Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Як видно з позовної заяви, 09 квітня 2009 року між позивачем та [PERSON], що діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], було укладено договір міни житлових будинків [ADDRESS], що належав позивачу та будинку [ADDRESS], що належав відповідачу [PERSON] Укласти таку угоду позивача вмовила давня подруга [PERSON], яка також була знайома з [PERSON] і знала, що вони бажають переїхати з [ADDRESS] до [ADDRESS]. На той час позивач проживала разом з нею в її квартирі, оскільки знаходилась в емоційно подавленому стані та потребувала моральної підтримки. На той час син позивача [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні і в зв'язку з цим позивач була пригнічена, а її переконували, що для сина краще буде після лікування переїхати до села. Ще до моменту укладення договору міни між позивачем та відповідачем і його представницею [PERSON] було обумовлено, що в обмін на належний позивачу будинок [ADDRESS] вона отримає належний їм будинок [ADDRESS] разом з усіма меблями, майном та облаштуванням, яке знаходилось в ньому на момент огляду та домовленості між сторонами. Будинки сторони оглядали разом і обидва на момент огляду, (до укладення договору міни) були в придатному для життя стані. Окрім того, в додаток до будинку відповідач та його довірена особа зобов'язалися на протязі шести років віддавати позивачу орендну плату за належний їм земельний пай. Оформлення документів за домовленістю повинно було оплачуватись за рахунок [PERSON]. Однак в момент укладення договору міни нотаріус [PERSON] відмовилась вносити до тексту договору міни умови виплати позивачу на протязі 6 років орендної плати за належний [PERSON] земельний пай пославшись на те, що це не передбачено законом і виконання цих домовленостей має бути на совісті [PERSON]. В присутності нотаріуса [PERSON] пообіцяла, що вони обов'язково будуть своєчасно віддавати позивачу орендну плату за земельний пай на протязі всіх 6 років як вони домовлялись. Після укладення договору міни позивач не отримала від [PERSON] ключі від будинку в [ADDRESS], натомість ключі від належного їй будинку в [ADDRESS] вона віддала їй ще до укладення договору міни. Скориставшись цим та пославшись на бажання підготуватись до укладення договору [PERSON] фактично заселились до будинку позивача ще до його укладення. До будинку в [ADDRESS] позивач змогла потрапити лише через місяць, в коли вона з сином приїхали в [ADDRESS], то побачили жахливу картину: їхні речі безладно були розкидані на подвір'ї, а сам будинок знаходився в напівзруйнованому стані. Поли, покриття, плінтуси були демонтовані, вимикачі, розетки та електроосвітлювальні прилади були відсутні, з стін звисали напівобірвані оголені проводи під напругою. Жодних меблів, всупереч домовленостям в будинку не було. Деякі двері також були відсутні, а на тих що зосталися, були відсутні ручки. Частково були зруйновані стіни. Господарські будівлі також були частково зруйновані та повністю завалені різноманітним мотлохом. Позивач намагалася переговорити з відповідачем , але її до будинку не пустили, а приблизно через два тижні до неї в [ADDRESS] приїхала [PERSON] і сказала, що вони все виправлять, будинок відновлять і виплатять позивачу компенсацію, а також будуть віддавати гроші за пай, як і домовлялись, аби вона нікуди не скаржилась, і на протязі кількох років [PERSON] обіцяли все виправити, але так і не виконали своїх обіцянок. Позивач вважає, що на той час погоджуючись на договір міни вона не розуміючи правових наслідків для родини, оскільки знаходилась під впливом тяжких обставин, а тому, погодилась з пропозицією на вкрай невигідних для себе умовах. У зв»язку з цим позивач просить поновити строк для звернення до суду та визнати недійсним договір міни житлових будинків від 09.04.2009року, укладений між сторонами. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі і пояснила, що на той час син перебував у лікарні, вона піклувалася до нього і вважала, що краще буде для них з сином проживати у селі, а тому і прийняла пропозицію про обмін будинків. Відповідач з дружиною обіцяли багато, але нічого не виконали, вона нікуди не скаржилася, бо мала надію, що вони виконають свої обіцянки, тому так довго і не зверталася до суду. Позивач також зазначила, що на час укладення договору міни вона проживала в своєї подруги, оскільки її будинок потребував ремонту після проживання у ньому квартирантів. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні і в запереченнях позов не визнав і зазначив, що позивач [PERSON] вказала, що при укладенні спірного правочину вона знаходилася під впливом тяжких для неї обставин, крім того її ввели в оману як стосовно природи правочину так і відносно його наслідків. Заявляючи вимогу про недійсність правочину, укладеного під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах на підставі ст. 233 ЦК України, позивач та її представник своїх висновків належним чином не обґрунтували та не зазначили, якими доказами підтверджуються позовні вимоги та чим спростовуються докази, надані відповідачем в заперечення позову. За змістом ст. 233 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним за сукупності таких умов: якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини; такий правочин вчинено на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. При вчиненні такого правочину, сторона, яка відчужує майно, усвідомлює, що вчиняє його на вкрай невигідних умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Так, невигідними умовами може бути реалізація коштовного майна за низьку ціну. При вчиненні таких правочинів у сторони, яка відчужує майно, немає помилки або обману, вона, укладаючи такий правочин, усвідомлює, що вчиняє його на вкрай невигідних умовах за збігом і під впливом тяжких обставин. Крім того, із умов спірного правочину вбачається, що позивачка діючи добровільно, власноручно підписуючи договір мала намір саме на обмін з відповідачем житлових будинків, при цьому розуміла умови зазначеного договору. Згідно п. З Договору від 09.04.2009р. обмін вчиняється без доплати та ніяких угод про передачу позивачу орендної плати за земельну ділянку в договорі не зазначено. Згідно п. 4 Договору від 09.04.2009р. вартість житлового будинку в [ADDRESS] за даними КПТІ Бердянської міської ради складала 44237,00грн., при цьому вартість житлового будинку в [ADDRESS] за даними КП БрБТІ складала 88362, 00 грн. Таким чином вартість майна, яке отримала позивачка внаслідок обміну, значно перевищувала вартість майна, яке відповідно отримав відповідач. Крім того, будинок, який внаслідок обміну отримав відповідач потребував капітального ремонту і стан майна підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами. За таких обставин позивач та її представник не довели обгрунтованість позовних вимог на підставі належних та допустимих доказів, в наслідок чого в задоволенні позову необхідно відмовити. Також представник відповідача у судовому засіданні надав заяву про застосування позовної давності, оскільки позивач не довела поважність причин пропуску строку давності . Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з»явилася, причини неявки не повідомила . Третя особа приватний нотаріус Бердянського нотаріального округу [PERSON] повідомлена належним чином, в судове засідання не з"явилася, в своїй заяві позов не визнала і просить справу розглянути без неї. Свідок [PERSON] повідомив, що сторони знає давно, відповідач тривалий час мав намір продати свій будинок у селі, а потім обміняв свій будинок на будинок позивача, коли відбувся цей обмін свідок не пам»ятає, але будинок був побілений, вікна, двері пофарбовані. Після заселення через якийсь час позивач почала робити поточний ремонт і запрошувала свідка їй допомогти , а тому він міняв вікна, ремонтував хвіртку, він також заходив до кімнати і бачив , що підлога була бетонна. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач деякий час проживала у неї, оскільки її будинок потребував ремонту, висловлювала бажання обміняти свій будинок на будинок у селі, бо син хворіє і йому краще буде там після лікарні, а також брат буде жити поряд, свідок знала, що відповідач також бажає обміняти свій будинок у селі на будинок у місті, тому вона їх познайомила, вони всі разом оглянули будинки, які на час обміну були у належному стані, також відповідач обіцяла залишити меблі та різні речі і передавати частину орендної плати за землю, однак ці обіцянки не були виконані, через деякий час після обміну позивач поскаржилася на це. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав: 09 квітня 2009 року між позивачем та [PERSON], що діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], було укладено договір міни житлових будинків [ADDRESS], що належав позивачу [PERSON] та будинку [ADDRESS], що належав відповідачу [PERSON], внаслідок обміну [PERSON] переходить право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а [PERSON] переходить право власності на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією договору міни від 09.04.2009р. Позивач має сина [PERSON], [INFO] народження, явий є інвалідом 2 групи внаслідок психічного захворювання, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про розірвання шлюбу , копією довідки до акту огляду МСЕК, копією висновку лікарської комісії № 26. 14.08.2013р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору міни недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, оскільки вважає, що цей договір укладеного під впливом тяжкої обставини з її боку і на вкрай невигідних умовах. Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правовий наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 7, 19 і 23 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно ст.ст. 715, 716 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як вбачається зі змісту оскаржуваного договору від 09.04.2009р., в останньому не міститься домовленості про орендну плату за земельний пай, про передачу меблі та різного майна позивачу та про доплату позивачу. Також враховуючи, що вартість майна, яке отримала позивачка внаслідок обміну, значно перевищувала вартість майна, яке відповідно отримав відповідач, і враховуючи, що син позивача дорослий, тривалий час хворіє, має інвалідність і періодично проходить курс лікування, суд приходить до висновку, що такі обставини не можлива розцінити як тяжкими, а умови угоди як вкрай невигідними. Також позивач не надала жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності. За таких обставин , суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed