Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

23 липня 2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання її матері [PERSON] недієздатною з тих підстав, що вона страждає на невиліковне захворювання головного мозку і може мати більш тяжке психіатричне захворювання у зв'язку з чим потребує опіки і є підставою для визнання її недієздатною. У судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги і пояснила, що її матір не може сама себе опікувати. Вона дійсно ніколи не зверталася до психіатра, але у неї може з"явитися інший діагноз. Заінтересовані особи та представники заінтересованих осіб заперечували проти заяви і просили в задоволенні заяви відмовити. Представник органу опіки та піклування пояснила, що [PERSON] не потрібен опікун. [PERSON], як заінтересована особа пояснила, що нормально себе почуває, знаходиться під контролем лікарів, але психічними захворюваннями ніколи не хворіла і до психіатра не зверталася. [PERSON] пояснив, що заявник, його сестра, вона навіть у тюрму хотіла матір відправити, придумуючи що вона їй скоїла перелом, що не відповідає дійсності. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб та представників заінтересованих осіб, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню із наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження заявника(а.с.2). Відповідно до довідки РЕД №2 за №2011 від 10.07.2014р. заявник проживає разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.3). Статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом встановлено, що заінтересована особа [PERSON] до психіатра з приводу психічного захворювання не зверталася, на обліку у психіатра не перебувала і будь-яких медичних документів з приводу її психічного захворювання не існує. Ніяких даних про хронічний, стійкий психічний розлад та нездатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій заявник не надала. [PERSON], як заінтересована особа, давала в судовому засіданні пояснення. Вона добре як на свій похилий вік орієнтувалася, чітко давала пояснення, захищаючи свої інтереси. Суд вважає, що ніяких сумнівів в дієздатності [PERSON] не має. Відповідно до висновку довідки Державного закладу «Дільничної лікарні станції Нижньодніпровськ-Вузол» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» від 25.09.2014р. за № ВЛНДВ №239 [PERSON] перебуває під медичним наглядом у лікаря невропатолога стосовно захворювання, яке до психічних не відноситься, а також стороннього нагляду не потребує. Відповідно до ст.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. В судовому засіданні не встановлено будь-яких медичних даних про психічний розлад здоров"я матері заявниці [PERSON] Сама [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що ніколи психічними захворюваннями не страждала і до психіатрів не зверталася. А із дочкою у неї складні стосунки, оскільки вона бажає заволодіти належною їй квартирою. Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року №144/5), та враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 зі змінами «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав. Згідно ч.1 п.2 ст.145 ЦПК України якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, експертиза призначається за клопотанням хоча б однією із сторін.. Заявник при розгляді справи заявляла клопотання, але воно було знято за погодженням із заявником із-за відсутності будь-яких медичних даних, зв'язку з чим справа була розглянута за наявними матеріалами справи. Судом було зроблено запити у лікарні і встановлено, що [PERSON] до психіатра не зверталася і на обліку не перебуває. Суд вважає, що закон визнання особи недієздатною пов"язує із призначенням опікуна і це призначення повинно бути за поданням органу опіки та піклування, куди звертається заявник. Однак заявник із такою заявою до органу опіки та піклування не зверталася, рішення про призначення опікуна не було прийнято і подання до суду не виготовлялося. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Але правових підстав для призначення опікуна [PERSON] суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, заява [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed