Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

25.12.2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до Голосіївського районного суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що 22.04.2008 року між ВАТ ВТБ Банк, що змінило назву на ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №100.3.2-01/0024, згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 121500,00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. За умовами договору банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 22.04.2018 року зі сплатою 12,5% річних за його користування. 22.04.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON]. був укладений договір поруки, за яким останній, на добровільних засадах, взяв на себе зобов'язання, які виникають з умов кредитного договору №100.3.2-01/0024від 22.04.2008 року /а.с.1-4/. Відповідно до п.п.3.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Банк свої зобов'язання виконав повністю, а відповідачі - свої зобов'язання по виплаті кредиту за умовами договорів належним чином не виконують. Внаслідок чого, станом на 11.08.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті кредиту за кредитним договором №100.3.2-01/0024 від 22.04.2008 року в сумі 50 614,71 доларів США, що еквівалентно 1 076 218,10 гривень, які позивач просить стягнути солідарно з боржників на користь ПАТ «ВТБ Банк», поклавши сплату судового збору на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ВТБ Банк» підтримав позовні вимоги та з викладених у позові обставин і підстав просив задовольнити вимоги у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, з викладених у письмових запереченнях обставин і підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, жодних клопотань про відкладення розгляду справи завчасно не надходило до суду. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,59 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що 22.04.2008 року між ВАТ ВТБ Банк, що змінило назву на ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №100.3.2-01/0024, згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 121500,00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. За умовами договору банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 22.04.2018 року зі сплатою 12,5% річних за його користування. 22.04.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким останній, на добровільних засадах, взяв на себе зобов'язання, які виникають з умов кредитного договору №100.3.2-01/0024 від 22.04.2008 року. Відповідно до вказаного договору [PERSON] безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, відповідачем [PERSON] умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого, станом на 11.08.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті кредиту за кредитним договором №100.3.2-01/0024 від 22.04.2008 року в сумі 50 614,71 доларів США, що еквівалентно 1 076 218,10 гривень, загальна заборгованість по сплаті процентів по кредиту - 11 172,76 доларів США,що еквівалентно 237 565,84 гривень, пеня за несвоєчасну сплату процентів у сумі 73096,29 гривень,30% згідно п.9 договору у сумі 90352,93 гривень, 3% річних за весь час прострочення 5 238,70 гривень /а.с.146/. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст.ст.526,527 ЦК України, згідно яких, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, в разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне) виконання (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). За договором поруки, у відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового). Відповідно до договору поруки від 22.04.2008 року року поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов'язань, вказаних в даному кредитному договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України). Протягом розгляду цивільної справи відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами та не надали до суду належних та допустимих доказів, які би містили інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов'язань за укладеними кредитним договором та договором поруки. Оскільки, ані відповідач [PERSON], яка отримала кредит, ані відповідач [PERSON], що поручився за виконання відповідачем - [PERSON]зобов'язань за договором №100.3.2-01/0024від 22.04.2008 року, не виконали належним чином взятих на себе зобов'язань згідно укладених кредитного договору та договору поруки, суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення з відповідачів заборгованість в сумі 50 614,71 доларів США, що еквівалентно 1 076 218,10 гривень, загальна заборгованість по сплаті процентів по кредиту - 11 172,76 доларів США, що еквівалентно 237 565,84 гривень, 30% згідно п.9 договору у сумі 90352,93 гривень, 3% річних за весь час прострочення 5 238,70 гривень. Суд критично відноситься щодо письмових заперечень представника відповідача [PERSON] в обґрунтування відсутності у позивача права на звернення до суду, оскільки відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "КампусКоттонклаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України встановлено, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Положеннями укладеного кредитного договору, визначено, що позивач вправі вимагати від позичальника дострокового зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати страхових відсотків та інших платежів, якщо останній несвоєчасно чи в не повному обсязі сплатив черговий платіж. Враховуючи відсутність жодних належних і допустимих доказів щодо факту неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, в позивача наявні правові підстави вимагати дострокового повернення кредиту. Разом з тим, ст.258 ЦК України встановлені спеціальні строки позовної давності для вимог окремих видів. Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, за умовискороченої позовної давності стосовно неустойки (штрафу, пені) із розрахунку за період з 11.01.2014 року по 11.08.2015 року з відповідачів підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату процентів у сумі 70595,26 гривень. Виходячи з положень ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів сплачений судовий збір у сумі 3654 грн 00к.

Outcome: partial