Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради про передачу земельної ділянки у власність. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у 2007 році він звернувся до Дніпропетровської міської ради із заявою про отримання у власність земельної ділянки в районі вул. Веселка у м. Дніпропетровську. Після опрацювання матеріалів зазначеної заяви Земельне управління Дніпропетровської міської ради видало йому обґрунтування місця розташування обєкта і формуляр погодження місця розташування обєкта відповідними службами, зазначеними в формулярі. Таким чином, ним були отримані позитивні висновки відділу Державного управління охорони навколишнього середовища у Дніпропетровській області, головного лікаря міської санітарно епідеміологічної станції, Дніпропетровського обласного центру охорони історико культурних цінностей та управління економіки міської ради. Місце розташування було погоджено всіма службами, зазначеними в формулярі, за виключенням Управління земельних ресурсів у м. Дніпропетровську, яке, посилаючись на те, що не має достовірної інформації по відсутність прав на запитувану територію, оскільки раніше ця територія належала до земель Дніпропетровського району Дніпропетровської області, тягнуло з погодженням місця розташування. 05 грудня 2009 року набрали чинності зміни до Земельного кодексу України, за якими погодження місця розташування обєкта та реєстрації територіальної зони виключено з процедури оформлення прав власності на земельну ділянку. У звязку з чим, ним до Дніпропетровської міської ради було подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі вул.Веселка у м.Дніпропетровську, з графічними матеріалами і на його заяву Дніпропетровська філія «Центру ДЗК» направляє до Земельного управління Дніпропетровської міської ради комплект графічних документів разом із заявою про надання земельної ділянки у власність. Клопотання позивача було розглянуто комісією Дніпропетровської міської ради з земельних питань і на підставі поданих ним документів були підготовлені проекти рішень Виконкому Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідно до ст.118 ЗК України, міська рада повинна була розглянути його клопотання на сесіях протягом 1 місяця, чого не зробила, тому вважає залишення без розгляду його клопотання таким, що порушує його право на набуття права власності на землю, що гарантується державою відповідно до ст..14 Конституції України. У звязку з чим, він звернувся до суду з вказаним позовом та просив зобовязати Дніпропетровську міську раду передати йому у власність земельну ділянку в районі вул.Веселка у м. Дніпропетровську за розміром 0,1 га, місце розташування якої визначено графічними матеріалами. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив в ньому відмовити. Третя особа в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2010 року позивачем [PERSON] подано до Дніпропетровської міської ради на імя голови клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по провул.Смарагдовому в м.Дніпропетровську /а.с.4/. Згідно листа Дніпропетровської міської ради № 13/9-3605 від 23.11.2010 року позивача було повідомлено про розгляд та опрацювання його клопотання від 01.04.2010 року та, разом з тим, про призупинення опрацювання його клопотання у звязку із надходженням листа ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» від 26.10.2010 року, до вирішення питання щодо вилучення даної земельної ділянки із постійного користування ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод», якого визнано землекористувачем на підставі його листа до Дніпропетровської міської ради /а.с.7/. Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року визнано безпідставною вимогу Дніпропетровської міської ради про отримання позивачем нотаріальної згоди ВАТ « Дніпропетровський машинобудівний завод» на вилучення (викуп) земельної ділянки, оскільки земельні ділянки у районі вул. Веселка не входять до складу земель, які на підставі Державного акту на право користування землею Б № 097789 від 1990 року були передані в користування ДП ДМЗ ім. В.І. Леніна та відповідно ПАТ ДМЗ, а бездіяльність Дніпропетровської міської ради щодо розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці в районі вул. Веселка у м. Дніпропетровську є протиправною /а.с.8-9/. Центром містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру на замовлення позивача виконано інформаційну довідку про місце розташування обєкта, здійснено викопіювання з генерального плану міста та схем розміщення обєкту, де вбачається, що пров.Смарагдовий та вул.Веселки є перпендикулярними одна одній. /а.с.66-71/ Архітектурно-містобудівною радою при ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради 23.04.2008 року розглянуто містобудівне обґрунтування житлової забудови у районі вул.Веселка [PERSON], відзначена відповідність наданих матеріалів генеральному плану розвитку міста, погоджено для подальшого затвердження в установленому порядку за умови отримання рекомендації СЕС щодо відведення госпобутових стоків. /а.с.72/ В якості доказів виконання вимог земельного законодавства, що регулює спірні правовідносини, позивачем, поміж іншого, надано містобудівне обґрунтування розміщення житлового будинку на земельній ділянці в районі вул.Веселки, яке судом не приймається як належний та допустимий доказ, оскільки замовником даного обґрунтування є [PERSON] /а.с.73-84/ 22.02.2008 року позивачеві [PERSON] архітектурно-планувальним управління міської ради надано відповідь щодо можливості розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд в районі вул.Веселки при наявності затвердженого містобудівного обґрунтування. /а.с.85/ 29.02.2008 року [PERSON] архітектурно-планувальним управлінням затверджено архітектурне завдання на розробку містобудівного обґрунтування щодо розміщення обєкта в районі вул.Веселка на замовлення [PERSON] /а.с.86-90/ Станом на 03.05.2007 року за відомостями Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», запитувана позивачем земельна ділянка в районі вул.Веселки ні за ким не зареєстрована. /а.с.91-93/ Окрім цього, позивачем отримано інформацію з містобудівного кадастру для погодження місця розташування обєкта, яка містить кадастровий план станом 03.05.2007 року у різних масштабах. /а.