Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

16.12.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 26.07.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 136. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім. Зазначає, що причиною розпаду сім"ї стало те, що вона і відповідач не зійшлися характерами, у них різні погляди на життя, в тому числі і на виховання сина, через що між ними виникали суперечки і сварки. Вже більше трьох років вони разом не проживають. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з нею. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати. 15.01.2021 року представник відповідача, адвокат Голіней Л.Д. подала клопотання про надання сторонам терміну на примирення, оскільки відповідач бажає зберегти сім"ю. 20.01.2021 року позивач подала заяву, в якій зазначила, що примирення між ними неможливе, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Крім того, просила стягнути з відповідача в її користь судові витрати на правничу допомогу, докази якої нею буде надано суду пізніше. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити. Представник відповідача, адвокат Голіней Л.Д. в судовому засіданні пояснила, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки дружина на примирення не згідна та категорично просить шлюб розірвати. Суд, вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Ухвалою суду від 16.01.2021 року сторонам було надано два місяці для примирення та налагодження подружнього життя. Однак наданий судом строк для примирення бажаного результату не дав, так як сторони не вживають заходів для примирення, шлюб існує формально. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, який зареєстровано 26.07.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 136, яке долучене до матеріалів справи (а.с.3). Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім і проживає разом з позивачем (а.с.7). Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати сімейні стосунки в подальшому, та стверджує, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у неї немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони не вживають заходів для примирення, проживають окремо, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з матір"ю - [PERSON] . Також, згідно ст.113 СК України, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Що стосується судових витрат по справі, суд прийшов до наступного висновку. Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, то в цій частині слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У своєму клопотанні про відстрочку судового збору, яке подане разом з позовною заявою, [PERSON] просила відстрочити їй сплату судового збору. Згідно ухвали судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2020 року постановлено відстрочити повну сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки повну сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у даній справі та ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , в порядку ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 908 грн. 00 коп. судового збору. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved