Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

26.04.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку №392 площею 3,94 га, кадастровий номер 3525588600:02:000:0392, яка розташована на території Сабатинівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.07.2012 року помер її син [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме, вищезазначена земельна ділянка, яку він отримав у спадщину після смерті своєї бабусі [PERSON]. За життя [PERSON] не встиг зареєструвати успадковане майно на своє імя, а тому Позивачка не може в нотаріальному порядку оформити зазначену спадщину та вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Направив до суду клопотання, в якому просить суд слухати справу без його участі, заперечень проти заявлених позовних вимог не має. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8), який був сином позивачки [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про його народження (а.с.7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2009 року (а.с.10) [PERSON] успадкував після смерті своєї бабусі [PERSON] земельну ділянку №392 площею 3,94 га, кадастровий номер 3525588600:02:000:0392, яка розташована на території Сабатинівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, але за життя не встиг зареєструвати її на своє імя, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру в Ульяновському районі (а.с.12). Згідно довідки Сабатинівської сільської ради (а.с.11) [PERSON] проживав разом з своєю матірю в с.Сабатинівка по вул..Садова,12. Позивачка, згідно ст.1261 ЦК України являється спадкоємицею за законом першої черги після смерті свого сина, інші спадкоємці відсутні. При зверненні позивачки до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв"язку з тим, що за життя спадкодавець не здійснив державну реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку з [PERSON] на своє імя, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2017 року (а.с.13). При відмові державний нотаріус посилається на те, що згідно ст.125 Земельного кодексу України зі змінами та доповненнями, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В даному випадку позивачем набуто право власності в порядку спадкування, а тому за ним має бути визнано право власності на земельну ділянку. Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Таким чином, реалізувати своє право на спадщину позивачка може лише в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та погодився на їх задоволення. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved