Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

28.08.2019 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Провадження у справі відкрито 29.08.2019 р. Справу призначено до розгляду 27.09.2019 р. Короткий зміст вимог позовної заяви Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. Відповідно до рішення Мар`їнського районного суду Донецької області за №237/1709/17 від 13.05.2017 року, [PERSON] набув право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: А-1 будівля санаторно-оздоровчого комплексу, а-ганок, А\\Б-басейн, замощення 1, огорожа №1 загальною площею - 207,5 кв.м. Державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Донецької області Семеновою О.Г. 29.05.2017 року, номер запису про право власності 20689435, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-825461914212. Після набуття права власності на будівлі та споруди ним було здійснено добудову, та перепланування приміщення в кафе. Так, під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Збудувавши дану нерухомість, ним, не було порушено права та інтереси територіальної громади та міської ради. Рішенням Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 7/54-254 від 22.02.2019 року мені, [PERSON] , передано в оренду, терміном на 30 років земельну ділянку, площею 0.0407 га. кадастровий № 1421283600:04:001:0358, розташовану у [ADDRESS] » , цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Встановлено орендну плату в розмірі 10% від грошової оцінки земельної ділянки. Він звернувся до Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції Донецької області з питання роз`яснення щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно реконструйованого громадського будинку - будівлі санітарно оздоровчого комплексу в кафе та реєстрації права власності на нього і листом П/022 від 11.02.2019 року директор департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції повідомив, що відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Пунктом 4 зазначеного Порядку, передбачено, що надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Оскільки він не може узаконити самочинне будівництво у вищезазначений спосіб, оскільки дія вказаних нормативних актів поширюється на об`єкти самочинного будівництва, збудовані до 2009 року, він звернувся до суду з даним позовом. Просить суд право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна - самовільно побудований ним громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами (будівля кафе), розташований за адресою: [ADDRESS] , яка складається з: А-1- бенкетний зал, загальною площею 16,8 кв.м., з якої основна 16,8 кв.м.; А-1 санвузол, загальною площею 4,3 кв.м., з якої допоміжна 4,3 кв.м.; А-1 санвузол, загальною площею 8,9 кв.м., з якої допоміжна 8,9 кв.м.; А-1 обідня зала, загальною площею 72,7 кв.м., з якої основна 72,7 кв.м.; А-1 бенкетний зал, загальною площею 52,5 кв.м., з якої основна 52,5 кв.м.; А-1 кухня загальною площею 16,5 кв.м., з якої основної 16,5 кв.м.; А-1 коридор загальною площею 8,8 кв.м., з якої допоміжна 8,8 кв.м.; А-1 коридор загальною площею 7,3 кв.м., з якої допоміжна 7,3 кв.м.; А-1 склад загальною площею 21,6 кв.м., з якої основна 21,6 кв.м., усього загальною площею 209,4 кв.м., з якої 180,1 кв.м. основної та 29,3 кв.м. допоміжної; а-1 ганок з навісом площею основи 15,2 кв.м.; а1- ганок з навісом площею основи 10,4 кв.м.; Б-1 склад загальною площею 29,6 кв.м., з якої основної 29,6 кв.м. Сторони та третя особа у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлені належним чином (а.с. 87,88,89), надали заяви, згідно яких просять справу розглянути без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнає, третя особа також визнає позовні вимоги (а.с. 83,85,86,94). Судом постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін та третьої особи, на підставі наданих заяв, беручи до уваги, що про час та місце розгляду справи вони повідомлені належним чином, своє право на безпосередню участь у судовому засіданні не реалізували, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, третьої особи на теперішній час. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що на підставі рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13.05.2017 року справа № 237/1709/17, головуючий суддя Ліпчанський С.М., за позивачем по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та ТОВ «ЮЖНОЄ» в особі директора Онуфрієнко Геннадія Вікторовича про визнання права власності на нежитлову будівлювизнано дійсним договір купівлі-продажу громадського будинку - будівлі санітарно- оздоровчого комплексу, загальною площею 207,5кв.м., 1991 року побудови, визначеною на технічному паспорті, виготовленому КП «Великоновосілківське БТІ» 29 квітня 2015 року (ганок площею 10,3кв.м., 1991 року побудови під літерою «а», басейн площею 27,3кв.м., 1991 року побудови під літерою «А/Б», замощення площею 95,3кв.м., 1991 року побудови під літерою «І», огорожу площею 35,4кв.м., 1991 року побудови під №1), який розташований за адресою: [ADDRESS], укладений між ним, [PERSON] і відповідачем - [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , право власності на громадський будинок - будівлю санітарно-оздоровчого комплексу, загальною площею 207,5кв.