Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що у період з 1973 року по 19.02.2009 року працював у вугільній промисловості, у тому числі у 1994 році працював на шахті «Дуванна», останнім місцем роботи була шахта «Самсонівська-Західна» ПАТ «Краснодонвугілля». Був звільнений за ч. 2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоров'я. Згідно виписки з акту огляду ВТЕК від 17.08.1994 р. [PERSON] було первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню з 29.06.1994 року по 01.07.1996р. Згідно виписки з акту огляду ВТЕК від 27.06.1996 р. [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню з 01.07.1996 року безстроково, не був визнаний інвалідом. Згідно Медичного висновку Центральної лікарської-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 27.01.2009 року № 3/96, [PERSON] було встановлено первинно діагноз: хронічна поперекова-крижова радикулопатія - та підтверджено раніше встановлені професійні захворювання : хронічний бронхіт ІІ (друга) стадія, вібраційна хвороба I-ІІ ст., пневмосклероз з 1994 року. Висновком МСЕК № 125028 від 09.04.2009 року , № 041039 від 09.04.2009 року позивачу [PERSON] встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню, в тому рахунку: 20% по хронічному бронхіту повторно; 10% по вібраційній хворобі повторно; 20% по радикулопатії первинно та встановлено третю групу інвалідності з 23.03.2009 року безстроково. На цей час стан його здоров'я не покращився, а навпаки, значно погіршився, в зв'язку з чим кожен рік змушений лікуватися та проходити медичне обстеження, купувати ліки. Позивач також зазначає, що в зв'язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі в зв'язку загальною слабкістю та задиханням , болем в грудях , руках та спині. Виникли складнощі у русі. Позивач також вказує, що раніше не звертався до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Краснодоні з аналогічним позовом . Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яка була завдана у результаті професійного захворювання на виробництві, в сумі 50 000 гривень, з розрахунку 1% втрати працездатності дорівнює 1000 гривень. Від позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника [PERSON], на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, зазначила, що позивач втратив роботу через профзахворювання. Працювати на поверхні йому не пропонували. Він часто звертається до лікарні - 4 рази на рік з приводу хронічного захворювання - бронхіту. Раніше позивач вів більш активний спосіб життя, займався спортом , ходив у спортзал. У теперішній час через профзахворювання - хронічний бронхіт у нього постійний кашель, задишка, йому важко підніматись по сходам. Через вібраційну хворобу йому складно писати, тримати ложку, кружку; хронічну сенсоневральну приглухуватість не чує нормально. Зазначені хвороби заподіюють йому моральні страждання, він відчуває себе неповноцінним. Згідно акту розслідування встановлення провина відповідача у виникненні профзахворювання у позивача. Вартість моральної шкоди позивач оцінює в суму в розмірі 50000 грн., із розрахунку - 1000 грн. за кожний відсоток втрати працездатності. Просила позов задовольнити. Представник відповідача з позовом не погодився в повному обсязі, суду пояснив, що позивачем не підтверджено, що він страждає професійним захворюванням, немає розрахунку. Також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки це трудові правовідносини. Тому вважає, що немає об'єктивних підстав та доказів щодо задоволення позову, вважає, що в спричиненні моральної шкоди позивачу відсутня провина відповідача. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні зазначив, що Фондом були виконані усі зобов'язання, позивачу була виплачена одноразова допомога. Підтвердив, що вимоги позивача законні та обґрунтовані. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, перевіривши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, дійшов до наступного висновку. Так, позивач з 1973 року по 19.02.2009 року працював у вугільній промисловості, у тому числі у 1994 році працював на шахті «Дуванна», останнім місцем роботи була шахта «Самсонівська-Західна» ПАТ «Краснодонвугілля» - на підземних роботах з повним робочим днем, про що свідчить копія трудової книжки позивача, яка додана до матеріалів справи /а.с. 6-9/. З виписки з акту огляду ВТЕК від 17.08.1994 р. вбачається , що [PERSON] було первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню з 29.06.1994 року по 01.07.1996р., рекомендоване санаторно - курортне лікування (а.с.41) З виписки з акту огляду ВТЕК від 27.06.1996 р. вбачається , що [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню з 01.07.1996 року безстроково, але він не був визнаний інвалідом (а.с.42). З Медичного висновку Центральної лікарської-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 27.01.2009 року № 3/96, вбачається , що [PERSON] було встановлено первинно діагноз: хронічна поперекова-крижова радикулопатія - та підтверджено раніше встановлені професійні захворювання : хронічний бронхіт ІІ (друга) стадія, вібраційна хвороба I-ІІ ст., пневмосклероз з 1994 року , протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (а.с.10-11). З Висновку МСЕК № 125028 від 09.04.2009 року , № 041039 від 09.04.2009 року вбачається , що позивачу [PERSON] встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню, в тому рахунку: 20% по хронічному бронхіту повторно; 10% по вібраційній хворобі повторно; 20% по радикулопатії первинно та встановлено третю групу інвалідності з 23.03.2009 року безстроково , рекомендоване медикаментозне лікування та санаторно - курортне лікування (а.с.12). З виписки з медичної картки амбулаторного хворого №33 вбачається, що [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з 2009 року по 20011р., у тому числі з 16.01.2009 року по 30.01.2009 року у ІМТ у м. Києві з діагнозом - хронічна поперекова крижова радикулопатія (а.с. 27-28). Як вбачається з акту № 7 від 20.02.2009 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON], комісією проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання - хронічна попереково-крижова радиокулопатія в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, больовим компонентом, захворювання професійне ,встановлене вперше, вібраційна хвороба 1-2 ст. , хронічний бронхіт 2 ст.в фазі затухаючого загострення, прикореневий і нижньочастковий пневмосклероз-захворювання професійне, по висновку ВЄК ЛОКЛ,1994р.Супутний : дифузний кардіосклероз, хронічний гастро дуоденіт, хронічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступінню зниження слуху (IІ ст.) - за класифікацією Остапкович В. Є. та Пономарьової Н. І. Відповідно до п. 16 акту, вказані захворювання виникли в зв'язку з працею на протязі тривалого часу в умовах, де технологічний процес та обладнання що використовується, є причинами виділення вугільно-породного пилу у концентраціях, що перевищують нормативи. Комплекс протипилових заходів проводився не в повному обсязі, не забезпечувався засобами індивідуального захисту згідно нормативам, не забезпечувався постійний контроль за застосуванням ЗІЗ /а.с. 13/. Судом критично оцінюються заперечення представника відповідача в тій частині, що позивачем не підтверджено, що саме робота на підприємствах відповідача мала наслідком професійне захворювання, оскільки згідно трудової книжки позивач постійно працював на підприємствах ПАТ «Краснодонвугілля». Згідно абц.9 п.5 Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008р. №20-рп/2008р.,положень п.1,абц.3 п.5,п.9, абц.3 п.10,п.11 розділу першого Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» скасовано право застрахованих громадян ,що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте , право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки є захищеним правилами ст. 1167 ЦК України та положеннями ст. 237-1 КЗпП України, згідно приписів яких їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця). З зазначенням, що встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або на уповноважений ним орган. Згідно ч. 4 ст. 153 КЗпрП України, власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Положеннями пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про охорону праці», а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Положеннями ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року, внесені зміни до абзацу 4 статті 1, підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28, а також виключено частину третю статті 34 вказаного Закону, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. В даному випадку втрата професійної працездатності позивача відбулась внаслідок нестворення відповідачем належних умов праці, тобто з вини відповідача, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі висновками та актами розслідування професійного захворювання, і саме внаслідок вказаних дій відповідача позивачеві заподіяно моральну шкоду, а на день встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності позивачу обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України компенсувати моральну шкоду потерпілому згідно зі спеціальним законом «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відсутній, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди саме за рахунок відповідача за відповідні проценти втрати позивачем працездатності. При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди , суд виходить із вимог статей 21,28,34 Закону №1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілими страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності , у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Так, судом встановлено, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло до 01.01.2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральних збитків, за Законом України №717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення . Таким чином, при винесенні рішення суд враховує, що згідно виписки акту огляду ВТЕК від 27.06.1996 р. [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню - пиловий бронхіт, вібраційна хвороба з 01.07.1996 року безстроково (а.с.42). Вподальшому згідно висновку МСЕК № 125028 від 09.04.2009 року , № 041039 від 09.04.2009 року позивачу [PERSON] встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню, в тому числі: 20% по хронічному бронхіту повторно; 10% по вібраційній хворобі повторно; 20% по радикулопатії первинно та встановлено третю групу інвалідності з 23.03.2009 року безстроково , рекомендоване медикаментозне лікування та санаторно - курортне лікування (а.с.12). Заперечення представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, визначений положеннями ст. 233 КЗпрП України, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з того, що в даному випадку позивачу спричинено як фізичні так і душевні страждання, що пов'язано із погіршенням стану його здоров'я, обмеженням життєдіяльності, також суд враховує неможливість відновлення втрачених життєвих функцій організму. Також судом береться до уваги, що згідно довідки МСЕК № 125028 від 09.04.2009 року , № 041039 від 09.04.2009 року позивачу [PERSON] встановлено 20% втрати працездатності по професійному захворюванню, по радикулопатії первинно та встановлено третю групу інвалідності з 23.03.2009 року безстроково. Крім того, судом враховується наявність вимушених змін в життєвих та виробничих стосунках позивача, стан здоров'я позивача, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на вищевикладене, суд заявлені позовні вимоги по стягненню моральної шкоди в сумі 50000 грн. вважає перебільшеними, такими, що не відповідають фактичним моральним стражданням, які зазнав позивач. Суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача в сумі 5000 грн., з врахуванням втрати позивачем працездатності в розмірі 20% згідно довідки МСЕК № 125028 від 09.04.2009 року по професійному захворюванню радикулопатії первинно, в іншій частині в задоволенні позову - відмовити за необґрунтованістю. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України

Outcome: partial