Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

у червні 2020 року позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача у якості індексованої суми у зв`язку зі збільшенням вартості життя 88 265,34 грн, а, також просить зобов`язати відповідача компенсувати вартість протезу гомілки шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Турбота» в сумі 182 221,79 грн., а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу 2 500 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 29 вересня 1997 року на станції «Харків-пасажирський» при переході залізничних шляхів його було травмовано тепловозом, внаслідок чого йому встановлена загальна втрата працездатності - 70% безстроково. У період з 2001 по 2008 р.р. він звертався до суду з позовами про стягнення з відповідача компенсації втраченого заробітку. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020 року на його користь стягнуто з відповідача у якості такої компенсації по 2982 грн. 86 коп. щомісячно, починаючи з 13.05.2016 року. У березні 2020 року позивач отримав від відповідача на виконання вказаного судового рішення 81 989,03 грн. Виходячи з офіційної інформації про індекс інфляції за період з червня 2016 року по червень 2020 року індексована сума у зв`язку зі збільшенням вартості життя становить, на його думку, 170 254,37 грн., та враховуючи виплачену суму у розмірі 81989,03 грн., він просить стягнути з відповідача різницю у розмірі 88 265,34 грн., посилаючись на ч.1 ст. 1208 ЦК України. Крім того, позивач посилається на те, що у зв`язку з отриманою травмою потребує чергового протезування лівої ноги, тому відповідач зобов`язаний оплатити вартість протезу згідно рахунку-фактури ТОВ «Турбота». Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.07.2020 року відкрито провадження та ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні, з участю сторін. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечували, просили застосувати строк позовної давності та відмовити в позові про стягнення коштів за період з червня 2016 року до липня 2017 року, та відмовити частково у сумі 68 137,49 грн., та просили врахувати виплати які були здійснені підприємством позивачу. Заперечував проти відшкодування вартості протезу, посилаючись на те, що копія рахунку-фактури від ТОВ «Турбота» дійсний до сплати до 31.05.2020 року, тобто втратив свою актуальність. Крім того, посилались на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» із змінами, визначено, що регулювання цін на протезно-ортопедичні вироби і технічно засоби профілактики інвалідності та реабілітації здійснює Мінсоцполітики. Наказом Мінсоцполітики України від 06.08.2019 року № 1208 встановлені граничні ціни, та відповідно до цього переліку гранична ціна на протези гомілки модульні із вкладишем із силіконової композиції для пацієнтів вагою до 100 кг становить 47457 грн. А також вказували на те, що ТОВ «Турбота» не є єдиним підприємством, що може виготовити протез. Від представника позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме після звірки даних, наданих представником відповідача щодо сплачених сум АТ «Українська залізниця», просили стягнути з відповідача не 88 265, 34 грн., а 73 517, 21 грн. У судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримала, посилаючись на вищенаведені обставини, та в ході судового розгляду після уточненого підрахунку в частині суми, що підлягає стягненню індексована сума у зв`язку зі збільшенням вартості життя, позивач просив стягнути 21 111,37 грн. В частині вартості протезу згідно рахунку-фактури ТОВ «Турбота», підтримала в повному обсязі, та було надано оновлений діючий рахунок фактуру. Представник відповідача у судовому засіданні повні вимоги визнав частково, та просив врахувати доводи викладені у письмових заявах. Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 1997 року на станції «Харків-пасажирський» при переході залізничних шляхів позивача було травмовано тепловозом, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні пошкодження - відкритий перелом обох кісток лівої голені в нижній третині, травматичну ампутацію нігтьової фаланги одного пальця правої стопи. Згідно висновку МСЕК і висновком судово-медичної експертизи №411-Д від 4 жовтня 2001 року у зв`язку з травмою загальна втрата працездатності позивача становить 70% безстроково. У період з 2001 він неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення з відповідача компенсації втраченого заробітку, та отримував щомісячно відшкодування втраченого заробітку, а також на відшкодування вартості протезування шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Турбота», останній раз у 2014 році. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020 року на користь [PERSON] з ПАТ «Південна залізниця» стягнуто 2982,86 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, щомісячно, починаючи з 13.05.2016 року. Відповідно до довідки №21083/33 від 05.03.2020 року Українського НДІ протезування позивач потребує чергового протезування лівої гомілки. Позивачем надано суду рахунок-фактура № СФ-0000001 від 11 січня 2021 року, відповідно до якого вартість протезу гомілки модульного з вкладишем з силіконової композиції, яку слід оплатити [PERSON] на рахунок ТОВ «Турбота», становить без ПДВ 182 221,79 грн. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ч. 3 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (частина перша статті 1202 ЦК України). Згідно зі статтею 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Виходячи із системного тлумачення наведених вимог закону, діюче законодавство України передбачає індексацію такої шкоди у разі підвищення вартості життя. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Суд враховує, що з 2001 року судами неодноразово були задоволені позови [PERSON] про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у зв`язку із підвищенням рівня вартості життя, підвищенням коефіцієнтів і відповідно заробітної плати. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року передбачено, що в інших випадках виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (із змінами і доповненнями) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно зі статтею 6 вказаного вище Закону, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Як вбачається із Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Пунктом 4 вказаного вище Порядку передбачено, що суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Пунктом 1-1 вказаного вище Порядку передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Суд погоджується з останнім розрахунком розміру індексаційних виплат, наданих представником позивача, оскільки розрахунок проведений у відповідності до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. При цьому, до вимог про індексацію розміру відшкодування шкоди відповідач просить суд застосувати позовну давність. Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20 328 (двадцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 25 коп. індексаційних виплат за період з липня 2017 року до червня 2020 року, в межах строку позовної давності. В іншій частині позовних вимог щодо індексаційних виплат слід відмовити. Підстави незастосування позовної давності до вимог про індексацію розміру відшкодування шкоди законодавство не містить. Позовні вимоги в частині перерахування вартості протезу суд знаходить обґрунтованими. Вартість протезу була стягнута з відповідача на рахунок ТОВ «Турбота» рішенням Ленінського районого суду м. Харкова від 18.09.2014 року. При вирішенні спору в цій частині у даній справі суд виходить з вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення», відповідно до якої строк придатності протезу гомілки становить 3 роки. Вказаний строк на час розгляду справи сплинув, проти чого не заперечував представник відповідача. Заперечення відповідача в частині невизнання позову в частині оплати вартості протезу суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вищенаведеним рішенням суду та наданими позивачем доказами. Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, як видно з матеріалів справи, позивачем заявлялась вимога про стягнення судових витрат на правничу допомогу до моменту ухвалення рішення. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. На підтвердження витрат на правову допомогу позивача суду надано звіт (Акт) від 03.07.2020 року наданих послуг згідно Договору № 25/КАУ від 13.05.2014 року, укладеного між [PERSON] та АО «КАУ», підписаний сторонами, за надані послуги у загальній сумі 2500 грн., у якому конкретизовано які саме послуги були надані та розрахунок сум. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, і їх розмір є співмірним, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial