Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. Свої вимоги мотивує тим, тим, що 22 серпня 2005 року придбав у відповідача автомобіль «OPEL Kadett", 1988 року випуску, червоного кольору, д/н [NUMBER], № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] виданого 21.03.1998 року МРЕВ м.Мукачево, за 15000 грн., про що [PERSON] видала йому відповідну розписку. Враховуючи, що в [PERSON] на той момент були відсутні кошти на постанову даного автомобіля на облік в органах ДАІ, отримав від відповідачки довіреність. Вважає, що [PERSON] продала автомобіль позивачу, тому просить визнати право власності на нього. Відповідач в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги повністю визнає, не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та правовідносини сторін. Як свідчить наявна в матеріалах справи розписка відповідачки від 22 серпня 2005 року та нотаріально посвідчена заява від 16 жовтня 2014 року, позивач 22 серпня 2005 року в рахунок оплати придбаного у відповідачки автомобіля, що є предметом спору, передав останній грошові кошти у сумі 15 000 гривень. Згідно ксерокопії довіреності від 22 серпня 2005 року, виданої строком на десять років, [PERSON] Уповноважила [PERSON] управляти та розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] виданого 21.03.1998 року МРЕВ м.Мукачево автомобілем марки «OPEL Kadett", 1988 року випуску, червоного кольору, д/н [NUMBER], № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER]. Виходячи з даних ксерокопії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 21.03.1998 р., власником спірного транспортного засобу є [PERSON], відповідачка у справі. На наявність даних обставин, обґрунтовуючи позов, також посилається позивач, вважаючи себе власником спірного автомобіля. Проте, з наведеними доводами позивача суд не погоджується з наступних підстав. Частиною 1 ст.334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2. Правил). Таким чином, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів. Так, Пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля), передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Відповідно до абз.11. п.8. зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно абз.12. п.8. Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Отже, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі -продажу. Разом з тим, судом встановлено, що власником спірного автомобіля в органах ДАІ зареєстрована [PERSON] і вказаний транспортний засіб, в порушення вимог абз.11. п.8. Правил, відповідачем з обліку не знімався, а відтак, і не ставився на облік позивачем. В зв'язку з цим, суд вважає, що відповідачка порушила свої зобов'язання, які вона мала виконати відповідно до укладеного нею з позивачем договору в частині обов'язку відповідача передати у власність позивача автомобіль, що є предметом договору купівлі-продажу, оскільки згідно вимог закону така передача можлива лише після зняття зазначеного транспортного засобу з обліку у встановленому порядку, чого не зробила відповідачка Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі виданої відповідачкою довіреності від 22 серпня 2005 року, що має місце у даній справі, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем не створює для позивача будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношення представництва відповідно до Глави 17 Розділу ІV Цивільного кодексу України. Згідно ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність -це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач у встановленому порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони у справі не виконали наведених вище вимог, встановлених діючими в Україні Правилами, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про сплату ним відповідачці коштів за спірний автомобіль, як підставу для набуття права власності, оскільки дана обставина може свідчити лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета договору купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед продавцем автомобіля. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка не здійснила всі передбачені законом дії, які мають бути вчинені у зв'язку з відчуженням транспортного засобу, і тим самим не виконала свої зобов'язання стосовно передачі у власність позивача предмета купівлі-продажу у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим, враховуючи, що позивач в порушення вимог пункту 7 Правил не здійснив державну реєстрацію спірного транспортного засобу у встановлений законом строк, у суду відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на зазначений транспортний засіб. Дійшовши такого висновку суд звертає увагу позивача на те, що напротязі всього часу з моменту передачі ним відповідачці грошових коштів за спірний автомобіль, позивач, з метою захисту своїх прав та інтересів, мав можливість звернутися до відповідачки з відповідним позовом з вимогами про примусове виконання обов'язку в натурі, повернення коштів, сплачених за автомобіль, та іншими вимогами, які можуть бути заявлені згідно цивільного законодавства, але цього не зробив. Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль позивачу слід відмовити. В ході судового розгляду, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачем позову згідно поданої відповідачем заяви від 22 жовтня 2014 року, суд,

Outcome: dismissed