Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що вона та [PERSON] з 19 липня 1970 року перебували у шлюбі. Шлюб був зареєстрований Лозівською селищною радою депутатів Слов`яносербського району Ворошиловградської області, актовий запис № 36 від 19 липня 1970 року. Заявник з чоловіком прожили разом з 1970 року до його смерті [INFO] , вели спільне господарство, будували сімейні відносини. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 68 років. Місце його смерті - селище Лозівський, Словяносербський район, Луганська область. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 28.03.2017 було встановлено факт смерті [PERSON] . На підставі рішення суду було отримане свідоцтво про смерть від 28 березня 2017 року, видане Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Фактично заявниця з чоловіком мешкали і вели спільне господарство та проживали за однією адресою: по [ADDRESS] . Заявниця з чоловіком пенсіонери. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції за місцем нашого постійного проживання, її чоловік [PERSON] був вимушений зареєструватись як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , хоча продовжували мешкати однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . За час сумісного проживання заявниця перебувала на утриманні чоловіка, оскільки розмір пенсії її чоловіка - у 10 000, 00 грн. був значно більшим (більш, ніж у 6 разів) від розміру її пенсії, яка складає 1600,00 грн., а тому пенсійні виплати її чоловіка були постійним та основним джерелом її існування. За життя [PERSON] , чоловік заявниці, перебував на обліку в Сватівському відділенні Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області та отримував пенсію за віком по списку 1 у розмірі 10000, 00 грн. Заявниця також перебуває на пенсійному обліку в Сватівському відділенні Білокуракінського об`єднаного УПФУ у Луганській області, де отримує пенсію за віком при повному стажі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після смерті чоловіка вона звернулась до Сватівського відділення Білокуракінського об`єднаного управління ПФУ Луганської області з питання оформлення пенсії по втраті годувальника, однак інспектор усно пояснила, що я маю право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії померлого та мені потрібно надати довідку про постійне проживання з моїм чоловіком, ця ж інформація викладена у листі Білокуракинського об`єднаного УПФ України Луганської області від 13.08.2019 року № 117/п-7/с. За місцем її з чоловіком проживання на непідконтрольній українській владі території заявниця зібрала документи, що підтверджують факт їхнього спільного проживання, але так як вони складені на тимчасово неконтрольованій території України в сел. Лозівський Слов`яносербського району Луганської області, орган пенсійного фонду не може врахувати як складову переліку документів для отримання пенсії. Просить суд встановити факт постійного проживання її з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] однією родиною не менше п`яти років до дня смерті її чоловіка, [PERSON] , до [INFO] та перебування її на утриманні чоловіка по день його смерті, тобто по [INFO] . В судовому засіданні заявник [PERSON] просить суд задовольнити її заяву з підстав, зазначених у ній. Просить встановити факт її проживання разом з чоловіком та факт перебування на утриманні свого чоловіка. Зазначає, що на момент смерті її чоловіка його пенсія складала 3823,18 грн., але на даний час така пенсія за віком по списку 1 складає 10000,00 гривень. Представник Луганського об`єднаного УПФУ в Луганській області до суду не з`явився, надавши заяву, в якому просить справу розглянути за його відсутності, зазначив, що не має заперечень по справі (а.с.36). Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що заявниця дійсно постійно проживала разом з своїм чоловіком [PERSON] та перебувала на його утриманні, оскільки розмір її пенсії в декілька разів був меншим на розмір пенсії її чоловіка. Заслухавши заявницю, представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно був чоловіком заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [INFO] у сел. Лозівський, Слов`яносербський район Луганської області, Україна (а.с. 9,10). Заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] були пенсіонерами та перебували на обліку у Білокуракінському об`єднаному УПФУ Луганської області. Розмір пенсії [PERSON] за період з серпня 2014 року до грудня 2014 року складав 3823,18 грн. Розмір пенсії за період з серпня 2014 по грудень 2019 року складав 1050,10 грн., що підтверджується відповідними довідками (а.с.38-39). Тобто, розмір пенсії чоловіка заявниці у перевищував розмір пенсії заявниці. Відповідно до довідки № 9 від 15.08.2019, акта про фактичне місце проживання № 8 від 05.08.2019 [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] (а.с.13-14). На звернення [PERSON] до Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника листом Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 117/п-7/с від 13.08.2019 їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні. Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання заявниці. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 5.11.2005 N 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Судом встановлено, що заявник [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] та отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії, яку отримував її чоловік. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась [PERSON] , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення заяви. Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. На підставі викладеного,

Outcome: approved