Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до АТ «Укрпошта» про стягнення на свою користь середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 01 травня 2017 року по 03 грудня 2018 року у сумі 341197,56 грн., витрат на правову допомогу у сумі 3150 грн. та 3411,99 грн. судового збору. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 18 квітня 2017 року він був звільнений з роботи з посади виконуючого обов`язки директора Рівненської дирекції ПАТ «Укрпошта» за п.5 ст.36 КЗпП України, на момент звільнення у відповідача була заборгованість з невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. Виплата заборгованості була проведена лише 03 грудня 2018 року. Відповідно, позивач зазначає, що на підставі ст.117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 01 травня 2017 року по 03 грудня 2018 року. Ухвалою суду від 05 березня 2019 року позовну\~заяву [PERSON] \~булозалишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 21 березня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 02 травня 2019 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що остаточно розрахунок із позивачем дирекцією було проведено на підставі наказу №1144/к від 18.04.2017 року. Вважає, що факт проведення коригування середнього заробітку при нарахуванні відпускних не є остаточним розрахунком при звільненні та не є затримкою виплати заробітної плати, оскільки дані кошти не входять до фонду заробітної плати та не були нараховані, але не виплачені йому на момент звільнення. Крім того, зауважив, що відповідальність за дотриманням законодавства про оплату несе керівник, а тому вважає, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений з вини\~самого позивача, який працював на посаді виконуючого обов`язки директора. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 1995 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем. 18 квітня 2017 року його було звільнено з роботи з посади виконуючого обов`язки директора Рівненської дирекції ПАТ «Укрпошта» відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується наказом №1144/к від 18.04.2017року, а також записами в трудовій книжці позивача (а.с.45-48). На момент звільнення у відповідача була наявна заборгованість з невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. 03 грудня 2018 року ПАТ «Укрпошта» відповідно до п.10 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року [PERSON] було здійснено перерахунок відпускних та компенсації відпускних із врахуванням коефіцієнта корегування заробітної плати за період з 1997 по 2017 роки та проіндексовано на індекс інфляції. Кошти у сумі 13342,53 грн. було перераховано на картковий рахунок в АТ «Укрексімбанк» згідно платіжної відомості №01.337 від 03 грудня 2018 року. (а.с.51-53). Як вбачається з листа Управління держпраці у Рівненській області №18,04/6577 від 05.12.2018 року, 04 грудня 2018 року за результатами інспекційного відвідування здійсненого Управлінням Держпраці у Рівненській області у Рівненській дирекції ПАТ «Укрпошта» керівнику внесено припис про недопущення в подальшій роботі виявлених порушень. За змістом\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені\~ст. 116 КЗпП України. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, суд приходить до висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 19 квітня 2017 року (наступного робочого дня з дня звільнення) по 02 грудня 2018 року (тобто по день проведення роботодавцем фактичного розрахунку з заробітної плати). Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, нарахування\~\~виплат,\~\~що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення за час затримки розрахунку при його звільненні становить 341197,56 грн. Однак, судом встановлено, що при обрахуванні вказаної суми позивач припустився помилки у визначенні середньоденної заробітної плати і вказав неправильну суму - 861,61 грн. Згідно довідки про заробітну плату №11-12/91 від 01.02.2019 року, у лютому 2017 року [PERSON] було виплачену зарплату у сумі 16609,40 грн., у березні 19620,34 грн. А тому, середньоденна заробітна плата за два місяці, що передували звільненню становить 862,61 грн. (16609,40 грн. + 19620,34 грн.). : (20 робочих днів у лютому 2017 року+22 робочих днів у березні 2017 року). Судом встановлено, що період прострочення виплати розрахункових коштів з 19 квітня 2017 року (наступного робочого дня після звільнення) по 02 грудня 2018 року\~ (по день фактичного розрахунку) становить 396 днів. Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 862,61 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 19.04.2017 року по 02.12.2018 року, становить 341593,56 грн. (862,61 грн. х 396 днів). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А тому, враховуючи, що позивач просить стягнути 341197,56 грн., виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений з вини\~самого позивача, який працював на посаді виконуючого обов`язки директора, однак суд вважає дані твердження безпідставними і такими, що не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатським об"єднанням "Корпорація права" на підставі договору про надання правової допомоги від 13.02.2019 р., акта виконання робіт до договору від 22.02.2019 року, за яким загальна вартість наданих послуг складає 3150,00 грн. Понесені позивачем зазначені витрати підтверджуються копією квитанції №1Р221 від 22.02.2019. Такими чином позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Враховуючи зміст позовних вимог та встановлені по справі обстави, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню 3411,99 грн. в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору та 3150 грн. - в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: approved