Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.03.2008 року, Серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Устянської сільської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2008 року , Серія [NUMBER] йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS]. В минулому він мав намір створити сім"ю з відповідачкою [PERSON] і у зв"язку з цим вона та її син, відповідач [PERSON]., поселилися в його будинку і 16.11.2004 року були зареєстровані в його будинку, однак відносини між ними не склалися і у січні 2006 року [PERSON] та [PERSON] вибули з його господарства і на даний час проживають в с.Велика Киріївка. Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням про добровільне оформлення зняття з реєстрації з його господарства , але відповідачі ігнорують його вимоги, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON],1967 року народження та [PERSON], 1989 року народження, втратившими право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися повторно, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.03.2008 року, Серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Устянської сільської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2008 року , Серія [NUMBER] позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS]. Факт належності вказаного домоволодіння саме [PERSON] підтверджується також випискою з погосподарської книги за 2001-2005 р.р., де господарем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вказано [PERSON] Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в позовній заяві та судовому засіданні стверджує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживають з січня 2006 року. Факт відсутності [PERSON] та [PERSON] в належному позивачеві житловому будинку з 2006 року по даний час також констатовано довідкою виданою 27.10.2014 року за № 1398 Устянською сільською радою Бершадського району Вінницької області. Як зазначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наведене кореспондується і з нормами ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом. Статтею 401 ЦК України, передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Частиною 2 вказаної статті унормовано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із здобутих у справі доказів судом з'ясовано, що в розумінні ст.64 ЖК України та ст.3 СК України, відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в належному позивачеві на праві приватної власності житловому будинку на правах членів його сім'ї - як співмешканка та її син, відтак набули права сервітуту, проте з січня 2006 року там не проживають , тобто більш як один рік, відтак слід констатувати, що вони втратили право на користування цим житлом, оскільки інше не було встановлено домовленістю між ними та власником житла чи законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає до задоволення, оскільки ґрунтується на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: approved