Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

12 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина на все її майно та майнові права. Починаючи з 1944 року [PERSON] була членом колгоспу «Жовтень» Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області. Після її виходу на пенсію членство в колгоспі зберігається за колгоспниками, в тому числі в період паювання землі. На підставі рішення Товстянської сільської ради від 18 травня 1995 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER]. Будучи членом колгоспу «Жовтень» [PERSON] при розпаюванні земель мала право на земельну частку (пай), але помилково не була включена до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) вищевказаного колгоспу, у зв'язку з чим за життя так і не одержала сертифікат на право на земельну частку (пай). В подальшому реорганізація колгоспу відбувалась таким чином: 29 березня 1996 року перереєстрація в САПТ ЗТ «Жовтень», 14 травня 1999 року - в КСП «Жовтень», 30 червня 1999 року - в СБВК «Агрофірма Жовтень». Кожне з наступних підприємств було правонаступником попереднього. Згодом СБВК «Агрофірма Жовтень» ліквідовано як юридичну особу. 09 червня 2005 року проведено державну реєстрацію припинення даної юридичної особи у зв'язку з визнанням банкрутом без визначення правонаступників. Позивачка зазначає, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, що залишилось після смерті матері. Однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів вона не може оформити спадщину на земельну ділянку, право на яку належало матері [PERSON] Посилаючись на викладене, [PERSON] просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON] право власності на земельну частку (пай), розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах, із земель резервного фонду Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, її представник за довіреністю [PERSON] надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність Представник відповідача - Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа, в якому просив розглянути справу без участі їх представника, з позовом згодні. Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальна контори Білопільського району Сумської області в судове засідання також не з'явився, причини неявки не повідомили. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру в Білопільському районі Сумської області в судове засідання не з'явився, також причини неявки не повідомив. У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). За приписами ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом і за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що матір'ю позивачки [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 11). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] позивачці присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 7). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). З довідки, виданої виконкомом Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області від 09 червня 2016 року за № 222 вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка - [PERSON] (а. с. 10). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2000 року, спадкова справа № 440, виданого Білопільською держнотконторою, спадкоємцем майна [PERSON], померлої [INFO] року, є дочка - [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з майнового паю в колективній власності СБВК АФ «Жовтень» (а. с. 8). Крім того, встановлено, що [PERSON] з 1944 року була членом колгоспу «Жовтень» Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи ксерокопією довідок, виданих колгоспом та архівною довідкою, розрахунком пенсії та пенсійною справою, які стали підставою для призначення пенсії [PERSON] як колгоспнику (а. с. 13-20). Відповідно до довідки державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реорганізацію КСП «Жовтень», виданої 01 березня 2016 року повідомлено, що державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства колгоспу «Жовтень» проведено 14 січня 1994 року. В Статуті даного підприємства зазначено, що воно є правонаступником попереднього господарства - колгоспу. Далі реорганізація відбувалась наступним чином: 29 березня 1996 рік - перереєстрація в САПТЗТ «Жовтень», 14 травня 1999 року - в КСП «Жовтень», 30 червня 1999 року - в СБВК «Агрофірма Жовтень». Кожне з наступних підприємств було правонаступником попереднього. 09 червня 2005 року проведено державну реєстрацію припинення даної юридичної особи у зв'язку із визнанням банкрутом без визначення правонаступників (а. с. 12). На підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] колективному сільськогосподарському підприємству «Жовтень» Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області передається у колективну власність 3729,9 гектарів землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Товстянської сільської ради від 18 травня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 22 (а. с. 21-24). З позовної заяви вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] року, до держаного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] включена не була. Судом також встановлено, внести зміни у список осіб, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Товстянською сільською радою народних депутатів Білопільського району Сумської області 18 травня 1995 року, на даний час неможливо у зв'язку з ліквідацією підприємства та смертю [PERSON]. Разом з цим, суд вважає доведеним той факт, що на момент видачі вищевказаного державного акта у [PERSON] як члена колгоспу «Жовтень», виникло право на земельну частку (пай). Як вбачається з інформаційної довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, розмір земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Товстянської сільської ради на час розпаювання в КСП «Жовтень» становив 3,95 умовних кадастрових гектари, нормативна грошова оцінка якого складає 78 606 грн. (а. с. 25). Отже, судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після матері [PERSON] в порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР. Також відповідно до положень ЦК України вона успадкувала і майнове право на земельну частку (пай) у розмірі 3,95 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Жовтень» Товстянської сільської ради. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 20 грудня 2016 року спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON], держнотконторою заведена за № 440 (а. с. 35). Згідно копії спадкової справи № 440 після померлої [INFO] року [PERSON], вбачається, що за заявою [PERSON] від 20 жовтня 2000 року заведена зазначена спадкова справа Білопільською державною нотаріальною конторою ( а.п. 51-54). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України 2003 року визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується. Частиною 3 статті 2 ЗК України передбачено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Згідно з ч. 11 ст. 25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно із п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Аналіз викладених вище норм законодавства свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Крім того, слід враховувати, що строк позовної давності для вимог про визнання права на майно учасника спільної власності обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися, що її право на це майно оспорюється. У відповідності до ч. 9 ст. 5 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на час виникнення правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO] року, позивачка [PERSON] має право на земельну частку (пай), площею 3,95 умовних кадастрових гектари, із земель сільськогосподарського призначення резервного фонду Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, право на яку належало померлій, а отже позовні вимоги підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved