Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою №101 по проспекту Миру,12 в м.Рівне та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований [PERSON],який з червня 2014 року не проживає, його речі в квартирі відсутні, комунальних платежів відповідач не сплачує. Покликаючись на викладені обставини,з посиланням на вимоги Цивільного кодексу України просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] згідно письмових заяв просили розглянути справу у їхню відсутність, позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з"явився,про час та день розгляду справи був повідомлений в установленому порядку, що підтверджено оголошенням в пресі про час та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так,як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4277281,реєстраційний номер 6391740,квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину ВВЕ №846845 р №4-753,13 липня 2004 року. В даній квартирі значаться зареєстрованими [PERSON],[PERSON],[PERSON],що вказано в акті від 05 квітня 2015 року за підписом начальника ЖКП "Покровське". Як встановлено в процесі розгляду справи, відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, що підтверджено вищезазначеним Актом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.33,п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння,користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилимприміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 34 6 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку,залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилимприміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено,що підтверджується належними та допустими доказами, відповідач з 2014 року не проживає в [INFO]. Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст.317,319,ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє,користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Враховуючи, що місце реєстрації [PERSON] - квартира [ADDRESS] не є його місцем проживання та перебування, він підлягає зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі викладеного, ст.ст.317,191,405 ЦК України,

Outcome: approved