Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

10.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] суму боргу за борговою розпискою в розмірі 1274723,05 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.03.2009 року він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 31000 Євро строком до 01.12.2009 року, за користування якими відповідач зобов"язався сплачувати щомісяця 3,5%. В порушення взятих на себе зобов"язань відповідач ані у визначений строк ані до теперішнього часу позичені кошти не повернув, від спілкування ухиляється, через що він вимушений звернутися з даним позовом до суду. На судовому засіданні уповноважений представник позивача [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримала позовні вимоги свого довірителя, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] на судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується зворотною кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Представника, якій би діяв від його імені на підставі довіреності, до суду не направив, доказів, що підтверджують неявку з поважної причини, письмових заперечень проти позову, заяви про перенесення розгляду справи або заяви про розгляд справи за його відсутністю - не представив. З огляду на таке, справа розглядається у відсутність відповідача. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України. Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з"явилася, про причину неявки не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, що підтверджується зворотною кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 15.03.2009 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 31 000,00 евро, які відповідач зобов'язався повернути 01.12.2009 року та за користування якими зобов'язався сплачувати 3,5 % в місяць. Факт надання позики і передачі грошових коштів зафіксовано в письмовій формі, шляхом складання розписки від 15.03.2009 року, яку відповідач написав та підписав особисто в момент отримання грошових коштів наданих йому в борг. В порушення взятих на себе цивільно-правових зобов'язань у визначений строк відповідач не повернув позичені кошти. На даний час ухиляється від спілкування з цього приводу, кошти не повертає. За домовленістю сторін, відповідач позичив гроші для здійснення ремонту в квартирі, яка належить йому та його дружині - [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. На підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2007 року дружина відповідача - [PERSON], прийняла у спільну сумісну власність подружжя п'ятикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 359,0 кв. м. Позичені в 2009 році відповідачем грошові кошти були отримані для проведення ремонтних робіт в придбаній квартирі, для забезпечення потреб сім'ї. Подружжя відремонтували квартиру коштами позивача. На дійсний час подружжя здійснює її продаж. Однак, позичені кошти відповідач не повертав, через що позивач був вимушений в 2009 році звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача суми боргу. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.11.2009 року, ухваленим у цивільній справі № 2-9408/2009, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28.12.2010 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 15.03.2009 року було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 32046,00 євро, що було еквівалентно 334239,78 грн., та стягнуто судові витрати. За інформацією, наданою Дзержинським ВДВС Харківського МУЮ, викладеною в листі № 16340 від 04.12.2014 року, при виконанні виконавчого документу № 2-9408/09, виданого 21.02.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 334239,78 грн., на теперішній час будь-яких грошових коштів від боржника на депозитні рахунки відділу ДВС в межах вищевказаного боргу не надходило, інформація від стягувача щодо отримання будь-яких коштів від боржника за рішенням суду по вищевказаній справі до відділу ДВС не надходила. Відповідач продовжує ухилятись від сплати боргу, що порушує майнові права позивача. Станом на дату звернення позивачем з даним позовом до суду, сума боргу з урахуванням відсотків становить 1 274 723,05 грн. Згідно даних доданого до матеріалів справи розрахунку вказана сума боргу складається з основної суми позики - 31000,00 Євро під 3,5% в місяць; кількість днів користування коштами з 15.03.2009 року по 03.12.2014 року - 2089 днів; розрахунок 3,5% в місяць (31000*3,5/100)/31*2089=73115 Євро. Сплачено відсотки за користування коштами: 10.07.2009 року - 4050 Євро, 22.07.2009 року - 1500 Євро. Загальна сума по виплаті відсотків за користування коштами складає: 73115,00 Євро - 4050 Євро - 1500 Євро = 67565,00 Євро, що за офіційним курсом НБУ, встановленим на 03.12.2014 року (100 Євро еквівалентно 186,6618 грн.) дорівнює 1 274 723,05 грн. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст.. 533 ЦК України встановлено: Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. · Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (письмовою розпискою). Зважаючи на те, що відповідач свої зобов'язання у визначений термін не виконав, добровільно грошові кошти не повернув, у позивача виникло право на звернення до суду з дійсним позовом. Судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду і документально підтверджені, підлягають стягненню на його користь з відповідача в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved