Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 17 жовтня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Шлюб зареєстрували у виконкомі Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області, актовий запис № 121. 20 квітня 2009 року у них народився син - [PERSON]. Батьком дитини у свідоцтві про народження записано Відповідача. Однак подружнє життя не склалося через несумісність характерів, поглядів на спільне життя та сімю і 06 вересня 2010 року розлучилися. Син [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач участі у вихованні та догляді за сином не бере, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає, ухиляється від сплати аліментів, за що притягався до кримінальної відповідальності, що підтверджується довідкою про звільнення з установи відбування покарання. В даний час позивачка з сином мешкають у місті Курахове Марїнського району Донецької області. Після початку антитерористичної операції та загострення бойових дій в лютому-березні 2015 року, перебування на території Донецької області стало для позивачки з сином небезпечним, особливо після обстрілу 02 лютого 2015 року міста Курахове, а 03 червня 2015 року в місті Марїнка були бойові зіткнення, під час яких бойовики так названої «ДНР» мали на меті наступ на місто Курахове для заволодіння стратегічним обєктом- Курахівською ТЕС, про що було озвучено по телебаченню речником антитерористичної операції (АТО). На теперішній час Донецька область є активною зоною АТО, де ведуться бойові дії, які створюють небезпеку для життя і здоров'я сина, тому, в разі необхідності позивачці потрібно буде тимчасово вивезти сина до Російської Федерації, де в місті Орел мешкають її родичі: рідний брат мами - дядько [PERSON] та рідна сестра мами - тітка [PERSON]. А в місті Астрахань проживає рідний брат батька - дядько [PERSON]. Всі ці родичі, враховуючи нестабільну ситуацію в регіоні, запрошували мене з моїм сином обов'язково приїхати до них в гості. Для збереження життя та здоров'я сина вимушена буде разом з ним тимчасово покинути своє постійне місце проживання та поїхати в гості до родичів до Росії, так як всі вони мають достатній дохід, мають власне житло з належними умовами для проживання та обіцяли здійснити для сина заходи, спрямовані на покращення його здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак Відповідач категорично заперечує проти цього та відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція батька неповнолітнього [PERSON], шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку та вказує на зловживання Відповідачем своїми батьківськими правами. А тому, дії Відповідача вважає безпідставними, такими, що порушують вимоги діючого сімейного законодавства. Виїзд позивачки за кордон пов'язаний насамперед з інтересами дитини, з бажанням забезпечити синові належний рівень утримання, бо в Донецькій області проходять бойові дії та не відомо як вони можуть розвиватися надалі в Марїнському районі Донецької області, а вразі необхідності, позивачка могла б убезпечити сина від можливих обстрілів, виїхавши до Росії у безпечне місце. Це перша і головна причина, з приводу чого їй потрібен дозвіл від Відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон. А друга причина, це те, що дитина повинна розвиватися, розширювати свій кругозір, пізнавати світ навіть в таких реаліях і перебуваючи за кордоном в Росії, син зможе пізнати інший побут, культуру інших людей, побачити Каспійське море поблизу міста Астрахань та т.п. Позивачка просить суд визнати відмову [PERSON] безпідставною. Надати [PERSON] дозвіл на короткочасні та багаторазові виїзди малолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон, а саме до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили. Дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України до досягнення сином повноліття. Позивачка до судового засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, оскільки вона на має можливості залишати малолітню дитину саму аби приїздити на судові засідання. Відповідач до судового засідання не зявився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. Частина 1 статті 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 8\~розділу ІІІ ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування Курахівської міської ради [PERSON]»їнського району Донецької області, до судового засідання не зявився, суд повідомили, що у звязку з тим, що відповідач не проживає на території Курахівської міської ради, зясувати всі обставини не має можливості, виконавчий комітет Курахівської міської ради просить суд розглянути справу без участі представника виконавчого комітету Курахівської міської ради. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився 20.04.2009 року, актовий запис № 86, батьками у свідоцтві про народження зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.6). [PERSON]»їнського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Згідно довідки про звільнення [PERSON] був засуджений 25.03.2013 року Красноармійським міськрайонним судом до 1 місяця 10 діб арешту, звільнився 21.06.2013 року (а.с.8). Згідно\~статті 33 Конституції України\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Частиною 3 статті 313 ЦК України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначеноЗаконом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231\~(зі змінами). Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57\~виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»та вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення івидачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231(далі - Правила) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. При цьому суд враховує положення ч. 2 ст. 141 СК України, за якою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, та положення ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства", за якою батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньоїї дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому суд вважає можливим виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, якщо такі виїзди будуть мати короткочасний характер в одну державу, а саме до Російської Федерації, як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили. Надання дозволу на більш тривалий період та без визначення країни на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Суд приймає до уваги, що виїзд позивачки з дитиною за кордон пов'язаний насамперед з інтересами дитини, з бажанням забезпечити синові належний рівень утримання, але позивачка позбавлена можливості отримати таку згоду від відповідача, та вважає, що такий тимчасовий виїзд дитини на відпочинок не порушить прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у його вихованні, та приходить до висновку про часткове задоволення позову. Щодо позовної вимоги про визнання відмови [PERSON] безпідставною, суд зазначає, що таке визнання не передбачене законодавством та не є доцільним з огляду на задоволення інших позовних [PERSON], в цій частині позовних вимог відмовляє.

Outcome: partial