Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS], що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину. В квартирі зареєстровані та проживають він та його син [PERSON], а також зареєстрована але не проживає колишня дружина - відповідачка [PERSON] Відповідач фактично не\~проживає у\~спірному приміщенні\~ до\~даного часу, участі в утриманні житла не приймає, у спірній квартирі не проживає, її речей не має. По усній домовленості із відповідачкою він придбав їй квартиру з тією умовою, що відповідачка зніметься з реєстрації в спірній квартирі. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON] не зявилися, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі; просив позов задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила; відзив на позовну заяву не подала у встановлений судом строк. Вивчивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~;an=1759">ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.5), що також підтверджується Витягом на нерухоме майно; Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6-7). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: м.Чернівці вул. Комарова, 54/16 в м.Чернівці у відповідності\~до довідки\~виписки з\~домової книги\~про склад\~сімї та\~реєстрацію від\~19.01.2018\~року КЖРЕП\~№17 (а.с.10). У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, між сторонами розірвано шлюб 26.09.2015 року (а.с.11). Крім того судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про державну реєстрацію є фізичною особою-підприємцем (а.с.12). У відповідності до договору купівлі-продажу квартири, відповідачем [PERSON] куплено квартиру [ADDRESS], проте даний договір не посвідчено нотаріусом та не підписано як продавцем так і покупцем (а.с.13), а відповідно до довідки ОСББ «Чернівці-600», від 26.04.2018 року, з 21.07.2015 року по 31.01.2018 року по адресі м.Чернівці вул.Героїв Майдану, 154/77, власником була [PERSON], [INFO], договір купівлі-продажу серія НАО 851854 від 21.07.2015 року. По даному адресу [PERSON] зареєстрована не була. Актом №371 КЖРЕП №17 від 29.07.2017 року та актом №630 від 30.11.2017 року встановлено, що відповідач [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], але не проживає з травня 2017 року (а.с.9). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON],\~з травня\~2017\~року не проживає в квартирі №16\~м.Чернівці вул. Комарова, 54 понад один рік, належних відповідачу речей не має, комунальні послуги не сплачує. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила\~\~право на користування спірним житлом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved