Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 20.08.2019 надійшла вищезазначена позовна заява. В обґрунтування позову зазначила, що 28.09.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №806. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, просила суд шлюб між нею та [PERSON] , розірвати. Також зазначила, що між нею та відповідачем відсутній спір щодо поділу майна подружжя та щодо місця проживання неповнолітньої доньки, яка після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з нею. Крім того, враховуючи відсутність зі сторони відповідача достатнього матеріального забезпечення дитини, просила суд стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу). Позивач в судове засідання не з`явилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , 28 вересня 2002 року, у відділі реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , уродженцем м.Дніпропетровськ, громадянином України та [PERSON] , [INFO] , уродженкою м.Дніпропетровська, громадянкою України, актовий запис № 806. Після реєстрації шлюбу, прізвище подружжя - « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тобто, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що розірвання шлюбу за рішенням суду можливе у разі звернення одного з подружжя з такою вимогою та з зазначенням об`єктивних причин, які унеможливлюють подальше існування шлюбу. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Крім того з матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення даного рішення між сторонами відсутній спір щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дитини. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач не виявила бажання змінити прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Виходячи з того, що [PERSON] після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] залишиться проживати разом з позивачем, враховуючи позицію відповідача яким не надано суду заперечень щодо позовних вимог позивача, та з огляду на приписи законодавства щодо покладення на батьків обов`язку по утриманню їх дітей, заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 110- 112, 181-182 СК України,

Outcome: approved