Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

15.07.2014 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості для розгляду відповідно правил територіальної підсудності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ВАТ «Родовід Банк», яке змінило назву на ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] 24 вересня 2007 року було укладено кредитним договір №39.1/АЄ-080.07.2, згідно умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 12055 доларів США терміном по 24.09.2014 року включно, із процентною ставкою за кредитом у розмірі 7,7% річних. Факт отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 478_4 від 24 вересня 2007 року. Крім того, 24 вересня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було украдено договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, що укладені між Банком та Позичальником. Позивачем вимоги договору виконані в повному обсязі, однак відповідачами договірні зобов'язання не виконані, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту. У зв'язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.11.2014 року) заборгованість за кредитним договором №39.1/АЄ-080.07.2 від 24.09.2007 року, яка станом на 17.10.2014 року становить 6908,74 доларів США та 41969,37 гривень та судові витрати в розмірі 1314,48 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти стягнення заборгованості з поручителя заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначила, що в договорі поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.4.1) про його дію до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст.252 ЦК України, а тому в підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За умовами кредитного договору, укладеного між позивача та [PERSON], останній отримав кредит до 24.09.2014 року, проте п.3.1 ч.3 договору встановлено черговість погашення заборгованості за кредитним договором, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця. Таким чином, договір поруки припинив свою дію, оскільки кредитор протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (останній платіж позичальником за кредитним договором було здійснено 18.07.2011 року), не пред'явив вимоги до поручителя. Також просила застосувати строк позовної давності до вимог стосовно стягнення суми основного боргу, процентів за кредитом в три роки, починаючи з 11.02.2009 року та застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені в один рік. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 15.09.2014 року, 17.10.2014 року, 07.11.2014 року, 19.01.2015 року, 09.02.2015 року, 27.03.2015 року не з'являвся, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином , про поважність причини неявки не повідомляв. Оскільки відповідач [PERSON] заперечень на подані позовні вимоги суду не надав, не зазначив підстав неможливості надання даних заперечень, та доказів на підтвердження даних обставин, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», яке змінило свою назву на ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитним договір № 39.1/АЄ-080.07.2, згідно якого позивач відкрив відповідачу [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 12055 доларів США терміном по 24 вересня 2014 року включно на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, із процентною ставкою за кредитами в розмірі 7,7 процентів річних. Згідно п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 144 долари США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою перерахування зі свого поточного рахунку. Також 24 вересня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 39.1/АЄ-080.07.2 від 24 вересня 2007р., а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Згідно п.3.9 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів чи плати за проведення розрахунків, позичальник зобов'язується сплачувати Банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу. Відповідно п.5.2 кредитного договору Банк має право у разі недотримання Позичальником умов цього Договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, а у разі невиконання Позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави №39.1/АЄ-080.07.2 від 24 вересня 2007р. Факт отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 478_4 від 24 вересня 2007 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] скористався кредитними ресурсами, проте свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17.10.2014р. становить 6908,74 доларів США та 41969,37 гривень. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 144 долари США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою перерахування зі свого поточного рахунку. Тобто, кожного місяця в певну дату у позичальника - відповідача [PERSON] виникало зобов'язання сплатити певну суму на користь позивача ПАТ «Родовід Банк», мало місце настання строку виконання основного зобов"язання, в розумінні ч.4 ст. 559 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості станом на 17 жовтня 2014р. та у судовому засіданні представник позивача зазначала, що починаючи з 18.07.2011р. відповідач [PERSON] перестав виконувати свої зобов'язання. Отже позивач мав право звернутися до поручителя з метою отримання від останнього суми платежу, але жодним чином не повідомляв поручителя [PERSON] про факти несплати, не надав можливість поручителю своєчасно виконати свої зобов'язання та не допустити нарахування пені на прострочену суму. Статтею 4 договору поруки від 24 вересня 2007 року встановлено термін дії договору, однак не встановлено строк закінчення поруки. Строк виконання основного зобов'язання сплинув 10.08.2011 року. Протягом шести місяців до 10.02.2012 року включно, позивач до поручителя свої вимоги не пред'явив, тому, відповідно до приписів ч.4 статті 559 ЦК України порука за зобов'язанням відповідача [PERSON] перед банком за кредитним договором припинилася, а отже вимоги позивача, щодо стягнення з поручителя [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором є безпідставною, такою, що не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає до задоволення. Посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] суд вважає не обґрунтованими та не приймає до уваги з огляду на наступне. Як вбачається із вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], оскільки договір поруки припинив свою дію, так як кредитор не звернувся до поручителя із вимогою у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно договору №36 про надання правової допомоги від 20 квітня 2014р. сторонами є адвокат [PERSON] та клієнт - [PERSON] В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у даній справі. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] не є представником відповідача [PERSON], суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимог, заявлених до [PERSON] Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1,2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про Національний банк України" гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Зважаючи на те, що кредитний договір укладався стосовно іноземної валюти - Доларів США, а національною валютою України є гривня сума боргу підлягає перерахуванню в національній валюті. В порушення умов кредитного договору позичальник [PERSON] не сплачує суми щомісячних платежів. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати процентів за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] будь-яких пояснень та заперечень на даний позов не подано, з врахуванням п. 1 ст. 60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з огляду на викладені позивачем обставини, вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1314,48 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial