Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON], звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 19.09.2007 року йому первинно встановлено 5 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням, переоглядом 01.07.2014 року встановлено 30 % втрати професійної працездатності. При переогляді 25.09.2018 року йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль та обмеження обєму рухів у попереково-крижовому відділі хребта, почуття задишки, сухий кашель , загальну слабкість. У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 150 228грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 15 січня 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, ввкзавши, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником ДВО «Кривбасруда» до складу якого входила шахта, на якій працював позивач. Також вважали, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, вказані обставини не підтверджені належними доказами. Також зазначив, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку настанням шкоди підприємство не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоровя позивача. 05 лютого 2019 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобовязання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, та визнання явки позивача обовязковою, які за результатами розгляду ухвалою суду від 21.03.2019 року залишені без задоволення. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 10.06.1985 року по 31.12.1987 року працював на підземним крипільщиком, та підземним машиністом електровозу у Державному виробничому обєднанні «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні. При цьому, суд погоджується з твердженням представника відповідача щодо необґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з ПАТ «Кривбасзалірудком» моральної шкоди, завданої під час його роботи в шкідливих умовах у Державному виробничому обєднанні «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні, оскільки підприємство відповідача не є правонаступником вказаної юридичної особи. Так, відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Виходячи з\~вказаних вимог\~закону,\~суд визнає\~загальновідомими обставини\~реорганізації 01.07.1975\~р.\~ промислового\~обєднання «Кривбасруда»\~(згідно\~з постановою\~Ради Міністрів\~УРСР від\~18.04.1975\~р.\~за №194\~та наказом\~по Мінчормету\~СРСР від\~12.06.1975\~р.\~за №430)\~у виробниче\~обєднання,\~до складу\~якого увійшли\~всі рудоуправління\~на правах\~виробничих структурних\~одиниць,\~на базі\~яких (згідно\~з наказом\~Мінметалургії СРСР\~від 07.09.1989\~р.\~за №170\~та наказом\~по обєднанню\~від 20.09.1989\~р.\~за №349)\~було створено\~на правах\~структурних одиниць\~10\~шахт:\~«Першотравнева-1»,\~«Першотравнева-2». 01.01.1995\~р.\~ згідно\~з наказом\~по ВО\~«Кривбасруда» від\~26.12.1994\~р.\~за №169\~було ліквідовано\~шахти «Першотравнева-1»\~і «Першотравнева-2»,\~на їх\~базі створена\~шахта «Першотравнева»\~на правах\~структурної одиниці\~обєднання. Наказом Мінпромполітики від 29.07.1998 р. за №262 зі складу виробничого обєднання виділені в новостворене «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» шахти «Гігант-дренажна» і «Першотравнева-дренажна». Наказом Мінпромполітики України від 29.07.1998 р. за №263 державне виробниче підприємство «Кривбасруда» перейменовано в Криворізький державний залізорудний комбінат (КДЗРК). до складу якого увійшли: шахтоуправління «Родіна» та «Октябрське», шахти ім. «Леніна2, ім. «Орджонікідзе», «Гвардійська». 01.08.2001 р. на підставі спільного наказу Держкомполітики України і Фонду держмайна України від 19.02.2001 р. за №66/245 і наказу ДАК «Укррудпром» від 30.07.2001 р. за №290 КДЗРК реорганізований у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого, згідно наказу по комбінату № 326 від 04.04.2011 р. є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Вказані обставини підтверджуються історичною довідкою, розміщеною на офіційному сайті відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ( http://www.krruda.dp.ua/pro-nas/). Таким чином, виходячи із загальновідомих обставин, судом встановлено, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником прав та обовязків такої структурної одиниці Державного виробничого обєднання «Кривбасруда» як Першотравневе рудоуправління. Судом також встановлено, що позивач з 12.05.1992 року по 30.09.1993 року працював підземним машиністом електровозу у Державному виробничому обєднанні «Кривбасруда» на шахті «ім.Леніна», правонаступником якої є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що не заперечувалось відповідачем, а отже суд відхиляє позицію відповідача щодо відсутності підстав для покладення обовязку з відшкодування шкоди на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке не є належним відповідачем у справі. Висновком МСЕК від 19.09.2007 року позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням \~з переоглядом. При переогляді 01.07.2014 року встановлено 30% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням, безстроково. Згідно інформаційної довідки Криворізького міськуправління ГУ Держманепідслужби у Дніпропетровській області про умови праці працівника при підозрі у нього професійного захворювання від 23.07.2013 року за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі роболчої зони умови праці підземного машиніста електровоза на шахті ім. «Леніна» у відділі капітального будівництва ВО «Кривбасруда» до 3 класу 1 ступеня шкідливості. (а.с.18-зворот). Медичним висновком ЛЕК Науково-дослідного інституту промислової медицини від 13.03.2014 року, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень І-ІІ ст., (пиловий бронхіт І-ІІ ст., емфізема легень І-ІІ ст.), ЛН другого-третього ступеня. Вказаним висновком встановлено роботу позивача у шкідливих умовах з травня 1995 року ро вересень 1993 року на ш. «Леніна» ВО «Кривбасруда», із посиланням на довідку про умови праці № 2/2-11-3-3870 від 23.07.2013 року зазначено основні характеристики умов праці на робочому місці підземного машиністу електровозу ВО «Кривбасруда», а саме: концентрація пилу складала 3,8 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3 впродовж понад 80% робочої зміни, клас шкідливості пилу3.1. (а.с.13-зворот.) 08.05.2014 року ТОВ «Криворіжшахтобуд» було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача [PERSON], у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: внаслідок недосконалості технології підземного шахтного будівництва, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного обладнання підпадав під вплив підвищених концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, визначено профмаршрут, в тому числі і під час роботи з 12.05.1992 року по 30.09.1992 року підземним машиністом електровозу шахти ім. Леніна ВО «Кривбасруда». (а.с.20-22). Медичним висновком ЛЕК Науково-дослідного інституту промислової медицини від 07.08.2018 року позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ-ІІІ ст., (пиловий бронхіт І-ІІІ ст., емфізема легень ІІ-ІІІ ст.), група С, загострення середнього ступеню важкості, хронічне легеневе серце, НК першої стадії. (а.с.14). Висновком МСЕК від 25.09.2018 року при повторному переогляді встановлено 65 % втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності безстроково. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір,\~що склався\~між сторонами,\~суд виходить\~із законодавства,\~що діяло\~на момент\~первинного встановлення\~позивачу втрати\~працездатності в\~2007\~році,\~а саме\~ст.12\~Закону України\~« Про\~охорону праці»,\~згідно якої\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ провадиться\~ власником,\~ якщо\~небезпечні або\~шкідливі умови\~праці призвели\~до \~моральної \~втрати потерпілого,\~ порушення\~ \~його \~ нормальних\~ \~життєвих зв'язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Крім того, суд враховує національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 65 % втрати працездатності та ІІІ гр. інвалідності у 2018 році, а саме норм ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65% та ІІІ гр.. інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоровя, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває постійний біль та обмеження обєму рухів у попереково-крижовому відділі хребта, задишку, сухий кашель та загальну слабкість. Посилання представника відповідача на відсутність визначення їх провини в Акті розслідування причин виникнення професійного захворювання, а також складання такого акту іншим підприємством, суд не приймає до уваги, оскільки висновком Центральної лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 13.03.2016 №484, а тако довідкою про умови праці від 23.07.2013 року встановлено та підтверджено обставини роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів з 12.05.1992 року по 30.09.1992 року на шахти ім. Леніна ВО «Кривбасруда», правонаступником якої є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.\~173, ч.1 ст.\~237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах 1 рік та 4 місяці, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 35\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 150 228 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial