Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.03.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON] за місцем його проживання. В обґрунтування позову посилався та те, що з 16.09.2006 року по 26.01.2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 28.01.2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис №31. Після розірвання шлюбу сторони почали жити окремо. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], якій після розірвання шлюбу залишився жити разом з відповідачкою по справі. 15.02.2012 року було винесено рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області, згідно з яким визначено місце проживання дитини з його матірю у м. Краснодон, вул. Шевченко, 41/94. Він же, позивач, мешкав окремо у тому ж самому місті. Посилався на те, що згодом відповідачка поїхала з м. Краснодон спочатку в м. Київ, в послідуючому переїхала до м. Одеси та мешкала там за різними адресами. Посилався на те, що з січня 2018 року вони не можуть дійти згоди щодо місця проживання їх сина, з березня 2017 року відповідачка заборонила йому спілкуватися з сином і він вимушений звернутися до суду для вирішення вказаного питання. Ухвалою суду від 12.04.2018 року відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовному провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 14.05.2018 року. У підготовче судове засідання призначене на 14.05.2018 року зявилася представник позивача [PERSON] [PERSON] (по ордеру серії ОД №281504 від 19.03.2018 року), заявила суду клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи на боці позивача без самостійних вимог щодо предмету позову - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у звязку з тим що дитина проживає разом з батьком в м.Харкові, позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила його задовольнити. У підготовче судове засідання, призначене на 14.05.2018 року, зявилася відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] (по довіреності від 28.11.2017 року), які позов не визнали, просили відмовити у задоволенні вказаного позову, так як вважають, що дитина повинна проживати з матірю, проти клопотання представника позивача щодо залучення до участі у справі у якості третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, не заперечували. Заявили клопотання щодо долучення до матеріалів справи довідки та характеристики з місця роботи [PERSON] Відповідачка в судових засіданнях зазначила, що вона вже три роки мешкає у м. Одесі, на Новий рік їх син [PERSON] поїхав погостювати до батька та більше не повернувся, у телефонній розмові він повідомив, що не хоче повертатися. На її прохання повернутися додому він відмовився. У м. Харкові позивач звернувся з заявою до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, але йому було відмовлено, у звязку з тим, що рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області у м. Краснодон від 15.02.2012 року визначено місцем проживання дитини за місцем проживання його матері. Далі пояснила, що вже 8 років як вона з позивачем розлученні, але останній не дає їй нормально жити, продав все їх житло, а страждають діти. Вона з періодичністю дзвонить сину, проте останній налаштований агресивно по відношенню до неї. Вона не має можливості насильно забрати дитину, однак ще рік тому у нього була інша позиція. Представник позивача зазначила, що дійсно в квітні 2017 року відповідачка у телефонній розмові повідомила позивачу, що дитина не хоче спілкуватися з ним, але після бесіди з психологом [PERSON] підтвердив, що має бажання на спілкування з батьком. Представник відповідачки позов не визнала, та пояснила, що вона з [PERSON] у лютому 2018 року їздила до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, але їм не надали можливості поспілкуватися з дитиною. Вважає, що син [PERSON] повинен залишитися проживати з матірю. Ухвалою суду від 14.05.2018 року було залучено Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради до участі у справі в якості 3 особи на боці позивача без самостійних вимог на предмет позову, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового\~розгляду по\~суті на 12.07.2018 року. 29.05.2018 року надійшов від представника відповідача відзив на позов [PERSON], згідно якого їх посилались на необґрунтованість вимог [PERSON]. Також до суду 27.06.2018 року від представника відповідача надійшла відповідь на відзив відповідачки. У судове засідання призначене на 12.07.2018 року зявилися позивач [PERSON] та його представник [PERSON], наполягали на задоволенні їх позову. Додатково пояснили, що за весь час перебування дитини у батька, [PERSON]В не виявляла бажання займатися вихованням сина, лише двічі намагалася спілкуватися особисто з сином, проте в розмовах цікавилася не інтересами дитини, а лише поверненням його додому. Бажання сина проживати с батьком відповідачка по справі ігнорує. Позивач пояснив, що у січні 2018 року він забирав сина з Карпат, де вони їздили на відпочинок на новорічні свята, та син однозначно сказав йому, що хоче проживати з ним. Для закінчення 4-го класу він організував йому належні умови для життя, розвитку, у нього є все для цього, дитина дистанційно займалась з вчителями (оскільки мати не бажала, щоб син навчався в м. Харкові), оскільки відповідачка не дозволяла директору школу в м.Одесі віддати батьку документи на сина для його переведення до школи м. Харкова , також дитина займалась професійним спортом (греко-римською боротьбою). За весь час, коли дитина мешкає з ним, відповідачка жодного разу не приїжджала до нього у гості, а він з сином, у свою чергу, до м. Одеси приїздили з 14.05.2018р. для здачі іспитів по закінченню навчального року і переведення в інший клас, де жили на квартирі.. Син за час мешкання з ним набрав вагу на 8,5 кг. та став добре харчуватися. Просив позов задовольнити, посилався на те, що він орендує квартирує у м. Харкові в силу свої професійної діяльності, дитину намагалися перевести до навчального закладу м. Харкова та він створив усі умови для розвитку та мешкання сина. Посилався на те, що син любить його та привязаний до нього, бажає з ним проживати. Крім того позивач зазначив що у нього і інша дружина, проте дитина дуже добре с нею ладить та між ними є порозуміння. Вважає абсурдними твердження відповідачки, що він насильно утримує дитину в м. Харків та психологічно впливає на нього. Крім того зазначив, що коли їх син проживав разом з відповідачкою, то він також займався спортом та ходив на тренування, яке знаходиться в Чудо-місті, недалеко від залізничного вокзалу, проте тренування закінчувались пізно, десь після 20-21.00 годин і син без супроводу матері йшов пішки до вокзалу, а звідти вже на громадському транспорті. Коли йому про це стало відомо від тренера , то він з допомогою своїх друзів організував так щоб його після тренування забирали і відвозили додому. Посилався на те, що жодним доказом відповідачка не підтвердила обставини по суті своїх заперечень щодо предмету спору. У судовому засіданні 12.07.2018 року відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на тому, щоб дитина проживала разом з відповідачкою по справі, посилалися на рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області, яким визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з його матірю [PERSON] м. Краснодон, кв. Шевченко, 41/94, у задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. Відповідачка пояснила, що з 2010 року вона з двома дітьми мешкали на орендованих квартирах, оскільки позивача продав 2 квартири та залишив їх без житла, тому вона виїхала з дітьми з м. Луганськ, спочатку до АР Крим, потім прожили приблизно 6 місяців у м. Києві та у грудні 2015 року повернулась до м. Краснодон до батьків. Десь у травні 2015 року вона виїхала без дітей до м. Одеси та, наладивши побут та влаштувавшись на роботу, забрала до міста дітей. Син почав ходити до школи, відвідувати заняття у клубі «Тайгер» та все у них було добре. 27.12.2017 року син поїхав до батька на канікули, проте він планував повернутися: у нього тут друзі, школа, заняття по дзюдо. Вона додзвонилась до них 07.01.2018 року та вони повідомили, що дитина до м. Одеси більше не повернеться, а також те, що він (син) все зрозумів та що батько казав йому, що вона перешкоджає у спілкуванні з батьком. Вказувала, що для неї це був стрес та вона не погоджувалася з цим. Вказувала, що коли дзвонить сину, то останній агресивно налаштований до неї та вона не дзвонила оскільки не бажала травмувати дитину. Вона буде згодна, якщо дитина залишиться з батьком, якщо це буде його власним бажанням, проте вважає, що син знаходиться від впливом та тиском батька. Посилалась на те, що у разі винесення рішення на користь позивача, то вона дитину вже не побачить, але вона любить обох своїх дітей та бажає з сином спілкуватися та бачитися регулярно. Також вона не заперечувала факт відвідування сином тренувань 3 рази на тиждень у м.Одесі в клубі «Тайгер» і що він сам повертався додому, але зазначила що це було рішення сама, хоча спочатку вона приходила за ним. Також вона повідомлиал що її батьки та позивача живуть в зоні АТО, та з травня 2015р. по листопад діти проживали разом з її батьками, а потім жили разом з батьками позивача по травень 2016р., а коли вона облаштувалась до забрала дітей до себе в м.Одесу. Крім того суд за згодою батьків відібрав пояснення у неповнолітнього [PERSON], [INFO], який просив залишити його проживати разом з батьком, та він не бажає проживати разом з мамою, оскільки він вже не їсть полуфабрикати, де він готував їжу разом з братом, за ним добре доглядають та він носить нові охайні речі, у нього є своя кімната, є можливість купатися в ванній, читає багато книжок, а з мамою вони жили 6 чоловік в поганій квартирі та мама весь час була зайнята на роботі. У нього є старший брат Родіон (14 років), з яким вони нормально жили, але він хоче проживати разом з батьком, про що він прийняв рішення як вони повертались з Карпат на новорічні канікули і з тих пір він мешкає у батька, у якому є інша дружина, але до нього добре ставляться. Також він зазначив що до цього йому мама говорила що якщо він прийме таке рішення то вона не буде заперечувати проти його проживання з батьком, а тепер вона проти. Він ї дзвонив та повідомив про своє рішення. З 14.05.2018р. по 28.05.2018р він з батьком приїздили до м.Одесі щоб здавати школі іспити, і мама лише один раз була у нього у школі. Нещодавно він також зайняв третє місце на змаганням по боротьбі. Він також пояснив що його мама просила залишитись жити з нею, проте він зараз цього не бажає. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву, з якої вбачається, що Департамент служб просить справу розглядати без участі їх представника, та при винесенні рішення просить врахувати інтереси малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Також Департаментом служб у справах дітей Харьківської міської ради було надано висновок №447 від 10.07.2018 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з якого вбачається, що в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харьківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком, [PERSON]. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, які були присутні у судовому засіданні, ухвалив слухати справу за відсутності представників третіх осіб, сповіщений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення\~сторін,\~надані суду\~докази,\~ повно і всебічно зясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 16.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис №418. 28.01.2010 року шлюб між сторонами розірвано, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 28.01.2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис №31 (а.с.7). Від шлюбу мають двох синів ( Родіон та [PERSON]), один з яких [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, повторне свідоцтво видано Київським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27.05.2017 року, актовий запис №406, в якому зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8). Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 15.02.2012 визначено місце проживання [PERSON], [INFO] з його матірю - [PERSON] у м.Краснодон, кв. Шевченко, 41/94. Згодом, згідно пояснень відповідачки, вона, [PERSON], поїхала з м.Краснодон спочатку до м. Києва, а потім переїхала до м. Одеси, мешкала у м.Одесі за різними адресами. На даний час проживає за адресою: [INFO] (а.с.12). У вересні 2016 року між сторонами було досягнуто домовленості про зустрічі з дитиною, а також про те, що позивач буде приймати участь у виховані і розвитку сина, та допомагати матеріально. Домовленість виконувалася до березня 2017 року. Як вбачається з пояснень сторін між ними існують суперечки щодо місця проживання дитини. Раніше, у червні 2017 року [PERSON] звертався до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з приводу можливості визначення способу його участі у вихованні малолітнього сина [PERSON]. Згідно висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/1112 від 28.07.2017 року, зобовязано [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], та визначено способи участі позивача у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином кожну першу та четверту суботу та неділю місяця з 10.00 до 20.00 години, а також дня народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків. [PERSON] погодилась з таким висновком. Укінці грудня 2017 року, за погодженням з [PERSON], позивач з сином поїхали на відпочинок під час зимових канікул до Закарпаття. Згідно пояснень позивача, вкінці відпочинку дитина виявила бажання проживати з батьком, у звязку з тим, що дуже його любить, а матір байдужа до нього, не приділяє йому ніякої уваги, а займається лише старшим братом, та прихильна до останнього. Про його бажання залишитися з батьком, дитина повідомила матір у телефонній розмові, остання не заперечувала, але повідомила, що усі питання вирішить з позивачем. 12.01.2018 року [PERSON] та його син [PERSON] звернулися до департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради з заявами про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком а.с.15, 16). Згідно з Акту обстеження умов проживання від 18.01.2018 року, складеному співробітниками служби у справах дітей по Основянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, за місцем проживання позивача створені необхідні умови для проживання, навчання та розвитку малолітньої дитини. 22.01.2018, коли почався учбовий процес у загальноосвітніх школах України, позивач звернувся до [PERSON] з проханням надати оригінали документів зі школи для зарахування його до школи у м. Харкові, але остання відмовила йому. Зазначене питання позивач хотів вирішити у департаменті служби у справах дітей Харківської міської ради, куди була запрошена відповідачка. 13.02.2018 відбулося засідання щодо розгляду заяви [PERSON], на якому [PERSON] заперечувала проти того, щоб син проживав з позивачем (а.с.18). Проте, відповідачка повернулася до м. Одеси, залишивши сина у позивача у м. Харкові. Зазначене підтверджується висновком Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради №447 від 10.07.2018 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], згідно якого з кінця грудня 2017 року малолітній [PERSON] мешкає з батьком за адресою м. Харків, пров. Короленка. Буд. 2/13, кв. 77. Судом також встановлено, що позивач має постійну роботу перебуває на посаді начальника відділу кримінальної розвідки ГУ НП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області ЇІД 01.11.2017 № 120) (а.с.19). Має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (а.с.23). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №447 від 10.07.2018 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком, [PERSON]. На засіданні комісії малолітній [PERSON] виявив бажання проживати разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання. Батько за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, має постійну роботу, має час відводити дитину до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Зазначене також знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.160\~СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За положеннями частинами 1, 2 статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що\~під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною);\~можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частинами 1,2 ст.171\~СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. У відповідності до ч.2 ст.12 Конвенції про права дитини та ч.2 ст.171\~Сімейного кодексу\~України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган. У судовому засіданні 12.07.2018 року судом безпосередньо була заслухана думка дитини [PERSON], який підтвердив своє бажання жити з батьком [PERSON] за його місцем мешкання. Зазначив, що у грудні 2017 року він з батьком та його дружиною поїхати в Карпати відпочивати та на зворотному шляху він виявив бажання мешкати з батьком та вони разом поїхали до м. Харкова. Ще у січні 2018 року мати говорила йому, що вона не проти його проживання з батьком, якщо він прийме таке рішення. Проте, 15.01.2018 року, коли він дзвонив до матері та пояснив, що бажає жити з батьком, вона не погодилась, посилаючись на те, що у нього в м. Одеса знаходиться школа, друзі та ін.. з 14.05.2018 року по 28.05.2018 року він з батьком приїжджав до м. Одеси здавати у школі іспити, проте мама лише одного разу прийшла до нього у школу. Навчатись у м. Харкові йому не дали, оскільки мати не надала згоду на передачу документів з школи і тому він займався дистанційно . Посилався на те, що зараз він зажди ходить у чистому новому одязі, добре харчується (не їсть полу фабрикати), збільшив свою вагу на 8,5 кг. а раніше з мамою вони жили вшістьох в 4х кімнатній квартирі. Стверджував, що мати цілими днями була на роботі та не приділяла їм належної уваги (вони з братом самі готовили їсти, він сам їздив на заняття по дзюдо з 18 год. до 20 год. вечора, хоча спочатку вона його забирала, а потім він сам ) . Коли він у вересні 2017р. потрапив до лікарні так як впав з дитячого майданчика і його забрала швидка , де з ним їхав його брат а мати згодом приїхала в лікарню і де він знаходився з доби, то мати заїхала лише одного разу, зранку привезла їсти, а батько з нинішньою дружиною Оксаною приїхав до нього з м. Полтави на слідуючий ранок та був з ним і потім забрали його до себе на три дні, потім відвезли до матері. Зазначив, що зараз він бажає жити з батьком, як потім як буде не знає. Враховуючи вищезазначене, інтереси дитини, його прихильність до батька, який його виховує та утримує, та його наполегливе бажання жити разом з батьком, їх спільне проживання протягом тривалого часу з січні 2018р. за адресою: м. Харьків, пров. Короленко, буд.2/13 кв.77, позицію представника Департаменту служби по справах дітей Харьківської міської ради про доцільність проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та щодо задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Суд враховує, що поняття „визначення місця проживання дитини з батьком" не є тотожним з поняттям "розлучення дитини та матері" оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матірю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція).

Outcome: approved