Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

29 серпня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Елітвинпром», в якому просить стягнути з нього на свою користь матеріальну шкоду, пов'язану із витратами на поховання та спорудження надгробного пам'ятника загиблому у розмірі 606 гривень; моральну шкоду, завдану смертю чоловіка, в розмірі 80000 гривень та судові витрати з надання правничої допомоги в розмірі 4800 гривень. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29 листопада 2013 року о 19 годині 00 хвилин на 97 км+550 м автодороги М-15 «Одеса-Рені», зі сторони міста Одеса у напрямку міста Рені, на території Саратського району Одеської області водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF TE 95 XF» державний номерний знак [NUMBER] з причепом «PACTON 3139» державний номерний знак [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], який в стані алкогольного сп'яніння, в порушення Правил дорожнього руху, не виділивши себе, знаходився нерухомо у нетиповому для пішохода положенні (можливо на напівсидячи "навпочіпки") на проїжджій частині, чим створював перешкоду для руху по автодорозі. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які спричинили його смерть. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за № 12013170110003931 від 30 листопада 2013 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 07 березня 2014 року старшим слідчим в ОВС ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області Шевченко О.М. була прийнята постанова про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Оскільки смерть [PERSON] настала в результаті ДТП, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу під керуванням [PERSON]. який працював у ТОВ «Елітвинпром», тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану смертю чоловіка, незалежно від наявності вини. Під час розгляду справи позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Представника відповідача ТОВ «Елітвинпром» позов визнали в частині відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 606, 00 гривень. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 80 000 гривень та відшкодуванням витрат на правничу допомогу в розмірі 4800 гривень не визнали. Послались на те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів наявності та розміру моральної шкоди; ДТП сталась з вини самого потерпілого; за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який було укладено між ТОВ «Елітвинпром» та ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАС ГРУП» позивач отримав відшкодування моральної шкоди в розмірі 10323, 00 гривні, що, на їхню думку, повністю відшкодувало моральну шкоду; заявлений позивачкою розмір моральної шкоди є нерозумним та несправедливим з огляду на те, що така сума становить майже половину місячного фонду заробітної плати працівників ТОВ «Елітвинпром», утримання якої може поставити товариство у скрутне фінансове становище. Вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4800 гривень не визнали, посилаючись на те, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Вислухавши позивачку та її представника, заперечення представників відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідачем не оспорюється, що на момент ДТП автомобіль марки «DAF TE 95 XF» державний номерний знак [NUMBER] з причепом «PACTON 3139» державний номерний знак [NUMBER] знаходився в оренді «ТОВ Елітвінпром», а водій [PERSON] перебував з ТОВ «Елітвинпром» у трудових відносинах відповідно до наказу № 4-116 від 22.05.2012 року на посаді водія ( а.с.13). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «DAF TE 95 XF» державний номерний знак [NUMBER] з причепом «PACTON 3139» державний номерний знак [NUMBER], на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно з договором обов'язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ /0804920 , що підтверджується витягом з бази МТСБУ ( а.с. 5). 29 листопада 2013 року о 19 годині 00 хвилин на 97 км+550 м автодороги М-15 «Одеса-Рені», зі сторони міста Одеса у напрямку міста Рені, на території Саратського району Одеської області водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF TE 95 XF» державний номерний знак [NUMBER] з причепом «PACTON 3139» державний номерний знак [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], який в стані алкогольного сп'яніння (наявність в крові 2, 05 %о етилового спирту), в порушення пунктів 1.5, 4.4., 4.14 Правил дорожнього руху України, в темну пору доби, не виділивши себе, знаходився нерухомо у нетиповому для пішохода положенні (можливо на напівсидячи «навпочіпки») на проїжджій частині, чим створював перешкоду для руху по автодорозі. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку № 151 від 27 грудня 2013 року судово- медичної експертизи, спричинили його смерть . За фактом ДТП було внесено відомості в ЄРДР за № 12013170110003931 від 30 листопада 2013 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Враховуючи, що водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON], постановою старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області від 07 березня 2014 року кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України (6-7). