Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

07 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки доходу відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], вказавши, що розмір допомоги матеріального забезпечення, який він надає у добровільному порядку, не є достатнім для забезпечення потреб дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Показала, що після припинення спільного проживання відповідач сплачував аліменти на сина у добровільному порядку, подавши за місцем роботи заяву про щомісячне відрахування 1/4 частки заробітної плати. Однак, у 2016 році зменшив виплати до 1/6 частки доходу, що є недостатнім для забезпечення потреб дитини, яку вона утримує разом з донькою [INFO] та тимчасово не може працювати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що надає утримання дитині у розмірі 1/6 частки заробітної плати, скерувавши такий самий розмір допомоги на утримання своєї матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФП №052430, виданим 27 липня 2010 року за актовим записом №56, місце реєстрації - Відділ реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.4). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується записами у свідоцтві про його народження серії І-ФП №032304, виданому 20 вересня 2006 року за актовим записом №114 в Книзі реєстрації народжень Відділу реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.3). Позивачка ствердила, а відповідач визнав обставину проживання їх спільної дитини з матір'ю. Сторони не дійшли згоди визначення розміру аліментів на утримання сина і між ними мають місце сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків на утримання дітей до досягнення ними повноліття, визначеного ст.180 СК України. Згідно ст.181 СК України одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення аліментів за рішенням суду, у тому числі у частці від доходу одного з батьків. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Визначаючи розмір стягнення, в порядку ст.182 СК України, суд враховує задовільний стан здоров'я дитини, матеріальне становище за відсутності у хлопчика власного майна, положення відповідача, який працевлаштований, має офіційні джерела доходу, його задовільний стан здоров"я і відсутність на час розгляду справи інших утриманців. Суд не встановив обставин, які б могли вплинути на рішення про вид і визначення розміру стягнення. З огляду на пояснення відповідача про те, що в судовому порядку буде розглянуто позовні вимоги його матері про стягнення на її користь утримання у зв"язку з непрацездатністю, а також те, що у новій фактичній сім"ї він чекає на народження дитини, суд зазначає, що за нормою ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд приходить висновку про обґрунтованість визначення розміру аліментів у частці заробітку (доходу) батька, відповідно положень ст.183 СК України, а саме стягнення 1/4 частки його доходу, починаючи з дати звернення позивачки до суду з позовом. Суд ухвалює про стягнення з відповідача судового збору у порядку ст.ст.79,88 ЦПК України.

Outcome: approved