Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

27 травня 2015 року до Куйбишевський районний суд Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 192237,27 гривень. Позивач послалася на те, що 03 листопада 2014 року він передав відповідачу [PERSON] у власність 135 000 гривень. Договір передачі грошових коштів між ним та відповідачем не укладався, але при фактичному одержанні вказаної суми 03.11.2014 року відповідач [PERSON] надав розписку, згідно якої він зобов'язався повернути зазначену суму боргу до початку 2015 року. Окрім того за користування даною сумою грошей позичальник зобов"язувався додатково сплатити 25 000 гривень. Проте відповідач добровільно борг не повертає, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом. Крім того, позивач прохає суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON]. в судове засідання не з'явився . Представник позивача [PERSON], діюча за довіреністю, в судове засідання не з"явилася, надала заяву , в якій повністю підтримала заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та просила розглянути справу без їхньої участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про виклик до суду, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надав. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169, 224 ЦПК України, за письмової згоди представника позивача та його представника, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України). У разі укладення договору позики, згідно частини першої статті 1049 ЦК України, на позичальника покладається обов'язок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні було встановлено, що 03 листопада 2014 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у власність 135 000 гривень. Договір передачі грошових коштів між сторонами не укладався, але при фактичному одержанні вказаної суми 03.11.2014 року відповідач [PERSON] надав розписку позивачу [PERSON], згідно якої він зобов'язався повернути зазначену суму боргу до початку 2015 року, що підтверджується копією розписки. Окрім того за користування даною сумою грошей позичальник [PERSON] зобов"язувався додатково сплатити 25 000 гривень. Проте до теперішнього часу відповідач [PERSON] борг в добровільному порядку позивачу не повернув. Зобов'язання, як зазначено у статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, на підставі договору позики між сторонами виникли договірні зобов'язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржника, що відповідає вимогам статті 1049 ЦК України. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені повністю, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 1922 гривень 37 копійок . На підставі викладеного,

Outcome: approved