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи без дійсності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. За змістом частин 1, 2, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частинами 2, 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частинами 2, 3 ст.1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 15 березня 2017 року Приватним акціонерним товариством «Україниська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу [PERSON] у загальному розмірі 65379 гривень, з яких: 13764, 00 гривень - витрати на поховання; 41292,00 гривень- відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою годувальника; 10323,00 гривень -відшкодування моральної шкоди (а.с12) та вказані кошти були отримані позивачкою, що визнається сторонами. Судом встановлено, що на момент ДТП автомобіль марки «DAF TE 95 XF» державний номерний знак [NUMBER] з причепом «PACTON 3139» державний номерний знак [NUMBER] знаходився в оренді «ТОВ Елітвинпром», а водій [PERSON] перебував з ТОВ «Елітвинпром» у трудових відносинах відповідно до наказу № 4-116 від 22.05.2012 року на посаді водія ( а.с.13). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як роз'яснено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду покладається на заподіювача шкоди, який в даному випадку є ТОВ «Єлітвинпром», незалежно від наявності вини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що шкода позивачу була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Факт закриття кримінального провадження стосовно [PERSON] не може бути підставою для звільнення відповідача від цивільної відповідальності. Внаслідок смерті [PERSON] позивачу було завдано матеріальної шкоди, пов'язаної з витратами на поховання у розмірі 3000 гривень та спорудження надгробного пам'ятника 11370,00 грн., а всього 14370,00 гривень. Страхова компанія виплатила позивачу 13764,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням (14370 грн.-13764 грн.), тобто 606,00 гривень. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Білгород-Дністровським міським відділом ЗАГС Одеської області, позивачка є дружиною [PERSON] (а.с.10) . Як встановлено судом, в результаті ДТП загинув [PERSON], який був чоловіком позивачки, близькою людиною і ця втрата є непоправною Отже факт спричинення позивачці моральних страждань, завданих смертю чоловіка, знайшов своє підтвердження. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер та глибину душевних страждань позивача, для якої втрата чоловіка та батька її дитини спричинила глибоку моральну травму; непоправність втрати і неможливість відновити попереднє становище; істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача і наслідків, що настали; той факт, що позивач назавжди втратила свого чоловіка та батька своєї дитини, перенесла страждання, пов'язані з його смертю, похованням, і продовжує дотепер переносити ці душевні страждання. Зазначені негативні фактори змінили звичайний спосіб життя позивача, потребують від неї додаткових зусиль для його організації. З вищевказаних підстав суд вважає безпідставними ствердження представників позивача про те, що суду належних та допустимих доказів наявності та розміру моральної шкоди; і що завдану позивачу моральну шкоду повністю відшкодувала страхова компанія. Завдану позивачу моральну шкоду суд оцінює у розмірі 80 000 гривень. На підставі ч.2 ст.1193 ЦК України, оскільки шкоди завдано внаслідок грубої необережності загиблого [PERSON], який знехтував вимогами п.1.5, 4.4., 4.14 Правил дорожнього руху України, в стані алкогольного сп'яніння, в темну пору доби, не виділивши себе, знаходився нерухомо у нетиповому для пішохода положенні (можливо на напівсидячи «навпочіпки») на проїжджій частині, чим створював перешкоду для руху по автодорозі, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування завданої позивачці моральної шкоди належить зменшити до 50323 гривень. Страхова компанія відшкодувала позивача моральну шкоду у розмірі 10 323 гривень. Отже за правилами ст.1194 ЦК України з відповідача на користь позивача належить стягнути різницю між фактичним розміром моральної шкоди та страховим відшкодуванням, що складає 40 000 гривень ( 50 323 грн.- 10323 грн.) Таким чином, вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підлягає частковому задоволенню в розмірі 40000 гривень. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, отже з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1280 гривень ( 640 грн.+ 640 грн.). Факт сплати позивачкою витрат на правничу допомогу у розмірі 4800 гривень підтверджується договором про надання юридичних послуг від 11 листопада 2016 року, рахунком -фактурою, квитанцією, розрахунком винагороди, випискою з ЄДРПОУ , профайлом адвоката, довіреністю від імені [PERSON] (а.с.19-28) та «Додатковою угодою № 1 до договору про надання юридичних послуг від 11 листопада 2016 року» від 03 травня 2017 року (а.с.78). Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. За таких обставин суд вважає безпідставними ствердження представників відповідача про недоведеність витрат позивача на правничу допомогу. Таким чином, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 4800 гривень.

Outcome: partial