Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Орджонікідзевський районний підрозділ ДМС України у м. Запоріжжя Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 18 березня 2008 року, згідно договору дарування частки квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за реєстровим № 500, зареєстрованого в Орендному підприємстві Запорізьке Міжміське бюро технічної інвентаризації 05.05.2008 року, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 11813237 та в книзі № 277 за номером запису 38446, перейшло право власності на кімнату [ADDRESS]. Відповідно, зазначена кімната належить зараз одному власнику - [PERSON].| В той же час, з 2008 року і по цей час, в кімнаті, окрім позивачки, зареєстрований ще і відповідач - [PERSON], який є дядько позивачки. Між позивачем та відповідачем тривалий час не існують ніякі стосунки. Фактично відповідач не проживає в кімнаті позивача, і мешкає за не відомою адресою. Однак, незважаючи на численні прохання та вимоги позивача, у добровільному порядку знятися з реєстрації в квартирі, яка йому не належить і в якій він не мешкає, відповідач відмовляється. Такі дії відповідача спричиняють збитків позивача, оскільки позивач змушений оплачувати додаткові комунальні витрати. На підставі викладеного просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання надала заяву, згідно якої підтримала заявлені позовні вимоги, проти заочного вирішення справи не заперечує та просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень до суду не надав, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. З огляду на вищезазначене, суд, у відповідності до вимог статті 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власником 8/25 (кімн. №7) квартири [ADDRESS], що підтверджуються: договором дарування частки квартири від 18.03.2008 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 500; технічним паспортом виданим ЗМБТІ від 13.07.1998 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОПЗМБТІ від 05.05.2008 року. Із довідки ПАТ „Запорізький завод феросплавів" від 24.10.2013 року та згідно інформації адресно-довідкового сектору від 26.11.2013 року встановлено, що у вказаній квартирі, окрім позивачки, зареєстрований відповідач [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами, з 2008 року по теперішній час відповідач [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі. Статтею 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 71 Житлового кодексу України встановлює, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, в разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Таким чином, згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України відповідач є особою, яка втратила право користування житлом, внаслідок не проживання в квартирі більше ніж шість місяців. Позивач має право на усунення перепон в користуванні житловою площею, які чинить відповідач у зв'язку з реєстрацією за даною адресою. Конституцією України та нормами Цивільного кодексу України закріплені принципи непорушності права приватної власності, які визначають право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплюють право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). За положеннями статей 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд, з урахуванням обставин того, що відповідач з 2008 року без поважних причин не проживає у вказаній квартирі, вважає вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягаючими задоволенню. Щодо вимог позивача про зобов'язання Орджонікідзевський районний підрозділ ДМС України у м. Запоріжжя Запорізької області зняти відповідача з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні, то суд зазначає наступне. Орджонікідзевський районний підрозділ ДМС України у м. Запоріжжя Запорізької області у справі є третьою особою без заявлення самостійних вимог на предмет спору, а не відповідачем. Третя особа за своїм процесуальним становищем не є суб'єктом матеріально-правових відносин, не користується правами сторін та не несе їх обов'язків, а тому суд не вправі поширювати на них матеріально-правові наслідки вирішення спору та покладати обов'язок виконання рішення. У відповідності з вимогами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За статтею 11 цього Закону, реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути також відновлення становища, яке існувало до порушення. Зважаючи те, що задоволення вимоги про зняття з реєстрації місця проживання забезпечить власникові безперешкодне відновлення свого порушеного права власності, яке існувало до порушення, та є похідною від вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає за можливе частково задовольнити позов в частині зобов'язання вчинення певних дій.

Outcome: partial