Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

03 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона є власницею будинку [ADDRESS]. Зазначений будинок належить позивачу на підставі договорів купівлі-продажу №395 від 22 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Подоляк B.J1. (згідно якого [PERSON] було придбано 2/5 частини будинку [ADDRESS]) та №2464 від 25 грудня 2014 року (згідно якого позивачкою було придбано 3/5 частини будинку [ADDRESS]). Зареєстрована позивач у належному їй будинку з 23 травня 2012 року, а фактично проживає з 2009 року, тобто більш ніж 5 років. Після придбання будинку, позивачу стало відомо, що в ньому зареєстрована невідома їй особа [PERSON] (відповідачка), з якою вона не знайома, та особисто ніколи не мала ніяких стосунків. За весь час проживання позивача у вищезгаданому будинку, відповідачка в ньому не з"являлася. Де вона мешкає на сьогоднішній день [PERSON] не відомо. Той факт, що [PERSON] зареєстрована у належному позивачу будинку, створює неабиякі незручності, адже відомо, що комунальні служби за свої послуги нараховують для сплати суми у відповідності не до кількості фактично проживаючих осіб, а до кількості фактично зареєстрованих осіб. Тому позивач несе додаткові зайві витрати. Більш того, позивач як власниця будинку, не бажає, щоб у ньому були зареєстровані невідомі їй особи. Так, згідно ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім "і за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як зазначено в ч.І ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім 'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Крім того, згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. У відповідності зі ст.41 Конституції України та ст.ст.319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительниці підтримав, прохає їх задовольнити з підстав вказаних в позові. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, через засоби масової інформації - газету «Запорізька правда» №39-40 (23572-23573) від 09 квітня 2015 року, однак не з"явилася, про причину неявки до суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Звертаючи увагу, що Відповідач не з'явилася, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши Представника позивача, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову. Судом в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власницею будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами купівлі-продажу №395 від 22 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Подоляк B.J1. (згідно якого [PERSON] було придбано 2/5 частини будинку [ADDRESS]) та №2464 від 25 грудня 2014 року (згідно якого позивачкою було придбано 3/5 частини будинку [ADDRESS]) (а.с.6-8, 11-12), а також Витягом з Державного реєстру правочинів №10287260 (а.с.9), Витягом про державну реєстрацію прав №31280173 (а.с.10), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31665215 (а.с.13-14). Крім того, факт належності позивачу будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], стверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок. (а.с.15-17) Те, що Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], знаходить своє підтвердження згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS]. (а.с.18-19). На підставі акту, складеного головою квартального комітету 30 січня 2015 року, за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає, даний будинок належить на праві приватної власності [PERSON]. (а.с.20). Як вбачається зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно правила ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона не користується ним без поважних причин більше ніж шість місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач є власницею будинку [ADDRESS], а відповідачка у зазначеному будинку не проживає протягом останніх 5 років, та жодних договорів про найм житла між сторонами не існувало та не існує, тому в останньої не має законних підстав для реєстрації місця проживання у належному позивачу будинку.

Outcome: approved