Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

11.03.2021 року заявник [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту народження дитини. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] в м. Євпаторія АРК. Заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки дитина народилась на тимчасово окупованій території України. Посилаючись на вказані обставини, заявник просить суд встановити факт народження [PERSON] , [INFO] у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим від батьків: мати - [PERSON] , [INFO] , українка, громадянин України; батько - [PERSON] , [INFO] , українець, громадянин України. Допустити негайне виконання рішення. 11.03.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 11.03.2021 року ухвалою судді заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Заявник в судове засідання не з`явилась, 11.03.2020 року звернулась до суду із заявою, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Згідно вимог ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Заявник вказує, що [INFO] у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим народився [PERSON] від батьків: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . 09.02.2021 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб, місце державної реєстрації - Дніпровський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 31. З метою державної реєстрації народження сина, [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У проведенні державної реєстрації народження заявнику було відмовлено, що вбачається з письмової відмови № 21.2-47/794 від 10.03.2021 року у видачі свідоцтва про народження дитини, оскільки документ про народження, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» територія Автономної Республіки Крим визначається тимчасово окупованою територією. Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації народження її сина. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. ратифікованою постановою ВР України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. З огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема,"Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема,"Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений випадок полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. На підтвердження факту народження дитини заявником також надані до заяви копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , в якому батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , а також виписка епікриз (із акушерського стаціонара) відносно [PERSON] про народження хлопчика [INFO] . Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Враховуючи зібрані у справі докази та їх оцінка у сукупності, суд вважає доведеним факт народження [PERSON] [INFO] у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, Україна. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що врегульовано статтею 317 ЦПК України.

Outcome: approved