Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

24 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила: визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 14.07.2016 р. між нею та [PERSON], посвідчений 14.07.2016р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 725, та визнати за нею право власності на вказану квартиру; визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 128,1 кв.м. що знаходиться в [ADDRESS], укладений 09.09.2016р. [PERSON], по довіреності від її імені, із [PERSON], посвідчений 09.09.2016 р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 978, та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS], укладений 09.09.2016 [PERSON] по довіреності від її імені з [PERSON], посвідчений 09.09.2016 р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 981, та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку; визнати недійсною, з дати посвідчення, довіреність HAT 384395 від 14.07.2016 року видану нею на ім'я [PERSON], посвідчену 14.07.2016р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.В., та зареєстровану в реєстрі за № 728; стягнути на її користь з [PERSON] та [PERSON] солідарно спричинену моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та судові витрати. В обгрунтування позову позивач зазначила, що у неї в приватній власності перебувала нерухомість, розміщена в м.Миргороді Полтавської області: квартира [ADDRESS] та приватний будинок [ADDRESS]. В квартирі постійно проживав її син [PERSON] з сім'єю - дружиною та двома малолітніми дітьми, іншої житлової нерухомості її син та його дружина не мають. Зазначену квартиру вона планувала переоформити у власність сина, останній своїм коштом утримував квартиру, робив ремонти, облаштовував її для особистого проживання. В будинку по [ADDRESS] вона проживала самостійно, зазначений будинок було збудовано нею особисто з померлим чоловіком для їх сім'ї, і вона планувала постійно проживати в будинку. Іншої житлової нерухомості вона не мала та не має, зазначена нерухомість є єдиним її житлом та житлом її сина, його дружини та неповнолітніх онуків. В 2016 році відповідач [PERSON], що є сторонньою, не близькою для неї особою, шляхом підроблення документів та їх використання, неправомірного психологічного тиску на неї та погроз життю і здоров'ю їй та її рідним, змусив її проти її волі, підписати договори дарування на його ім'я всього належного їй нерухомого майна, за наступних обставин. 15 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Господарського суду Полтавської області із позовом до неї про стягнення заборгованості за договором оренди в сумі 831333,24 грн., який у 2013 році нею не укладався, акт прийому-передачі майна від 16.05.2013 року нею не підписувався, майно в оренду не приймалося, акт прийому-передачі є підробленим. Представництво інтересів [PERSON] в господарській справі здійснював відповідач [PERSON] відповідно довіреності від 11.02.2016 р. зареєстрованої в реєстрі № 269 11.02.2016 року. В липні 2016 року під сильним психологічним тиском відповідачів позивача змусили підписати незаконну мирову угоду, складену [PERSON], яка не відповідає чинним нормам законодавства. Умовами мирової угоди було передбачено дарування всього належного позивачу нерухомого майна загальною вартістю 2625926 грн. відповідачеві [PERSON] Вартість майна, передача якого вимагалася в неї по надуманим підставам, явно перевищувала навіть незаконно заявлену в господарський суд суму вимоги 831333,24 грн. 07.07.2016 Господарським судом Полтавської області у справі №917/999/16 розглянуто мирову угоду, умовами якої передбачалося дарування нерухомості, в затвердженні мирової угоди відмовлено в зв'язку з її незаконністю. Наявність будь-якої заборгованості матеріалами господарської справи не підтверджено, судове рішення про наявність заборгованості не встановлено, [PERSON] відмовився від позовних вимог. Про рішення суду щодо незаконності мирової угоди, відмови від позову та рішення у Господарській справі позивач довідалася вже у жовтні 2016 року. 14 липня 2016 року, під сильним психологічним тиском та погрозою фізичної розправи, перебуваючи в залежному стані від відповідача, в присутності та під контролем його представника [PERSON], що діяв з порушенням норм законодавства, її прав та інтересів, не маючи реального бажання, вона вимушено уклала договір дарування квартири [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.В., та зареєстровано в реєстрі за № 725. Одночасно, 14.07.2016 року за таких же умов була оформлена довіреність (HAT 384395) від імені позивача на ім'я [PERSON], на укладення договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,1 га за цією ж адресою. Вказана довіреність посвідчена 14.07.2016 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.В., та зареєстрована в реєстрі за № 728. 09 вересня 2016 року відповідачем [PERSON] від імені позивача, по довіреності, без повідомлення її як власника та «дарувальника», було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 128,1 кв.м., вартістю 1621118 грн. та земельної ділянки площею 0,1 га, вартістю 53200 грн. що знаходиться за цією адресою, з відповідачем [PERSON] Позивач вважала, що дії [PERSON] всупереч її інтересам підтверджуються його представництвом інтересів [PERSON], фактично між [PERSON] та [PERSON] існує домовленість у відібранні в неї належного їй нерухомого майна, дії [PERSON] явно порушують та не відповідали і не відповідають її інтересам та законним правам. Зазначила, що вищевказані правочини дарування не відповідали її внутрішньому волевиявленню, оскільки були вчинені під сильним незаконним психологічним тиском, на час укладання договорів дарування та довіреності, вона перебувала в залежному стані від [PERSON], діяла під його та його довірених осіб примусом та контролем, про укладення [PERSON] від її імені договору дарування будинку 09.09.2016 року вона дізналася лише 13.10.2016р. Вважала, що [PERSON] діяв в інтересах [PERSON], порушуючи при цьому її права та інтереси, що свідчить про його зловмисну домовленість із [PERSON], і діяв при цьому у власних інтересах, що підтверджується обставинами, викладеними в позовній заяві, та доказами, доданими до неї, тому, відповідно до ч.3 ст.238 та ст.232 ЦК України вчинений внаслідок таких дій правочин має бути визнаний недійсним. Також зазначила, що після укладення договорів вона нерухомість та ключі від неї [PERSON] не передавала, продовжувала проживати в будинку, а син з сім'єю в квартирі, сплачувати комунальні платежі та утримувати свою нерухомість, що додатково підтверджує не добровільність укладення вищезазначених договорів. 13 жовтня 2016 року шляхом тиску та погроз, застосування сили, відповідачі примусили залишити житлові приміщення квартири [ADDRESS] сім'ю сина, та будинку, де безпосередньо мешкала сама позивач, інших житлових приміщень [PERSON] та сім'я [PERSON] не має, фактично сім'я з двома неповнолітніми дітьми була виставлена на вулицю. При цьому ніяких актів прийому-передачі між нею та [PERSON] не підписувались, її особисті речі та особисті речі сім'ї [PERSON] залишились як в квартирі так і в будинку. 27-28.10.2016 року позивач звернулася до Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області із заявами про вчинені стосовно неї неправомірні дії та злочини зі сторони [PERSON], та повернулася проживати в належний їй будинок та квартиру. 28 жовтня 2016 року приватному нотаріусу Броварського міського нотаріального округу Щербині Т.В. від імені позивача була подана заява про скасування договорів дарування нерухомого майна, що передбачено ст. ст. 727, 728 ЦК України, оскільки обдаровуваний умисно вчинив злочини проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Листом від 08.11.2016 року за вих. № 37\\07-17 нотаріусом Щербиною Т.В. відмовлено в скасуванні договорів дарування, та зазначено, що для розірвання договорів дарування позивач має звернутися до суду. 03 листопада 2016 року [PERSON], що є партнером та довіреною особою [PERSON], та троє невідомих осіб шляхом розбиття віконного скла та зламу вхідних замків у будинку по [ADDRESS], проникли всередину приміщення будинку позивача, де вона проживала, умисно пошкодили опалювальний котел. В грубій формі [PERSON] із погрозами насильства, виштовхував її з приміщення будинку, наніс удар каменем у руці в живіт, вимагав під погрозою застосування та застосуванням сили покинути житлове приміщення. Продовжуючи із застосуванням сили відбирати її майно, на подвір'ї будинку за адресою, наніс їй удар в живіт та кілька ударів в область шиї, шляхом насильства над нею та її сином [PERSON], що на той час перебував разом з нею, заволоділи особистими речами - мобільними телефонами в кількості 3-х штук, курткою сина, пультом дистанційного керування воротами. На телефонах було зафіксовано відео та аудіо записи протиправних дій відповідачів та їхніх довірених осіб. Технічну документацію на нерухомість, висновки її оцінки, дані про сплату комунальних послуг з утримання будинку, інші документи що стосуються нерухомості були під різними приводами відібрані відповідачами. В зв'язку з численними неправомірними, злочинними діями з боку відповідача [PERSON], його довірених осіб, відповідача [PERSON], спричиненням тілесних ушкоджень, що пов'язані з незаконним відібранням в неї житлової нерухомості, позивач звернулася до органів поліції із заявами про вчинені злочини проти неї та членів її сім'ї. На думку позивача зазначені обставини додатково підтверджують відсутність вільного волевиявлення при укладанні договорів дарування, порушення її законних прав та інтересів з боку обдаровуваного та його довірених осіб, як до укладення договорів дарування, так і після, вчинення протиправних, злочинних дій стосовно неї та членів її сім"ї, спричинення матеріального збитку. Внаслідок протиправних дій стосовно неї та членів її сім'ї з боку відповідачів та їх довірених осіб в позивача погіршився стан здоров'я, вона вимушена була звернутися за медичною допомогою, проходила стаціонарний курс лікування в хірургічному відділенні Миргородської ЦРЛ з діагнозом "тупа травма живота" та проходить амбулаторний курс лікування в Полтавському психоневрологічному диспансері. В даний час в будинку проживають невідомі позивачу особи, які перешкоджають їй користуватися її будинком, та проживати в належному їй житловому приміщенні. Вона вимушена винаймати житло. Зазначені обставини додатково спричинюють їй матеріальні збитки та завдають моральної шкоди. Вважала, що в силу положень норм ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 224, 229, 230, 231, 232, 316, 321, 627, 717, 727 ЦК України, п.19 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9, оспорювані правочини дарування є недійсними в силу численних порушень вимог законодавства, що є обов'язковими умовами, які мають бути дотримані сторонами. Також позивач зазначила, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, діями відповідачів їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. В зв'язку з викладеними обставинами порушено її звичний ритм життя, вона не може працювати та заробляти кошти для свого існування, додатково витрачати особистий час для пошуків житла, тощо. Відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач оцінила у 100000 гривень. Ця сума обумовлена вищезазначеними фізичними та душевними стражданнями, погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я, порушенням звичного ритму життя, необхідністю докладати додаткових зусиль до пошуків місця проживання, неможливістю вести нормальний робочий ритм життя. Ухвалою судді від 28 листопада 2016 року відкрите провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено її до судового розгляду (т.1 а.с.66). 28 грудня 2016 року представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в яких позовні вимоги не визнав, вважав їх незаконними, безпідставними, необґрунтованими, такими, що суперечать дійсним фактичним обставинам з огляду на наступне. Твердження позивача, що в квартирі [ADDRESS] проживав її син [PERSON] з сім'єю - дружиною та двома малолітніми дітьми є необґрунтованими та безпідставними, оскільки факт не проживання малолітніх дітей підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян Миргородської міської ради № 03-01/6867 від 12.07.2016 року, в якій зазначено, що в квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Також, згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян Миргородської міської ради № 03-01/11298 від 01.09.2016 року, в будинку [ADDRESS] ніхто не проживає. Думка позивача про те, що [PERSON] звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором оренди та підробив акти прийому передачі майна від 16.05.2013 року є безпідставною та не доведеною, оскільки для вирішення питання про неналежність підпису позивача в вищевказаних актах потрібні спеціальні знання в області почеркознавства та проведення судово-почеркознавчої експертизи. Твердження позивача, що на неї та членів її сім'ї начебто постійно відбувався психологічний тиск, неправомірні злочинні дії з боку відповідачів, спричинення тілесних ушкоджень, внаслідок яких у позивача погіршився стан здоров'я, не відповідають дійсності, оскільки позивач не падала жодних належних доказів тим обставинам, на які вона посилається (вирок суду тощо), і з викладених нею обставин не вбачається причинно-наслідкового зв'язку з начебто протиправних дій відповідачів та хворобою позивача. Відповідач [PERSON] діяв на підставі довіреності, яку було надано відповідачем [PERSON] 11 лютого 2016 року лише в межах справи, яка розглядалась Господарським судом Полтавської області (право на подання клопотань, заяв та вчиненню інших процесуальних дій) та після завершення розгляду справи Господарським судом Полтавської області анульовано. Інших довіреностей [PERSON], а тим більше для набуття матеріальних цінностей, [PERSON] не надавав. Відповідач [PERSON] діяв на підставі довіреності, яку узгоджено та укладено з позивачем, яка в свою чергу не мала бажання приїжджати до міста Бровари Київської області для оформлення вищевказаних договорів та наділила таким правом цього відповідача. Тим більше, позивач надала довіреність [PERSON] вже після анулювання довіреності, яку надав [PERSON] Отже права та інтереси позивача ніяким чином порушені не були. Вищевказана довіреність укладена 14 липня 2016 року, а договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також договір дарування земельної ділянки укладені 9 вересня 2016 року. Тобто, минуло майже два місяці з моменту надання позивачем довіреності і позивач мала можливість реалізувати своє право на скасування нотаріально посвідченої довіреності, але даним правом протягом двох місяців позивач не скористалася, а отже посилання на ту обставину, що начебто укладені вищевказані договори та довіреність не відповідали внутрішньому волевиявленню є безпідставними. Доводи позивача про те, що після укладення спірних договорів, ключі від квартири та будинку вона [PERSON] не передавала і продовжувала проживати та при цьому ніяких актів прийому-передачі не підписувала є критичними, оскільки на об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу Українивиникає в момент державної реєстрації (стаття 182 Цивільного кодексу України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації). Право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і тому у набувача за договором право власності виникає з моменту державної реєстрації цього права. Позивач зазначає, що їй начебто завдано збитки в результаті порушення її цивільного права та майнова шкода і вона має право на їх відшкодування, але вона не пояснила, які саме завдано збитки, яка завдана майнова шкода, не обґрунтувала та не надала розрахунок завданих збитків. Відповідач також не погоджується із заявленими вимогами щодо відшкодування моральної шкоди та вважає їх не обгрунтованими та не доведеними, тому що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В даному випадку наявність неправомірних дій відповідачів, що призвели до незворотних наслідків, які вплинули на психоемоційний стан позивача, соціальну сферу існування особистості, перешкоджали можливості активної та повноцінної життєдіяльності позивача, достеменно позивачем не доведено. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити (т.1 а.с.106-110). Відповідач [PERSON] 28 грудня 2018 року також подав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], де позовні вимоги не визнав, вважав їх незаконними, безпідставними, необґрунтованими, такими, що суперечать дійсним фактичним обставинам з огляду на те, що позивач уповноважила його підписати договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS], на користь [PERSON], доказом чого є довіреність, видана [PERSON] на його ім'я, що була посвідчена приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.М. (№728 від 14 липня 2016 року). Обдаровуваною особою згідно даної довіреності міг бути виключно [PERSON] Власні інтереси [PERSON] визначила самостійно, склавши текст довіреності, згідно якої він і діяв. Своє внутрішнє переконання до відчуження об'єктів нерухомого майна [PERSON] ще раз підтвердила, замовляючи і отримуючи документи, які були необхідні нотаріусу для реєстрації договорів. Внутрішнє переконання до відчуження об'єктів нерухомого майна позивач ще раз підтвердила, надіславши йому документи, які були необхідні нотаріусу для реєстрації договорів. Якби дані угоди суперечили внутрішній волі, [PERSON] не надала б необхідні документи. Довіреність була видана 14 липня 2016 року, а документи надіслані поштою напередодні правочину. Тобто, у позивача було достатньо часу для того, щоб як передумати надавати необхідні документи, так і скасувати довіреність на його ім'я. Доводи позивача про те, що він під час підписання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки одночасно являвся і представником [PERSON], тому позивач має право апелювати до норми ч. 3 ст. 238 ЦК України вважав недостовірними. Під час укладання вищезгаданих договорів дарування нерухомого майна він не представляв інтересів [PERSON] як обдаровуваної сторони. Окрім того, [PERSON] взагалі ніколи не надавав йому повноважень на набуття права власності, купівлю об'єктів нерухомого майна на його ім'я чи відчуження його власного нерухомого майна. Так, дійсно, він представляв інтереси [PERSON] у господарській справі з правом подання клопотань, заяв, вчинення інших процесуальних дій, але дана господарська справа, по-перше, не має жодного відношення до процесу дарування, а по-друге, представником у господарській справі він був весною 2016 року, а представництво інтересів [PERSON] здійснив у вересні 2016 року. Позивачу було відомо, що він представляв у господарському процесі інтереси [PERSON] за півроку до підписання договорів дарування, також у позивача, як у сторони цього господарського спору, була копія даної довіреності. Отже, сама [PERSON] на момент видачі довіреності не бачила в цьому суперечностей інтересу і підписавши довіреність фактично це визнала. Тому, посилання Позивача на ч. 3 ст. 238 ЦК України вважав необгрунтованим. З приводу звинувачень позивача, що нібито він перебував у злочинній змові з [PERSON], що на її думку надає їй право посилатись на ст. 232 ЦК України зазначив, що позивач не підтверджує свої звинувачення і твердження жодним доказом крім своїх домислів, чим нехтує нормами ч.1 ст. 60 ЦПК України. Також відповідач [PERSON] не погоджується із заявленими вимогами щодо відшкодування моральної шкоди, вважає їх не обґрунтованими та не доведеними. Посилання позивача на ст. 224 ЦК України, відповідач вважав необгрунтованим, бо за адресою [ADDRESS] ніхто права проживання не мав, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян від 01.09.2016 року за вихідним №03-01/11298, яку Позивач сама отримала для укладення договору дарування. Також вважав, що позивач у своїй позовній заяві неправдиво звинувачує його у тому, що він якимось чином здійснив обман чи приймав участь у злочинних діях по змушуванню її до відчуження нерухомого майна, про що позивач не надала жодною доказу (рішення суду у кримінальній справі, інші докази). На підставі викладеного просив у задоволенні позову до нього відмовити (т.1 а.с.111-113). Ухвалою суду від 28 грудня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Виконавчий комітет Миргородської міської ради як орган опіки та піклування (т.1 а.с. 127). 18 січня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення третьої особи приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Щербини Т.В., в яких вона повідомила, що 14 липня 2016 року за реєстровим № 725 нею було посвідчено договір дарування квартири під [ADDRESS], сторони договору: дарувальник [PERSON], обдаровуваний [PERSON]. При посвідченні договору нею були перевірені оригінали документів, за якими було встановлено осіб-сторін договору, оригінали документів, які були надані дарувальником, які підтверджували його право власності на предмет договору та реєстрацію цього права. Нею були сформовані документи з електронних реєстрів, які підтверджували реєстрацію права власності на відчужуване майно за дарувальником та відсутність заборон для посвідчення договору, перевірено і встановлено факт відсутності зареєстрованих осіб у квартирі, яка дарувалася, роз'яснено сторонам зміст ст. 27 Закону України «Про нотаріат», вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається, вчинені всі дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для посвідчення договору дарування квартири. Також 14 липня 2016 року за реєстровим номером 728 була посвідчена довіреність на дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки, на якій він розташований, з зазначенням особи, якій дарується, з терміном дії до 14 жовтня 2016 року. Статті 248-249 ЦК України щодо скасування довіреності та припинення представництва за довіреністю нею було роз'яснено довірителю, про що зазначено в довіреності. 9 вересня 2016 року до неї звернувся представник за вищевказаною довіреністю [PERSON] для укладення та посвідчення договорів дарування вищезазначених об'єктів, зі всіма необхідними для нотаріального посвідчення договорів документами. Чинність довіреності нею була перевірена, підстав для відмову у вчиненні нотаріальних дій у неї не було, вона посвідчила два договори дарування. Про існування будь-яких судових спорів, спірних стосунків між дарувальником та обдаровуваним їй, на час посвідчення правочинів, відомо не було, сумнівів щодо добровільності дій сторін щодо укладення договору дарування та підписання довіреності у неї не було. У зв'язку з робочою зайнятістю просила розглянути справу за її відсутності (т.1 а.с.142). Ухвалою суду від 8 лютого 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON] (т.2 а.с. 15). 22 березня 2017 року третя особа [PERSON] надала до суду пояснення (заперечення) по суті позову, в яких зазначила, що 26 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т. було засвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був укладений між нею та [PERSON] Процедура придбання даної квартири як [PERSON] так і нею не порушена та оформлена згідно чинного законодавства. Вважала, що на даний час [PERSON] намагається витребувати майно з чужого законного володіння і такі її дії є незаконними та безпідставними, тим більше не зрозумілою є та обставина, чому [PERSON] подарувала вищевказану квартиру [PERSON] 14 липня 2016 року, а з позовом до суду звернулась лише 24 листопада 2016 року, тобто лише через чотири місяці. Зазначила, що попередній власник, [PERSON], а також вона, яка на даний час є повноправним власником вищевказаної квартири, є добросовісними набувачами нерухомого майна, процедура придбання даної квартири не порушена та відповідає діючого законодавства, в зв'язку з чим просила у задоволенні позову відмовити (т.2 а.с.81). 20 березня 2017 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката [PERSON] надав до суду письмові пояснення по суті позову, в яких зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх надуманими, безпідставними та необгрунтованими, а тому просить суд у їх задоволенні відмовити. Зазначив, що познайомився з [PERSON] приблизно 8-9 років тому в м.Миргороді, тривалий час вона була його коханкою, але ці відносини були припинені більше року тому. Він ніколи не розробляв ніяких схем та не мав на меті привласнити чуже майно чи кошти шляхом обману чи якихось незаконних протиправних дій, тим більше не залучав до цього сторонніх осіб. Весною 2016 року було відкрите цивільне провадження стосовно його розлучення з колишньою дружиною. [PERSON] дізналась про його розлучення та про те, що він посварився з іншою жінкою, з якою мав особисті відносини, тому почала телефонувати та неодноразово приїжджала до нього в м.Бровари з метою переконати його в тому, що вона його кохає і хоче бути з ним. З метою довести це вона запропонувала йому прийняти в дар квартиру [ADDRESS], житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га, на якій він розташований. Він не обіцяв, що одружиться з нею, говорив, що у нього є сумнів в тому, що він хоче відновлювати з нею особисті відносини, оскільки на той час у нього була дитина з [PERSON], з якою на той час він ще не був одружений. Він припускає, що коли [PERSON] дізналась, що він одружився з [PERSON], то пожалкувала про подаровані нею квартиру, будинок та земельну ділянку і звернулась до суду з даним позовом. Також повідомив, що він ніколи не здійснював господарську діяльність через [PERSON], вона на нього не працювала, а орендувала у нього обладнання для виробництва виробів з бетону та об'єкти нерухомого майна в м.Миргороді, які вона використовувала у власній підприємницькій діяльності. Оскільки вона не розрахувалась з ним за оренду обладнання, він звертався до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості, але в зв'язку з тим, що [PERSON] неодноразово телефонувала йому та казала, що у неї немає коштів щоб сплатити заборгованість і переконала його, що вона його кохає, та нагадувала про їх особисті відносини у минулому, він прийняв рішення не стягувати з неї борг, що не пов'язано з даруванням нею свого нерухомого майна. При цьому він позивачу ніколи не погрожував. Одночасно просив розглядати справу за його відсутності (т.2 а.с.64-66). За клопотанням позивача, ухвалою суду від 02 червня 2017 року було призначено у справі судово-психологічну експертизу з метою визначення наявності та розміру завданої позивачу моральної шкоди. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено (т.2 а.с.162). Ухвалою суду від 28 серпня 2017 року провадження у справі було відновлене на час розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання судово-психологічної експертизи та отримання цих матеріалів (т.2 а.с.194). В зв'язку з направленням отриманих матеріалів для проведення експертизи, ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року провадження у справі було зупинене на час проведення судово-психологічної експертизи за ухвалою суду від 2 червня 2017 року (т.2 а.с.240). Після отримання висновку судово-психологічної експертизи №744 від 29.12.2017 ухвалою суду від 16 січня 2018 року провадження у справі було поновлене (т.3 а.с. 35). 12 лютого 2018 року представник позивача адвокат [PERSON] подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначив, що з боку відповідача [PERSON] стосовно позивача постійно продовжується психологічний тиск, що відображається, зокрема, в тому, що 19 жовтня 2017 року на адресу ФОП [PERSON] надійшла претензія від ФОП [PERSON] (копія додається), в якій позивач вказував, що відповідач має заборгованість за договором оренди № 2/1-13 від 01.06.2013 року в сумі 360000,00 гри. При цьому [PERSON] не надав [PERSON] будь-яких розрахунків по заборгованості, не надав копій угоди, по якій виникла заборгованість в такій сумі. 29 жовтня 2017 року ФОП [PERSON] на адресу ФОП [PERSON] була направлена відповідь на претензію, що була надіслана рекомендованим листом, в якій вона повідомила, що ніколи не мала ніяких взаємовідносин із [PERSON], на які посилається останній, вказаний правочин між ними не укладався взагалі та не може бути мова про наявність будь-якої заборгованості. Після чого, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.12.2017 р. у справі № 917/2124/17 за позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди відкрито провадження у справі. У своїй позовній заяві ФОП [PERSON] ставить питання про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості в сумі 360000,00 грн. за якимись невідомими вигаданими правочинами. Однак, між сторонами у даній справі ніколи не існувало будь-яких договірних відносин, згідно яких [PERSON] передавав би в оренду [PERSON] будівлі за адресою - [ADDRESS] згідно договору оренди № 2/1-13 від 01.06.2013 року. Таким чином, звертаючись із позовом, [PERSON] знову намагається здійснювати тиск на [PERSON] таким саме способом, як і в 2016 році - шляхом подання позову до Господарського суду Полтавської області по неіснуючим договірним відносинам. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 23.01.2018 р. у справі № 917/2124/17 за позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди позовна заява залишена без розгляду. Крім того, за заявами [PERSON] про вчинення злочинів, передбачених ч. З ст. 186, ч. 1 ст. 206, ч. З ст. 187, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 366 КК України, стосовно [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших осіб розпочате досудове розслідування у формі досудового слідства, які на даний час перебувають у провадженні в СВ Миргородського ВП ГУ НП в Полтавській області Також у заяві зазначено, що на даний час позивач підприємницької діяльності не проводить, фактично діяльність припинилась 13 жовтня 2016 року, після скоєння проти неї протиправних дій. Не маючи постійних заробітків та постійно несучи витрати щодо оренди житла, що на сьогодні становить 45000,00 грн. (3000 гри. Ч 15 міс.), вона також несе непосильні як для неї судові витрати: нею проведено оплату судової експертизи в сумі 14880,00 грн., витрати на правничу допомогу представника (адвоката) в сумі 15000.00 грн. (1000 грн. Ч 15 міс.), витрати пов'язані із явкою до суду, які складають 7500,00 грн. Відшкодування заподіяної моральної шкоди, з урахуванням висновків судово-психологічної експертизи позивач оцінила у розмірі 268056.00 грн. Ця сума обумовлена фізичними та душевними стражданнями позивача, погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я, порушенням звичного ритму життя, необхідністю докладати додаткових зусиль до пошуків місця проживання, не можливістю вести нормальний робочий ритм життя. На підставі викладеного,

Outcome: partial