Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

01.08.2018 року представник Публічного акціонерного товариства Кромерційний банк «Приватбанк»(далі ПАТ КБ«Приватбанк») [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 85 599 грн. 92 коп., а також понесені ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.11.2012 року відповідач отримав у ПАТ КБ «Приватбанк», кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2018 року має заборгованість 85 599 грн. 92 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20.08.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві [PERSON] за останнім відомим місцем його реєстрації. Крім того, відповідача [PERSON] неодноразово було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач [PERSON] в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 08.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.11.2012 року сума заборгованості за кредитним договором за [PERSON] станом на 31.05.2018 року становить 85 599 грн. 92 коп. та складається з: - заборгованість за кредитом 496 грн. 40 коп.; -заборгованість по відсоткам за користування кредитом 74 758 грн. 30 коп.; -заборгованість за пенею та комісією 5792 грн. 84 коп.; А також згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; - штраф (процентна ставка) 4052 грн. 38 коп. Згідност. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно дост. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідност. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Встановлено, що ст.1050 ЦКУкраїни передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено зобов»язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту та відсотків відповідачем не виконувалися. Згідност. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. В той же час, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно достатті 549 ЦКУкраїни неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. В той же час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 54 9ЦКУкраїни штраф і пеня є цивільно-правовою відповідальністю, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61КонституціїУкраїни щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та постанові від 11.10.2017 року № 347/1910/15-ц. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 4052.38 грн. ). Суд звертає також увагу на значну суму пені, яка була нарахована банком за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Пеня нарахована в розмірі, що перевищує розмір заборгованість по кредиту. На думку суду, такий розмір пені є явно завищеним, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині 3 ст. 509 та частинах 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, про що також наголошується в рішенні КСУ №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року. За таких обставин суд вважає за необхідне скористатися наданим йому правом на зменшення розміру пені відповідно до ст. 551 ЦК України, зменшивши пеню за кредитним договором № б/н від 08.11.2012 року до 496 грн. 40 коп. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 75 751,1 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1559,37 гривень, обрахований пропорційно задоволенню позовних вимог на 88.5%. На підставі викладеного,

Outcome: partial