Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

22 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 жовтня 2004 року у виконавчому комітеті Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 6 між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати разом з батьком, оскільки матір має намір виїхати за кордон на працевлаштування. Вказує, що подружні відносини між нами припинені з липня 2016 року. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів та відсутність між сторонами взаєморозуміння та довір'я. Також вказує, що подальше спільне життя їх із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. До теперішнього часу він з відповідачкою не дійшли згоди щодо місця проживання дітей, зараз діти мешкають разом із ним. Тому підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. А також просить визначити місце проживання дітей з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала повністю, просила справу слухати у її відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, просила розгляд справи проводити без її участі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 19.10.2004 року, зареєстрованому у виконкомі Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 075178. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-МИ № 014116; син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-МИ № 167014. Сторони проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. При вирішенні даного спору суд враховує положення ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ст.161 СК України). Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. З урахуванням наведеного, суд вважає, що саме батько проявляє більшу турботу та увагу до дитини, а тому в даному випадку наявні виняткові обставини, які дають підстави суду прийти до висновку про необхідність визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з батьком, це відповідатиме їхнім інтересам та забезпечить нормальну психологічну атмосферу для проживання та виховання дитини, сприятливе уникнення травмування дитини. Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків ( рішення Європейського суду з прав людини у справі „Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001 року). Беручи до уваги те, що відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнав повністю, суд прийшов до переконання, що спір між сторонами щодо визначення місця проживання спільної дитини відсутній, а тому позовна вимога про визначення місця проживання спільної дитини разом із позивачем підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved