Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

В березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача - відділення «Новобузьке 1» філії Миколаївське Регіональне управління Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Новобузького відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», банку, відповідача) в обґрунтування якого вказала, що державним виконавцем відділу ДВС Новобузького РУЮ, на підставі виконавчого напису № 4684, виданого 02.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49337458 від 16.11.2015 року про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 13\~458,99 грн. і витрат у розмірі 1700 грн. Посилаючись на те, що вказана заборгованість ще до видачі вказаного виконавчого напису нею була повністю погашена, просила суд ухвалити рішення про визнання неправомірними дії Новобузького відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо ініціювання видачі виконавчого напису нотаріуса за № 4684 від 02.09.2015 року. При судовому розгляді справи позивачка [PERSON], посилаючись на обставини викладені у своєму позові, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити саме у запропонований нею спосіб. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не направляв, про причини його неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їх правовідносини. 04.03.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено договір про надання банківських послуг: про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки з встановленим кредитним лімітом «фінансовий» у розмірі 3\~500 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості, щомісячним погашенням частини кредиту з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Через неналежне виконання позичальницею [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, в неї виникла заборгованість по кредиту, яку вона добровільно погасити відмовлялася. У звязку з чим, на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 06.03.2012 року, зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07.06.2012 року, стягнено з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 13\~464,83 грн.. та судові витрати у справі у сумі 254,65 грн. (а.с. 12-13). З метою примусового виконання вказаного рішення, державним виконавцем відділу ДВС Новобузького РУЮ було відкрите виконавче провадження № 40217121, яке згодом, через повне виконання [PERSON] вищевказаного рішення суду, було закінчене за відповідною постановою державного виконавця, датованою 13.08.2014 року. (а.с. 7). Однак, 28.05.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу позивачки претензію про необхідність погашення нею боргу у сумі 13\~958,99 грн. (а.с. 8) та застереження, що у разі непогашення вказаного боргу, банк звернеться до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису на кредитному договорі, по якому існує непогашена заборгованість. 02.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис за № 4684, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 13\~458,99 грн., а також витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн. Відповідно до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженої\~постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Не погоджуючись з вказаним виконавчим написом, позивачка звернлався до суду з позовом про визнання неправомірними дії банку щодо ініціювання видачі виконавчого напису, оспорюючи при цьому суми та факту заборгованості перед банком. \~У п. 16 Постанови Пленуму ВССУ N 3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" зазначено: Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться\~виключно\~про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства". Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, або, як вказала позивачка, відсутність у банку підстав для звернення до нотаріуса з заявою про видачу відповідного напису, через повне погашення позичальницею заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. При цьому для суду не є важливим який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.\~ Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, чи державного виконавця який його виконує, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус чи державний виконавець можуть залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Відтак, розглянутий судом позов, є за своєю цивільно-процесуальною природою позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачем заперечується наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому напису. Захист порушеного права за таких обставин, мав би здійснюватися судом в позовному порядку за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тобто в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права (шляхом визнання неправомірними дії ПАТ КБ «Приват Банк» щодо ініціювання видачі виконавчого напису) не має такого необхідного і передбаченого цивільним законодавством правового наслідку, як захищене судом порушене право позивача. Оскільки при задоволенні позову і визнання таких дій банку неправомірними, чинність виконавчого напису не припиняється і він підлягає виконанню до того часу, поки не буде виконаний, або визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. В силу вимог ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши вказані вище обставини по справі та законодавчі акти, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, у їх сукупності, суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді визнання неправомірними дії ПАТ КБ «Приват Банк» щодо ініціювання видачі виконавчого напису не відповідає вимогам закону і, насправді, не захистить її право, яке вона вважає порушеним, а тому у задоволенні її відповідного позову належить відмовити. В силу вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати, від оплати яких позивачка звільнена на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed