Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Представник позивача - адвокат Пономаренко Н.М. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Головне Управління Держгеокадастру у Луганській області, який в ході розгляду справи уточнила, а саме просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] зі своїм батьком [PERSON] з 1999 року по день його смерті, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,77 га, кадастровий номер 44240840000:20:004:0014, державний акт серія ЛГ № 072072, яка розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] . За життя батько позивача мав дві земельні ділянки, які належали йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: земельна ділянка № [NUMBER] площею 4,77 га, кадастровий номер 4424084000:20:004:0014, державний акт серії ЛГ 072072 та земельна ділянка, яку він успадкував за померлою дружиною [PERSON] № 733, площею 4,77 га, кадастровий номер 4424084000:20:004:0015, державний акт серія ЯИ № 831342, які розташовані на території Містківської сільської ради. 19 квітня 2013 року [PERSON] заповів позивачу земельну ділянку № [NUMBER] , площею 4,77 га, а її рідній сестрі [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] , площею 4,77 га. В 1999 році позивач забрала батька до себе на постійне проживання в смт. Новосвітлівка Краснодонського району та [PERSON] проживав з дочкою до смерті, а саме до [INFO] . Місце смерті [PERSON] - Луганська область, Сорокинський район, смт. Новосвітлівка. Після смерті [PERSON] , позивач та її сестра [PERSON] не мали можливості прийняти спадщину у встановлені законом строки та порядок. Позивач не зверталася до нотаріальної контори з незалежних від неї обставин, через проведення антитерористичної операції на схожі України, хоча вважається такою, що фактично прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавця - свого батька, проживала разом із ним та була зареєстрована з ним за однією адресою. Відповідно до довідки селищної ради № 1135 від 01.12.2014 року [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком - [PERSON] , донькою - [PERSON] та батьком - [PERSON] . Таким чином, на підставі заповіту позивач успадкувала земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,77 га, розташовану на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яка належала її батькові на момент смерті. В [INFO] під час проведення обстрілу будинок позивача та велика кількість документі, серед яких оригінал заповіту, витяг про його реєстрацію, оригінали Державних актів на земельні ділянки, згоріли повністю. 10 червня 2019 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої Сватівської держаної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, нотаріусом було надано позивачу відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність оригіналів документів, що були втрачені під час пожежі. У позивача відсутній оригінал державного акту на право власності на землю та Містківською сільською радою Сватівського району Луганської області було надано відповідь № 02-16/191 від 25.03.2019 року, в якій зазначено про неможливість надання позивачу копії сертифікату або державного акту на право на земельну частку (пай), оскільки така інформація у них відсутня. При отриманні інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно отримано довідки, у відповідності до яких за анкетними даними спадкодавця та кадастровим номером земельної ділянки інформація щодо права власності відсутня. Просить суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] із своїм батьком [PERSON] з 1999 року по день його смерті, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем в порядку спадкування законом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,77 га, кадастровий номер 4424084000:20:004:0014, державний акт серії ЛГ № 072072, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Містківської сільської ради. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 08 листопада 2019 року було відкрите провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року справу було призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Пономаренко Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача - Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа - Головне Управління Дергеокадастру у Луганській області свого представника до суду не направили, надіславши 26.11.2019 року на адресу суду письмове пояснення, в якому просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника та зазначили, що за інформацією Відділу у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області на підставі розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 16.09.2004 № 543 гр. [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку (№ 731) серії ЛГ № 072072, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27.09.2004 за № 010441702007, загальною площею 4,7700 га, кадастровий номер 4424084000:20:004:0014, яка розташована за межами населених пунктів, та відповідно до Державного земельного кадастру враховується на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ВМА № 525441 від 26.11.2008 року реєстраційний № 567 гр. [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку (№ 725) серії ЯИ № 831342, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 31.03.2010 за № 011041700037, загальною площею 4,7700 га, кадастровий номер 4424084000:20:004:0015, яка розташована за межами населених пунктів та відповідно до Державного земельного кадастру враховується на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області (а.с. 69-70). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є племінницею її чоловіка, батьки її проживали у с. Барикіне Сватівського району Луганської області. У 1999 році, коли мати позивача захворіла, [PERSON] забрала батьків до себе в с. Новосвітлівка Сорокинського району, де згодом померла мати позивача та до самої смерті проживав батько. Вона неодноразово відвідувала племінницю з батьками у с. Новосвітлівка та часто спілкувалася з ними по телефону. Їй відомо, що в [INFO] в будинок, в якому проживала родина позивача разом з батьком позивача [PERSON] , влучив снаряд, внаслідок чого й помер [PERSON] та було втрачено всі правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які [PERSON] заповідав своїм дочкам. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що позивач є двоюрідною сестрою його дружини, та з її родиною він знайомий близько 20 років. Батьки позивача проживали у с. Барикіне Сватівського району. Коли мати позивача тяжко захворіла, [PERSON] забрала батьків до себе в с. Новосвітлівка Сорокинського району. Він приїздив до них в гості, та йому відомо, що батько позивача [PERSON] помер в [INFO] в с. Новосвітлівка Сорокинського району, внаслідок влучення снаряду в будинок, в якому проживала родина. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити вимоги заявника з наступних підстав. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 січня 1973 року та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , укладеного 24.08.1985 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с.11,12а). [PERSON] помер [INFO] у [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 16.09.2014 року Виконавчим комітетом Молодогвардійської міської ради Луганської області (а.с.14). Згідно п. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Згідно копії довідки № 1135, виданої 01 грудня 2014 року в.о. селищного голови Новосвітлівської селищної ради Краснодонського району Луганської області, [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з чоловіком, дочкою та батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , батько позивача проживав разом із нею з 19.09.2001 року по день його смерті - [INFO] (а.с. 24). Як вбачається з копії паспорту [PERSON] , місцем його реєстрації з 19.01.2001 року є [ADDRESS] (а.с.10). У відповідності до копії паспорту, [PERSON] з 14.10.1998 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). 10 червня 2019 року Завідувач Першої Сватівський державної нотаріальної контори Державний нотаріус Власов О.В. надав роз`яснення щодо неможливості видачі [PERSON] свідоцтва про право на нерухоме майно (земельну ділянку), що залишилась після померлого [PERSON] (а.с. 27). Згідно п. 23. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься в довідці про фактичне місце проживання з померлим, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до національного законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення і потрібне для оформлення прав на спадкове майно. Таким чином, в судовому засіданні з пояснень свідків, письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, достовірно встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом із своїм батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини - [INFO], за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, за [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.03.2010 року, на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом ВМА № 525441 від 26.11.2008 року, реєстр № 567 зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,7700 га, на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області (а.с. 21). У відповідності до свідоцтва про спадщину від 26 листопада 2008 року [PERSON] успадкував земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,7700 га після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та володіла вказаною земельною ділянкою на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 072073 виданому Сватівською районною державною адміністрацією 27 вересня 2004 року на підставі розпорядження № 543 від 16 вересня 2004 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних атів на право власності на землю № 010441702006(а.с.16), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 17465119 від 26.11.2008 року, виданого Першою Сватівською державною нотаріальною конторою (а.с.17). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого 18 липня 2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.15). 19 квітня 2013 року [PERSON] , [INFO] було складено заповіт, у відповідності до якого він заповідав своїй дочці [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,77 га, яка розташована на території Містківської сільської ради кадастровий номер 4424084000:20:004:0014 державний акт серія ЛГ № 072072 (а.с.18-19), заповіт було зареєстровано в Спадковому реєстрі 23 квітня 2013 року за № 46, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.20, 92). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась (а.с. 91). У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Відповідно до ч. ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В процесі розгляду справи було встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом із своїм батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини - [INFO], за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, після смерті [PERSON] . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Першої Сватівської державної нотаріальної контори за № 954/02-31 від 10.06.2019 року вбачається, що при відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно, видача свідоцтва про право на спадщину за законом, неможлива (а.с. 27). Згідно копії довідки № 1019 від 26.09.2014 року, виданої в.о. селищного голови Новосвітлівської селищної ради Краснодонського району Луганської області та копії Акту обстеження нанесення збитків, будинок [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] повністю згорів в результаті проведення бойових дій в селищі Новосвітлівці з 13.08.2014 по 28.08.2014 року (а.с.25, 26). В друкованому виданні газети «Сватівські відомості» № 1/740 від 01 січня 2020 року було розміщено оголошення про втрату Державного акту серія ЛГ № 072072 та Державного акту серія ЯИ № 831348, виданих на ім`я [PERSON] (а.с.102-103). На даний час [PERSON] не може оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право спадщину за законом у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів під час пожежі, що сталася в смт. Новосвітлівка Сорокинського району Луганської області. Згідно інформації Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області № 02-16/191 від 25.03.2019 року, неможливо надати позивачу копії сертифікату або державного акту на право на земельну частку (пай), оскільки така інформація у них відсутня (а.с. 29-30). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України). Згідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно положень п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як вбачається з матеріалів справи, померлому померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , належала на праві власності земельна ділянка № [NUMBER] площею 4,77 га, кадастровий номер 4424084000:20:004:0014, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На підставі наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованого в Мінюсті 18 грудня 2012 року за № 2102/22414, органи, що видавали свідоцтва на право власності на нерухоме майно втратили повноваження щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів, що мають силу оригіналу. Таким чином, позивач як спадкоємець, не може отримати повторний державний акт або дублікат правовстановлюючого документу, що має силу оригіналу, з метою надання його нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, так, як відсутній правовий механізм для його отримання, що, в свою чергу обмежує права позивача, як спадкоємця, щодо набуття права власності на спадкове майно у визначеному чинним законодавством порядку шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved