Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсною угоду купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 08.03.1998 року між ним та відповідачами був укладений письмовий договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований на Первомайській філії Південної Товарної Біржі. Після укоадення договору сторони виконали всі істотні його умови, а саме продавці (відповідачі по справі) передали у власність квартиру покупцеві (позивачу по справі) а останній сплатив обумовлену договором суму продавцям. Нотаріально договір посвідчений не був. На даний час відповідачі ухиляються посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально посилаючись на те, що вини вже уклали на біржі договір купівлі-продажу. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить визнати угоду купівлі-продажу квартири дійсною та визнати за ним право власності на зазначену квартиру. В судове засідання позивач не з"явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачі направили на адресу суду телеграму в якій зазначили, що позовні вимоги визнають, просять справу розглянути за їх відсутності. Представник третьої особи направив на адресу суду заяву про слухання справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції на час винекнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі інші умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про власність", що діяла на час укладення договору, наявність угоди визнаної судом дійсною є підставою для набуття права власності. Визнання права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України, та закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження". Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.03.1998 року сторони уклали між собою письмовий договір № 2547 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] який зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі, але в нотаріальному порядку він посвідчений не був. Договір був зареєстрований в Первомайському бюро технічної інвентаризації на праві власності за [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням за № 12837 від 27.03.1998 року. Сторони викладені обставини не оспорювали. Із змісту позову вбачається, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Сторони викладені обставини не оспорювали. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що обраний спосіб захисту позивачем порушеного права, відповідно до ст.16 ЦК України може бути застосовано. При наявності дійсної угоди визнання права власності на квартиру є зайвим. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню щодо визнання угоди дійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial