Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті осіб на тимчасово окупованій території України, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не менш п`яти років. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є племінником [PERSON] , який перебував в шлюбі з [PERSON] та помер у віці 45 років. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 8,36 га кадастровий номер 1424884800:07:000:0145, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоселівської сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 734042, виданого 29.11.2006 року Тельманівськю районною адміністрацією. Він є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , оскільки її діти померли [INFO] внаслідок обстрілу: [PERSON] , [INFO] , - від множинних вогнепальних кульових травм, а [PERSON] , [INFO] ,- від відкритого вогнепального кульового перелому склепіння черепа. Лікарські свідоцтва про смерть були видані [PERSON] судмедекспертизою, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади не здійснюють своїх повноважень.. Волноваським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті, у зв`язку з тим, що медичні свідоцтва про смерть не відповідають вимогам діючого законодавства. З січня 2014 року заявник проживав разом з [PERSON] за її адресою, піклувався про неї, разом вели спільне господарство, після смерті здійснив поховання. Оскільки інших родичів, окрім синів та чоловіка, [PERSON] не мала, тому заявник є єдиним спадкоємцем майна, що їй належало. Однак прийняти спадщину він не має можливості, оскільки відсутні свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON] , втрачено свідоцтво про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та її чоловіком, [PERSON] , втрачено свідоцтво про смерть [PERSON] , відсутні докази його проживання зі спадкодавцем більш як п`ять років на час відкриття спадщини, що перешкоджає підтвердженню того, що він є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , тому просив встановити в судовому порядку факт смерті [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що настали [INFO] у с.Свободному Тельманівського району Донецької області, а також факт його проживання однією сім`єю з [PERSON] з січня 2014 року по день її смерті, до [INFO] . Заявник у судовому засіданні підтвердив заявлені вимоги. Заінтересована особа - Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання представника не направив, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти на розсуд суду. Заінтересована особа - Мирненська селищна рада, в судове засідання представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просили прийняти на розсуд суду. Вислухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.8 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Положеннями ст. 2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Крім того, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть за № 317, виданим Старобешевським відділенням бюро судово - медичної експертизи, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с.Свободному Тельманівського району Донецької області, яка є тимчасово окупованою територією України, внаслідок множинних вогнепальних кульових травм тіла. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть за № 314, виданим Старобешевським відділенням бюро судово - медичної експертизи, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с.Свободному Тельманівського району Донецької області, яка є тимчасово окупованою територією України, внаслідок відкритого вогнепального кульового перелому склепіння черепа. Волноваський районний відділ держаної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовив заявникові у проведенні державної реєстрації фактів смертей та надав письмову відмову у проведенні реєстрації смертей у зв`язку з тим, що медичні свідоцтва про смерть видані незаконними органами на тимчасово окупованій території України та не відповідають вимогам діючого законодавства. Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті осіб у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення фактів смерті осіб на тимчасово окупованій території України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, підлягають задоволенню й вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується такими доказами. Відповідно довідки Мирненської селищної ради Волноваського району Донецької області від 11.11.2019 р. за № 773, станом на день смерті, [INFO] , [PERSON] мешкала разом з [PERSON] по [ADDRESS] , вели спільне господарство. ( а.с.19) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] свідчила, що вона є знайомою заявника, який доводиться племінником чоловікові померлої [PERSON] та з якою він проживав з зими 2014 року до її смерті, оскільки її чоловік та діти померли. Коли вона померла, він її поховав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] свідчив, що він є сусідом заявника, з яким знайомий з дитинства. Підтвердив, що заявник проживав протягом останніх 5-6 років до смерті тітки, [PERSON] , разом з нею за її адресою, допомагав їй, після смерті поховав, оскільки діти тітки померли. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути розглянуті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне заявнику для здійснення його спадкового права, яке іншим способом він підтвердити не має можливості. Під час розгляду справи в суді вказані факти були доведені матеріалами справи та поясненнями свідків. Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що з січня 2014 року по 28.02.2019 року заявник постійно проживав з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , тому суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття не менш п`яти років підлягають задоволенню, оскільки його встановлення надає заявнику можливість здійснити його спадкове право.

Outcome: approved