Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю посилаючись на те, що [PERSON] по праву приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. [PERSON] , який проживав на той час в м. Києві, запропонував позивачу зробити в квартирі ремонт. [PERSON] зробив ремонт в квартирі. Враховуючи, що [PERSON] не мав наміру проживати в м. Фастів в квартирі, він запропонував позивачу жити в квартирі і сплатити йому її вартість. Фактично позивач з [PERSON] домовились про договір куплі-продажу квартири. Вони домовились про порядок розрахунків та те, що позивач повністю за свій рахунок проведе оплату заборгованості по комунальним платежам. В 2000 році позивач з сім`єю вселились у квартиру та стали в ній постійно проживати. Разом із позивачем там проживали його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . З часом позивач повністю розрахувався та віддав власнику квартири обумовлені ним кошти - 10 000 доларів США, на час розрахунку сума по курсу складала 80 000 грн. [PERSON] надав батьку позивача [PERSON] довіреність на оформлення документів для продажу або дарування спірної квартири. Однак батько позивача не встиг переоформити квартиру, оскільки в квартирі був зареєстрований на той час неповнолітній син [PERSON] . [PERSON] , 2000 року народження. [PERSON] попросив час для вирішення цього питання. Однак в 2010 році батько позивача, не встигнувши переоформити квартиру, помер. 06.07.2010 [PERSON] переоформив на ім`я позивача договір про надання послуг з газопостачання. Позивач з [PERSON] постійно підтримували дружні стосунки. Коли захворів [PERSON] , [PERSON] вважав неетичним піднімати питання про переоформлення квартири. [INFO] [PERSON] помер. Весь час позивач продовжував проживати в спірній квартирі. Цивільна дружина [PERSON] - [PERSON] та його діти знали, що він продав квартиру позивачу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнають факт продажу квартири позивачу та не претендують на квартиру. Позивач відкрито, добросовісно з 2000 року володіє квартирою і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом більше 10 років, сплачує комунальні платежі, робить поточні ремонти в ній. Тому, просить виключити квартиру [ADDRESS] зі складу спадщини (спадкової маси) померлого [INFO] [PERSON] ; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Ухвалою Фастівського міськрйонного суду Київської області від 04.09.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2021 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог. В подальшому надав до суду клопотання про слухання справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення доручення про вручення судових документів через Міністерство юстиції України, однак доручення повернулось без виконання, оскільки [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Проте, 10.11.2020 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, посвідчена нотаріусом нотаріального округу Санкт-Петербурга Російської Федерації, в якій [PERSON] повідомляє, що його батько [PERSON] , [INFO] продав квартиру [ADDRESS] покупцю [PERSON] . Батько [PERSON] грошові кошти в зв`язку із продажем зазначеної квартири по договору куплі-продажу отримав. Просив суд розглядати справу 381/1848/20 в його відсутність, з`явитись в судове засідання не має можливості. В заяві адреса реєстрації [PERSON] зазначена: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій підтверджує, що йому відомо про те, що батько [PERSON] продав квартиру в [ADDRESS] покупцю [PERSON] . Також підтверджує, що продавець передав об`єкт нерухомості покупцю, а покупець сплатив у повному обсязі обумовлену вартість в розмірі 10 000 доларів США. Просив суд розглядати справу № 381/1848/20 в його відсутність. Вимоги позивача щодо надання йому права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] визнає повністю. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.08.1999 [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] внесено 10.11.2005 до Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 12727563, частка власності 1/1, власник [PERSON] . 16.02.2007 [PERSON] надав нотаріальну довіреність на ім`я [PERSON] , якого уповноважив бути його представником з оформлення документів для продажу та продати належну йому квартиру [ADDRESS] . 06.07.2010 Договір про надання послуг з газопостачання № 47775 на квартиру [ADDRESS] оформлено на [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що 24.11.2015 було складено актовий запис про смерть № 381 в м. Грозний Чеченської Республіки, свідоцтво серії [NUMBER] . Батьком [PERSON] , [INFO] записаний [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.01.2001 відділом РАГСу Мінського районного управління юстиції в м. Києві. Згідно заяви, посвідченої нотаріусом Грозненського міського нотаріального округу 11.10.2016, [PERSON] повідомляє, що її цивільний чоловік [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] повністю розрахувався за вартість квартири. Проти визнання за [PERSON] права власності на квартиру не заперечує. Згідно довідки КП ФМР « Фастівська ЖЕК» № 07-2367 від 16.10.2018 та № 07-3371 від 14.06.20-19, [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 2000 року без реєстрації. На даний час проживає з дружиною та донькою. Проживає безперервно, добросовісно сплачує комунальні послуги, доглядає за квартирою, вчасно робить ремонти, підтримує в належному стані. Сім`я користується квартирою відкрито, від сусідів нарікань не було. Відповідно до довідки Фастівського ЦПМСД від 11.10.2018, [PERSON] обслуговується в дит. поліклініці з народження за адресою [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, 16.02.2008 приватним нотаріусом Перепелицею Ж.П. була посвідчена довіреність надана [PERSON] [PERSON] . Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливо лише за наявності у сукупності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервний строк володіння ним. Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 569/14172/13-ц дійшов висновку, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 126/3325/16-ц та від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В ході розгляду справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності за [PERSON] , який помер [INFO] (згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2016 року). Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на належне йому майно. За заявами спадкоємців державним нотаріусом Фастівської міської нотаріальної контори Бойко О.О., була заведена спадкова справа № 359/2015 після померлого [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається що з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися [PERSON] , [PERSON] , як діти спадкодавца та [PERSON] , як дружина спадкодавця. Також заява була подана [PERSON] , як спадкоємцем четвертої черги спадкування. Разом з тим, з матеріалів спадкової справи вбачається, що між спадкоємцями існує спір про право на прийняття спадщини. Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що за даними пред`явленої спадкоємцем [PERSON] довідки КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» № 1008 від 16.03.2016 року, разом із спадкодавцем у квартирі, що розташована в [ADDRESS] на день смерті спадкодавця та по даний час (21.10.2016 рік на час видачі листа) були зареєстровані його діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і які на той час прийняли спадщину відповідно до п.3 ст.1268 ЦК України, так як заяву про відмову від спадщини протягом встановленого законом строку вони не подали. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Таку позицію висловив в постанові Верховний Суд України від 08.04.2015 року у справі 6-33цс15. Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , як діти спадкодавца та які були неповнолітніми на час відкриття спадщини та [PERSON] , як дружина спадкодавця, а також [PERSON] які подали заяви на прийняття спадщини та у матеріалах спадкової справи відсутні заяви про відмову від спадщини, мають право на її отримання. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів про те, що відсутні власники або власник невідомий або власник відмовився від права власності на належне майно, а саме квартиру [ADDRESS] право власності за набувальною давністю яке просить позивач визнати за ним. Також, як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні, фактично позивач з [PERSON] уклали договір куплі-продажу квартири, який не оформили у встановленому законом порядку, тобто нотаріально. Також саме факт укладення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] підтверджують та визнають відповідачі та свідок [PERSON] . За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed