Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

21 лютого 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з 2006 по 2010 рік вони з відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі. У період спільного проживання відповідач став батьком доньки [PERSON]. З початку 2010 року вони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, проживають окремо. Шлюб розірвали у серпні 2010 року, однак у зв"язку з тим, що реєстрацію розірвання шлюбу не провели батьком меншого сина [PERSON] було записано відповідача. Діти проживають з разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від вирішення питання щодо батьківства сина, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вона ніде не працює, проживає за рахунок соціальних допомог на дітей. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково за невизнання батьківства щодо сина позивачки [PERSON], згоден сплачувати аліменти на доньку [PERSON] у визначеному судом розмірі з врахуванням того, що він має на утриманні ще двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, ніде не працює. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 05.08.2010 року (а.с.5). Сторони ствердили, що фактично подружні відносини припинили та разом не проживають з початку 2010 року. Сторони є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.3.4). Діти проживають разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджує довідка про склад сімї від 18.01.2014 року (а.с.6). Позивачка ніде не працює, проживає за рахунок соціальних допомог на дітей. Відповідач є працездатним, ніде не працює, має на утриманні ще двох дітей від іншого шлюбу [PERSON] та [PERSON], які народилися [INFO] року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Також, суду не представлено доказів про наявність у дітей хронічних захворювань, дарованого, спадкового майна та самостійних джерел матеріального забезпечення. Між сторонами склалися сімейні правовідносини, що виникають з приводу утримання неповнолітніх дітей. Стаття 122 Сімейного кодексу України визначає презумпцію батьківства подружжя щодо дітей, які нороджені у шлюбі або зі спливом десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним. Тобто, якщо батько і мати записані у свідоцтві про народження дитини, вони є носіями аліментних зобов"язань. За главою 15 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, вимоги позивачки про їх стягнення у судовому порядку на обох дітей є обґрунтовані та є законні підстави для їх задоволення. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів до стягнення суд враховує, що відповідач не працює, має на утриманні ще двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, а тому визначає аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не є батьком сина [PERSON], оскільки таке спростовується записом про нього як про батька у свідоцтві про народження [PERSON], в судовому порядку своє батьківство відповідач не оспорював. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. Суд не допускає негайне виконання рішення за не проходження одного місяця з дня настання такого обов"язку у відповідача.

Outcome: approved