Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Дамінанта», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання, відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 27 березня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача. 11 травня 2018 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 118 від 22 серпня 2018 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] становить у розмірі 163 389,94 грн. 25 травня 2018 року позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Дамінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке до теперішнього часу не виплачено. У зв`язку з чим просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Дамінанта» страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. 00 коп., пеню за час прострочення виконання зобов`язання за період з 23 серпня 2018 року по 01 квітня 2019 року у розмірі 21 756 грн. 17 коп., інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за період з 23 серпня 2018 року по 01 квітня 2019 року у розмірі 7517,97 грн. та три проценти річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 23 серпня 2018 року по 01 квітня 2019 року у розмірі 1816 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 63 389 грн. 94 коп. та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3 500 грн. 00 коп. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 27 березня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача (а.с. 82). 11 травня 2018 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП (а.с. 78). Цивільно-правова відповідальність власника втомобіля марки «Volkswagen Passat» д/н [NUMBER] застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АМ3196861 (а.с.36). Позивач просить стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Дамінанта» суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 100 000, 00 грн. Підставами для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування позивач зазначила про настання страхового випадку, а також, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ3196861 становить у розмірі 100 000,00 грн. На підтвердження позовних вимог позивач надав висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 118 від 22 серпня 2018 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] становить у розмірі 163 389,94 грн. (а.с. 37-74), заяву про виплату страхового відшкодування від 25 травня 2018 року (а.с. 81). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» (в редакції від 01 січня 2017 року) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно із ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09 грудня 2015 року) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (в редакції від 01 січня 2017 року) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 09 грудня 2015 року) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку,встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09 грудня 2015 року), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 34.1 статі 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09 грудня 2015 року), у разі настання страхового випадку Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. 25 травня 2018 року позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Дамінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 81). Згідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09 грудня 2015 року) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial