Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

11.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Укртех Торг» про захист прав споживачів, посилаючись на наступні обставини. В листопаді 2018 року Позивач за допомогою інтернет мережі знайшов оголошення про продаж автомобіля марки Лада Ларгус 2014 року випуску за ціною 85 000 грн. Після цього Позивач зателефонував за телефоном який був зазначений в оголошення, а саме 068 1 80 78 74, та поцікавився чи можливо придбати автомобіль на умовах та за ціну зазначену в оголошенні, менеджер Відповідача повідомив, що таке можливо та за для цього необхідно приїхати до офісу та підписати угоду. 26 листопада 2018 року Позивач приїхав до офісу Відповідача. Після не тривалої розмови з менеджером, Позивачу надали платіжні реквізити на сплату авансового внеску на суму 16 000 грн. за бажаний автомобіль. За час поки Позивач сплачував кошти, Відповідач мав підготувати договір для підписання. Після сплати коштів Позивачу надали на підписання угоду за № 02006 ( далі - Договір). Під час підписання Договору Позивачу не надали часу на ознайомлення з умовами договору, а лише позначили місця де необхідно поставити підпис. Після того як Договір було підписано, Відповідач повідомив, що бажаний автомобіль буде передано Позивачу або ввечері 26 листопада або 27 листопада 2018 року, після того як кошти надійдуть на рахунок Відповідача. 28 листопада 2018 року Позивач зателефонував до Відповідача з питанням коли йому буде передано автомобіль, але Відповідач чіткої дати передачі авто не зазначив та сказав, що якщо Позивача щось не влаштовує, останній має право подати заяву про розірвання угоди та повернення сплачених коштів. Після даного інциденту Позивач почав уважно вивчати умови договору, не аби яким здивуванням для нього було те, що підписаний договір є договором про надання послуг та послуги Відповідача коштують 16 000 грн. Після цього Позивач знову ж таки зателефонував Відповідачу та поцікавився чому договір складено на надання послуг, а не на купівлю автомобіля, але чіткої відповіді останній не отримав та Відповідач знову ж таки наголосив на тому щоб договір було розірвано з ініціативи Позивача. Того ж дня, Позивач склав заяву про розірвання угоди та повернення коштів та відправив Відповідачу ( копія чеку про відправлення та копія заяви додається). Після цього, Позивач ще декілька разів намагався дозвонитися до Відповідача, але слухавку ніхто не брав. Позивач спробував відвідати офіс Відповідача, але в даному приміщенні вже ніхто не приймав та повідомили, що менеджери Відповідача з`їхали. Позивач вважає, що з боку відповідача було порушено Закон України «Про захист прав споживачів» та норми ЦК України щодо підстав недійсності правочину. За правилами ст. 526 ПК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідної до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та па підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Тож, враховуючи зміст вище процитованих статей Позивач доводить, що укладаючи оспорюваний Договір він не мав на меті отримання послуг передбачених пунктом 1 Договору, які коштують 16 000 грн. Тож, Відповідач скориставшись довірою Позивача ввів останнього в оману та спонукав Позивача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, якби знав, що сплачує кошти за послуги по пошуку автомобіля, а не за сам автомобіль. Більше того вартість автомобіля зазначена в Договорі не відповідає дійсності, оскільки вона є значно заниженою від реальних цін ( копії оголошень додаються), а тому надання автомобіля марки Лада Ларгус за 85 000 грн. є не можливим та як наслідок Відповідач не зможе виконати умови договору та надати Позивачу такий автомобіль за ціною обумовленою в Договорі. Тому враховуючи ті обставини що Позивач не мав на меті отримання послуг з пошуку автомобіля та те, що Відповідач пропонував останньому товар за не реальною ціною, заниженою в 2-3 рази від ринкової, то Позивач вважає що угоду має бути визнано недійсною, а кошти сплачені ним на виконання умов договору повернуті в повному обсязі. Просив суд визнати недійсним договір про надання послуг № 02006 від 26 листопада 2018 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Укртех Торг» та [PERSON] та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Укртех Торг" на користь [PERSON] 16 000 гривень 00 копійок сплаченого платежу згідно договору № 02006 від 26 листопада 2018 року ( а. с. 2-4 ). Ухвалою судді від 17.12.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного Ухвалою суду від 19.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а. с.32-33 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явися, надав до суду заяву, отримана 30.05.2019 року за вх. № 19796, в якій просив суд справу за його позовом до ТОВ «Укртех Торг» про захист прав споживачів розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач ТОВ «Укртех Торг» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак на адресу суду на неодноразові виклики відповідач не з`являвся, а на адресу суду поверталися поштові конверти, де працівниками пошти зазначалося за терміном зберігання. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Частиною 9 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Повідомити відповідача засобами зв`язку, які зазначені у позові, не виявилося можливим у зв`язку з тим, що слухавку ніхто не бере. Позивач звертаючись до суду з позовною заявою наголошував на тому, що за адресою, яка зазначена в позові, відповідач відсутній, іншої відомої адреси не має. Частиною 10 статті 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Тому, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог чинного законодавства відповідач належним чином повідомлений завчасно про час, дату та місце слухання справи. Жодних заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 30.05.2019 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що в листопаді 2018 року позивач за допомогою інтернет мережі знайшов оголошення про продаж автомобіля марки Лада Ларгус 2014 року випуску за ціною 85 000 грн. та зателефонувавши за зазначеним номером в подальшому приїхав до офісу відповідача, де між позивачем та відповідачем був укладений договір № 02006 від 26.11.2018 року та в цей день останнім було сплачено 16 000 гривень. Звертаючись до суду з позовною заявою позивача просить суд визнати недійсним договір про надання послуг № 02006 від 26.11.2018 року та стягнення коштів у сумі 16000 грн., так як вважав, що вносить перший внесок за придбання автомобіля. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Отже, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач просить суд визнати недійсним договір про надання послуг № 02006 від 26 листопада 2018 року. 26 листопада 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Укртех Торг» укладено договір про надання послуг № 02006. Пунктом 1 вказаного договору зазначено, що виконавець зобов`язується надати послуги, пов`язані із здійсненням пошуку транспортного засобу, що стане предметом лізингу за договором фінансового лізингу або власністю замовника. Пошук здійснюється конкретними характеристиками: Лада Ларгус, об`єм двигуна 1,6, колір коричневий, вартість 85 000 грн. Згідно пункту 3 цього Договору, виконавець зобов`язаний здійснити пошук автомобілю за характеристиками у чіткій відповідності п. 1 Договору, надати консультації щодо вибору автомобілю, провести переговори щодо придбання автомобіля у власність замовника або лізингової компанії, провести перевірку технічного стану автомобіля та законності документів на нього, погодити із замовником обраний автомобіль для його подальшого викупу, підготувати всі необхідні документи для оформлення договору купівлі-продажу автомобіля із умовою подальшого передання у лізинг або власність замовника. Відповідно до пункту 6 Договору про надання послуг № 02006 за надання зазначених послуг Довіритель сплачує Повіреному плату в розмірі 16 000 гривень. Оплата здійснюється протягом 5-ти днів з дня підписання цього договору на розрахунковий рахунок виконавця. Пунктом 9 вказаного Договору зазначено, що сторони за взаємною згодою можуть визнати дату дострокового припинення умов Договору. Одностороння відмова від виконання договору заборонена, окрім випадків прямо передбачених чинним законодавством України. Пункт 17 Договору передбачає, що одностороння відмова від Договору можлива лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до пункту 32 цього Договору сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору ( а. с. 7-10 ). Встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору, позивач 26.11.2018 року сплатив 16 000 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією за № 56 ( а. с. 12 ). Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Договору про надання послуг № 02006 від 26.11.2018 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного Договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, звертаючись до суду з вищевказаним позовом та посилання позивача на вимоги статті 203, 215 та 216 ЦК України, що містять підстави недійсності правочину недодержання в момент його вчинення вимог статті 203 ЦК України, а саме волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним, при розгляді справи не знайшло свого підтвердження того фату, що з боку сторін при укладанні вищевказаного договору були недодержані вимоги закону в момент вчинення та було відсутнє волевиявлення сторін. Крім того, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання послуг, позивач не зазначає і не посилається на норми чинного законодавства щодо укладання зазначеного договору під впливом обману. Посилаючись на статтю 907 ЦК України, яка передбачає, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін, позивач у прохальній частині позовних вимог не просить суд розірвати укладений між ним та відповідачем договорі про надання послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, достовірних доказів того, що оскаржуваний договір про надання послуг в момент його укладання не відповідав волевиявленню учасника та те, що в момент його укладання було недодержання сторонами вимоги, які встановлені у статті 203 ЦК України, суду не надано. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed