Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] 22 серпня 2019 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 89079 євро 14 євроцентів, а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він - [PERSON] , на підставі публічної пропозиції (оферти) АБ «Південний» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розташованій на сайті: https://bank.com.ua/publicity, є володільцем відкритого на його ім`я банківського рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) в АБ «Південний», з метою накопичення коштів та здійснюю розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на цьому рахунку. Також, позивач зазначив, що між ним та відповідачем в усній формі було узгоджено використання (розпорядження) останнім грошових коштів, з банківського рахунку відкритого на ім`я [PERSON] , для здійснення витрат, пов`язаних з утриманням відповідачем майна (яхти) з умовою, що відповідач здійснює списання коштів з банківського рахунку на суму, що не перевищує розміру правочину, який належить вчиняти в письмовій формі між фізичними особами згідно з чинним в Україні законодавством. Для виконання вказаних домовленостей, в АБ «Південний», за замовленням позивача, було виготовлено додаткову картку на ім`я [PERSON] , яка забезпечувала доступ до рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) в АБ «Південний». Надалі, позивач дізнався, що за період з 30.06.2018 року по 18.07.2019 року, без на те згоди власника, відповідач витратив належні йому - [PERSON] грошові кошти на загальну суму 89104,85 євро. Позивач зазначив, що між ним та відповідачем не було оформлено жодного письмового договору, який би надавав право останньому розпоряджатися грошовими коштами, що знаходились на вищевказаному рахунку. Також позивач зазначив, що з виписки по рахунку приватного клієнта № [NUMBER], вбачається, що із загальної витраченої відповідачем суми коштів у розмірі 89104,85 євро, лише три платежі були вчинені ним з дотриманням умов використання (розпорядження) грошових коштів з його банківського рахунку, а саме: 23.08.2018 року платіж на суму 11,33 євро; 13.06.2019 року платіж на суму 8,40 євро; 15.07.2019 року платіж на суму 5,98 євро, що в загальній сумі становить 25,71 євро. На підставі викладеного, позивач стверджує, що [PERSON] без законних підстав набув належні йому грошові кошти в сумі 89079,14 євро, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , а також на рухоме та нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON] , в межах суми 89079 (вісімдесят дев`ять тисяч сімдесят дев`ять) євро 14 (чотирнадцять) євроцентів, що згідно курсу НБУ еквівалентно 2479553 (два мільйона чотириста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) гривні 49 (сорок дев`ять) копійок. 26 листопада 2019 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 18.12.2019 року представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач - [PERSON] в судове засідання призначене на 18.12.2019 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , з 10 липня 2009 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та саме на вказану адресу судом направлялась судова кореспонденція на ім`я відповідача, яка отримана родичами для передачі. Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка є адресою місця реєстрації, про що свідчить довідка з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, яка отримана родичами для передання, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про зміну адреси суд не повідомив, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, до яких не з`явився без поважних причин, у зв`язку з чим за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню з наступних підстав. З наданих до суду доказів, судом встановлено, що 29 липня 2015 року в Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «Південний» був відкритий поточний рахунок за № [NUMBER] ( [NUMBER] ), у валюті: «Євро», на ім`я - [PERSON] , що підтверджується довідкою АБ «Південний» за вих. №0236-253-44427БТ-2019 від 13.11.2019 року. З вказаної довідки також вбачається, що до вказаного рахунку 27 червня 2018 року була оформлена картка на ім`я додаткового держателя - [PERSON] « [NUMBER] », строком дії по 31.07.2019 року включно. 24 липня 2019 року [PERSON] звернувся до АБ «Південний» з заявою про отримання виписки по рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), відкритого на його ім`я. 25 липня 2019 року АБ «Південний» надано [PERSON] виписку по рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), з якого вбачається, що за період з 01.06.2018 року по 25.07.2019 року, з вказаного рахунку було списано та витрачено грошові кошти в сумі 89266 євро 70 євроцентів, з яких знято за допомогою карткового рахунку [NUMBER] », відкритого на ім`я [PERSON] , грошові кошти в сумі 89104 євро 85 євроцентів. На підставі викладеного, судом достеменно встановлено, що з розрахункового рахунку, відкритого на ім`я позивача, відповідачем за допомогою відкритого на його ім`я, як додаткового держателя картки позивача, було знято грошові кошти в сумі 89104 євро 85 євроцентів. Позивач зазначив, що між ним та відповідачем було усно узгоджено використання (розпорядження) [PERSON] грошових коштів, з банківського рахунку відкритого на ім`я [PERSON] , для здійснення витрат, пов`язаних з утриманням відповідачем майна (яхти) з умовою, що відповідач здійснює списання коштів з банківського рахунку на суму, що не перевищує розміру правочину, який належить вчиняти в письмовій формі між фізичними особами згідно з чинним в Україні законодавством. Позивачем визнано, що з витраченої відповідачем грошової суми у розмірі 89104 євро 85 євроцентів, грошові кошти в сумі 25 євро 71 євроцентів, які складаються з витрат: 23.08.2018 року платіж на суму 11,33 євро; 13.06.2019 року платіж на суму 8,40 євро; 15.07.2019 року платіж на суму 5,98 євро, були витрачені за призначенням. 30 липня 2019 року позивач звернувся з письмовим запитом до відповідача щодо отримання інформації та підстав витрачення і присвоєння, без відповідної на те правової підстави, грошових коштів в сумі 89104 євро 85 євроцентів, з вимогою про повернення таких коштів, яка була надіслана відповідачеві поштовим повідомленням разом з рекомендованим повідомленням, з описом вкладення, яка в свою чергу відповідачем не виконана, що не спростовано відповідними доказами. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Щодо залишкової суми коштів витраченої відповідачем [PERSON] у розмірі 89079 євро 14 євроцентів (89104,85-25,71=89079,14), суд зазначає наступне. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Судом встановлено, що між сторонами по справі, за фактом не укладеності договору та не підтвердження таких обставин належними доказами, не було досягнуто згоди щодо розпорядження грошовими коштами, які належали позивачеві та зберігались на картковому рахунку, відкритому на його ім`я. Так, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. З огляду на встановлені та описані вище обставини справи, щодо відсутності підстав вважати, що між позивачем та відповідачем були наявні договірні відносини щодо розпорядження та витрачення відповідачем грошових коштів в сумі 89079,14 євро, які належали позивачеві та зберігались на картковому рахунку, відкритому на його ім`я, крім факту того, що відповідач був зберігачем таких коштів, як додатковий держатель карткового рахунку, суд приходить до переконання, що у [PERSON] не було правових підстав для особистого розпорядження грошовими коштами в сумі 89079,14 євро, належними позивачеві, з урахуванням незгоди позивача з такими діями, як власника, суд вважає, що відповідач безпідставно набув за рахунок iншої особи, без відповідної правової підстави, грошові кошти в сумі 89079,14 євро, а відтак такі кошти підлягають поверненню на користь позивача, а позов задоволенню. Одночасно судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в загальній сумі 9989 гривень 20 копійок, який складається зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 9605 гривень 00 копійок, та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384 гривні 20 копійок. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги . Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вже зазначалось, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача у суді представляли адвокати: Л.А. Новак, як старший партнер АО «Нова Лекс» , який діяв на підставі укладеного договору про надання професійної правничої (правової) допомоги за №1 від 16.09.2019 року; [PERSON] , яка діяла на підставі договору №7 про надання правової допомоги (правничої) допомоги від 02.04.2019 року. Загальна вартість послуг за договором №1 від 16.09.2019 року складає 3500,00 грн., що підтверджується умовами договору та актом приймання-передачі наданих послуг за №1 від 16.12.2019 року, який містить виставлений рахунок. Загальна вартість послуг за договором №7 від 02.04.2019 року складає 5500,00 грн., що підтверджується умовами договору та актом приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2019 року, який містить виставлений рахунок. Судом враховується, що в постанові від 03.10.2019 року по справі №922/445/19, Верховний Суд дійшов висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Одночасно суд враховує положення ч.4-6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі у розмірі 9000 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладена

Outcome: approved