Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки Смоленської області, Ярцевського району, села Присельє, яка померла [INFO] у м. Донецьк, Донецька область, у віці 81 рік. У заяві посилається на те, що вона є донькою померлої, смерть якої настала на тимчасово окупованій території України. Свідоцтво про смерть було видане Донецьким міським відділом РАГСУ Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 16.02.2021 року за №202323, що знаходиться на тимчасово окупованій території в Донецькій області. Заявник зверталась із заявою щодо проведення державної реєстрації смерті до Голосіївського районного у місті Києві відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), але їй було відмовлено у проведенні відповідної державної реєстрації. Заявниця зазначає, що встановлення факту смерті, внесення до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2021р. було призначено розгляд даної справи на 15.03.2021р. на 17.00 годину. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого міським РАГС м. Єнакієво Донецької області, 21.10.1962 р., а також свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яким змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] . У судовому засіданні з викладених у заяві обставин, письмових доказів у справі, зокрема лікарської довідки про смерть від 15.02.2021р., виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги міста Донецька, достовірно встановлено факт смерті [PERSON] в м. Донецьк, Донецька область, 15.02.2021р. від хронічної мізкової недостатності та центрального атеросклерозу. Як вбачається, заявник зверталась до Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо реєстрації у встановленому законом порядку смерті [PERSON] , але отримала відмову від 11.03.2021р. за №194/21.3-71 у проведенні державної реєстрації смерті, з огляду на те, що пред`явлено заявником документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаться незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Згідно з наказами Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області», свідоцтва про смерть, видані органом, який знаходиться не на контрольованій території, є недійсним. Використання їх в якості документів, що засвідчують факт смерті, є неможливим. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України передбачено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved