Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

26 травня 2016 року Військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Свої вимоги прокурор мотивувє тим, що відповідач проходив навчання та військову службу у Національній академії Національної гвардії України у період з 01 серпня 2013 року по 26 лютого 2016 року на посаді курсанта. 26 лютого 2016 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Національної академії Національної гвардії України та [PERSON] було достроково розірвано та наказом начальника академії від 26 лютого 2016 року № 47 відповідача виключено із списків особового складу Національної академії Національної гвардії України у звязку із систематичним невиконанням умов контракту. Під час навчання [PERSON] в академії на утримання останнього з державного бюджету були здійснені витрати в загальній сумі 104 674 грн. 17 коп. Посилаючись на те, що [PERSON] у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на відшкодування витрат, повязаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, прокурор просить стягнути з нього вищевказану суму боргу на користь Національної академії Національної гвардії України. Прокурор Глущенко Г. О. у судовому засіданні позов підтримала, проти заочного вирішення справи не заперечувала. Представник позивача - Національної академії Національної гвардії України у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 27). Представник позивача - Міністерства внутрішніх справ України у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 25). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився. Поштове відправлення про виклик останнього в судове засідання повернулося без вручення у звязку із закінченням терміну зберігання. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 34). У відповідності до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши прокурора Глущенко Г. О., повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За положеннями ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це передбачається нормою ст. 526 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, як передбачається п. 4 ст. 611 ЦК України, відшкодування збитків. Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Відповідно до п. п. 3, 4, 7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом. У разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється в судовому порядку. Згідно з п. п. 1.2, 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управління Державної охорони України, Службою безпеки України від 16 липня 2007 №419/ 831/240/605/537/219/534, зобов'язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Судом встановлено, що наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України від 01 серпня 2013 року № 30 молодший сержант [PERSON] зарахований та призначений курсантом першого курсу денної форми навчання за напрямками підготовки із числа військовослужбовців з 01 серпня 2013 року (а. с. 8). В подальшому між Міністерством внутрішніх справ України в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України та молодшим сержантом [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) в Академії внутрішніх військ МВС України курсантами від 01 серпня 2013 року (а. с. 10). 23 лютого 2016 року начальником курсу академії був погоджений рапорт відповідача про звільнення його в запас ЗСУ у звязку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовця та припиненням (розірванням) контракту про військову службу (навчання) курсантів через недисциплінованість (а. с. 11). Згідно з наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 26 лютого 2016 року №47 с/ч курсанта [PERSON], звільненого наказом начальника Національної академії від 26 лютого 2016 року №8 о/с відповідно до п. «и» ч. 6 ст. 26 (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у запас Збройних Сил України у звязку із систематичним невиконанням умов контракту, виключено зі списків особового складу курсантів Національної академії та всіх видів забезпечення (а. с. 9). Зі змісту п. 1 контракту про проходження військової служби (навчання) в Академії внутрішніх військ МВС України курсантами від 01 серпня 2013 року вбачається, що відповідач [PERSON] добровільно взяв на себе зобовязання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. У відповідності до п. 9 контракту його чинність припинено 26 лютого 2016 року у звязку із звільненням з військової служби за п. «и» ч. 6 ст. 26 (у звязку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) згідно Закону України «Про військовий обовязок і військову службу». Відповідач виключений зі списків особового складу курсантів Національної академії 26 лютого 2016 року згідно наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 26 лютого 2016 року №47 с/ч (а. с. 10). Підписання вказаного Контракту є прямою та безумовною згодою [PERSON] на виконання умов, зазначених у ньому, а підписання розрахунку згодою із сумою витрат, які підлягають стягненню з нього на користь позивача. З наявного в матеріалах справи зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету за період навчання [PERSON] з 01 серпня 2013 року по 26 лютого 2016 року, з яким відповідач ознайомлений під розпис, вбачається, що на утримання останнього в Національній академії Національної гвардії України з державного бюджету виділені і витрачені кошти в загальній сумі 104 674 грн. 17 коп., із них: 75 969 грн. 92 коп. грошове забезпечення військовослужбовця, 6 122 грн. 40 коп. предмети, матеріали, обладнання, інвентар, 339 грн. 79 коп. медикаменти та перевязувальні матеріали, 14 176 грн. 41 коп. продукти харчування, 5 371грн. 35 коп. оплата теплопостачання; 860 грн. 10 коп. оплата водопостачання та водовідведення, 1 825 грн. 21 коп. оплата електроенергії, 8 грн. 99 коп. оплата послуг (окрім комунальних) (а. с. 7). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що у добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення на користь Національної академії Національної гвардії України витрат, повязаних з його утриманням у вищому навчальному закладі тобто, не виконує свої зобовязання за контрактом. З огляду на викладене вище, позовні вимоги військового прокурора Харківського гарнізону підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову в інтересах Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Національної академії Національної гвардії України судовий збір у розмірі 1 570 грн. 11 коп. сплачено не позивачами, а Генеральною прокуратурою України, яка у цій справі представляє інтереси позивачів (а. с. 1). Із врахуванням того, що статтею 88 ЦПК України не передбачено повернення судового збору представникам сторін, суд приходить до висновку, що судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь ГПУ. На підставі викладеного,

Outcome: approved