Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

12 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 26 серпня 2013 року. Свою вимогу мотивувала правом спадкування за заповітом та пропуском строку для прийняття спадщини з причини юридичної необізнаності щодо строку та порядку прийняття спадщини, тривалістю психологічних страждань після втрати близької людини. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що її мати [PERSON] постійно проживала у в [INFO]. Померла вона 26 серпня 2013 року і позивачка приймала участь у похованні. У встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини за заповітом від 14 травня 2002 року не подала через незнання закону та брак коштів на оформлення спадкових прав. Крім того, після поховання матері вона тривалий час перебувала у стресовому стані. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував. Пояснив, що заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не подавав. Йому та іншим членам родини було відомо про заповіт на земельну ділянку матері на користь позивачки. Останній неодноразово повідомляв про необхідність нотаріального посвідчення права на спадщину. Відтермінування подачі відповідної заяви [PERSON] пояснювала браком коштів та вільного часу. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник Калинівської сільської ради Снігурівського району в судове засідання не з"явилися за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Сільський голова Калинівської сільської ради Снігурівського району, у порядку ст.158 ЦПК України, подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] та [PERSON] про причини неявки не сповістили і клопотання про відкладення розгляду справи не надали. Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідачів. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши представлені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 серпня 2013 року в м.Баштанка Миколаївської області у віці 87 років померла [PERSON], про що 29 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис №119 за місцем державної реєстрації у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баштанського районного управління юстиції у Миколаївській області з видачею свідоцтва серії І-ФП №184475 (а.с.6). За життя, вона зробила розпорядження, по якому належне їй на день смерті право на земельну частку (пай) що знаходиться в ПОСП Куйбишевське" заповіла доньці [PERSON] Про таке суду представлено заповіт, датований 14 травня 2002 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Куйбишевської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.7). Після смерті спадкодавиці відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Калинівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Право посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 11 листопада 2015 року (а.с.8). У встановлений законом строк, [PERSON], яка не проживала із спадкодавицею на час відкриття спадщини, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулася, що підтверджується інформацією про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.31). Постановою від 28 листопада 2016 року приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу [PERSON] відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії: видачі свідоцтва про право на спадщину. В силу ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - ст.1270 ЦК України. Згідно ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Згідно абз.6 п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7, причини пропуску строку на прийняття спадщини мають бути пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За п.2 листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивачка причинами пропуску строку для прийняття спадщини вказала - тяжкий психологічний стан після смерті матері, юридичну необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини та брак коштів на оформлення спадкового права. Доказів на підтвердження наведених обставин [PERSON] не надала. На зворот ствердила, що за медичною допомогою з приводу погіршення стану здоров"я після смерті матері не зверталася, на строки та порядок оформлення спадщини їй неодноразово вказував орендар земельної ділянки спадкодавиці. З урахуванням викладеного, суд вважає відсутніми підстави для визнання поважними приведених позивачкою причин пропуску строку на прийняття спадщини та ухвалює про відмову у задоволенні позовних вимог до Калинівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області як належного відповідача. Позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають залишенню без задоволення, оскільки заявлені до неналежних відповідачів. Вказані особи про спадкові права не заявляли і спадщину після смерті [PERSON] не приймали.

Outcome: dismissed