Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач в особі Військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з кімнати [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачу [PERSON] Міністерством оборони України на його сім»ю видано ордер № 586 від 07 квітня 1987 року для проживання в кімнаті [ADDRESS] житловою площею 15, 8 кв м, проте він та члени його сім»ї не зважаючи на те, що мають в користуванні вказану кімнату, самовільно без будь-яких правовових підстав зайняли й проживають в кімнаті [NUMBER] вказаного гуртожитку. Будь-які заходи, які вживались позивачем для їй виселення, останніми ігноруються, що й стало підставою зврненння до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Полтавська Н.В., діюча на підставі довіреності від 02.04.2016 року (а.с.74), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити, виселити відповідачів з кімнати [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Єдиною підставою для вселення в гуртожиток, відповідно до ст. 129 ЖК України та п. 2 розділу ІІ Примірного положення «Про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, є ордер виданий на підставі відповідного рішення адміністрації підприємства про надання житлової площі. Правовідносини, що виникають у зв»язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України). Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] Міністерством оборони України на його сім»ю видано ордер № 586 від 07 квітня 1987 року для проживання в кімнаті [ADDRESS] житловою площею 15, 8 кв м, проте останні не зважаючи на те, що мають в користуванні вказану кімнату, самовільно без будь-яких правовових підстав зайняли й проживають в кімнаті [NUMBER] вказаного гуртожитку, що підтверджується Актом обстеження, складеним комісійно (а.с.9, 75). При цьому кімната [NUMBER] вказаного гуртожитку площею 15,6 кв м перерадана в користування сім»ї [PERSON] в складі чотирьох осіб (а.с.73). Зважаючи на встановлені обставини спірних правовідносин, судом встановлена незаконність проживання відповідачів в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Оскільки відповідач [PERSON] та члени його сім»ї без будь-яких правовових підстав зайняли й проживають в кімнаті [NUMBER] вказаного гуртожитку, при цьому мають в користуванні на законних підставах кімнату № 11, останні пілягають виселенню з незаконно займаної кімнати. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимогипозивача доведені, обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак є всі законні підстави для задоволення позову; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 3 статті 88 ЦПК України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного, п. 2 розділу ІІ Примірного положення «Про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208,

Outcome: approved