Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

26.06.2019 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» та просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно використані грошові кошти з його рахунку № [NUMBER] в сумі 20000 грн. та з рахунку № [NUMBER] в сумі 5147 грн., судові витрати, а саме за надання правової допомоги в сумі 10000 (десять тисяч) грн. та сплату судового збору в сумі 768,60 грн., за послуги банку 10 грн., пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня подання позовної заяви - 348 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до Заяви про приєднання №80601917/231118 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної карти) від 23 листопада 2018 року йому була видана картка № [NUMBER] , на яку підприємство з яким він знаходиться у трудових відносинах перераховувало заробітну плату. 04.02.2019 року в 17 год. 27 хв. на його номер мобільного телефону [NUMBER] поступив телефонний дзвінок з номера телефону [NUMBER] , після чого зв`язок пропав. Після такого дзвінка у нього виникла підозра про незаконні дії щодо карток, він відразу звернувся на гарячу лінію Ощадбанку і подав заяву на блокування карток № [NUMBER] , № [NUMBER] . На його телефонний дзвінок оператор Ощадбанку 04.02.2019 року близько 21 години 30 хв. повідомив його про те, що з картки № [NUMBER] було знято грошові кошти в сумі 20000 грн. (заробітна плата, 04.02.2019 17:47); та з картки № [NUMBER] - 5000 грн. (кредитні кошти, 04.02.2019 17:47). При цьому, він не використував картку № [NUMBER] , на яку йому щомісячно перераховують заробітну плату, для оплати при розрахунках в магазинах, не здійснював оплату в Інтернет-мережі та ніколи не користувався Ощад24/7. Номер картки, пін-код, код, вміщений на звороті картки, та будь-яку інформацію щодо картки та власного рахунку ніколи нікому не повідомляв. Зараховані грошові кошти на картку № [NUMBER] завжди знімав особисто. Кредитною карткою № [NUMBER] «Ощадбанк» ніколи не користувався. Отже його дії щодо користування картками № [NUMBER] , № [NUMBER] ніяким чином не дали підстав для незаконного зняття коштів. На його звернення щодо повернення грошових коштів, які були незаконно списані, 20.03.2019 року він отримав відповідь за №14-09/26 філії-Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» в якій повідомлялось, що вказані клієнтом операції були проведені з використанням Інтернет ресурсу «Web бангінг» з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням паролів (Пін-кодів для одноразової операції в мережах інтернет), які були відомі лише йому та були направлені на номер мобільного телефону. А за результатами перевірки встановлено, зняття грошових коштів з карткових рахунків стало можливим у зв`язку з порушенням (недотриманням) вимог п.9.14. Розділу ІХ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме: «Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2/CVC2, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт. Через що зазначили, що відсутні підстави для повернення йому грошових коштів та рекомендувавли продовжити співпрацювати з правоохоронними органами. 05.02.2019 року він звернувся з заявою про незаконне списання коштів із рахунків до відділення Новосанжарської поліції в Полтавській області, за його заявою внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відкрито кримінальне провадження №12019170270000054 та в даний час проводиться досудове розслідування по його заяві про незаконне списання коштів із рахунків. У зв`язку з тим, що з його кредитної картки були незаконно списані й кредитні кошти в розмірі 5000 грн. він був змушений був погасити кредит в розмірі 5147 грн. 00 коп., з яких 147 грн. відсотки. Просив також стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1 відсотка платежу за кожний день, починаючи з 04.02.2019 року. Ухвалою суду від 01.07.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.37-38). Ухвалою суду від 26.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.09.2019 року (а.с.77-78). Ухвалою суду від 21.11.2019 року відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про витребування доказів, закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 13.01.2020 року (а.с.166-167). Ухвалою суду від 09.07.2020 року були витребувані письмові доказу у оператора мобільного звязку ПрАТ «ВФ Україна» та у відповідача (а.с. 201-202). Позивач в судовому засіданні підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, позов просив задовольнити. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 227). Представник позивача адвокат [PERSON]. в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові, позов просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Підтримав доводи, що викладені у відзиві на позов. Так, в обґрунтування заперечень проти позову відповідач у відзиві зазначав наступне (а.с.85-86). 23 листопада 2018 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) №80601917/231118. Підписанням даної заяви, клієнт беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщеного на офіційному сайті АТ«Ощадбанк» (http://www.oschadbank.ua/ua/). Відповідно до п.3.4.1. - 3.4.2. даної заяви, Банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Мій Комфорт», тарифів за користування платіжною карткою, розмішених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Банк надає Клієнту Платіжну картку типу Mastercard Debit Standard. Відповідно до п.9.14. - 9.15. Розділу IX Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (затвердженого постановою правління AT "Ощадбанк 01 серпня 2016 р. № 582 із змінами від 20 липня 2018 р. №509 дата набрання чинності 30 липня 2018 р.) клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2\, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт. Клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта. Кошти клієнта були списані невідомою особою (не виключено, що і самим Клієнтом) за допомогою система дистанційного банківського обслуговування (системи ДБО) - WEB- Банкінг «Ощад 24/7». Згідно п. 17.1.1. - 17.1.5. Банк здійснює Дистанційне обслуговування Клієнта за допомогою Системи ДБО та всіх його каналів обслуговування за плату (комісійні винагороди), визначені Тарифами. Сторони домовились, що послідовне введення Одноразового цифрового паролю, отриманого на Номер мобільного телефону, повідомлений Клієнтом Банку в порядку та спосіб, визначений Договором або ідентифікація клієнта шляхом Біометрії, є аналогом власноручного підпису Клієнта. Всі документи, операції Клієнта, що ініціюються в електронному підписані/підтверджені за допомогою Електронного підпису вважаються підписані власноручним підписом Клієнта. Електронний підпис не може бути визнано недійсним через те, що він не має статусу електронного цифрового підпису чи через його електронну форму. Пунктом 17.2.3. передбачено, що Клієнт зобов`язаний забезпечити умови надійного зберігання Логіну, Паролю та отриманих від Банку Електронних підписів Клієнта, що виключають доступ сторонніх осіб до Рахунків та можливість розпорядження Рахунками сторонніми особами за допомогою Системи ДБО. Клієнт зобов`язаний не допускати тиражування Логіну, Паролю та/або їх передачу третім особам. Відповідно до п. 17.3.8. Банк не несе відповідальності за наслідки операцій в Системі ДБО, здійснених з використанням Облікового запису Клієнта. Відповідальність за такі операції несе особисто Клієнт, а не Банк. Пунктами 17.4.1. - 17.4.2. передбачено, шо Клієнт зобов`язаний забезпечити належний рівень захисту свого Облікового запису в Системі ДБО. Згідно п. 1-2, розділу VI. "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного нрава або повноважень. Представник відповідача зазначає також, що посилання позивача на п. 9 Розділу VI. даної Постанови, на їх думку є недоцільним, оскільки, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, але в даному випадку, для входу в WЕВ -Банкінг «Ощад 24/7» позивача, проводиться електронна ідентифікація, шляхом входження у WЕВ -Банкінг «Ощад 24/7» при якому Користувач набирає лише йому відомий логін та пароль, а також, шляхом надсилання SMS- повідомлення, на номер, держателя картки, в якому вказується одноразовий пароль входу у WЕВ -Банкінг «Ощад 24/7». Звертає увагу, що Позивач не надав жодних доказів щодо того, що дані операції з платіжною карткою вчиняв не він, адже, переказ коштів з його картки був здійснений через WЕВ -Банкінг «Ощад 24/7», доступ до якого може мати клієнт і з будь-якого місяця, в (т.ч. і робочого) через мобільний телефон, планшет чи комп`ютер. Сам факт звернення позивача до правоохоронних органів не може слугувати доказом того, що кошти не були списані позивачем чи за його активного пособництва, адже на даний час органами досудового розслідування не встановлено ні особу (осіб) причетних до списання грошових коштів, ні саму подію кримінального правопорушення. Також, відділом захисту операцій з БПК, управління економічної безпеки АТ «Ощадбанк», було проведено перевірку, щодо звернення Позивача. Даною перевіркою встановлено, що зняття коштів з рахунків стало можливим у зв`язку з порушенням Клієнтом вимог п.9.15. Розділу IX Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк». Підстави для повернення клієнту грошових коштів - відсутні. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Позивачем було надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.137-142), в якій зазначає, що у відзиві відповідач вказує, що клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі третім особі мобільного телефону (відповідної SІМ-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору Комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефону Клієнта. Однак, відповідач не надав доказів факту передачі ним третім особам мобільного телефону, номер якого визначений в Заяві, доказів, що мобільним телефоном хтось заволодів, а також, що відбувалося технічне перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефону позивача. Також не може погодитися з тим, що відповідач у відзиві вказує про те, що кошти списані з його рахунків невідомою особою (не виключено, що і самим Клієнтом) за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування (системи ДБО)-WЕВ-Банкінг «Ощадбанк 24/7», оскільки його мобільний телефон та його характеристика відомі лише відповідачу, який повен був зреагувати на інший апарат, який вів з ними діалог по входу в систему та незаконне зняття коштів з рахунків. Що стосується ідентифікації клієнта шляхом Біометрії, є аналогом власноручного підпису Клієнта, але відповідач не вказав про наявність таких можливостей на практиці. Зазначає, що Банк у відзиві не надав доказів, а саме: не вказує хто є власником рахунків, на які перераховані кошти; банк не вказав варіантів вирішення цього питання, на думку позивача, відповідач повинен був зі службою безпеки провести розслідування з залученням правоохоронних органів. Ці факти підтверджують, що Банк не зацікавлений у збереженні його коштів довірених згідно договірних відносин і намагається свою вину перекласти на потерпілу особу. Не надав жодних доказів, якими б була встановлена вина позивача про незаконне списання коштів з його рахунків. Також зазначає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який набрав чинності 30 липня 2018 року є складовою частиною укладеного між сторонами комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. І саме він, як позивач, підписуючи заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відкриття та використання поточного рахунку, методом електронного платіжного засобу не був ознайомлений з договором, про що свідчить відсутність його підпису у договорі, що він був ознайомлений з умовами договору. До відзиву на позовну заяву відповідач надав Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, проте цей договір не містить його підпису, а заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яку він підписав 23 листопада 2018 року, не містить посилання про те, що він був та йому були надані саме вказані вище умови, вказані в договорі. Просив відзив відхилити, а позовні вимоги про повернення грошових коштів, які були незаконно списані, задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення у вступному слові позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові та електронні докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 23.11.2018 позивачем до банку ПАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», було подано заяву про приєднання приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) №80601917/231118, на підставі якої йому було відкрито поточний рахунок в гривні України, на умовах тарифного пакету «Мій Комфорт» (а.с.13). Крім того, 23 листопада 2018 року позивачем [PERSON] до банку було подано заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) (а.с.13-14 зворот,) на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на суму 5000 грн. На підставі цих заяв позивачу [PERSON] було видано дві банківських картки - зарплатну та кредитну. Судом також встановлено, що 04 лютого 2019 року близько 17 год. 27 хв. на мобільний номер позивача [NUMBER] надійшов дзвінок, після якого його телефон припинив працювати. В 21 год. 40 хв. позивач зателефонував з мобільного номеру телефону [NUMBER] на контакт-центр банку з запитом на блокування картки у зв`язку з блокуванням сім-картки та в цей же час він дізнався про те, що відбулись операції із переведення грошових коштів з його карток. 21 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про повернення йому грошових коштів, які були незаконно списані 04 лютого 2019 року з рахунків: по картці № [NUMBER] (кредитна картка) - 5000 грн.; по картці № [NUMBER] (зарплатна картка) - 20000 грн. (а.с. 10-12). З відповіді банку на вказане звернення [PERSON] вбачається, що вказані операції із переведення коштів з картки позивача були проведені з використанням Інтернет ресурсу «Web банкинг» з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів (пін-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет», як і були відомі лише клієнту та були направлені на номер мобільного телефону. Через що вважають, що реквізити платіжних карток, СVС2 пароль та паролі (пін-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), стали відомі третій особі (а.с.25). Відносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями ст. ст. 634, 1054, 1055, 1056-1, 1066, 1068-1073 ЦК України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705. Крім того на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за якими рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з п.п. Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою правління НБУ №705 від 05 литопада 2014 року емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. За змістом вищенаведених норм, які є спеціальними для спірних правовідносин, тягар доказування зазначених обставин несе банк. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, слід виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року, справа № 552/2819/16-ц, провадження № 61-1396 св 18. Судом встановлено, що 04 лютого 2019 року з двох рахунків [PERSON] невстановленою особою здійснено перекази грошових коштів, попередньо на номер мобільного телефону [PERSON] поступив дзвінок, після чого його номер був заблокований. При цьому такий дзвінок поступив в 17 год.27 хвил., транзакції були проведені 17 год. 47 хвил., в контакт-центр Банку позивач звернувся в той же день в 21 год. 40 хвил. Матеріали справи свідчать про те, що банком, який несе тягар доказування, відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України не доведено вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для покладення на позивача відповідальності за вчинені операції по рахунках. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року, справа № 676/2792/16-ц, провадження № 61-34233св18. Напроти досліджені судом в судовому засіданні свідчать про інше. Так, [PERSON] після телефонного дзвінка в 17 год.27 хвил., виявивши, що сім-карта заблокована, перебуваючи на робочому місці, намагався зв`язатися з банком. В той же день 04.02.2019 року в 21 год. 40 хвил. він звернувся до контактцентру відповідача з запитом на блокування картки в зв`язку з блокуванням сім-картки. При цьому він повідомив, що не розголошував жодні дані невідомим особам. Про це зазначено в електронному повідомленні контакт центру АТ «Ощадбанк» від 22.07.2020 року №53/3-17/14/3 (а.с.211). А також підтверджується аудіозаписом розмови, що був досліджений в судовому засіданні (а.с.212). 05 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до Новосанжарського ВП ГУНП у Полтавській області з заявою про викрадення коштів з особового рахунку відкритого в АТ «Ощадбанк» в загальній сумі 25000 грн., відомості за якою були внесені до ЄРДР за № 12019170270000054, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України (а.с.16). При допиті в якості потерпілого 06.02.2019 року (а.с.199) також не встановлено даних, що вказують на те, що [PERSON] сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Він також наполягав на тому, що раніше карктою не розраховувався, нікому її не надава, заробітну плату знімав особисто в банкоматах. З виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що 04 лютого 2019 року були здійснені три транзакції - перекази коштів через UKR KYIV WEB Banking (а.с.228-230) В судовому засіданні [PERSON] наполягав на тому, що не реєструвався в системі дистанційного банківського обслуговуання «WEB-банкінг «Ощад 24/7» та не користувався нею. На запит суду процесинговий центр департаменту електронної комерції та платіжних засобів АТ «Державний ощадний банк України» повідомив про те, що [PERSON] був зареєстрований в системі «Ощад 24/7» 04.02.2019 року, тобто в день здійснення вказаних операції. В цей же день - 04.02.2019 року в 17 год. 30 хвил., за інформацією ПрАТ «ВФ Україна», було змінено сім карту абонетскього номера [NUMBER] (а.с.214), а в 21 год. 31 хвил. здійснено блокування сім картки. За поясненнями позивача в судовому засіданні блокування здійснено за його зверненням до ПрАТ «ВФ Україна», після чого він звернувся до контакт центру Ощадбанку. Таким чином, відповідачем не були спростовані доводи позивача про те, що проведення операцій банком - переказ грошових коштів на рахунки третіх осіб, було здійснено не ним, оскільки він не здійснював реєстрацію у системі «Ощад 24/7», а також про те, що він не повідомляв інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та доказів того, що позивач [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи системі «Ощад 24/7», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, СVV2/ СVС2, строк дії, номер картки, внаслідок чого 04 лютого 2019 року відбулось перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 25000 грн., надано не було. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 537/3312/16-ц, провадження № 61-17629 св 18. Таким чином, оскільки банком не надано доказів на підтвердження сприяння позивачем незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому суд доходить висновку, що банк, на якого покладається тягар доказування у даній справі, не спростував доводи позовної заяви, що є підставою для стягнення з банку на його користь як незаконно списаних з його рахунків грошових коштів, так і стягнення з банку пені на користь позивача у розмірі 0,1% від суми переказу, що передбачено пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Такий розрахунок пені, має бути проведеним, виходячи з загальної суми неналежного переказу 25000 грн та кількості днів простроченого переказу коштів за період з 05.02.2019 року по 25.06.2019 року, виходячи з заявлених вимог, та мав становити 3375 грн., з такого розрахунку: 25000 грн. х (загальна сума неналежного платежу) х 135 (кількість днів за період з 05.02.2019 року по 25.06.2019 року) х 0,1 : 100. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи із закріпленого у наведеній правовій нормі принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи, що [PERSON] просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 348 грн., то саме ця сума підлягає стягненню. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в сумі 25 000 грн. та пеня в сумі 348 грн., а всього 25348 грн. Вимога же щодо стягнення з відповідача сплачених позивачем відсотків за кредитом в розмірі 147 грн. задоволенню не підлгають, оскільки позивачем не зазначено та на доведено належними та достатніми доказами такого обов`зяку позивача по сплаті відсотків, вимоги відповідача про його сплату, період нарахування відсотків, розмір відсоткової ставки та інше, що входить до предмету доказування по данній вимозі та має правове значення для її вирішення. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу було надано: договір №33 про надання правничої допомоги від 25.06.2019 року (а.с.23-25), розрахунок за надання правової допомоги від 25.06.2019 (а.с.26), акт виконаних робіт, згідно з якими вартість правничої допомоги становить 10000 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №33 від 25.06.2019 року на суму 10000 грн. (а.с.21). Відповідно до акту виконаних робіт від 25.06.2019 року, адвокатом було витрачено: 5 годин на пошук та вивчення законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній катеогорії справ (вартість послуг 5000 грн.); 4 годин на консультації, складання позовної заяви, клопотань, запитів (вартість послуг 4000 грн.); 1 година на ведення (вартість 1000 грн). Всього було витрачено 10 годин, вартість наданої допомоги становить 10000 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом [PERSON]. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунку за надання правової допомоги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] до 3000 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 99,42% з розрахунку: 25348 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 25495 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 99,42% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 763,94 грн. з розрахунку: 768,4 грн. (сума сплаченого судового збору) х 99,42% (відсоток задоволених позовних вимог). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 763,94 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial