Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

В лютому 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати шлюб, між [PERSON], який є їх батьком та відповідачкою, укладений 20 серпня 2014 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1809,- недійснив внаслідок його фіктивності. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили про те, що [INFO] року помер їх батько. Після його смерті відкрилася спадщина, під час оформлення якої їм стало відомо про одруження батька незадовго перед своєю смертю. Вважають, що даний шлюб є недійсним внаслідок його фіктивності, оскільки батько тяжко хворів та із-за боязні залишитися насамоті, позаяк відносини з рідними були зіпсовані в останні роки життя, уклав шлюб, а позивачка скористалася цим. На їх думку у хворого батька не було наміру створити сім»ю. Відповідачка не працювала, жила за його рахунок, лише супроводжувала батька у відрядженнях до КНР, обмежувала його спілкування з родичами, з метою подальшого привласнення його майна. Під час шлюбно-сімейних відносин вони постійно конфліктували з вини відповідачки, спільно нажитого майна не надбали, не планували розширення житлової площі, народження дитини тощо. Позаяк шлюб був укладений без наміру створення сім»ї та набуття прав та обов»язків подружжя, позивачі просять визнати його фіктивним. В судове засідання позивачі та їх представник не з»явилися. Надавали заяви, пояснення, заперечення проти пояснень. Остаточно надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачка в своїх запереченнях зазначила про те, що вона з покійним фактично і постійно з січня 2008 року проживала за адресою 02140, [ADDRESS]. Позивачам достеменно було відомо про фактичне її проживання у м. Києві, оскільки вони з 2008 року знали про цей факт її проживання з їхнім батьком, були знайомі з нею особисто, знали що вона не тільки проживає з їхнім батьком однією сім`єю, а ще і працювала разом з ним, постійно їздила з ним у довготривалі відрядження до Китайської народної республіки, як його помічник-референт. На час подання позову та натепер ситуація не змінилась. Вона мешкає в Києві за тією ж адресую, працює також у Києві. Все це підтверджується і поштовою перепискою між ними, як спадкоємцями першої черги. Знаючи це все достеменно, Позивачі навмисно, вводячи суд в оману, заявляли, що вона проживає за місцем її реєстрації на окупованій території ЛНР в м. Кіровськ Луганської області. Вважає, що Позивачі мали мету за допомогою суду, через отримання позитивного заочного судового рішення досягти результату, який -би через визнання шлюбу недійсним порушив-би її права, як дружини померлого, тим самим усунувши її від права на спадщину після смерті її чоловіка. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому просила відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши надані сторонами докази, зібрані за клопотанням сторін докази та інші матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 21,24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до статті 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей , а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб. Згідно з приписами статті 28, 33 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого державного органу реєстрації актів цивільного стану за їх вибором. За заявою наречених реєстрація шлюбу може відбуватись за місцем їхнього проживання, а місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважних причин прибути до державного органу реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним їз них без наміру створення сім»ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Відповідно до роз"яснень, наданих в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що згідно з Сімейним кодексом України шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. У випадках, передбачених ст. 41 СК, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати доуваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають , пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сторонами визнано, що між [PERSON], який є батьком позивачів, та відповідачкою укладений шлюб 20 серпня 2014 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1809 (ас 7,9-10т1). [PERSON] раптово помер [INFO] року, у віці 56 років, причина смерті ішемічна хвороба серця, що підтверджено свідоцтвом про смерть (ас8,18т1). Заповіту не залишив. Чинним рішенням Оболонського районного суду в м. Києві від 23.07.2015 року, залишеного без змін Апеляційною інстанцією, в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення від права на спадкування відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача та встановлено наступні обставини, які при розгляді цієї справи не підлягають доказуванню. А саме, не підтверджено факту, що спадкодавець тяжко хворів та потребував матеріальної допомоги. Цей факт спростовуються також письмовими доказами, а саме: записами у трудовій книжки [PERSON] , де зазначено що, останній за життя час він працював у ТОВ «Інстайл - Груп» та роботу припинено в зв'язку із смертю; згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з пенсійного фонду, в яких зазначено, що у період з 2007 р по вересень 2014 року останньому кожного місяця нараховувалась заробітна плата та кількість днів стажу. З наданих позивачем медичних документів вбачається, що [PERSON] у березні 2007 р звертався до Київського міського консультативно - діагностичного центру для проведення ехокардіографії; з 22.07 по 31.07. 2014 року знаходився у відділені клінічної імунології та ендокринології Київської міської клінічної лікарні №1 на стаціонарному лікуванні (ас 242-245т1, 16-17т2). При вирішенні справи по суті, суд бере до уваги поясненння допитаних судом в порядку доручення свідків як позивачів так і відповідачки (ас56-72т2106-129т2). З їх (свідків) пояснень випливає, що [PERSON] і [PERSON] не тільки проживали разом, а разом і працювали, разом їздили у довготривалі (пів-року і більше) відрядження, разом святкували всі свята, разом перебували в одних компаніях. Кругом і всюди, в усіх випадках, перед рідними і друзями [PERSON] представляв [PERSON], як свою дружину, з якою у нього склалися добрі сімейні стосунки. [PERSON] відкрито демонстрував перед третіми особами наявність довготривалих,- з 2008 року, фактичних шлюбних відносин з [PERSON], що вони завжди відкрито проявляли турботу одне про одного. Попередній шлюб [PERSON] було розірвано 21.11.2011 року (ас16т1). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що шлюб був зареєстрований за взаємною згодою відповідачки та покійного, які з 2008 року проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, тоб-то сім"я була повноцінною. Відповідно до частини 4 статі 59 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до приписів ч 1,3 ст 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Встановлені судовим рішенням зокрема...у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Отже, заслуговуючих на увагу доказів в спростування спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з відповідачкою, позивачами не надано. Навпаки, судом встановлено, що позивачам було достеменно відомо про їх (батька та відповідачки) тривале спільне проживання, про створення батьком повноцінної сім"ї, про що й свідчить письмова пропозиція позивачів щодо врегулювання питання розподілу спадкового майна, датована 21.01.2015 року, тобто до початку судових тяжб сторін (ас 39-40т1). Оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачка з покійним [PERSON] тривалий час проживала однією сім`єю з 2008 року, мала спільний бюджет та вела спільне господарство і це встановлено судом в ході розгляду справи, зважаючи на характер їх взаємин, які були по сімейному теплими, а також те, що реєстрація шлюбу відбулась за вільним волевиявленням обох та у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому не було порушено прав жодної із сторін, суд вважає, що підстав з якими закон пов`язує недійсність шлюбу не встановлено. Посилання позивачки на фіктивність шлюбу нею не доведені та не підтверджені, крім наведення загальних фраз , а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed