Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є квартиронаймачем однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, в даній квартирі на реєстраційному обліку знаходиться [PERSON] Ордер на вищевказану квартиру виписаний на матір, яка в 2002 році померла. Відповідач за місцем своєї реєстрації не мешкає, у квартирі не . з'являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей його в квартирі не має. Враховуючи те, що [PERSON] без поважних причин , не мешкає у вищезазначеній квартирі понад встановлені строки, позивач просить визнати його особою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняти з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить суд провадити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа в судовому засіданні не була присутньою, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до довідки Криворізької об'єднаної міської довідково - інформаційної служби № 248, а також копії паспорту, за адресою [ADDRESS] зареєстровані - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.8). Встановлено, що ордер на вищевказану квартиру виписаний на [PERSON], яка доводиться матір"ю Позивача, та яка проживала з ним за вищевказаною адресою до 2002 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року. (а.с. 7, 18). Відповідач понад чотири роки в спірній квартирі не проживає, що підтверджується актом від 06.04.2015 (а.с.9). Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Згідно з ст.ст. 64, 65 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Стаття 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Відповідно до ст. 107 ч.2 ЖК України, член сім'ї який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням з якого вибув. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, згідно ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею як наймачів так і членів сім"ї наймача, що регулюються загальними правилами ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності як наймача так і члена його сім"ї. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Належних та допустимих доказів того, що відповідач звертався з заявами про продовження строку на відсутність на спірній житловій площі, а також поважності такої відсутності понад шість місяців у суду відсутні. Наявність у Відповідача реєстрації місця реєстрації на спірній житловій площі, якою згідно з положеннями ст. 65, 69 ЖК УРСР користується позивач, суттєво обмежує його конституційні права на користування власністю та вимагає додаткових зусиль для оплати житлово-комунальних послуг, утримання житлової площі в належному стані, тощо. Враховуючи вищевикладене, оскільки судом не встановлено поважність відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені ст. 71, 72 ЖК УРСР строки, в частині вимог про усунення перешкод в користуванні житлом позов підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для подальшого зняття останніх з реєстрації в цьому приміщенні. З урахуванням викладеного, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial