Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення коштів , посилаючись на те що 8.07.2017р. відповідач взяв в борг 120 000 грн., що еквівалентно 4600дол.США та зобов"язувався повернути до 8.09.2017р. Однак до цього часу кошти не повернув. Тому просить стягнути борг в розмірі 120 000 грн., індекс інфляції 3 868 ,80 грн., 3% річних в розмірі 877,81 грн., судові витрати 1247 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] просила розглядати в відсутність. Відповідач в судове засідання не з»явився , про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Встановлено що 8.07.2017р. відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] кошти в розмірі 120 000 грн., що еквівалентно 4600дол.США та зобов"язувався повернути до 8.09.2017р., що підтверджується розспискою .(а.с. 8) Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, що випливає з правової позиції Верховного суду України від 2 липня 2014р. у справі № 6-79 цс 14 Відповідно до ст.625,1048 ЦК України з відповідача підлягають стягненню борг в розмірі 120 000 грн., індекс інфляції 3 868 ,80 грн., 3% річних в розмірі 877,81 грн., згідно наданих позивачем розрахунків , які приймаються судом. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати 1247,47 грн.

Outcome: approved