Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця міста Севастополя Автономної Республіки Крим, щодо його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], уродженки м. Харкова (свідоцтво про народження [NUMBER] від 16 жовтня 2014 року, видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 213 від 16 жовтня 2014 року), а також стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку. В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 18 жовтня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем - [PERSON], від шлюбу вони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідач не проявляє уваги до доньки, не займається її вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов'язків, не забезпечує доньку матеріально, та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про доньку, не проявляє інтересу до існування доньки. Позивач зі свого боку будь-яких перешкод відповідачу щодо спілкування з донькою не чинила. Неодноразово намагалась переконати відповідача у необхідності проявити уваги до їх доньки, участі у її вихованні та розвитку, що не призводило до результату. Відповідач добровільно відмовляється спілкуватися з дитиною та позивачем з питань виховання та утримання дитини. Позивач та їх із відповідачем донька проживають разом, відповідач з ними не зареєстрований та не проживає. За таких умов позивач вважає, що відповідач не повинен мати прав, які основані на спорідненості з дитиною та не може у майбутньому розраховувати на майнові права, пов'язані з його батьківством. Зважаючи на відсутність перешкод з боку позивача в спілкуванні з дитиною, на винне та свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, вона вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, та його слід позбавити батьківських прав стосовно його доньки [PERSON]. Відповідач є працездатним, про наявність у нього будь-яких хронічних хвороб, які б впливали на визначення розміру аліментів, мені невідомо. Зважаючи на те, що відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню доньки [PERSON], [INFO], а саме не надає матеріальної допомоги, на прохання про таку допомогу від позивача не реагує, вважає за необхідне стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але у розмірі не меншому ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі цього позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, пояснили суду про обставини викладені вище. Позивач також зазначила, що просить відповідача позбавити батьківських прав, оскільки останній не надає жодної матеріальної допомоги, не цікавиться життям та здоров'ям доньки, яка пережила операцію. Окрім того, може вивезти їх доньку за межі країну, як він вчинив з сином від першого шлюбу, забравши його від колишньої дружини до АР Крим. Окрім того, вона позбавлена права вивезти доньку на відпочинок за межі країни на відпочинок, оскільки відповідач не надає на це дозвіл. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожен окремо пояснили, що відповідач самоусунувся від виховання малолітньої доньки, не займається її вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов'язків, не забезпечує доньку матеріально, та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про доньку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у спосіб, передбачений ч. 10 ст. 74 ЦПК України, про що в матеріалах справи містяться відповідні дані. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання Кузнецва О.Б., яка діє згідно довіреності, не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, рішення ухвалити на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що з 18 жовтня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 січня 2016 року (справа 645/9984/15). Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16.10.2014 року. Як вбачається з висновку №98 від 16.02.2016 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], наданого Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, [PERSON] неодноразово запрошувався до Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на співбесіду, однак, жодного разу не з'явився, жодних пояснень чи документів не надав, що підтверджує його байдуже ставлення до дитини, з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні малолітньої доньки та щодо усунення перешкод у спілкуванні з нею з боку матері дитини, не звертався. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи викладене та рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Суд критично ставиться до вищевказаного Висновку, оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено, що вказаний Висновок був здійснений на підставі пояснень матері дитини, а також довідок: КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7», ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМН України», які також надані позивачем в якості письмових доказів по даній цивільній справі. Крім того, у вказаному Висновку зазначено, що батько дитини викликався на співбесіду, однак, жодного разу не з'явився, з висновку не вбачається, чи був він належним чином повідомлений про засідання Комісії, тбто висновок зроблено без врахування позиції відповідача. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої дільницею №57 КП «Жилкомсервіс» від 21.07.2015 року, малолітня [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS], разом з матір'ю - [PERSON]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання родини [PERSON], яка мешкає в квартирі [ADDRESS], за зазначеною адресою мешкає також її малолітня донька [PERSON], для дитини створені усі необхідні умови для повноцінного розвитку. Відповідно повідомлення адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7», малолітня [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом фахівців закладу від народження. За вказаний час мати малолітньої, [PERSON], супроводжувала дитину до поліклініки під час проведення медичних оглядів, знаходилася вдома під час хвороб доньки, виконувала всі рекомендації лікарів. Батько дитини за вказаний період відносно стану здоров'я дитини до дільничного лікаря не звертався. Як вбачається з витягу з історії хвороби №8061, виданої ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМН України», малолітній [PERSON], [INFO] проведено операцію не серці, у зв'язку з чим дитина потребує додаткової уваги, лікування, догляду, піклування. Відповідно до ст.. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому дитина перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною у повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та зазначених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Позивачем та третьою особою не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що відповідач самоусунувся від виховання доньки. При розгляді даного спору суд вважає, що позбавлення батька батьківських мір стосовно її неповнолітньої дитини є крайнім заходом, який повинен бути застосований судом у разі якщо ухилення від виконання батьківських обов'язків створює реальну загрозу для життя та здоров'я дитини та негативно впливає на процес її розвитку та виховання. Хоча диспозиція ст.. 164 СК України, яка передбачає ухилення від виконання батьківських обов'язків як підставу для позбавлення батьківських прав не містить попереднього застосування до винового батька заходів попереднього досудового впливу, за думкою суду, невжиття таких заходів може бути підставою для відмови в задоволенні позову у разі розкаяння батька. Суд вважає, що профілактична робота з боку органів опіки та піклування, сам факт судового розгляду повинні мати позитивний вплив на відношення відповідача до своєї дитини. З огляду на викладене, судом не встановлені обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню у повному обсязі, вихдячи з наступного. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї. Відповідачем не надано доказів, які свідчать про наявність у відповідача захворювань та потреби в лікуванні. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину ( доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем не надано. При таких обставинах, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку відповідача. Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 551 грн. 20 коп. враховуючи, що позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 243 грн. 60 коп., з відповідача на користь держави підлягають стягненню307 грн. 60 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Згідно зі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial