Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

29 липня 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача [PERSON], третьої особи Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов'язання відповідача звернутися в Львівську міську раду з заявою про перепоховання [PERSON] в склепі, що належить позивачу відповідно до свідоцтва №441 від 07.09.2013р. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] у віці 52 роки помер син позивача - [PERSON], який похований на 30-а полі Голосіївського кладовища, про що в Книзі рєєстрації поховань зроблено запис за № 3190 від 06.10.2011р. У зв'язку з похилим віком позивача [PERSON] організацію поховання покійного сина [PERSON] за його дорученням здійснювала дружина покійного - [PERSON], яка всупереч його волі та волі покійного сина здійснила поховання в могилі на полі 30-а Голосіївського кладовища шляхом закопування в могилі труни з тілом померлого, що суперечить вимогам статті 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до якої громадянин при побажанні має право бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими. Поховання покійного [PERSON] мало бути здійснене в належному позивачу склепі, побудованого за власні кошти [PERSON], що підтверджується свідоцтвом N441 від 07.09.2012р., де на даний час похоронена дружина позивача, а покійному матір, [PERSON], та де бажає бути похований позивач [PERSON], оскільки склеп розрахований на 4 місця. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та п.2.12 Наказ Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003р. № 193 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.09.2004р. за № 1113/9712 «Порядок утримання кладовищ та інших місць поховань перепоховань» перепоховань останків померлого допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу міської ради на підставі письмового звернення особи, що здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної міської ради про поховання останків на іншому кладовищі. Окрім цього зазначає, що причиною перепоховання [PERSON] є те, що його воля була на поховання в родинному склепі, крім того могила, де захоронений [PERSON] знаходиться на схилі гори і за відсутності належного догляду може обсипатися. Крім позивача за могилою ніхто не доглядає, однак враховуючи його похилий вік та з часом і позивач не зможе доглядати могилу. Крім того, позивачем [PERSON] отримано відповідні висновки про доцільність перепоховання в тому числі і Курією Львівської архиєпархії Української Греко-католицької церкви, що підтверджується листом від 01.11.2013р.за №ЛВ 13/1500. На підставі вищевикладеного, [PERSON] звертався в Львівську міську раду, однак йому було відмовлено в перепохованні, оскільки повинна звернутися особа, яка поховала. З врахуванням наведеного, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов заперечила та пояснила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], який являвся сином позивача. Організацією поховання свого чоловіка займалася відповідачка [PERSON] та похоронили померлого на Голосіївському кладовищі, де і залишила місце для себе. Зазначила, що відвідує разом з дітьми могилу свого чоловіка та з моральної сторони заперечує щодо його перепоховання. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в судове засідання не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - син позивача [PERSON], а чоловік відповідачки [PERSON], яка і займалася організацією поховання покійного [PERSON] та поховання відбулося на полі 30-а Голосіївського кладовища. З пояснень відповідачки [PERSON], даних в судовому засіданні вбачається, що остання разом з своїми дітьми постійно відвідує могилу свого покійного чоловіка, належним чином доглядає за нею. Крім того, [PERSON] зазначила, що залишила біля свого покійного чоловіка місце на цьому ж полі 30-а Голосіївського кладовища, де колись бажає бути захоронена. Дані обставини стверджуються також показанням допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - доньки покійного [PERSON] Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 298 Цивільного кодексу України, кожен зобовязаний шанобливо ставитися до тіла людини, яка померла та до місця поховання людини. У разі глуму над тілом людини, яка померла, або над місцем її поховання члени її сімї, близькі родичі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Могила це місце на кладовищі, у крематорії, колумбарії або в іншій будівлі чи споруді, призначеній для організації поховання померлих, де похована труна з тілом померлого чи урна з прахом. Місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих. У відповідності до Закону України "Про поховання та похоронну справу", могила - це місце на кладовищі, у крематорії, колумбарії або в іншій будівлі чи споруді, призначеній для організації поховання померлих, де похована труна з тілом померлого чи урна з прахом. Цей закон визначає поняття наруги над тілом (останками, прахом) померлого - це вчинення непристойних умисних дій над тілом (останками, прахом) померлого, самовільне знімання одягу з тіла (останків, праху) померлого, переміщення в інше місце або розчленування чи знищення тіла (останків, праху) померлого, здійснення акту некрофілії, використання частин похованого тіла з ритуальними чи іншими, не передбаченими чинним законодавством цілями, або вчинення інших дій, що мали на меті зневажити родинну чи суспільну пам'ять про померлого, продемонструвати негативне ставлення до померлого, завдати образи рідним та близьким померлого, виявити зневагу до суспільних, релігійних принципів та традицій в цій сфері. Відповідно до ч.7 ст. 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу», існуючі місця поховання не підлягають знесенню і можуть бути перенесені тільки за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування у випадку постійного підтоплення, зсуву, землетрусу або іншого стихійного лиха. Однак позивачем суду не надано підтвердження того, що могилі, де заборонений [PERSON] загрожує постійне підтоплення, зсув, землетрус або інше стихійне лихо. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі. Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України. Оскільки заяви від відповідача [PERSON], яка здійснювала поховання свого покійного чоловіка, про перепоховання останків померлого не надходило, тому здійснити перепоховання без зазначених в законі підстав неможливо. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту свого права прямо суперечить вимогам чинного законодавства, так як завданням цивільного судочинства є захист порушеного права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, тобто можливий лише в межах чинного законодавства та у спосіб, що не суперечить ні нормам закону, ні загальним засадам права. Відтак, при похованні [PERSON] були дотримані вимоги ЗУ «Про поховання та похорону справу», а фактичні обставини, викладені позивачами в заяві, не підтверджені і будь-яких доказів неправомірності дій відповідачів позивач не надав, а тому порушень прав, свобод та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду зі сторони відповідача не було. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed