Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним посилаючись на наступні обставини, що 18.06.2013 року йому стало відомо про смерть рідного брата [PERSON], [INFO], який фактично проживав за адресою: [INFO], який колись належав на праві власності їх матері [PERSON], яка померла 18.10.2012 року. Після смерті матері [PERSON], на підставі заповіту від 13.07.2013 року, спадкоємцем є її син [PERSON]. Про смерть брата позивача повідомила [PERSON], яка також повідомила, що вона має намір поховати померлого [PERSON] незалежно від присутності [PERSON] на похоронах. Що дуже здивувало та схвилювало позивача, оскільки громадянка [PERSON] не приходиться його брату ні жінкою, ні родичкою, ні співмешканкою, ні опікуном чи якоюсь іншою особою уповноваженою на поховання останнього. Будь яких осіб, яки б мешкали з умерлим на день його смерті поруч з ним, або вели з ним спільне господарство як члени однієї сім'ї, не було, крім племінниці - [PERSON], яка останні два місяці, за сімейними обставинами, мешкала в будинку № 6 по вул. Скрипника. Будь якого піклування ані за станом здоров'я ані за будь якими іншими показниками він не потребував. Брат позивача, [PERSON], був повністю здоровою людиною та не жалівся на стан свого здоров'я. Після похорон матері він мав намір продати спадкове майно після матері, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Скрипника, буд №6 та свій будинок розташований - [ADDRESS] та переїхати мешкати ДО позивача у Росію, де мав намір придбати будинок та разом з братом будуть мешкати в одному місті. Останній раз [PERSON] бачив брата 16 квітня 2013 року, коли приїжджав в м. Кривий Ріг до брата з приводу поминального обряду, пов'язаного із смертю матері, [PERSON], де в перший раз побачив [PERSON], котра стала приходить до брата та приділяти йому особливу увагу, давала йому всілякі поради стосовно його поведінки, обмежуючи його в зустрічах та спілкуванні з сусідами, товаришами, друзями, родичами, стала закривати його в будинку, відбирати в нього мобільні засоби зв'язку, тощо. При останній зустрічі, позивач мав розмову із братом та він йому жалівся про те, що в нього хочуть відібрати будинок в [ADDRESS] та просив позивача зайнятися переоформленням на себе або на племінників документів на залежні йому будинки, що прискорить його від'їзд до Росії, де проживає позивач. Після поховання брата, позивач дізнався про складений братом заповіт на [PERSON] , складений - 22 травня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], про що зроблено в реєстрі запис за № 483, надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №34049388. За даним заповітом до [PERSON] переходить все належне брату майно, у тому числі ї належний йому за заповітом матері будинок у м. Кривий Ріг, вул. Скрипника, буд. №6, який він не встиг на себе переоформити, і належна йому на праві власності квартира, розташована у с.м.т. Широке, [ADDRESS]. По змісту заповіту, тексту та підпису у ньому, позивач зрозумів, що його брат, в час складання заповіту, був у стані, в якому він не віддавав собі звіту, тому що перебував або у дурманному чи сильному алкогольному сп'янінні, або взагалі не був причетний до складання заповіту та його підпису. Оскільки позивач зателефонував брату і мав бесіду із ним 02.06.2013 року, тобто після складення заповіту, то брат йому говорив про те, щоб він знову, як най скоріше, приїхав до м. Кривого Рогу та оформив на себе або своїх дітей [ADDRESS], що належить йому на праві власності у с.м.т Широке, по вул. Київська та будинок у м. Кривий Ріг, вул. Скрипника, буд № 6, що залишила йому наша мати. Позивач заспокоїв брата, повідомив про те, що він не буде заперечувати проти того, що його брат продасть спадкове майно: будинок №6 по вул. Скрипника у м. Кривий Ріг, та свою квартиру у [ADDRESS] , та переїде мешкати до нього у Росію, де він допоможе йому придбати будинок та будуть разом мешкати в одному місті. Про намір [PERSON] продати належні йому будинки та від'їзд на постійне проживання до брата в Росію було відомо [PERSON], оскільки про це йшла мова у її присутності при остатній зустрічі позивача з братом, і своєю поведінкою і грубим ставленням до брата, вона підкреслила, що така пропозиція її дуже не сподобалась. Після розмови з братом 02.06.2013 року, вже сьомого червня 2013 року, [PERSON], отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-848, і, як стало відомо позивачу, приблизно 14.06.2013 року, на підставі зазначеного Свідоцтва, отримав грошові внески з депозитних рахунків померлої матері, яки належали йому на підставі заповіту, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 13 липня 2013 року, про що зроблено в реєстрі запис за 1096. Із свідчень сусідів та родичів, які бачили брата в останні дні, він виглядав хворим, приймав якісь лікі, рухи були не скоординовані. А вже 16.06.2013 року [PERSON] відвезла [PERSON] у с.м.т. Широке, [ADDRESS], по місцю його реєстрації, де на цей час фактично мешкав її син, та вже о 07:00 годині 18.06.2013 року ранку швидкою допомогою - [PERSON] був доставлений у лікарню с.м.т. Широке, де о 19.00- 20.00 годині цього ж дня він помер. А його поховання було організовано [PERSON] на 11:00 годину слідуючого дня після смерті на підставі довідки без печатки. Зазначені вище обставини дають позивачу сумніви відносно складеного братом заповіту на користь [PERSON] та його дій щодо розпорядження належним йому рухомим та нерухомим майном. Позивач вважає, що на момент складання заповіту [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними так як був або в депресивному стані з психічними розладами після прийняття ліків, або внаслідок сильного алкогольного сп'яніння, або його волевиявлення не було вільним та свідомим, або взагалі не був причетний до складання заповіту та його підпису, тому що текст і його підпис у заповіті, якби здійснених ним власноручно, дають сумніви відносно його дієздатності і щодо вчинення тексту ним власноручно. Всі документи на спадкове майно знаходяться у розпорядженні [PERSON], якими вона заволоділа безпідставно, чим обмежила позивача у доступі як до документів так і до спадкових будинків. Ставить питання про визнання заповіту укладеного 22.05.2013 року недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовних вимогах. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що заповіт складений за волевиявленням [PERSON]. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] позов не визнала, надала суду пояснення та просила розглянути справу за її відсутністю. Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 12013040610000323, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №519556 помер 18 червня 2013 року(том 1 а.с.8). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповіт(том 1 а.с. 6), який посвідчений 22 травня 2013 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON],\~\~відповідно до якого усе майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі, все заповів [PERSON]. Відповідно до ст.ст.\~1233,\~1234 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч. 2\~ст. 1257 ЦК України\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Системний аналіз норм\~ЦК України\~свідчить, що відповідно до ч. 2\~ст. 1257 ЦК України\~виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст.\~225,\~231 ЦК України\~зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1\~ст. 225 ЦК України\~правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. У п. 16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснено, що правила\~статті 225 ЦК\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однаку момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145\~ЦПК\~зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу заклопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до\~статті 212 ЦПК. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1\~ст. 225 ЦК України\~може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта\~статті 60 ЦПК України). Відповідно до п.16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року\~при розгляді\~\~справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті\~1257 ЦК\~суд відповідно до\~статті 145 ЦПК\~за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну\~\~ експертизу.\~\~Висновок\~\~такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 181 КЗ "Гейківської ПЛ"ДОР" від 23.06.2015 року [PERSON] міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання і підписання заповіту 22 травня 2013 року. В судовому засіданні свідок\~[PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона жила 8 років з 2000 по 2008 роки, потім він почав пити і вони розійшлись, але продовжували спілкуватися. В кінці травня 2013 року вона бачила [PERSON] на зупинці коло 10 години, він був дивакуватим, він її не пізнав, потім став плакати, він дуже хрипів, руки в нього тряслись, але він сказав, що він не хворіє. Потім підійшла [PERSON] і вони пійшли. Через 2 тижні її повідомили, що [PERSON] помер. Їй відомо, що [PERSON] пив запоями, відомо зі слів, що він лікувався від алкогольної залежності. З братом в нього були добрі стосунки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знала,[PERSON] не знала. Геннадій доглядав жінку якій він був опікуном, чи між ними був договір довічного утримання, після її смерті він залишився жити в її будинку. Дивної поведінки за ним не спостерігалось, він хворів, але з психікою у нього було все нормально. Він казав, що лікувався від алкоголізму в ПНД. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її мати, вона знала [PERSON], відносини у них були гарні. Він помер в 2013 році, при житті дивності в його поведінки вона не бачила, він був нормальною людиною. Покази\~\~в судовому засіданні свідка [PERSON] відносно того, що [PERSON] був дивокуватим, не впізнавав її противорічать показам, наданим в судовому засіданні іншими свідками, а також висновкам\~ посмертної судово-психіатричної експертизи № 181 від 23.06.2015, а тому суд не приймає їх до уваги. Таким чином,\~\~в судовому засіданні не була встановлена абсолютна неспроможність [PERSON] в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому в позові про визнання заповіту недійсним слід відмовити. На підставі\~ст.88 ЦПК України, не підлягає відшкодуванню позивачеві сплачений судовий збір та витрати по проведенню посмертної судово-психіатричної експертизи. Підлягає стягненю з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн.

Outcome: approved