Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод користування квартирою шляхом вселення. На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом ,виданого приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області від 21.03.2013 року, спадкоємцями трьохкімнатної квартири [ADDRESS] після смерті їх матері [PERSON], яка померла [INFO] року, в рівних долях по 1/3 частки квартири на кожного є він та [PERSON], як сини померлої та дочка померлої - [PERSON] Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого приватним нотаріусом [PERSON] від 21.03.2013 року, його частка вказаної квартири складає 1/3 від спільної часткової власності. Відповідно до технічного паспорту вказана квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., підсобною площею 24,9 кв.м. Згідно до технічної характеристики житлових і підсобних приміщень, 1-ша кімната має площу 12,1 кв.м., 2-а кімната - 8,1 кв.м., 3-я кімната - 17,6 к.в.м. Підсобна площа складається з кухні загальною площею - 8,0 кв.м., раковини - 1 шт., ванни площею - 3,0 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., комори площею - 1,3 кв.м., коридору площею - 11,2 кв.м., лоджії площею - 4,4 кв.м., балкону площею 3,0 кв.м. Між ними, трьома спадкоємцями, не досягнуто згоди про порядок користування цією квартирою. Враховуючи те, що є три спадкоємця трикімнатної квартири, просить виділити йому житлову кімнату площею 12,1 кв.м з лоджією площею 4,4 кв.м., а кімнату площею 17,6 кв.м. з балконом площею 3,0 кв.м. і кімнату площею 8,1 кв.м. залишити у користуванні відповідачів [PERSON] та [PERSON] Підсобні приміщення (кухню, раковину, ванну, вбиральню, комору, коридор) вважає необхідним залишити у загальному користуванні. Також у позові зазначає, що з винних дій відповідачки [PERSON], він не може вільно користуватися належною йому власністю, оскільки відповідачка створює йому перешкоди у користуванні його власністю шляхом встановлення на вхідних дверях квартири свого замку та не бажає надавати йому ключі. На його прохання усунути наявні порушення його прав, відповідає відмовою, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити порядок користування майном, надавши йому, [PERSON] кімнату площею 12,1 кв.м з лоджією площею 2,2 кв.м. у трикімнатній квартирі [ADDRESS], а кімнати площею 17,6 кв.м з балконом площею 3,0 кв.м. і 8,1 кв.м. залишити у користуванні [PERSON] та [PERSON]; підсобні приміщення: коридор площею - 11,2 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., ванну площею - 3,0 кв.м., кухню площею 8,0 кв.м. - залишити у загальному користуванні; усунути перешкоди йому, [PERSON], у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення його у зазначену квартиру; стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві, суду пояснив, що [INFO] року померла мати [PERSON], після смерті якої він отримав у спадщину за законом 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] також являються [PERSON] та [PERSON], кожному з яких належить по 1/3 частки вказаної квартири. На теперішній час між ними не досягнуто угоди про порядок користування спірною квартирою, тому з урахуванням проведеної судової будівельно-технічної експертизи, просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] за першим варіантом висновку експерта, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 12,1 кв.м з лоджією, кімнату площею 17,6 кв.м. з балконом і кімнату площею 8,1 кв.м. залишити у користуванні відповідачів [PERSON] та [PERSON], підсобні приміщення просить залишити у загальному користуванні сторін. Також в поясненнях зазначає, що не може вільно користуватися належною йому власністю, оскільки відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні: не надає йому повний комплект ключів від вхідних дверей квартири, які мають чотири замки, в ході розгляду справи отримав з даного комплекту лише один ключ, що в подальшому може бути суттєвою перепоною для вільного доступу в квартиру, частка якої належить йому на праві приватної власності. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити у повному обсязі за викладеними у ньому підставами. Представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечує та суду пояснила, що при житті матері [PERSON] та після її смерті, вона постійно мешкає у квартирі [ADDRESS], при цьому фактично займає кімнату площею 12,1 кв.м. у даному житловому приміщенні. Після смерті матері [PERSON] передав їй ключі від цієї квартири, після чого вона поміняла у вхідних дверях замок. Також наголошує, що будь-яких перешкод [PERSON] у користуванні спірною квартирою вона не чинить, після пред'явлення ним позову до суду вона надала позивачу один ключ від вхідних дверей квартири, від замку цих же дверей є в наявності лише два ключа, які знаходяться у неї та у брата [PERSON], за виготовлення дублікату цього ключа позивач [PERSON] до неї не звертався, тому ключа вона йому і не надала, всі замки іншої вхідної двері квартири поламані та ключів від них вона немає. Коли знаходиться сама вдома, впускати в квартиру [PERSON] вона побоюється, так як після його візитів, на ній залишаються синці. При визначенні порядку користування квартирою, просить залишити в її користуванні житлову кімнату площею 12,1 кв.м. Заявлений [PERSON] позов вважає безпідставним та просить в задоволені позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечує та суду пояснив, що він також є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS], однак за даною адресою не мешкає, фактично проживає зі своєю родиною за іншою адресою. Перешкоди у користуванні спірною квартирою [PERSON] він не чинить. Наміру проживати у спірній квартирі він немає, а якщо така потреба в майбутньому з»явиться, просить залишити в його користуванні житлову кімнату площею 17,6 кв.м. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити за безпідставністю. Представник відповідачів [PERSON] вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими з підстав, викладених у запереченнях, в судовому засіданні жодним чином недоведеними, із запропонованими експертом варіантами порядку користування спірним житловим приміщенням не згодний та просить в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що знайомий [PERSON] попросив його бути присутнім при відвідуванні ним квартири [ADDRESS], де мешкає його сестра. За вказаною адресою вони разом приходили двічі. При візиті 14.02.2014 року, коли [PERSON] намагався потрапити у цю квартиру, при спілкуванні за допомогою домофону, встановленого на вхідних дверях під»їзду, він почув жіночий голос та на прохання [PERSON] відкрити двері, жінка на підвищених тонах відповіла відмовою, при цьому нічого не пояснюючи. Близько через місяць, [PERSON] знову попросив його бути свідком при його відвідуванні вказаної квартири, на що він погодився та 12.03.2014 року вони разом підійшли до тих же дверей під"їзду, де на прохання [PERSON] відкрити двері з метою потрапити у квартиру, жінка через домофон відповіла категоричною відмовою без пояснень будь-яких причин, вхідні двері їм ніхто не відчинив, [PERSON] в квартиру не потрапив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він разом з [PERSON] та [PERSON], за проханням останнього, 14.02.2014 року прийшли до одного з під»їзду будинку [ADDRESS] за вказаною адресою і, як пояснював [PERSON], з метою подальшого в ній проживання, так як там мешкає його сестра, яка через непорозуміння не впускає його в квартиру. В той день увійти в цю квартиру [PERSON] не зміг, оскільки жінка, з якою він спілкувався за допомогою домофона сказала, що двері вона йому не відчинить. Вдруге, 12.03.2014 року на прохання [PERSON], вони знову разом підійшли до того ж самого будинку, що і раніше та він був свідком тих подій, що жінка через домофон відмовила [PERSON] відчинити вхідні двері. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає на четвертому поверсі будинку [ADDRESS], на третьому поверсі мешкала [PERSON], з якою разом проживала її донька [PERSON], яка доглядала матір. Мешкаючи по сусідству, вона часто ходила до них у гості. Після смерті [PERSON] в квартирі № 12 за даною адресою постійно проживає [PERSON] Свідком сварок, конфліктів між братом та сестрою вона не була, працівники правоохоронних органів її не опитували. Наприкінці 2013 року вона бачила у під"їзді [PERSON], який дзвонив у двері цієї квартири. Протягом 2014 року [PERSON] взагалі не бачила. Розмов про те, що будь-кому чиняться перешкоди у користуванні даною квартирою, вона не чула. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS]. Їй відомо, що у [PERSON] є троє дітей та після її смерті в квартирі № 12 цього будинку постійно проживала [PERSON], сини померлої - [PERSON] та [PERSON] в квартиру не приходили, матір доглядала [PERSON] Стосовно конфліктів в квартирі їй нічого невідомо, скандалів там не чула,, [PERSON] в квартирі № 12 не бачила, в гості до [PERSON] вона не ходила. Чи намагався [PERSON] потрапити до цієї квартири, їй невідомо. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 21.03.2013 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5), а також Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 21.03.2013 року (а.с.6,7) Згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 09.04.2014 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] після смерті [INFO] року [PERSON], відповідачі - [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках - по 1/3 частки квартири [ADDRESS] кожний, про що також свідчать Витяги з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформовані приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 09.04.2014 року (а.с.128-129,130-131). Отже, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 311 ЦК України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Як зазначено у приписах статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до положень статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, за змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном та на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Враховуючи те, що спірне житлове приміщення перебуває у спільній частковій власності сторін у справі, позивач [PERSON] є власником 1/3 частин спірної квартири [ADDRESS], а співвласник даної квартири [PERSON] порушує право позивача щодо користування належним йому на праві власності майном, позивач [PERSON], відповідно до ст.ст.358, 383 ЦК України та ст.150 ЖК вправі порушувати питання про надання йому можливості користування належним йому майном шляхом вселення до вказаної квартири. Дії відповідача [PERSON] створюють [PERSON], як співвласнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженню своєю власністю, які виразилися в тому, що відповідачка не надає позивачеві повний комплект ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS], тим самим перешкоджаючи позивачу у вільному доступі в дане житлове приміщення, пояснюючи при цьому, що в ході розгляду справи вона надала [PERSON] один ключ від одного з замка вхідних металевих дверей квартири, за допомогою якого він може безперешкодно потрапити в квартиру, при цьому зазначає, що спірна квартира облаштована двома вхідними дверима з чотирма замками, що також підтверджується фототаблицями, долученими до висновку експерта (а.с.106). Та як пояснила [PERSON], від іншого замку металевих дверей в наявності є лише два ключа, які знаходяться у неї та у відповідача [PERSON], за виготовлення дублікату цього ключа позивач [PERSON] до неї не звертався, тому ключа вона йому не надала, всі замки другої вхідної двері квартири поламані. Крім того, під час візитів [PERSON] у спірну квартиру, між ними постійно виникають сварки та скандали, в ході яких останній неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження. Проте, вказані обставини відповідачем [PERSON] в судовому засіданні жодним належним доказом не підтверджені та в суді не доведені. [PERSON], маючи намір вселитися та проживати у спірній квартирі, не може цього зробити з вини відповідачки [PERSON], яка не надає йому доступу до помешкання, що також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], даними ними в судовому засіданні в ході розгляду справи, та не бажає, щоб [PERSON] вселився до цієї житлової площі, враховуючи неприязні стосунки, які між ними склалися. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що небажання відповідачки у вселенні [PERSON] в квартиру є порушенням права останнього, як співвласника і тому підлягають відновленню шляхом вселення позивача у спірну квартиру [ADDRESS]. Окрім цього, заперечення відповідачки проти вселення позивача та неможливість останнього самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність повного комплекту ключів від приміщення, вчинення скандалів тощо) при відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю. Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст.391 Цивільного кодексу України, ст.150 Житлового кодексу України може захистити своє порушене право шляхом вселення, що відповідає положенням ст.16 Цивільного кодексу України і є способом, який відновлює встановлене порушення. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Зазначені норми Закону та інші норми цивільного законодавства у даних правовідносинах не обмежують право користування позивача спірним майном на користь іншого співвласника, у тому числі і у тих випадках, коли між сторонами відсутня згода щодо порядку користування таким майном. Ті обставини, що між сторонами склалися неприязні стосунки, не розглядається законом як підстава для обмежень прав співвласника. Згідно з положеннями ст.ст.16,391,386 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Вищенаведені норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є власником частини спірного житлового приміщення та йому належить на праві приватної власності 1/3 частина квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо вселення у вказане вище житлове приміщення є законною та обґрунтованою, а отже підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] без законних підстав перешкоджає позивачу у користуванні житловим приміщенням, чим порушує права власника цього майна та порушене право підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам Закону. Таким чином, у зв'язку із вищевикладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства України, приймаючи до уваги положення статті 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно положень статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до змісту ч.ч.1,2 ст.357 ЦК України частки у спільній частковій власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Як зазначено у положеннях ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог статі 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року №15) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як викладено у пункті 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права та інших речових прав», оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої грошової компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК України, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об'єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень. Суд вважає, що необхідність експертного висновку для вирішення справи обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями у галузі будівництва та не має можливості зробити висновок щодо обставин, які мають значення для справи, а саме щодо вартості житлового приміщення та можливості його поділу з урахуванням ідеальних часток сторін. З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1979 від 04.09.2014 року, яка проведена судовим експертом ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» [PERSON] вбачається, що загальна площа квартири [ADDRESS] при її обстеженні склала 65,8 кв.м. На ідеальну частку в 1/3 частину покладається приміщень площею 21,93 кв.м. (65,8*1/3). Відповідно до проведеної в ході судового розгляду справи судової будівельно-технічної експертизи, яка міститься в матеріалах справи (а.с.95-110), експертом [PERSON] запропоновано два варіанта порядку користування квартирою [ADDRESS], з розрахунку, що кожному з співвласників належить по 1/3 частки цієї квартири, а саме: за I варіантом в загальне користування співвласників пропонуються наступні приміщення: коридор площею 11,2 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., ванна площею - 3,0 кв.м., кухня площею - 8,0 кв.м., а всього в загальне користування співвласників пропонується підсобних приміщень загальною площею - 23,6 кв.м. (11,2 + 1,4 + 3,0 + 8,0). Співвласнику I пропонується в користування наступні приміщенні: кімната площею 12,1 кв.м., лоджія площею 2,2 кв.м., що становить загальну площу 22,2 кв.м. (12,1 + 2,2 + 23,6*1/3), що є більшим від ідеальної 1/3 частки на 0,3 кв.м. (22,2 - 21,93) та в частках становить 34/100; Співвласнику II пропонується в користування наступні приміщенні: кімната площею 8,1 кв.м., комора площею 1,3 кв.м., що становить загальну площу 17,3 кв.м. (8,1 + 1,3 + 26,3 * 1/3), що є меншим від ідеальної 1/3 частки на 4,6 кв.м. (21,93-17,3) та в частках становить 26/100; Співвласнику III пропонується в користування наступні приміщенні: кімната площею 17,6 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м., що становить загальну площу 26,3 кв.м. (17,6 + 0,9 + 23,6 * 1/3), що є більшим від ідеальної 1/3 частки на 4,3 м2 (26,3- 21,93) та в частках становить 40/100. Для виконання запропонованого порядку користування квартирою переобладнання не здійснюються (а.с.99). За II варіантом порядку користування квартирою, частки співвласників мають наступний вигляд: [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] та [PERSON] - 2/3 частки. В загальне користування співвласників пропонуються наступні приміщення: коридор площею 11,2 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., ванна площею - 3,0 кв.м., кухня площею - 8,0 кв.м., комора площею 1,3 кв.м., а всього в загальне користування співвласників пропонується підсобних приміщень загальною площею - 24,9 кв.м. (11,2+1,4+3,0+8,0+1,3). Співвласнику [PERSON] експертом пропонується виділення в користування наступні приміщенні: кімната площею 12,1 кв.м., лоджія площею 2,2 кв.м., що становить загальну площу 27,75 кв.м. (12,1 + 2,2 + 24,9*1/2), що є більшим від ідеальної 1/3 частки на 4,82 м2 (26,75 - 21,93) та в частках становить 41/100; Співвласникам [PERSON] та [PERSON] пропонується в користування наступні приміщенні: кімната площею 8,1 кв.м. та кімната площею 17,6 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м., що становить загальну площу 39,05 кв.м. (8,1 + 17,6 + 0,9 + 24,9 * 1/2), що є меншим від ідеальної 2/3 частки на 4,82 кв.м. (43,87-39,05) та в частках становить 59/100. Для виконання запропонованого порядку користування квартирою переобладнання не здійснюються (а.с.100). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], складеного 05.03.2013 року РКП «Василівське БТІ», копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8-10) вбачається, що вказана вище квартира являє собою окрему (загальну) квартиру, яка розміщена на 3-му поверсі багатоповерхового будинку та складається з трьох ізольованих загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., підсобною площею 24,9 кв.м. Згідно технічної характеристики житлових і підсобних приміщень: 1-а кімната має житлову площу 12,1 кв.м., 2-а кімната - 8,1 кв.м., 3-тя кімната - 17,6 к.в.м. Підсобна площа складається з: кухні загальною площею - 8,0 кв.м., раковини - 1 шт., ванни площею - 3,0 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., комори площею - 1,3 кв.м., коридору площею - 11,2 кв.м., лоджії площею - 4,4 кв.м., балкону площею 3,0 кв.м. та в силу конструктивних обмежень не може бути обладнана самостійними виходами, а тому враховуючи рівність часток сторін, суд вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою, виділивши позивачу у володіння та користування житлову кімнату площею 12,1 кв.м. з нежитловим приміщенням - лоджією, відповідно до I варіанту визначеного експертом порядку користування спірною квартирою, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1979 від 04.09.2014 року, проведеною в ході судового розгляду за клопотанням позивача [PERSON] При цьому суд враховує, що загальна жила площа спірних кімнат складає - 37,8 кв.м. та на кожного з співвласника припадає 12,6 кв.м. житлової площі (37,8 : 3), всі кімнати є ізольовані, тому суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити, встановивши порядок користування спірною квартирою за І варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1979 від 04.09.2014 року, та виділити позивачу [PERSON], в користування ізольовану житлову кімнату площею 12,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Хоча за розміром зазначена житлова кімната менше належної йому площі, але зменшення є незначним (0,5 кв.м.) і не призведе до штучного поі іршення житлових умов позивача. Разом з тим, суд вважає необхідним виділити іншим співвласникам спірного житлового приміщення, а саме: відповідачу [PERSON] в користування ізольовану кімнату житловою площею 17,6 кв.м., яка за розміром є більшою ніж належна їй площа (5,0 кв.м.) враховуючи ті обставини, що [PERSON] тривалий час постійно мешкала за вказаною адресою разом із матір"ю похилого віку [PERSON], здійснювала за нею постійний догляд та на теперішній час постійно проживає у спірному житловому приміщенні, дані обставини сторонами не оспорюється та, крім того підтверджуються допитами в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, співвласнику спірної квартири [PERSON] суд вважає необхідним виділити ізольовану кімнату житйовою площею 8,1 кв.м., яка за розміром є меншою ніж належна йому площа (4,5 кв.м.), оскільки відповідач [PERSON] має постійне місце проживання за іншою адресою, наміру проживати у спірній квартирі він немає, про що останнім було безпосередньо зазначено в судовому засіданні. Разом з тим, відповідачами [PERSON] та [PERSON] зустрічних позовних вимог про встановлення іншого порядку користування спірним житловим приміщенням до суду не заявлялося. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є законними, обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним позов задовольнити: усунути [PERSON] у перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом його вселення у вказане житлове приміщення та встановити порядок користування квартирою спірною квартирою відповідно до I варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04.09.2014 року за № 1979. Крім того, відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню в солідарному порядку на користь позивача [PERSON] судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243,60 грн. та витрат, пов'язаних з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2200,00 грн., які понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.1, 127) Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved