Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], та визначити місце проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.03.2001 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 07.08.2003 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач залишив сімю, біля трьох років з ними не проживає. Вони спільного господарства не ведуть, відповідач участі в матеріальному житті сімї не приймає. Їхня малолітня донька [PERSON] постійно проживає з матірю, але до цього часу не зареєстроване її місце проживання ні з батьком, ні з матірю. Відповідач своєї згоди на реєстрацію дитини з позивачкою не дає, хоча вона постійно проживає з матірю. Оскільки без згоди відповідача [PERSON] не може зареєструвати місце проживання дитини, тому вимушена звертатися до суду про визначення місця проживання дитини. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем та залишити після розірвання шлюбу прізвище « Реута». У судовому засіданні представник позивача відсутній. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні відсутній, про час та місце повідомлений належним чином через оголошення у засобах масової інформації про виклик відповідача до суду ( згідно оголошення в газеті " Деснянська правда " № 26 від 30 червня 2016 року). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 10 березня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Щорського районного управління юстиції Чернігівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 15. Відповідно\~\~до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~інтересам\~\~їхніх\~\~дітей,\~\~що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України -\~\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки, з обставин, викладених в позові, між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення. \~Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що згідно копії довідки від 21.03.2016 року виданої Виконкомом комітету Щорської міської ради від 21.03.2016 року встановлено, що позивач та неповнолітня донька проживають за однією адресою в [ADDRESS]. Відповідач залишив сімю і більше трьох років з ними не проживає, участі в матеріальному житті сімї не приймає. За таких обставин суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], 07.08.2003 року з матірю [PERSON], з якою дитина на даний час проживає та перебуває на її утриманні. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.05.2016 року № 1353-VIII встановлено, що місто Щорс перейменовано на місто Сновськ, а Щорський район перейменовано на Сновський район. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею при зверненні до суду, а саме: судовий збір у сумі 1102 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу в розмірі300 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачав розмірі 469 грн. 20 коп., а всього 1871 грн. 60 коп. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved