Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк (далі - відповідач), третя особа : [PERSON] (далі - третя особа) про стягнення коштів. Позовні вимоги, які були збільшені в ході розгляду справи, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договори поруки, які забезпечували виконання зобов'язань за кредитними договорами третьою особою. У червні 2014 р. позивачу стало відомо, що відповідач починаючи з 2009 р. незаконно, без згоди на це позивача, списував з його поточного банківського рахунку кошти, шляхом договірного списання в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитними договорами. Тому, позивач просив суд визнати дії відповідача по списанню грошових коштів позивача з поточного рахунку № [NUMBER] відкритого в ПАТ «ВТБ Банк» в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитними договорами № 3.34/07-СК1 від 03.09.2007 р. та № 03.34/07-СК2 від 20.09.2007 р., незаконними; стягнути з відповідача на користь позивача незаконно списані грошові кошти, а також нараховану пеню в розмірі 512293,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.08.2014 р. становить 6635517,77 грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснив, що договірне списання з рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитними договорами передбачено договорами поруки, а позивачу було відомо про таке списання коштів, оскільки, він самостійно вносив необхідні суми на поточний рахунок для погашення кредиторської заборгованості третьої особи. Крім того, є рішення Шевченківського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, про стягнення з третьої особи на користь позивача коштів в порядку регресу за вказаними кредитними договорами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що в задоволенні позовних необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що між відповідачем та третьою особою було укладено кредитні договори № 03.34/07-СК1 від 03.09.2007 р. та № 03.34/07-СК2 від 20.09.2007 р. У забезпечення виконання зобов'язання третьої особи за вказаними кредитними договорами, між позивачем та відповідачем було укладено договори поруки № 03.34/07-ДПЗ від 03.09.2007 р. та № 03.34/07-ДП7 від 20.09.2007 р. Відповідно до п. 1 зазначених вище договорів поруки, поручитель (позивач) поручається перед банком за виконання позичальником (третьою особою) зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитними договорами. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ч.2 ст. 1071 ЦК України). Пунктами 6 договорів поруки визначено, що у разі настання строку виконання будь - якого зобов'язання за кредитним договором та/або у разі невиконання (у т.ч. неналежного виконання) позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк має право на договірне списання з рахунків поручителя суми боргу. Згідно Протоколу про наміри від 29.09.2009 р., позивач та відповідач погодили, що зобов'язання третьої особи по кредитним договорам переходять до позивача, який зобов'язується погашати їх згідно діючих графіків (а.с.232). У листі позивача відповідачу від 19.12.2011 р. зазначено, що позивач щомісячно сплачує проценти та тіло за кредитами третьої особи (а.с.236). Як вбачається із копії виписки по поточному рахунку позивача № [NUMBER], ним дійсно здійснювались зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитним договорам третьої особи. Крім того, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2013 р., яке набрало законної сили, про стягнення коштів в порядку регресу, з третьої особи на користь позивача судом стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами у сумі 576463,72 доларів США (а.с.247-251). Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування загальних строків позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Враховуючи те, що з листопада 2009 року позивач почав в добровільному порядку сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості третьої особи та вносити їх на поточний рахунок, суд вважає, що позивачем пропущено строки загальної позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та поясненням представників сторін, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed