Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

29.10.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що [INFO] в м. Нікополь Дніпропетровської області померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. На час смерті [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 11,020 га, розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 8878, виданим Петропавлівською райдержадміністрацією 26.03.2002 року. 23 жовтня 2002 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого земельну ділянку площею 11,020 га, розташовану на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 8878, виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 26.03.2002 року, заповіла у власність своїй доньці [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області зареєстрований в реєстрі під № 84. Родинний зв'язок позивачки та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER], виданого 06.06.1957 року, де [PERSON] записана, як мати [PERSON]. 18.01.1975 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим 18.01.1975 року відділом ЗАГС м.Нікополь Дніпропетровської області. Рідна сестра позивачки [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк звернулась з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь своєї сестри [PERSON], яка посвідчена радником з консульських питань Посольства України в Грецькій Республіці 07.03.2013 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно позивачка звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом після смерті матері, однак нотаріус своїм листом від 16.06.2014 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через пропуск терміну на прийняття спадщини. Вважаючи, що вона прийняла спадщину після смерті матері,оскільки та проживала без реєстрації за місцем постійного проживання позивачки в м.Нікополь Дніпропетровської області, що підтверджується актом №47 від 03.04.2014 року ТОВ «Комунальник Нікополь», померла і похована там же, що підтверджується свідоцтвом про поховання №899 від [INFO], позивачка, посилаючись на ст.ст. 29, 1268 ЦК України просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 11,020 га, що розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю [PERSON], померлій [INFO], на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 8878, виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 26.03.2002 року, вартістю 203499,33 гривень. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, в якій проти позову не заперечував. Згідно з ч.4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в м. Нікополь Дніпропетровської області померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6). На день відкриття спадщини [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 11,020 га, розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 26.03.2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 8878 (а.с. 9). 23 жовтня 2002 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого земельну ділянку площею 11,020 га, розташовану на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області і зареєстрований в реєстрі за № 84 (а.с. 8). Стаття 1217 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2). Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її (ч.1). Позивачка не відмовлялася від прийняття спадщини. Позивачка є громадянкою України, яка постійно проживає по [ADDRESS], що підтверджується копією 1-3 та 10-11 сторінок її паспорту, виданого Нікопольским МВ УМВС України в Дніпропетровській області. Родинний зв'язок позивачки та померлої [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER], виданого 06.06.1957 року, де [PERSON] записана, як мати [PERSON] (а.с. 7). 18.01.1975 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим 18.01.1975 року відділом ЗАГС м.Нікополь Дніпропетровської області (а.с.7). Згідно з ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На день смерті спадкодавця її донька [PERSON], [INFO], була пенсіонеркою, тобто недієздатною, і згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України, за якою малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), мала право на частину спадщини, але вона у визначений законом шестимісячний строк звернулась з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь своєї сестри [PERSON], справжність підпису якої посвідчено радником з консульських питань Посольства України в Грецькій Республіці 07.03.2013 року, зареєстровано в реєстрі за №570/4-1352 (а.с. 11). Позивачка звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом після смерті матері, однак нотаріус своїм листом від 16.06.2014 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через пропуск строку на прийняття спадщини, пославшись на те, що позивачка не була зареєстрована разом з померлою, заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців після її смерті не подала (а.с. 15). Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Суд бере до уваги, що згідно з п.1 т. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання визначене як "адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. На момент смерті спадкодавець [PERSON] проживала разом позивачкою, що підтверджується Актом № 47 від 03.04.2014 року ТОВ «Комунальщик - Нікополь», в якому зазначено, що померла [PERSON] проживала зі своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де і померла (а.с. 12). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Суд дійшов висновку, що позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини і є такою, що прийняла спадщину, тому що протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї. Суд також враховує, що, виходячи з вимог п. 4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій», який затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом провадиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 «Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру, а зазначений витяг у позивачки відсутній, як відсутній і кадастровий номер земельної ділянки в державного акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 8878, виданому Петропавлівською райдержадміністрацією 26.03.2002 року на право приватної власності спадкодавця [PERSON] на спадкову земельну ділянку (а.с.9). Відсутність кадастрового номера земельної ділянки унеможливлює як отримання позивачкою витягу з Державного земельного кадастру, так і отримання нею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який прийнято 07.07.2011 року, набрав чинності 07.08.2011 року, згідно з яким державна реєстрація земельної ділянки, яка була приватизована, але кадастровий номер не присвоєно і відомості про неї не внесені до Державного реєстру земель, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Отже, померла [INFO] [PERSON] належним чином набула право власності на земельну частку (пай), площею 11,020 га, розташовану на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією державного акту серії [NUMBER], виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 26.03.2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 8878, а позивачка є спадкоємцем за заповітом права власності на зазначене спадкове майно. Відповідно до довідки про індексовану вартість земельної ділянки (паю) від 10.07.2014 року № 7/10-2198 вартість земельної ділянки площею 11,020 га складає 203499 (двісті три тисячі чотириста дев'яносто дев'ять) грн.. 33 коп. (а.с. 10), що є ціною позову. Позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2035,00 грн., визначеному згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», виходячи із ціни позову, що підтверджується квитанцією банку (а.с. 1). Судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору в розмірі 2035,00 грн. позивач просив залишити на ньому. Суд вважає, що це право позивача і не застосовує положення ст.88 ЦПК України щодо судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1233, 1261, 1268-1270, 1272, 1274 ЦК України,

Outcome: approved