м., 1991 року побудови, визначеною на технічному паспорті, виготовленому КП «Великоновосілківське БТІ» 29 квітня 2015 року (ганок площею 10,3кв.м., 1991 року побудови під літерою «а», басейн площею 27,3кв.м., 1991 року побудови під літерою «А/Б», замощення площею 95,3кв.м., 1991 року побудови під літерою «І», огорожу площею 35,4кв.м., 1991 року побудови під №1), який розташований за адресою: [ADDRESS].(а.с. 90-93). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 88512502 від 31.05.2017 р., на підставі вищевказаного рішення суду було зареєстровано право власності на позивача на будівлю санітарно-оздоровчого комплексу, об' єкт житлової нерухомості Ні, загальною площею 207,5 кв м, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 05.03.2019 р. на даний громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами виготовлено технічний паспорт (а.с. 12-17). 22.02.2019 р. рішенням Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 22.02.2019 р. № 7/54-254 [PERSON] передано в оренду терміном на 30 років земельну ділянку, кадастровий № 1421283600:04:001:0358, площею 0,0407 га, із земель громадського призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, комунальної власності, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] межах населеного пункту (а.с. 18). Договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1421283600:04:001:0358 укладено між позивачем та Новопетриківською сільською радою 15.08.2019 р. (а.с. 19-20). Даний договір зареєстровано 18.08.2019 р. (а.с. 21). Таким чином, земельна ділянка, на якій розташований об`єкт будівництва, передана в оренду після реєстрації права власності на будівлю санітарно-оздоровчого комплексу, на який (переобладнання якого) позивач просить визнати право власності. Відповідно до повідомлення Державної архітектурної будівельної інспекції від 22.03.2019 р., на теперішній час діючим законодавством не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів будівництва (за певними виключеннями); повідомляють, що згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта (а.с. 63). Згідно відповіді Великоновосілківського районного управління держпродспоживслужби в Донецькій області від 22.05.2019 р., приміщення кафе, розташоване за адресою [ADDRESS] , збудовано без порушень санітарно-будівельних норм (а.с. 64). Як вбачається з відповіді Великоновосілківського районного відділу Головного управління ДСНС України у Донецькій області від 23.05.2019 р. № 699, протипожежні розриви громадського будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], відповідають вимогам пожежної безпеки (а.с. 65). Згідно повідомлення відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 23.08.2019 р. № 87/16-23, порушень щодо будівлі - нежитлова будівля (А-!), ганок з навісом (а-1); ганок з навісом (а1-1), склад (Б-1) - порушень не виявлено (а.с. 66). Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно із частиною другою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). Із контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою. Частина третя статті 376 ЦК України, на відміну від частини сьомої цієї статті, набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не ставить у залежність від того, чи відповідають виконані роботи державним будівельним нормам і правилам і чи не порушують права третіх осіб та не суперечать суспільним інтересам. Отже, вирішуючи справи, суд зазначає, що Мар`їнським районний судом Донецької області було вирішено питання щодо майна, яке знаходиться у Великоновосілківському районі Донецької області. При цьому, будівля санітарно-оздоровчого комплексу, загальною площею 207,5 кв м, на момент прийняття рішенням Мар`їнським судом вже була побудована, тобто у позові фактично позивач просить встановити право власності на самочинне переобладнання вказаної будівлі, хоча у резолютивній частині вимагає встановлення права власності на об`єкт нерухомого майна - самовільно побудований ним громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року № 6 за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Проте, у матеріалаї провадження міститься лише відповідь Державної архітектурно- будівельної інспекції на звернення позивача про надання роз`яснень щодо прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованої громадської будівлі» (а.с. 63), тобто порушене позивачем питання не було предметом розгляду компетентного органу, тобто у даному випадку відсутній спір про право, що є самостійною підставою для відмови у задоволення позову. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання за ним права власності на об`єкт нерухомого майна - на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами. відповідно до положень частини третьої статті 376 ЦК України. Висновки суду за результатами розгляду позову Ураховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про необгрунтиованість та безпідставність позовних вимог позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо судових витрат Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed