Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

23.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Сумської міської ради , в якому просить встановити факт прийняття спадщини , що відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та визнати право власності в порядку спадкуванні на 39/100 часток житлового будинку [ADDRESS], що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер його батько-[PERSON], який на час смерті проживав за адресою : [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина , яка складається з 39/100 часток зазначеного житлового будинку . Позивач є єдиним спадкоємцем по закону після смерті батька, інших спадкоємців не має. Спадщину, яка відкрилась після смерті батька , позивач фактично прийняв , оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований і проживав в будинку [ADDRESS] разом з спадкодавцем однією сім"єю. друга частка будинку , що складає 61/100 часток на підставі рішення суду 1993 року належить позивачу і його дружині. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька , позивачу відмовлено у видачі свідоцтва , оскільки домова книга на будинок [ADDRESS] не містить даних про реєстрації позивача в ньому на час відкриття спадщини. На час відкриття спадщини діяли норми ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) , якими передбачені певні дії, які б свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( в редакції 2003 року), зазначають, що ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Представник позивача - [PERSON]в судове засідання не з"явився , надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити. Представник Сумської міської ради також в судове засідання не з"явився , надавши суду заперечення, посилаючись на те , що спадщина відкрилась 1992 року, що підтверджує копія свідоцтва про смерть [PERSON], тобто до 1 січня 2004 року, тому до спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР у редакції 1963 року. Суд , вивчивши письмові докази , що маються в цивільній справі , вважає , що позов є обгрунтованим та таким , що підлягає задоволенню. Судом встановлено : згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] - батько, [PERSON]. - мати (а.с.9); відповідно до довідки № 21.03.2017 року від 28.03.2017 року право власності на будинок [ADDRESS] належить на 39/100 [PERSON], 61/100 [PERSON], 61/100 [PERSON] (а.с.6, 10-11) згідно довідки № 2260 від 14.04.2017 року [PERSON] дійсно на момент смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS]. Прживання заявника в будинку [ADDRESS] також підтве5рджується відміткою в його паспорті про реєстрацію з 1984 року (а.с.7, 8) [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть , виданого 22.06.1992 року (а.с.38). Згідно даних спадкової справи, відкритої 07.12.1992 Другою Сумською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON]. із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Дружина спадкодавця- [PERSON] відмовились від належної їй частки спадкового майна на користь сина спадкодавця- [PERSON] . Згідно даним Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щожо актового запису про смерть від 13.07.2017, виданого Ковпаківським районним у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області [PERSON] , [INFO], померла [INFO] , про що зроблений актовий запис №1350 від 25.09.2002. Застосовуючи норми права до даних правовідносин , суд виходить з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на час відкриття спдащини , визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР . в редакції від 18.07.1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP від 31 жовтня 1975 року, котра була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Слід зазначити, що ці положення цивільного законодавства УРСР щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК. Судом встановлено, що відповідно до ст. 529 ЦК УРСР [PERSON] був спадкоємцем першої черги за законом на спадщину , що залишилися після смерті [PERSON], померлого [INFO] . [PERSON] спадщину, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року, фактично прийняв , шляхом вступу в управління і володіння спадщиною , оскільки на час відкриття спадщини він проживав в будинку разом спадкодавцем і продовжує проживати в будинку, був зареєстрований в будинку , заяву про відмову від спадщини протягом 6-ти місяців до нотаріальної контори не подавав. Факт прийняття [PERSON] спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] доводено в судовому засіданні. Даний факт є юридичним, оскільки його встановлення надає позивачу право на отримання майнових прав на спадкове майно. Згідно довідки від 21.03.2017 департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради спадкодавцю [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину від 21.01.1992 , р. №2-577 , виданого Першую Сумською державною нотаріальною конторою, рішення Народного суду 3-ї дільниці м. Суми від 28.04.1959 належить право власності 39/100 часток житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав. Стаття ст. 316 ЦК України зазначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 326 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту глави 89 ЦК України вбачається, що оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі нотаріусом спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину після спливу шести місяців з часу відкриття спадщини. З аналізу вищевикладених норм діючого законодавства вбачається, що законом визначений нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає сукупності функцій, притаманних юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає встановленим та доведеним, що [PERSON] належить домоволодіння на 39/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO], оскільки він прийняв спадщину шляхом постійного проживання за вказаною адресою, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на 39/100 часток житлового будинку. Іншим чином оформити свої права на частку житлового будинок , належну померлому, він немає можливості. Вказані обставини суд вважає об'єктивними, непереборними перешкодами для оформлення права власності на спадкове майно в поза судовому порядку, у зв'язку з чим вважає необхідним відповідно до ст.. 4 ЦПК України, ст.16 ЦК України захистити права позивача шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. При цьому, суд враховує, що інші особи на майно після смерті [PERSON] не претендують і чиї-небудь права в результаті визнання за позивачем права власності не порушуються. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved