Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із уточненим у подальшому (а.с. 25-30, 54), зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 14 січня 2016 року службою у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області було складено акт обстеження умов проживання за заявою [PERSON], на підставі якого органом опіки та піклування Деснянської районної адміністрації в м. Києві було надано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON], [INFO], не з ним, а з його матір'ю - [PERSON], яка не має місця проживання. Позивач вважав, що акт від 14 січня 2016 року сфальсифіковано працівниками служби у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради. У разі скасування акта служби у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області буде проведено повторний розгляд справи про визначення місця проживання дитини позивача [PERSON] та відновлено його порушене право на участь у вихованні дитини. Доказом фальсифікації складеного акта від 14 січня 2016 року є відповідь Ржищівського будівельного коледжу, у якій зазначено, що [PERSON] з 30 листопада 2013 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] не проживає. Позивач зазначав, що спірний акт складено з порушенням п. 72 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язані з захистом прав дитини", тому підлягає скасуванню. У провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування висновку та зобов'язання вчинити дії. Крім того, позивач указував на те, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому вони регламентовані СК України і даний спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Посилаючись на ст. ст. 19, 126, 246 СК України позивач просив визнати незаконним акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, складений комісією у складі: начальника ССДС - [PERSON], головного спеціаліста ССДС - [PERSON], директора ЦСССДМ - [PERSON] Ухвалами суду від 26 липня 2017 року та від 2 серпня 2017 року за клопотаннями представника позивача було замінено відповідача, остаточно визначивши єдиним відповідачем у справі - виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача та третя особа [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували. Вказували, що 19 липня 2017 року служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області повторно здійснила перевірку та обстежила умови проживання у [INFO] (Освіти), 2, кв. 311, де було зафіксовано, що [PERSON] проживає разом з [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що [PERSON] проживає у вказаній квартирі з листопада 2015 року по даний час. Цю інформацію також підтвердили сусіди. Тому дані факти підтверджують достовірність інформації, викладеної в акті комісії виконавчого комітету Ржищівської міської ради від 14 січня 2016 року. Крім того, 19 липня 2017 року служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області перевірила та обстежила умови проживання за адресою: [INFO] (Либідська), 9. Комісією з'ясовано, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але на даний час там не проживає. У зв'язку з викладеним просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Також представник відповідача [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживає у гуртожитку разом зі своїм чоловіком та старшим сином, гуртожиток має блочну систему, одна квартира складається з двох житлових кімнат та кухні. Обстеження було проведено на підставі заяви [PERSON] Остання проживає там з листопада 2015 року, однак у договорі оренди вона за зазначена. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримував та просив їх задовольнити. Вказував, що акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року необхідно скасувати, оскільки [PERSON] там не проживала. До комісії мав входити голова Ржищівської міської ради Київської області, натомість акт було складено з порушенням п.п. 6, 13, 72 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини". [PERSON] мала іншу сім'ю та має сина від першого шлюбу. Акт було складено щодо старшого сина, в акті не вказано площу кімнат. [PERSON] є наймачем цього приміщення, а не [PERSON] Крім того, [PERSON] необхідно було подати довідку форми №3 з ЖЕКу про місце проживання, довідку про доходи та інші документи, але вона їх до заяви від 13 січня 2016 року на адресу відповідача не подавала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено обов'язок повідомляти суд про всі наявні судові рішення. Так, 14 червня 2016 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва було визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] Вказане рішення було переглянуто в апеляційній та касаційній інстанціях та залишено без змін, тобто рішення набрало законної сили. Рішення суду [PERSON] не виконує та дитину матері не віддає. За ст. 382 КК України було відкрито кримінальне провадження стосовно [PERSON], на даний час він перебуває у розшуку. Інформації щодо місця його проживання [PERSON] не має. Оспорений позивачем акт від 14 січня 2016 року був предметом дослідження в усіх судових інстанціях під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини, тому він не підлягає окремому судовому розгляду. [PERSON] має двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], [INFO]. На даний час діти проживають в різних місцях. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до акта обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, складеного комісією у складі начальника ССДС - [PERSON], головного спеціаліста ССДС - [PERSON], директора [PERSON], встановлено, що на підставі заяви громадянки з метою перевірки умов проживання за адресою: [INFO], було обстежено умови проживання та встановлено, що за цією адресою проживають [PERSON], [INFO], (мати), [PERSON], [INFO] (батько), [PERSON], [INFO], (син). [PERSON] за місцем проживання не виявлено. На час перевірки умови проживання задовільні, створені умови проживання для малолітніх дітей. Негативних проявів не виявлено, порушень прав дитини не виявлено (а.с.7). Згідно інформації № 2-506/17 від 19 січня 2017 року, наданої Ржищівським будівельним коледжем встановлено, що [PERSON] проживала у гуртожитку коледжу у період з 13 вересня 2010 року по 30 листопада 2013 року. На час видачі довідки [PERSON] у гуртожитку не проживає (а.с. 9). Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини № 102/03/31-5101 від 6 червня 2016 року Деснянська районна у місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] (а.с.14-16). Згідно акту обстеження умов проживання від 19 липня 2017 року встановлено, що комісією було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.80). Згідно акту обстеження умов проживання від 19 липня 2017 року встановлено, що комісією було проведено обстеження умов проживання за адресою: [INFO] (Постишева), 9 (а.с. 81). Згідно акту обстеження житлового приміщення на предмет проживання у ньому громадян від 19 липня 2017 року встановлено, що у квартирі № 311 гуртожитку № 2 по вул. Освіти, 1 у м. Ржищів проживають [PERSON], [PERSON] та їхній син [PERSON] [PERSON] проживає в даній квартирі в період з вересня 2010 року по листопад 2013 року, з листопада 2015 року по даний час (а.с. 82). Факт проживання [PERSON] у квартирі № 311 гуртожитку № 2 по вул. Освіти, 1 в м. Ржищів підтвердили сусіди своїми підписами (а.с. 83). Згідно копії договору користування житловим приміщенням від 1 січня 2017 року встановлено, що договір на проживання у гуртожитку укладено між Ржищівським будівельним технікумом та [PERSON] (а.с.84). Згідно пояснюючої записки [PERSON] встановлено, що вона працює в м. Києві, у зв'язку з роботою чотири дні на тиждень проживає у квартирі своєї сестри в м. Києві, а три дні проживає в м. Ржищеві разом зі своїм сином та колишнім чоловіком (а.с.87). Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року, що набрало законної сили, було визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року було залишено без змін рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року. Зазначеними судовими рішеннями у мотивувальних частинах надано оцінку оспореному акту обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року як одного із доказів у цивільній справі щодо визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 90-110). Аналізуючи подані сторонами докази, суд зауважує, що висновок Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 6 червня 2016 року ґрунтується не лише на оспореному акті обстеження умов проживання [PERSON] від 14 січня 2016 року. Відповідно до ст. ст. 19, 165 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Законом передбачено, що орган опіки і піклування можна вважати попередньою ланкою розв'язання спору між батьками щодо дитини, та за результатами цього розгляду він приймає рішення. Дане положення передбачене ч.ч. 1, 2 ст. 19 СК України, згідно з якою у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Відповідно до Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, Комісія з питань захисту прав дитини (далі - комісія) є консультативно-дорадчим органом. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним кодексами України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про охорону дитинства", "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", "Про освіту", "Про соціальні послуги", "Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю", Конвенцією ООН про права дитини, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також положенням про неї, розробленим відповідно до цього Положення. Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У даному випадку акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, виданий службою у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області може слугувати лише доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами в порядку ст. 212 ЦПК України. Акт обстеження умов проживання від 14 січня 2016 року, виданий службою у справах дітей та сім'ї Ржищівської міської ради Київської області носить описовий характер, тому ніяким чином не порушує права та не створює правових наслідків для позивача та його малолітнього сина. Отже, оспорений акт служби у справах дітей та сім'ї від 14 січня 2016 року не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований в окремому судовому провадженні в цивільній справі. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed