Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернулася до Києво - Святошинського районного суд Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Крім того, позивач просить після розірвання шлюбу прізвища сторін залишити без змін та стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та витрати на правову допомогу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 03 жовтня 2009 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. З лютого 2019 р. сторони не підтримують шлюбних стосунків. Сторони спільне господарство; мають окремий бюджет. Спільні спроби зберегти сім`ю бажаних результатів не дали. Також позивач просила при реєстрації розірвання шлюбу залишити прізвища сторін без змін. Позивач до суду направила заяву в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4330, 80 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Через канцелярію суду відповідачем подано заперечення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, у яких відповідач просив суд зменшити витрати заявлені у позовній заяві позивачкою, відмовивши їй в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків з лютого 2019 року. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Позивач категорично заперечує подальше збереження сім`ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім`ї і примирення сторін є неможливим, сім`я існує формально. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, в зв`язку із задоволенням позову в частині розірвання шлюбу. Вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3 500 гривень також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, необхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем наданий Ордер про надання правової допомоги, Договір та додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги. Однак, матеріали справи не містять доказів надання адвокатом послуг, їх переліку, витраченого часу, а також відсутній акт прийняття позивачем таких послуг.

Outcome: partial