Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач: [PERSON] 12 листопада 2018 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд: - зобов`язати відповідача - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ», код ЄДРПОУ 35303278, виключити із суми заборгованості, що рахується по особовому рахунку [NUMBER] , відкритого по квартирі [ADDRESS] та виникла за період часу до 22 жовтня 2018 року, суми послуг попередніх власників/споживачів житлово-комунальних послуг у розмірі 4238,08 гривень; - зобов`язати відповідача - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ», код ЄДРПОУ 35303278, не включати заборгованість попередніх власників/споживачів квартири [ADDRESS] , що виникла за період часу до 22.10.2018 року в розмірі 4238 гривень 08 копійок до суми послуги [PERSON] в майбутньому та не виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням зазначеної заборгованості; - зобов`язати відповідача - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ», код ЄДРПОУ 35303278, внести до електронних систем нарахування послуг, які використовуються відповідачем, достовірні дані про нарахування наданих послуг [PERSON] та вилучити з електронних систем Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ» нарахування попередніх власників/споживачів послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 жовтня 2018 року вона - [PERSON] (далі за текстом Позивач) на підставі проведених електронних торгів, придбала однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала на праві приватної власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER]. 01 листопада 2018 року, як стверджує позивач, вона звернулась до КП ЖКС «Черьомушки» з метою переоформлення особового рахунку [NUMBER] , відкритого по квартирі [ADDRESS] однак під час звернення, дізналась, що за попереднім споживачем житлово-комунальних послуг квартири станом на 01.11.2018 р. рахується заборгованість в розмірі 4238,08 грн., яка виникла з грудня 2013 року. Однак, на момент придбання квартири, позивачеві, нічого не було відомо про заборгованість попереднього власника. Жодних зобов`язань щодо сплати заборгованості за попередніх власників/споживачів квартири за адресою: [ADDRESS] , позивач як стверджує на себе не брала. У зв`язку з чим. позивачка направила відповідачу заяву з проханням виключити із суми заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , суми послуг попереднього власника квартири, яка утворилась до 22.10.2018 року включно та відкрити особовий рахунок на її ім`я, однак відповідач відмовив їй у відкритті особового рахунку без врахування боргу попереднього власника квартири та пред`явив рахунок для сплати боргу. Позивач також зазначає. що вона не була власником квартири та споживачем послуг у період, коли склалася заборгованість перед відповідачем, а тому вважає, що не зобов`язана її оплачувати. На підставі викладеного, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав, тому що вважаю незаконними вимоги відповідача щодо сплати нею заборгованості за отримані послуги попереднього власника вищевказаної квартири. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2019 року вказану позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 18 лютого 2019 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні 25 березня 2019 року позов підтримала та просила суд задовольнити. Представник відповідача - Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, однак про причини поважності неявки суд не сповістив та у визначений в ухвалі суду про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву до суду не надав. Статтею 128 ЦПК України встановлено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно з наявною інформацією у суду, адресою місцезнаходження відповідача - КП «ЖКС «Черьомушки» (код ЄДРПОУ 35303278), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є: м. Одеса, вул. Івана і Юрія Лип, 38а, та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на ім`я відповідача. У зв`язку з чим, судом встановлено, що КП «ЖКС «Черьомушки» повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце проведення яких повідомлений належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши до суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляду справи за відсутності відповідача по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки). Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва від 23 жовтня 2018 року, виданого і посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу у відповідності до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта державного виконавця про проведенні електронні торги, затвердженого Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеси Головного територіального управління юстиції Одеській області 18 жовтня 2018 року, яке також зареєстровано нотаріусом в реєстрі за №1537, стала власником квартири [ADDRESS] , яка до цього часу належала [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Дєордієвою І.В., за р. №4413. На підставі зазначеного свідоцтва, 23 жовтня 2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], номер запису про право власності 28499883, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №142331557 від 23.10.2018 року. Позивач у зазначеній квартирі не реєструвала своє місце проживання, що підтверджується відповідною відповіддю з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, яка наявна в матеріалах справи та у відповідності до якої [PERSON] станом на 23.11.2018 року значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , з 26.05.1986 року. На підставі зазначених документів та обставин, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , з 28 листопада 2007 року належала на праві власності [PERSON] , який і був фактичним споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території в строк до 23 жовтня 2018 року, оскільки з останньої дати право власності на квартиру перереєстровано за позивачем - [PERSON] Відповідно до довідки КП «ЖКС «Черьомушки» вбачається, що станом на 01 жовтня 2018 року за особовим рахунком [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , нараховано заборгованість, зокрема за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 4238 гривень 08 копійок (а.с.8). Згідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач є споживачем послуг підприємства відповідача лише після набуття права власності на зазначену вище квартиру і до теперішнього часу. При отриманні зазначеного вище свідоцтва про право власності про борги попереднього власника позивач не знала, до 23.10.2018 року позивач послугами відповідача не користувалась і не була споживачем його послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житло-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний , зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору;оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 9 частина 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг , зокрема, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, судом встановлено і підтверджено вищенаведеними доказами, що позивач не має жодного відношення до суми заборгованості в розмірі 4238 грн. 08 копійок за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період до 23.10.2018 року, оскільки власником квартири [ADDRESS] тобто користувачем послуг за зазначеною адресою, позивач стала саме з 23.10.2018 року. У той же час суд зазначає, що статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, з урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про встановлення факту відсутності жодного відношення позивача до заборгованості, зобов`язання виключити заборгованість за житлово-комунальні послуги та відкрити новий особовий рахунок. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Зобов`язання КП «ЖКС «Чорноморський» здійснити перерахунок за особовим рахунком та виключити суму заборгованості попереднього власника за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу наявності дій з боку відповідачів, які порушують її права, як власника квартири або споживача житлово-комунальних послуг. Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до відповідача для укладення споживчого договору або наявності вимог до [PERSON] з боку відповідача про стягнення відповідної заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виключити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги попереднього власника є різновидом претензії, яка не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту. У той же час, посилання викладення позивачем у позовній заяві, можуть бути запереченням проти позову у разі пред`явлення до неї позову про стягнення суми заборгованості. Однак, як встановлено судом, таких вимог до неї не заявлено. Крім того, суд наголошує, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності. Отже, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості позивача за житлово-комунальні послуги є предметом доказування при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з вищезазначених підстав. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає позовні вимоги позивача до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed