Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

30 серпня 2017 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.07.2017 року у сумі 14\~252,29 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до договору № б/н від 15.07.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору, станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість у сумі 14252,29 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.02.2018 року зупинено провадження по справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України. \~ \~ \~ \~18.04.2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява про стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.07.2017 року у сумі 22\~069,06 грн. (а.с.103-105) Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору від 15.07.2014, станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість у сумі 22 069,06 грн. \~ \~ \~ \~23.05.2019 року до суду надійшов лист в/ч [NUMBER] за вих.№13/502 від 23.05.2019 року, де зазначено, що станом на 22 травня 2019 року [PERSON] перебуває в розпорядженні командира військової частини [NUMBER] , як такий, що самовільно залишив військову частину. Фактично це означає, що останній не перебуває на військовій службі і командування військової частини не має жодних відомостей про місце перебування останнього. Ухвалою судді від 31.05.2019 року поновлено провадження по справі та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до положень п. 1ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Беручи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, суд ухвалює рішення без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.\~223, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 15.07.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] шляхом приєднання (ч. 1\~ст. 634 ЦК України) було укладено договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у розмірі 700,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в порядку та на умовах, визначених Договором\~заявою, Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Своїм підписом [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5-30). За змістом ч.1 ст.634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг); у разі невиконання зобов`язань за договором - на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг). Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно умов Договору він діє протягом 12 місяців з дня його підписання та автоматично пролонгується на такий самий строк, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення його дії (п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг). Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі.\~Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором кредиту виконував не належним чином. Статтями 526, 527, 530ЦК\~України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно позовної заяви і наданого позивачем розрахунку станом на 28.02.2018 року загальна сума заборгованості відповідача за договором № б/н від 15.07.2014 року становить 22\~069,06 грн., з них: 604,19 грн.\~заборгованість за кредитом; 18\~114,87 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~350,00 грн.\~заборгованість за пенею та комісією (а.с. 106). Судом встановлено, що згідно довідки військової частини [NUMBER] від 03.12.2018 року [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 29.04.2016 року та брав участь в антитерористичній операції з 22.09.2016 року по 24.03.2017 рік, з 08.04.2017 року по 27.08.2017 рік, (а.с. 118). Відповідно до статті 1-2\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в\~Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Згідно ч.15 ст.14 Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до ст.\~1\~Закону України «Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні розпочався з моменту винесення Президентом України указу № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», який затверджено\~Законом № 1126-VII від 17.03.2014 року, а саме з 18 березня 2014 року і триває по даний час. Наказом командира ВЧ польова пошта [NUMBER] №94 від 29.04.2016 року військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] призначено на посаду водія. (а.с.74) Таким чином, [PERSON] , як військовослужбовцю, з моменту проходження військової служби за контрактом, тобто з 29.04.2016 року, не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитними коштами. 15.02.2018 року судом було направлено запит до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо надання інформації про здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] , який з 29.04.2016 року перебуває на військовій службі за контрактом. Однак ПАТ КБ «ПРИВАТБАК» не надав суду відповіді на вказаний запит суду. Доданий до позовної заяви розрахунок відомостей про розмір заборгованості станом саме на 28 лютого 2018 року не містить, а суд не має можливості самостійно розрахувати суму заборгованості на зазначену дату. Тому суд при визначенні розміру суми заборгованості по процентам за користування кредитом та пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з відомостей станом на 29.04.2016 року, згідно яких: заборгованість по процентам за користування кредитом становить 1930,70 грн. ( а.с. 106). Частиною третьою ст.\~551\~ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627\~ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Положення частини третьої статті 551\~ЦК України з урахуванням положень статті 3\~цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10\~ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ч. 2 ст.\~616\~ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до ч.3 ст.21\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов`язання та враховуючи бездіяльність банку, що сприяла її збільшенню, а також, що внаслідок стягнення кредитної заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно більший за розмір заборгованості за кредитним договором, будуть порушені права відповідача, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої\~статті 551 ЦК України\~та зменшити розмір пені з 3350,00 грн. до 350,00 грн., оскільки відповідач отримав кредит у розмірі 700,00 грн, яку стягнути з відповідача на користь банку. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що завдає збитків позивачу, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 2884,89 грн ., яка складається з: 604,19грн. - заборгованість за тілом кредитом; 1930,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; 350 грн. - нараховано пені. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1762,00 грн. судового збору (а.с. 101,102). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial