Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 13.11.2013 року, позивачка зазначила, що з відповідачем, [PERSON], вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 24.07.1992 року. У неї та відповідача є сумісна дитина, дочка: [PERSON], [INFO]. 14.04.2011 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний на підставі рішення Вільногірського міського суду. Відповідно до вищевказаного судового рішення від 14.04.2011 року, також було визначено, що дочка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем, а вона повинна сплачувати відповідачу на утримання дочки аліменти в розмірі ? частки свого щомісячного доходу. Однак після вступу рішення суду від 14.04.2011 року, на цей час ситуація змінилася, і вже з 21 серпня 2013 року, дочка фактично постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS], що може підтвердити у судовому засіданні сама дочка. При цьому ще у грудні 2012 року вона у відповідність до ч.І ст.190 СК України, припинила свій обов'язок по сплаті аліментів на дитину на користь відповідача, шляхом дарування дочці належної їй на праві власності 1/2 частки квартири [ADDRESS] Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч. 3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У їхньому випадку [INFO] їхній з відповідачем дочці, [PERSON] юридично виповнилося чотирнадцять років, і вона сама, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, визначила своїм місцем проживання, її місце проживання, а не місце проживання відповідача. Таким чином, у неї з 21.08.2013 року виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їхньої неповнолітньої дочки, на підставі того, що дочка проживає сумісно з нею та знаходиться на її утриманні. Вона, в свою чергу, самотужки не може забезпечити дочку всім необхідним: їжа, одяг, ліки. Вона, працює у м. Вільногірську, у КП «Юмован-Сервіс», і щомісячно отримує мінімальну заробітну плату у розмірі встановленому в Україні, яка приблизно складає 1100 грн. Іншого доходу крім заробітної плати не має. Дочка навчається у загальноосвітній школі № 5 у м. Вільногірську у 9 класі, а також займається на підготовчому відділенні Вільногірського технікуму Національної металургійної академії України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення дитиною віку повноліття, однак відповідач цю норму сімейного права по відношенню до дочки - не виконує. Відповідач працює у ПрАТ «Кримський Титан» філії «Вільногірський ГМК», і щомісячно отримує заробітну плату розміром близько 3000 гривень. Крім того, відповідач отримує пенсію на пільгових умовах, яка складає близько 2500 гривень на місяць. Відповідач фізично здоровий, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має. Стягування із щомісячних доходів відповідача згідно виконавчих документів - не здійснюється. Вона вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на її користь, на утримання їхньої неповнолітньої дочки, у розміру 3/10 часток свого щомісячного сукупного доходу до досягнення дочкою віку повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, одним зі способів виконання батьками обов'язку утримання дитини, є рішення суду про присудження аліментів в частці від доходу його батька. Вона вважає, що розмір аліментів у вигляді 3/10 часток щомісячного доходу відповідача, а це 30 %, є цілком розумним, оскільки розмір аліментів буде дорівнювати менше 50 % сукупного щомісячного доходу відповідача, що в свою чергу дозволяється, виходячи з пункту 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.06 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно до якого - максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен згідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує кожному, що його права і свободи захищаються судом. Відповідно до офіційного тлумачення зазначеної норми, здійсненого Конституційним Судом України та викладеного у Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп у справі за зверненням жителів м. Жовті Води, її потрібно розуміти як гарантований кожному захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Довідку про свій дохід вона надасть в судове засідання. В якості доказу, що з серпня 2013 року дочка постійно проживає з нею, вважає за необхідне допитати дочку у судовому засіданні з цього предмету. Відповідно до ч.І ст.109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Outcome: partial