Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

В суд 18.03.2019 року звертався з позовною заявою про визнання недійсними свідоцтв на нерухоме майно [PERSON] до Заліщицької державної нотаріальної контори, третіми особами у вказаному позові зазначав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду 21.03.2019 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено її в загальному позовному провадженні до підготовчого судового засідання 08.04.2019 року. 08 квітня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду 24.06.2019 року. 21 червня 2019 року в суд з позовом про визнання недійсними свідоцтв на нерухоме майно до Заліщицької державної нотаріальної контори, треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] . Дану позовну заяву прийнято до розгляду 06.09.2019 року, ухвалою суду відкрито провадження та об`єднано вказані позовні вимоги з позовними вимогами [PERSON] . Підготовче судове засідання призначено 01.10.2019 року. 27 вересня 2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з письмовим клопотанням про заміну первісного відповідача - Заліщицької державної нотаріальної контори на належного відповідача - [PERSON] . Також просили Заліщицьку державну нотаріальну контору залучити до участі у справі в якості третьої особи. Позивач [PERSON] 27.09.2019 року звернувся до суду з письмовою заявою про залишення його позову без розгляду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] 27.09.2019 року звернулися до суду з новою редакцією позовної заяви до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , Заліщицька державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв на нерухоме майно. Вищевказане клопотання позивача [PERSON] вирішено ухвалою суду 01.10.2019 року і призначено справу до підготовчого судового засідання 05.11.2019 року. 05 листопада 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду 10.12.2019 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в позовній заяві від 27.09.2019 року, позивач [PERSON] разом із своїм представником [PERSON] та представником позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просять суд визнати недійсними свідоцтво № [NUMBER] від 19.07.2001 року про право власності [PERSON] на 1/2 частину будинковолодіння та свідоцтво № [NUMBER] від 19.07.2001 року про право на спадщину за законом на 2/6 частини будинковолодіння. При цьому позивачі покликаються на те, що набуття [PERSON] 19.07.2001 року права власності на 5/6 частин будинковолодіння, що за адресою [ADDRESS] є незаконним, оскільки спірне будинковолодіння належало на праві власності в рівних частках кожному з членів колгоспного двору. Як стверджують позивачі та їх представники, спірне будинковолодіння відносилося до колгоспних дворів, його головою була [PERSON] , а членами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину будинковолодіння. 19.07.2001 року Заліщицькою державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 1/2 (3/6) частини будинковолодіння, що за адресою [ADDRESS] . 19.07.2001 року Заліщицькою державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/6 частини будинковолодіння, що за адресою [ADDRESS] . Вищевказані свідоцтва, які оскаржуються позивачами, порушують їх права як співвласників, про що вони заявляють, видані з порушенням закону та підлягають визнанню недійсними. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали, просять відмовити в його задоволенні, з мотивів наведених ними у відзиві на позовну заяву. У письмовому відзиві на позовну заяву відповідачка та її представник, як на підставу заперечення даних позовних вимог, покликаються на те, що спірне будинковолодіння ніколи не перебувало у статусі колгоспного двору, оскільки [PERSON] було надано на праві безстрокового користування земельну ділянку, площею 0,10 га, на якій вона з чоловіком [PERSON] спорудили житловий будинок та господарські приміщення без відповідно погодженої та затвердженої проектної документації. [PERSON] померла [INFO] . У зв`язку з самовільним будівництвом, [PERSON] у 2001 році винесено ДАБК припис привести дане будівництво у відповідність до чинного законодавства України у місячний термін. Узаконенням будівництва займався [PERSON] , ввів його в експлуатацію та зареєстрував в Заліщицькому РКГБТІ. Таким чином, як зазначає відповідачка та її представник, будинковолодіння [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року не було зареєстроване колгоспним двором. Той факт що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] працювали в колгоспі, не дає достатніх підстав стверджувати, що будинковолодіння в якому вони мешкали відносилося до суспільної групи - колгоспних дворів, оскільки вони не являлися членами колгоспу. Таким чином, як стверджує відповідачка та її представник, спірне будинковолодіння відносилося до суспільної групи робітників і являлося спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному, незалежно від реєстрації у ньому позивачів та третіх осіб. Всі 5/6 часток спірного будинковолодіння зареєстровано за [PERSON] на законних підставах, тому даний позов є безпідставним і відповідачка та її представник просять відмовити в його задоволенні повністю. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні та письмовому поясненні щодо позову підтримують позов, просять його задоволити, оскільки вважають, що спірне будинковолодіння було колгоспним двором, тому кожен його член має право на 1/6 його частину і свідоцтва, які оскаржуються позивачами, порушують їх права як співвласників, видані з порушенням закону та підлягають визнанню недійсними. Представник третьої особи - Заліщицької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, однак надіслала письмове пояснення щодо позову, в якому просить відмовити в його задоволенні повністю за його безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного: Предметом спору в даній справі являється будинковолодіння, що за адресою [ADDRESS] . Даний об`єкт нерухомості належав [PERSON] на підставі договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування, для будівництва житлового будинку, посвідченого Заліщицькою державною нотаріальною конторою 15.01.1959 року за реєстраційним номером 79 та акту про закінчення будівництва вводу в експлуатацію житлового будинку, затвердженим розпорядженням Заліщицької РДА №220 від 09.07.2001 року, зареєстрованих Заліщицьким РКГБТІ 17.07.2001 року у реєстрову книгу №7 за реєстровим номером 903. Пунктом 9 вказаного вище договору забудови передбачено, що право приватної власності у забудівника виникає після введення житлового будинку в експлуатацію. Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку затверджено розпорядженням Заліщицької РДА 09.07.2001 року за №220, тобто після смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] . Відповідно до довідки №315 виданої 13.03.2019 року виконавчим комітетом Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області у вказаному будинковолодінні станом на 15.04.1991 року були зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] як на підставу задоволення позову покликаються на те, що спірне будинковолодіння являлося колгоспним двором, тому всі його члени мають право на 1/6 його частку. [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 07.08.2001 року. Спадщину після смерті [PERSON] , яка складалася з 1/2 частини будинковолодіння, що за адресою [ADDRESS] прийняли [PERSON] , як спадкоємиця за заповітом та чоловік померлої [PERSON] , скориставшись своїм правом на обов`язкову частку у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин Цивільного Кодексу Української РСР 1960 року, відповідно до ст.535 вищевказаного кодексу мали неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця, а також непрацездатні дружина, батьки і утриманці померлого, які успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Право власності на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS] у [PERSON] виникло відповідно до свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя. [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 20.09.2018 року. Доводи позивачів про те, що спірне будинковолодіння являлося колгоспним двором, на переконання суду являються безпідставними, з огляду на наступне: У відповідності до ст.129 ч.3 п.4 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 22.09.1958 року [PERSON] рішенням засідання виконкому Товстенської районної ради депутатів трудящих надано право для індивідуального будівництва та виділено земельну ділянку площею 0,10 га в [ADDRESS] . Довідки надані позивачами про те, що [PERSON] та [PERSON] працювали в колгоспі не підтверджують того факту, що вони являлися членами колгоспу, оскільки в жодній з них немає інформації про прийняття вказаних осіб у члени колгоспу. Довідки Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області про те, що спірне будинковолодіння являлося колгоспним двором, суд до уваги не приймає, з огляду на те, що в них не зазначено номеру особового рахунку, який був присвоєний колгоспному двору, зважаючи на те, що наявність вказаного номера було на той час обов`язковим для ідентифікації колгоспного двору. Також твердження позивачів, що будинковолодіння [ADDRESS] було колгоспним двором, є безпідставними за відсутності погосподарських книг. Крім цього, суд також бере до уваги те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 11.06.2015 року зверталися до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Заліщицька державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно колгоспного двору, однак даний позов за заявою позивачів залишено без розгляду ухвалою суду 22.10.2015 року. В ході розгляду вищевказаної справи стало відомо про те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Заліщицькою державною нотаріальною конторою 31.03.1988 року, зареєстрованого з реєстрі за №771 придбав житловий будинок по [ADDRESS] . Виходячи з того, що відповідно до діючого в той час закону, у власності одного колгоспного двору могло бути декілька будинковолодінь, та припустити, що спірне будинковолодіння таки було колгоспним двором, як на цьому наполягають позивачі, 31.03.1988 року відбувся виділ з колгоспного двору в окремий колгоспний двір членами якого стали позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх батьки, тобто вони віс четверо втратили зв`язок із колгоспним двором що за адресою: [ADDRESS] , членами якого були [PERSON] та [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також не надали достовірних відомостей, з яких можна було б зробити висновок про те, що спірне будинковолодіння було колгоспним двором. Таким чином, суд вважає, що спірне будинковолодіння було спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та належало їм по 1/2 частці кожному. За таких умов свідоцтво №740 від 19.07.2001 року про право власності [PERSON] на 1/2 частину будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] та свідоцтво № [NUMBER] від 19.07.2001 року про право на спадщину за законом на 2/6 частини вказаного будинковолодіння видані відповідно до вимог законодаства, що діяло на момент видачі вказаних свідоцтв, тому вони не підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»). Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Аналогічної позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20 травня 2014 року у справі № 64/366-10 (3-20гс14) та від 18 травня 2016 року у справі № 922/51/15 (3-194гс16) . Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених позивачами та їх представниками, та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання недійсними свідоцтва №740 від 19.07.2001 року про право власності [PERSON] на 1/2 частину будинковолодіння та свідоцтва № [NUMBER] від 19.07.2001 року про право на спадщину за законом на 2/6 частини будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] , тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю. Вирішуючи, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: dismissed