Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про виселення її із будинковолодіння по [ADDRESS], посилаючись на те, що вона, отримала спадщину згідно заповіту від своєї матері [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.12.2003 року) - будинок, який знаходиться в [ADDRESS], на який оформила право власності на своє ім'я. В даному будинку проживала сім'я племінника [PERSON], які після прийняття нею спадщини та оформлення всіх необхідних документів не бажали виселятися добровільно, тому звернулася до Теребовлянського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про їх виселення з будинку без надання іншого приміщення. Теребовлянським районним судом від 17.12.2010 року (справа №2-218/10, суддя Макарик В.Я.) були виселені [PERSON], [PERSON], а неповнолітні діти залишилися проживати в даному будинку, які були на утриманні своїх батьків. 19 липня 2013 року Теребовлянським районним судом була виселена та знята з реєстраційного обліку із житлового будинку за [ADDRESS] [PERSON], [INFO], яка на той час досягла повнолітнього віку. Крім того, зазначила, що [PERSON], [INFO] є повнолітньою, не набула правовстановлюючих документів на даний будинок з підстав передбачених законом, а тому на неї не поширюється норма ст.64 ЖК України. Позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення в пресі, однак до суду не з"явилася і не повідомила про причини своєї неявки. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні факти. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.12.2003 року, номер спадкової справи №513/2003року, зареєстрованої в реєстрі за №2348, спадкоємцем, зазначеного в заповіті майна, а саме: домоволодіння [ADDRESS], який належав померлій [INFO] року [PERSON] являється [PERSON]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Теребовлянським БТІ від 20.01.2004 року, реєстраційний [NUMBER], домоволодіння за адресою [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини. Так, рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області, яке набрало законної сили, у справі № 2-218/10 від 17.12.2010 року батьків відповідача - [PERSON] та [PERSON] виселено із житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Згідно із рішення Теребовлянського районного суду від 19 липня 2013 року [PERSON], сестру [PERSON], виселено з житлового будинку за адресою [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зняти її з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], [INFO] є повнолітньою, не набула правовстановлюючих документів на даний будинок з підстав передбачених законом, а тому на неї не поширюється норма ст.64 ЖК України. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Обираючи спосіб захисту свого порушеного права власності, позивачка звернулася в суд з вимогою про виселення відповідачки з належного їй на праві власності житлового будинку та зняття з реєстрації, що не суперечить законодавству. Як зазначено в узагальненні Вищого Спеціалізованого суду України "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист прав власності та інших речових прав" від 28.01.2013 року виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення прав на житло. При цьому, втрата права користування житловим приміщенням членами сім'ї колишнього власника є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела, що їй належить на праві власності будинковолодіння по [ADDRESS] на підставі доказів -правовстановлюючих документів: свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу з реєстру прав власності нерухомого майна. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] не набула самостійного право на житло з підстав, передбачених законом (право власності, найм, оренда, вселення наймачем, на підставі ордера тощо), а отже в неї відсутнє право на житло за адресою: [ADDRESS], в тому числі право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, а також враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved