Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

03 лютого 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 2015 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб Виконавчим комітетом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 04. Від сумісного життя з відповідачем вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини є відповідач. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає з червня 2016 року. Дитина мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі (а.с.15). Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, але суду пояснив, що він має також доньку від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO], на утримання якої він надає матеріальну допомогу, про що надав відповідні квитанції про електронні перекази. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява позивача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 січня 2015 року між сторонами був зареєстрований шлюб Виконавчим комітетом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 04 (а.с.10). Від сумісного життя вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] (а.с.9). З червня 2016 року шлюбні стосунки між подружжям фактично припинились, що не заперечується та визнається обома сторонами. Після цього малолітня дитина [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні позивача, мешкає разом з нею(а.с.11). Дитина є фізично та психічно здоровою, що підтверджено довідкою Краснолиманського ЦПМСД ім. М.І. Лядукіна від 12.12.2016 року (а.с.11). [PERSON] ніде не працює, на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.14). Відповідач на даний час працює в КП "Компанія "Вода Донбасу" Часовярське регіональне виробниче управління, слюсарем, та має стабільний дохід у виді заробітної плати(а.с.25), хронічними захворюваннями не страждає, має також доньку від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO](а.с.23) на утримання якої надає матеріальну допомогу(а.с.26-28). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст. 7 СК України, суд вважає необхідним та достатнім для матеріального забезпечення неповнолітньої дитини та стягнути аліменти з [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір та витрати на правову допомогу включено до складу судових витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Отже, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що в грошовому вираженні складає 640,00 гривень. Крім того, позивачем були понесені і документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 300,00 грн., що підтверджено відповідною довідкою від 14.11.2016 року (а.с.16). У зв'язку із повним задоволенням позову вони підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved