Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій вказує, що є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі- продажу від 23.09.1986 року. Згідно Домової книги для прописки (реєстрації) громадян за вказаною адресою зареєстрований крім членів її сім'ї ще й [PERSON] . Відповідач [PERSON], вселений у вказане житлове приміщення, як член сім'ї 25.09.1986 р., оскільки на той момент був її чоловіком. 6 лютого 1998 року шлюб між ними розірвано та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу від 06.02.1998 серія [NUMBER]. Її колишній чоловік переїхав на постійне місце проживання в інший населений пункт, забрав усі свої речі, та частку тих, що були у спільній власності. Наскільки їй відомо він створив іншу сім'ю та мешкає за невідомою їй адресою. Комісією у складі депутата Гніванської міської ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] складено акт обстеження матеріально-побутових умов від 18 вересня 2014 року за адресою: [ADDRESS], яким встановлено, що її колишній чоловік [PERSON] протягом шістнадцяти років за місцем реєстрації не мешкає . Факт не проживання тривалий час [PERSON] разом із нею можуть підтвердити сусіди, що мешкають по [ADDRESS]. Також, відсутність відповідача у її будинку можна з'ясувати за рекомендованими листами Тиврівського районного суду Вінницької області, які час від часу надходили за місцем його реєстрації, але поверталися з причини відсутності за вказаною адресою адресата. Згідно п. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Очевидно, що [PERSON] втратив право на користування житлом, а це є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання. Крім того, відповідач за весь час відсутності на утримання будинку кошти не надавав, комунальні послуги не оплачував, по веденню домашнього господарства їй не допомагав. Сама вона є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, але, не зважаючи на це, протягом 16 років сплачує по рахунках також і за колишнього чоловіка. Реєстрація [PERSON] в її житловому будинку перешкоджає їй в отриманні житлової субсидії. Пленум Верховного Суду України у Постанові №2 від 12.04.85 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначив, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Просить позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] згідно п. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала і просить його задовольнити з мотивів, наведених в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоч про слухання справи повідомлений в установленому порядку, відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів ( ч.4 ст. 169 ЦПК України) . Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], що належить [PERSON], з 1998 року не проживає, і вона його там не бачила. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного: Позивачка [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] В період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 23.09.1986 року [PERSON] купила в [PERSON] 9/50 долі житлового будинку з відповідною долею господарських споруд в [ADDRESS] . Шлюб між сторонами розірвано 6 лютого 1998 року / а.с.15/. Звідси, 9/50 долі житлового будинку з відповідною долею господарських споруд в [ADDRESS] набуті за час шлюбу Відповідно до положень ст. 22 КпШС Української РСР, чинного на період укладення договору купівлі - продажу та ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Тобто, відповідач у справі [PERSON] є співвласником 9/50 долі житлового будинку в [ADDRESS], а не членом сім"ї власника, як зазначає позивач у справі [PERSON] Відповідно до ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України. Такі підстави суду не наведені.

Outcome: dismissed