнанню судомтаким, що не підлягає примусовому виконанню. Щодо посилання відповідача на застосування строків позовної давності, суд вважає, що позовна давність не може бути застосована, з огляду на те, що право на судовий захист передбачає обізнаність позивача з фактом порушення його прав. Вимоги про усунення порушень не містять прямих вказівок або будь-яких намірів банку про вчинення виконавчого напису. Твердження позивача про обізнаність виконавчого напису в судовому засіданні 15 червня 2016 року не спростована відповідачем, з огляду на що строк позовної давності почався 15 червня 2016 року, отже дана позовна заява подана в межах строку позовної давності. Щодо позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним, слді зазанчити наступне. Згідно з п.2 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. За приписами ч.ч.1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» (тут та далі - в редакції, яка діяла на момент укладання оспорюваного договору іпотеки) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється, зокрема, у разі визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Статею 19 Закону України «Про іпотеку» передбачено, зокрема, зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Будь-яке збільшення основного зобов`язання або процентів за основним зобов`язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобов`язанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Уразі коригування графіка виконання основного зобов`язання у зв`язку з його частковим достроковим погашенням анулювання заставної і видача нової заставної не є обов`язковими. Отже, доводи позивача про те, що відбулося збільшення зобов`язання позичальника зі сплати процентів, що не передбачено прямо іпотечним договором, суд вважає безпідставними, оскільки з наданого відповідачем розрахунку вбачається, що зміна умов погашення заборгованості дозволила уникнути позичальнку сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми нездісненого платежу (п.5.2. Кредитного договору № №8473899), яка тільки за період з грудня 2009 року по травень 2010 року склала 8422,95 грн. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано суду жодного належного доказу, який би давав суду підстави визнати недійсним договір іпотеки. Посилання на те, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню, суд не приймає до уваги, оскільки ця вимога стосується нотаріального посвідчення змін і доповнень до іпотечного договору, а не додаткової угоди до кредитного договору. Крім того, п.3 додаткової угоди №8516798 до кредитного довогору №8473899 від 22 грудня 20009 року, передбачено, що ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами, скріплення печаткою банку, а не нотаріального посвідчення. Також суд враховує, що укладений іпотечний договір містить всі істотні умови, визначені в ст.18 Закону України «Про іпотеку», а позивач в обґрунтування недійсності договору іпотеки в цілому посилається фактично на недійсність укладання додаткової угоди до кредитного договору, тобто укладення без відома іпотекодавцев. Таким чином, з огляду на вищевикладене,

Outcome: partial