Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

04.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просив суд: зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, з 1/4 до 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він - [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебував у шлюбі, який було зареєстровано 27.12.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції, актовий запис № 679. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.05.2013 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі є неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Корабельного районного суду від 27.05.2013 року, справа № 488/1813/13-ц, провадження № 2/488/1034/2014, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу) позивача, проте не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2013 року і до повноліття дитини. Заборгованості по сплаті аліментів позивач не має. Але в житті позивача відбулися суттєві зміни, як в особистому житті так і в його матеріальному стані. На теперішній час у позивача народилося ще двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вихованням яких займається позивач особисто та утримує їх. На підставі вищезазначеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 22.10.2018 року, провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, повідомлена своєчасно та належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунаційну систему. Крім того, ухвалу суду від 22.10.2018 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебував у шлюбі, який було зареєстровано 27.12.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції, актовий запис № 679. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.05.2013 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі є неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Корабельного районного суду від 27.05.2013 року, справа № 488/1813/13-ц, провадження № 2/488/1034/2014, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу) позивача, проте не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2013 року і до повноліття дитини. Заборгованості по сплаті аліментів позивач не має. Але в житті позивача відбулися суттєві зміни, як в особистому житті так і в його матеріальному стані. На теперішній час у позивача народилося ще двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вихованням яких займається позивач особисто та утримує їх. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом достовірно встановлено, що вищезазначені обставини у позивача присутні. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, визначений рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва розмір стягуємих аліментів, на старшу доньку позивача на теперішній час суперечить інтересам його молодших синів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на зазначене суд вважає, що позивач [PERSON] довів належними та допустимими доказами обґрунтованість свого позову, тому суд вважає про допустимість його задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., на підставі звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду.

Outcome: approved