Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

02.07.2018 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява обґрунтована наступним. Заявник зазначає, що 16.01.2017 року померла її рідна сестра [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON]) [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Заявник стверджує, що вона прийняла спадщину після смерті рідної сестри шляхом подання заяви до Красногорівської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у звязку із тим, що у Державному реєстрі актів цивільного стану немає відомостей про народження її сестри [PERSON] (після одруження - [PERSON]) [PERSON]. У витязі від 13.06.2018 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вказано, що померла сестра заявника після реєстрації шлюбу залишила своє дівоче прізвище [PERSON], тоді як фактично вона прийняла прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується копією довідки про шлюб., яка видана органами, розташованими на непідконтрольній українській владі території. Крім того, у довідці про народження сестри зазначено, що [PERSON] народилася 28.06.1936 року, батьками вказані: батько - [PERSON], мати [PERSON], тобто батьки заявника згідно із свідоцтвом про народження заявника [PERSON] (прізвище до шлюбу - Злочевська) [PERSON], отже заявник стверджує, що померла [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON]) [PERSON] є її рідною сестрою, та просить суд встановити факт родинних відносин між ними з метою прийняття спадщини, яка залишилася після смерті 16.01.2017 року [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON]) [PERSON]. Ухвалою суду від 03.07.2018 року було відкрито окреме провадження у справі. У судове засідання, яке було призначено на 05.09.2018 року зявилися заявник [PERSON] та її представник [PERSON], просили суд заяву задовольнити з підстав, які викладені у ній. Представник заінтересованої особи військово-цивільної адміністрації міста Красногорівка Марїнського району Донецької області [PERSON] надав через канцелярію суду заяву, відповідно до якої проти задоволення заяви [PERSON] не заперечив. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню із таких підстав. 16.01.2017 року померла [PERSON], про що 06.06.2017 року Марїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за № 165, відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НО № 987939. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану № 00020345786 від 13.06.2018 року вбачається, що у Державному реєстру актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження [PERSON], відсутня. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану № 00020345538 від 13.06.2018 року вбачається, що 27.11.1987 року [PERSON], [INFO], уродженка м.Донецьку Донецької області, уклала шлюб з [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Як вбачається з копії рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 26.02.2018 року позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої 16.01.2017 року було задоволено. Відповідно до свідоцтва про народження ЯТ № 065104, виданого 28.12.1948 року, [PERSON] народилась 10.12.1948 року. Батьками вказано: [PERSON], [PERSON]. [PERSON] змінила прізвище на "Бондаренко", у звязку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] 26.04.1980 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від ІІІ-НО № 340034. Крім того, у якості свідка судом була допитана [PERSON], яка суду пояснила, що дійсно померла 16.01.2017 року [PERSON] є рідною сестрою заявника [PERSON]. Відповідно до довідки про народження від 28.03.2017 року № 104/04.8-93, [PERSON] народилась 28.06.1936 року. Батьками вказано: [PERSON], [PERSON]. [PERSON] змінила прізвище на "Долгова", у звязку з реєстрацією шлюбу з [PERSON], що підтверджується довідкою про шлюб від 19.05.2017 року № 04.1-119/509. Дані довідки видано на території непідконтрольній українській владі (у м.Донецьк). Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово непідконтрольній України території, слід керуватися положеннями частини другої\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово непідконтрольній України території», норми якого стосуються тимчасово непідконтрольній України території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній України території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213\~ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, отже суд приймає до уваги довідки, видані на території непідконтрольній українській владі, які надані завяником на підтвердження факту родинниїх відносин між нею та померлою. Відповідно до положень п.1 ч.1\~ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно пункту 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості надати документи, що підтверджують родинні відносини з померлою, а показами свідка даний факт підтверджено, то заявлені вимоги підлягають задоволенню, а факт того, що [PERSON], [INFO], уродженка м.Красногорівка Мар'їнського району Донецької області та померла 16.01.2017 року [PERSON] є рідними сестрами - підлягає встановленню. На підставі викладеного та

Outcome: approved