с.94-100/ Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України «Про місцеве самоврядування», Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються ними у своїй діяльності, а також актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст.118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідно до п. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Відповідно до ст.123 Земельного Кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно до ч. 4 ст. 151 Земельного Кодексу України особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, звертаються із заявою (клопотанням) про вибір місця розташування земельних ділянок до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Відповідно до ч. 5 цієї статті до заяви (клопотання) додаються обґрунтування необхідності вилучення (викупу) та/або відведення земельної ділянки; позначене на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами; засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача (землевласника) на вилучення (викуп) земельної ділянки (її частини) із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення (викупу) земельної ділянки та умов її вилучення (викупу); копія документу, що посвідчує особу. Відповідно до ч. 7 ст. 151 Земельного Кодексу України відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно зі своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, оскільки позивач звернувся до суду, як він зазначив, за захистом свого порушеного права на набуття права власності на землю, то способами захисту цивільних прав та інтересів, як вбачається з норм ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, зобовязання щодо передачі у власність не входить до переліку способів захисту порушеного права, передбаченого Цивільним Кодексом України. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що [PERSON] 01.04.2010 року звернувся до Дніпропетровської міської ради з клопотанням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельні ділянці в районі вул. Веселки. На підставі наданих матеріалів позивача, було підготовлено відповідний проект рішення міської ради та її виконавчого комітету «Про надання гр. [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у районі вул.Веселки. Але в процесі опрацювання документів [PERSON] та у звязку з наявністю листа ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» від 26.10.2010 №0002/81 -71 щодо можливості надання згоди на вилучення земельної ділянки було встановлено, що зазначену територію частково було виділено у постійне користування ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод». Крім того, до клопотання щодо відведення земельної ділянки позивачу необхідно було додати погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки, чого ним не зроблено. Запитувана позивачем земельна ділянка у районі вулиці Веселки не відповідає затвердженій у серпні 2012 року архітектурно-планувальній структурі садибної забудови території, на яку посилається позивач. За основу зазначеної структури було взято архітектурно-планувальну структуру садибної забудови території, із розподілом земельних ділянок між працівниками заводу, для будівництва індивідуальних будинків, розроблену па початку 90-х років відповідними підрозділами ВО «Дніпропетровський машинобудівний завод" ім. Леніна. Зазначену територію було відведено ВО Дніпропетровський машинобудівний завод" ім.Леніна у постійне користування для будівництва індивідуальних жилих будинків, на підставі рішення виконкому Дніпропетровської обласної ради від 20.10.1989, про що у 1990 році було видано Державний акт на право постійного користування землею та зареєстровано його у Книзі записів державних актів на право користування землею за №381. За результатами порівняння наявних графічних матеріалів було встановлено, що земельна ділянка, яка замовляється до відведення позивачем накладається на земельну ділянку у архітектурно-планувальній структурі садибної забудови зазначеної території, щодо якої проводяться роботи із її відведення [PERSON], на підставі рішення міської ради від 27.08.2010 №97/60 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м.Дніпропетровську (110 осіб працівників заводу). Стосовно оформлення земельної ділянки [PERSON] жодних рішень міської ради та її виконавчого комітету або розпорядчих документів не приймалося. Позивачем не надано до Дніпропетровської міської ради усіх матеріалів, встановлених ст. 123 Земельного кодексу України та Порядком оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську. До того ж, термін дії містобудівного висновку ГоловАПУ від 22.01.2008 року, виданого позивачу, закінчився 22.01.2010 року. Державний акт на право постійного користування землею ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» на сьогодні не втратив чинність, а підлягає переоформленню. На виконання доручення міського голови [PERSON] на чисельних нарадах щодо вирішення порушеного питання, із залученням позивача та представників ініціативної групи, було досягнуто згоди щодо пошуку аналогічних вільних земельних ділянок в будь якому районі міста. ГоловАПУ міської ради було проведено відповідні роботи та запропоновано заявникам територію площею близько 4 га (понад 30 ділянок) в районі вул.Черешневої неподалік вул. Веселки. На нараді, що відбулася 28.11.2012 року позивач змінив попередню думку та відмовився розглядати розроблені пропозицій, покинув нараду. Розвязуючи позовні вимоги про передачу у власність позивачу земельної ділянки Дніпропетровською міською радою, суд виходить із встановлених фактичних обставин: знаходження запитуваної земельної ділянки у постійному землекористуванні ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод», виділення її у подальшому в користування співробітнику заводу [PERSON], Відповідно до положень ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка\~вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка\~може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування\~(крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок)\~та державної реєстрації права власності\~на\~неї. Таким чином, оскільки земельній ділянці не присвоєний кадастровий номер, вона не є сформованою, позовні вимоги позивача не конкретизовані, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. В ідповідно ст. 88 ЦПК України судовий збір не відшкодовувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed