Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогою до відповідача ТОВ «Прімоколект» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивовано тим, що протягом тривалого часу надходять телефонні дзвінки та листи від відповідача з погрозами і вимаганням коштів на користь ПАТ «Платинум Банк». Сума коштів до виплати є спірною та занадто завищеною, тому триває досудове розслідування кримінальної справи відносно посадових осіб ПА «Платинум Банк» за ст. 190 КК України. Зважаючи на те, що позивач слабка і хвора людина, відповідач своїми протиправними діями - докучанням та неналежним впливом (методом психологічного тиску та залякуванням) примушує її сплатити необґрунтовану суму коштів. Фактично позивач стала жертвою психічного насильства. У зв'язку з вищевикладеним, позивачу прийшлось перенести душевні страждання. В результаті була нанесена моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 39 629, 69 грн, тобто сума відповідна сумі безпідставного вимагання. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому зазначено про те, що відповідач заперечує проти позову. Листи, надіслані на адресу позивача, не містять жодних погроз, а навпаки, позивачеві було направлено листи інформаційного характеру, які містять відомості про кредитора, розмір заборгованості, розрахунковий рахунок, на який необхідно сплатити кошти для погашення заборгованості. На виконання умов договору банк передав відповідачу реєстр заборгованості, відповідно до якого [PERSON] має непогашену заборгованість перед ПАТ «Платинум Банк» за кредитним договором. З метою належного виконання умов договору, ТОВ «Прімоколект» направило на адресу позивача повідомлення з інформацією про суму заборгованості та законні наслідки невиконання зобов'язання. Інформація про стан заборгованості, вкладена в листах, може відрізнятися між собою в залежності від того чи уточнював банк її, оскільки між датою направлення листів пройшло понад 4 місяці, сума заборгованості була актуалізована банком, а борг зменшився (можливо у зв'язку з частковим погашенням заборгованості). Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13.03.2017 р. вказана цивільна справа розприділена судді Шевчуку О.П. 16.03.2017 р. по справі відкрито провадження. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018 р. цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв'язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2018 р. справу прийнято до провадження судді Саламон О.Б., ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.12, ст. 81 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11,629 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Ч.1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст. 525 - 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Забороняється одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» 15 березня 2013 року укладено договір про відкриття банківського (карткового) рахунку з детальним роз'ясненням наслідків його несплати. В подальшому, у зв'язку з неналежною сплатою заборгованості, 15 вересня 2017 року між ТОВ «Прімоколект» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір про надання послуг зі стягнення заборгованості, відповідно до якого банку зобов'язався надати відповідачу перелік боржників, які мають непогашену заборгованість, а відповідач зобов'язався здійснити дії, спрямовані на погашення заборгованості боржниками. Відповідно до п.2.2 договору, банк гарантував відповідачу, що заборгованість кожного боржника, зазначеного в реєстрі, дійсно існує у вказаному у реєстрі розмірі; у боржників немає жодних підстав для відмови в її погашенні, при цьому п. 3.2 договору передбачено перелік дій, які має право вчиняти відповідач з метою виконання умов договору, зокрема: здійснювати телефонні дзвінки, направляти смс - повідомлення, листи, проводити особисті зустрічі тощо. На виконання умов договору банк передав відповідачу реєстр заборгованості, відповідно до якого позивач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ПАТ «Платинум Банк» за кредитним договором. З метою належного виконання умов договору, ТОВ «Прімоколект» направило на адресу позивача повідомлення з інформацією про суму заборгованості та законні наслідки невиконання зобов'язання. Відповідно до ст. 19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Так, чинним законодавством України не заборонено ТОВ «Прімоколект» чи банку вступати в комунікацію (телефонувати, направляти листи, телеграми чи особисто контактувати) з позивачем, з метою досудового врегулювання спору та добровільного погашення заборгованості на користь банку. Намагання банку вирішити спір у досудовому порядку сприяє зменшенню майбутніх витрат позивача на судовий процес та завантаженості на судову гілку влади. Виключно банк, як власник права грошової вимоги за кредитним договором має право вирішувати яким чином стягувати заборгованість. Розом з тим, позивач зверталася до суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк» зокрема і в частині відшкодування моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено. Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода завдана фізичній особі, як це передбачено статтею 1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду), зобов'язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: - моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; - неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; - причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; - вини заподіювача шкоди. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а згідно ч.2 п.5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди. Протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Встановлено, що позивач обґрунтовує завдану моральну шкоду саме з душевними стражданнями, яких вона зазнала у зв'язку з протиправними діями відповідача, при цьому душевні страждання тривають, оскільки порушено нормальні життєві зв'язки, спричинені зазначеною подією. Як роз'яснено у Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди» (Лист Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 р.) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи; будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Особа звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини. Це є наслідком дії в цивільному законодавстві презумпції (припущення) винуватості, сутність якої полягає в тому, що особа, яка завдала шкоди, вважається винною в цьому до тих пір, поки не доведе відсутність своєї вини. Відповідачем надано суду докази в обґрунтування правомірності своїх дій, а саме коли, яким чином і за яких обставин направлялися листи і їх зміст. Моральна шкода має розглядатися постійним супутником кожної протиправної поведінки щодо фізичної особи, при цьому не встановлено протиправності діянь ТОВ «Прімоколект», а також причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням ТОВ «Прімоколект» та вини в заподіянні моральної шкоди позивачу. Судом з'ясовано, що позивачем не надано підтвердження факту заподіяння моральних і фізичних страждань, не зазначено обставин чи дій (бездіяльності) якими ці страждання заподіяні, не зазначено з чого позивач виходить, оцінивши заподіяну шкоду у розмірі 39 629,69 грн. Зокрема, розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач. Безперечно враховується стан здоров"я позивача, однак причинного зв'язку між діями ТОВ «Прімоколект» та нанесенням моральної шкоди, не вбачається, оскільки: - ТОВ «Прімоколект» діяло на підставі договору доручення, відповідно до якого банк надав відповідачу інформацію про осіб, щодо яких необхідно здійснити заходи зі стягнення заборгованості; - відсутня протиправна поведінка, тобто поведінка, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акту, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов'язання, оскільки дійсність заборгованості була гарантована банком, а позивач не заперечує факту укладення договору; - відсутній причинно - наслідковий зв'язок, між діями відповідача та моральною шкодою, оскільки відповідач діяв виключно на виконання умов договору укладеного з банком. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed