Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом (в подальшому уточненим) до [PERSON] про зобов'язання привести у відповідність до вимог норм ДБН України 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» самочинне будівництво господарської будівлі (сараю) під літерою «Е», що знаходиться за адресою вулиця Енергетична, 27 у м. Тернополі на території [PERSON], шляхом знесення частини самочинно збудованої господарської будівлі (сараю) під літерою «Е», яка впритул прилягає до земельної ділянки позивача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на земельній ділянці, якою користується [PERSON] та яка межує з її ділянкою, відповідачем самочинно збудовано сарай під літ. «Е», розміром 5,05м х 4,15м. При цьому жодних документів, які давали б відповідачу дозвіл на початок будівництва, а також документів про введення в експлуатацію вищевказаної будівлі в [PERSON] немає. Саме тому, при самочинному спорудженні сараю відповідачем було порушено п. 3.25 ДБН України 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» де зазначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Дана конструкція в притул прилягає до межі її земельної ділянки, чим створює незручності в користуванні нею. Окрім того, з будівлі [PERSON] стікають на її ділянку атмосферні опади та стічні води, в зв'язку з чим підмокає стіна її гаража. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання 27.04.2016р. не зявились, представником позивача подано суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання 27.04.2016р. не зявились. Представник відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із її участю в іншому судовому процесі. В попередніх судових засіданнях позов заперечували, подали письмові заперечення, суть яких зводиться до наступного. Відповідачем не вчинено порушень містобудівного законодавства, господарська будівля по вул. Енергетичній, 27 не є самочинно збудованою, оскільки будувалась на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.11.1995р. Відповідачем сплачено кошти проектній організації за надання дозволу на добудову господарської будівлі і літньої кухні. А також відповідач просить застосувати позовну давність до даного позову, так як з часу проведення будівельних робіт минуло 19 років, а враховуючи обґрунтування позову 12 років. Беручи до уваги те, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності (ч. 2 статті 158 ЦПК України), клопотання про відкладення розгляду справи надходить від сторони відповідача не вперше, враховуючи те, що обставини викладені в клопотанні (участь представника в іншому судовому процесі) не підтверджені жодними доказами, а також строк розгляду даної справи і те, що сторони висловили як письмово, так і усно (в попередніх судових засіданнях) свої обґрунтування позовних вимог і заперечень на позов, суд, вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку №27 по вул. Енергетична в м. Тернополі з надвірними будівлями та спорудами, що підтверджується договором дарування від 08.05.2009р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.05.2009р. Власником іншої частини вказаного житлового будинку та користувачем суміжної земельної ділянки площею 289 кв.м. є відповідач [PERSON] 27.01.2014р. між [PERSON] та Тернопільською міською радою укладено два договори оренди землі, згідно яких [PERSON] приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться у м. Тернополі по вул. Енергетична, 27 із кадастровим номером 6110100000:07:001:0127, загальною площею 0,07га - рілля, та земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Тернополі по вул. Енергетична, 27 із кадастровим номером 6110100000:07:001:0126, загальною площею 0,03га, в тому числі під житловою одно- та двоповерховою забудовою. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.07.2006р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12.10.2006р., позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено. Вирішено усунути [PERSON] перешкоди в користуванні його земельною ділянкою по вул. Енергетичній, 27/2 в м. Тернополі, а саме: зобов'язано [PERSON] привести господарську будівлю (сарай) літ. "Е" розміром 5,05 м. х 4,15 м., збудовану на власній земельній ділянці по вул. Енергетичній, 27/1, у відповідність до вимог п.3.25 ДБН України 360-92 „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" та демонтувати частину вказаної будівлі, яка знаходиться на відстані менше 1м. до межі земельної ділянки [PERSON] Зобов'язано [PERSON] демонтувати підпірну стіну на вул. Енергетичній. В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено. [PERSON] є особою, яка подарувала [PERSON] ? частину житлового будинку №27 по вул. Енергетична в м. Тернополі з надвірними будівлями та спорудами. Рішенням суду від 06.07.2006р. встановлено, що [PERSON] на власній земельній ділянці самочинно побудовано сарай під літ. «Е», розміром 5,05м х 4,15м., вбиральню під літ. «Д», встановлено металевий гараж на фундаменті літ. «Г» розміром 5,5м х 3,32м. Суд не прийняв до уваги посилання [PERSON] на те, що господарська будівля збудована нею на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №907 від 29.11.1995р., оскільки згідно вказаного рішення [PERSON] дозволено збудувати господарську будівлю з влаштованим приміщенням літньої кухні та підведенням газу, а не існуючий в даний час сарай. Крім цього, згідно викопіровки з генплану м. Тернополя з нанесенням навколишньої забудови будинковолодіння №27 по вул. Енергетична М 1:500, вбачається, що місце розташування проектної будівлі літньої кухні не відповідає фактичному розташуванню існуючої в даний час господарської будівлі. Також суд не прийняв до уваги посилання [PERSON] на те, що питання законності будівництва нею господарської будівлі та підпірної стіни вже було предметом судового розгляду, оскільки згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2002р. у позові [PERSON] про приведення у відповідність з державними будівельними нормами господарської будівлі (сараю) було відмовлено з тих підстав, що Тернопільський міський суд, задовольняючи позов у цій частині, не вказав, що саме слід зробити, щоб забезпечити дотримання ДБН. Суд вважав, що самочинно побудований [PERSON] з порушенням вимог п. 3.25 ДБН України 360-92 на межі земельної ділянки [PERSON] сарай літ. «Е» розм. 5,05м х 4,15м, чинить йому перешкоди, які полягають в тому, що на його ділянку з господарської будівлі [PERSON] попадають атмосферні опади та стічні води, у звязку із чим підмокає стіна його гаража. Окрім цього, в ухвалі апеляційного суду Тернопільської області від 12.10.2006р. відхилено доводи апелянта [PERSON], що по цьому ж спору між нею та [PERSON] вже є рішення суду, яке 26.03.2002р. вступило законну силу, оскільки саме цей спір вирішений не був. За порушення у сфері містобудування [PERSON] надано припис Інспекції від 14.04.2014р., яким зобов'язано [PERSON] в термін до 14.10.2014р. господарську будівлю (сарай) під літ. «Е» по вул. Енергетична, 27 в м. Тернополі привести до вимог чинного законодавства, у разі неможливості - демонтувати. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2014р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до інспекції ДАБК у Тернопільській області про скасування припису від 14 квітня 2014р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Даною постановою встановлено, що [PERSON], всупереч ст.9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» без реєстрації обєкта будівництва в органах держархбудконтролю у 2003році, що підтверджується технічним паспортом на будинковолодіння від 13.05.2009р., провела роботи із будівництва господарської споруди за адресою м. Тернопіль, вул. Енергетична,27, а тому таке будівництво вважається самовільним будівництвом, що тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Спірний обєкт містить усі ознаки самочинного будівництва передбачені статтею 376 ЦК України, на підставі чого відповідачем видано припис про усунення порушень від 14.04.2014р. Судом відхилено посилання [PERSON] на те, що будівництво проведено у 1996 році на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 29.11.1995р. за № 907, так як нею не подавались до органу держархбудконтролю рішення виконкому про дозвіл на будівництво і затверджена в установленому порядку проектно-кошторисна документація. Відповідно, не було рішення про надання дозволу на виконання будівельних робіт. Проектна документація на будівництво не розроблялась. Також відхилено судом доводи [PERSON] щодо оплати за видачу органом держархбудконтролю дозволу на добудову господарської будівлі і літньої кухні (квитанція до касового ордера №85 від 14.11.1995р.), оскільки зазначеною квитанцією оплачено кошти за отримання рішення виконкому №907 від 29.11.1995р., яким було надано дозвіл на будівництво господарської будівлі та було зобовязано погодити проект на будівництво в управлінні містобудування та архітектури. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014р. постанову від 17.07.2014р.залишено без змін. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Згідно із вимогами ч.1 статті 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). За нормами ч.2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 статті 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затверджених наказом Держмістобудування №44 від 17.04.1992р., для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази, та те, що самочинно збудована господарська будівля (сарай) під літерою «Е», що знаходиться за адресою вулиця Енергетична, 27 на території [PERSON] і яка впритул межує із земельною ділянкою [PERSON], порушує права позивача та норми ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» п.3.25, а саме недотримання норми по відступу від будівлі [PERSON] до межі сусідньої ділянки в 1м. створює перешкоди [PERSON] у користуванні належною їй земельною ділянкою, зокрема, дана конструкція в притул прилягає до межі земельної ділянки [PERSON], чим створює їй незручності в користуванні. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, шляхом зобов'язання [PERSON] привести у відповідність до вимог норм ДБН України 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» самочинне будівництво господарської будівлі (сараю) під літерою «Е», що знаходиться за адресою вулиця Енергетична, 27 на території [PERSON], шляхом знесення частини самочинно збудованої господарської будівлі (сараю) під літерою «Е». Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом відхиляються посилання відповідача на те, що будівництво проведено у 1996 році на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 29.11.1995р. за № 907, так як нею не подавались до органу держархбудконтролю рішення виконкому про дозвіл на будівництво і затверджена в установленому порядку проектно-кошторисна документація. Відповідно, не було рішення про надання дозволу на виконання будівельних робіт. Проектна документація на будівництво не розроблялась. Також не приймаються доводи [PERSON] щодо оплати за видачу органом держархбудконтролю дозволу на добудову господарської будівлі і літньої кухні (квитанція до касового ордера №85 від 14.11.1995р.), оскільки зазначеною квитанцією оплачено кошти за отримання рішення виконкому №907 від 29.11.1995р., яким було надано дозвіл на будівництво господарської будівлі та було зобовязано погодити проект на будівництво в управлінні містобудування та архітектури (що зроблено відповідачем не було). Хибними є й твердження [PERSON] про те, що питання законності будівництва нею господарської будівлі та підпірної стіни вже було предметом судового розгляду, оскільки згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2002р. у позові [PERSON] про приведення у відповідність з державними будівельними нормами господарської будівлі (сараю) було відмовлено з тих підстав, що Тернопільський міський суд, задовольняючи позов у цій частині, не вказав, що саме слід зробити, щоб забезпечити дотримання ДБН. Окрім того, безпідставним є клопотання відповідача застосувати до спірних правовідносин позовну давність. При цьому суд виходить із наступного. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із договорів оренди земельних ділянок, дані договори укладені 27.01.2014р. Тобто з цього числа позивач стала законним землекористувачем суміжної із відповідачем земельної ділянки. І лише цього дня у позивача виникло передбачене ч. 2 статті 152 ЗК України право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Позивач звернулась із позовом 25.11.2014р., тобто в межах трьохрічного строку встановленого статтею 257 ЦК України, а отже строк позовної давності не є пропущеним. Відповідно до статті 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. Суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення зазначивши в резолютивній частині рішення про те, що знесення частини самочинно збудованої господарської будівлі (сараю) під літерою «Е», повинно відбутись таким чином, щоб відстань до межі земельної ділянки [PERSON] від найбільш виступної конструкції стіни господарської будівлі (сараю) була не менше 1,0 м. Такий порядок виконання забезпечить відновлення порушеного права позивача, а розміщення господарської будівлі (сараю) по відношенню до суміжної земельної ділянки стане відповідати вимогам ДБН. Згідно із вимогами статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмір 243грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved