Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] в порядку Закону України « Про захист прав споживачів», в обґрунтування якого зазначив, що 31.01.2020 року між ним та ФОП [PERSON] за місцем мешкання позивача за адресою: [ADDRESS] , був укладений Договір індивідуальний номер замовлення СА00102, за яким відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця. Позивач зазначає, що працівниками відповідача в той же день були проведені необхідні розрахунки вартості витрат по виконанню в майбутньому ними послуг, яка склала 51000 грн. Окрім того, згідно угоди про завдаток на купівлю металопластикових вікон або ролетних систем від 31.01.2020 року позивачем видано, а відповідачем отримано завдаток в сумі 100 грн. та в той же день через касовий апарат ФОП [PERSON] позивачем внесено передплату визначеної суми замовлення в розмірі 23000,00 грн. Наступного дня після ретельного ознайомлення з Договором, позивачем виявлено, що доставку товару з м. Харкова він оплачує за власні кошти, про що відповідач не повідомив його під час підписання договору. Позивач зателефонував до відповідача, повідомивши про виявлену невідповідність його домовленостям з останнім, і зазначив, що він не буде оплачувати відповідачу вартість доставки ПВХ конструкцій з м.Харкова до м.Добропілля, оскільки умови договору є несправедливими та оманливими та просив відповідача повернути йому сплачену суму за договором. Відповідач сплачені позивачем гроші не повернув, а в подальшому взагалі ігнорував дзвінки позивача. Після цього позивач 06.02.2020 року повторно звернувся до відповідача, але на цей раз письмово, з проханням про розірвання договору та повернення сплачених грошей до 29.02.2020 року, на що 18.02.2020 року отримав від ФОП [PERSON] лист-відповідь без підпису із датою 14.02.2020 року, в якому зазначено, що позивач має повідомити його у строк до 20.02.2020 року про зручні для нього умови про дату та час для передачі замовлених конструкцій ПВХ та сплатити борг за договором, то Договір з індивідуальним номером замовлення СА00102 буде розірвано, а завдаток в порядку п.п. 3.1., 4.2 Договору повернутий позивачу не буде. Позивач також зазначає, що з заявою про вчинення щодо нього шахрайських дій звертався до Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, на яку листом від 04.02.2020 року йому було рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку, оскільки це приватно-правовий спір. В позовній заяві позивач зазначає, що оскільки відповідачем включено до спірного договору несправедливі умови щодо оплати послуг за доставку товару з м.Харкова до м.Добропілля за його рахунок, що суперечать принципу добросовісності та їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, тому є підстави для розірвання вищевказаного договору та стягнення на його користь сплачених відповідачу 23000 грн. 00 коп. Позивач просить суд визнати недійсним договорів (індивідуальний номер замовлення СА-00102) від 31.01.2020 року в сфері надання послуг та виконання робіт вартістю 23000 грн.00 коп. по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, укладений 31.01.2020 року між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача на його користь сплачені за договором в рахунок передоплати 23000 грн.00 коп., в рахунок задатку 100 грн. та 5000 грн. витрат за надання правової допомоги, а всього 28100 грн. 00 коп., поклавши судові витрати по справі на відповідача. Ухвалою суду від 17.03.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження позивачем заявою від 05.06.2020 року було уточнено позовні вимоги в частині зазначення вартості Договору індивідуальний номер замовлення СА-00102) від 31.01.2020 року в сфері надання послуг та виконання робіт, яку було змінено з 23000грн.00 коп. на 51102 грн.00 коп., в іншій частині позовні вимоги були залишені без змін. Від відповідача відзиву на позовну заяву, а також будь-яких інших заяв, до суду не надходило. Ухвалою суду від 30.06.2020 року підготовче провадження по справі було завершено та справу призначено до судового розгляду на 28.08.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, розгляд справи просив проводити за участю його представника - адвоката Гос В.В. , погоджується на ухвалення заочного судового рішення. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, із заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався, відзиву на позовну заяву від нього до суду не надходило. В судове засідання з`явився представник позивача - адвокат Гос В.В. позовні вимоги, уточнені заявою від 05.06.2020 року, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначив, що умови договору є несправедливими, оскільки позивачу перед його укладанням не було роз`яснено про те, що потрібно буде додатково оплачувати вартість доставки ПВХ конструкцій з м.Харкова, де знаходиться виробництво відповідача, до м.Добропілля Донецької області, де проживає позивач з розрахунку 9 грн. за 1 км.Позивач дійсно підписував договір, а також додаток №1 до договору, але підписував його не читаючи. Представник позивача зазначив, що позивач не погоджується із зазначеним в договорі та листі відповідача, який позивач отримав 18.02.2020 року, про те, що сплачені за договором 23000 грн. є задатком і він не підлягає поверненню в разі відмови замовника від замовлення, і вважає сплачені за договором 23000 грн. як попередню оплату частини вартості договору, а авансом є 100 гривень, які позивач сплатив відповідачу за договором про завдаток від 31.01.2020 року перед замірами вікон. Представник позивача на запитання суду про те, чому в тексті позовної заяви зазначено про бажання позивача розірвати договір, а в резолютивній частині позову позивач просить визнати договір недійсним, зазначив, що позивач просить суд саме про визнання договору недійсним, оскільки його умови є несправедливими, а не про розірвання спірного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: Як вбачається з матеріалів справи 31.01.2020 року між замовником [PERSON] та виконавцем фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір індивідуальний номер замовлення СА00102(далі- Договір), за умовами розділу 1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі в власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця, а замовник зобов`язується прийняти готові вироби та роботу, загальна площа виробів становить 23,296 м2, колір профілю білий; заповнення - 4 термо; профіль - ПВХ win open, що вартість виробів становить - 51102 грн., завдаток - 23000 грн.; борг «до передачі у власність» - 28102 грн, який відповідно до пп. 3.1.1. Договору повинен бути погашений Замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. Згідно пункті 2.4. даного Договору доставка виробів на об`єкт «Замовника» в межах міста Харкова виробляється транспортом «Виконавця» безоплатно, а за межами міста сплачує «Замовник» додатково (9 грн. за 1 км від окружної до місця призначення) окремо від суми Договору (а.с. 14). Окрім того, відповідно до п. 7.6. цього Договору замовник повідомлений про неможливість розірвання даного договору згідно додатку № 3 до Постанови КМУ від 19.03.1994 року № 172, оскільки належної якості ПВХ конструкції, виготовлені за розмірами замовника, не підлягають обміну і поверненню. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі невиконання Замовником пунктів 3.1. (щодо оплати вартості виробів в розмірі 51102 грн.) або 3.1.1 (щодо погашення замовником боргу «до передачі у власність» не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку), вартість цього договору може бути змінена виконавцем на підставі зміни ціни виробництва виробів, пов`язаної з інфляцією або подорожчанням окремих комплектуючих виробу, так само у разу несплати, Договір може бути розірваний, і таким чином, всі додатки до цього Договору будуть вважатися недійсними. При внесенні замовником завдатку і подальшим невиконанням п. 3.1 або пп. 3.1.1 Договору, завдаток Замовнику не повертається (ч. 1 ст. 571 ЦК України). (а.с. 69) З матеріалів справи також вбачається, що 31.01.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про завдаток на придбання метало пластикових вікон або ролетних систем, згідно якого позивач сплатив відповідачу 100 гривень в якості завдатка на забезпечення виконання зобов`язань по придбанню ПВХ вікон, і в разі відмови замовника від замовлення сплачена сума завдатку 100 грн. залишається постачальнику ФОП [PERSON] як компенсація витрат на транспортні, роботи по заміру, складання схем-креслень). В судовому засіданні представник позивача адвокат Гос В.В. суду повідомив, що сплачені сума за Договором СА00102 від 31.01.2020 року - 23000 гривень є не задатком, а частковою сплатою вартості робіт по договору, яка складає 51102 грн.00 коп., а в якості задатку було сплачено відповідачу 100 гривень за угодою про завдаток перед замірами вікон в квартирі позивача для того, щоб працівники відповідача приїхали к позивачу додому та зробили заміри, всього за договором сплачено 23100 грн. Суд критично сприймає ствердження позивача, зазначене в позові, а також пояснення представника позивача адвоката Гос В.В., надані в судовому засіданні, про те, що позивачу не було відомо про місце виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій та необхідність оплати витрат на їх транспортування з м.Харкова до м. Добропілля Донецької області , оскільки з змісту Угоди про завдаток на придбання метало пластикових вікон або ролетних систем від 31.01.2020 року та Договору СА 00102 від 31.01.2020 року вбачається зазначення місця знаходження постачальника послуг - м.Харків, вул.Амосова,17, яке в зазначених договорах додатково виділено. Окрім того, з Договору СА00102 від 31.01.2020 року також вбачається, що умова про оплату вартості доставки за м.Харкова з розрахунку 9 грн. за 1 км. чітко зазначено в п. 2.4. цього Договору, і в зазначеному договорі мається підпис позивача [PERSON] як замовника робіт, та підпис і печатка ФОП [PERSON] як виконавця робіт. Згідно Додатку № 1 до договору № 00102 від 31.01.2020 року позивач [PERSON] підтвердив, що його було в повному обсязі повідомлено працівниками відповідача про умови договору, який було укладено добровільно та без примусу, що [PERSON] підтвердив своїм особистим підписом. Таким чином, в Договорі СА 00102 від 31.01.2020 року було чітко зазначено всі необхідні умови, які потрібно з`ясувати сторонам під час укладання правочину, а в судовому засіданні ані позивачем, ані його представником суду не було надано доказів того, що перед укладанням Договору СА 00102 від 31.01.2020 року позивачу з боку відповідача було запропоновано інші умови надання послуг, аніж ті, що зазначені в даному договорі. Також в судовому засіданні з боку сторони позивача не було надано доказів того, що зазначений Договір було укладено через введення позивача в оману, під впливом погроз або інших обставин, в наслідок наявності яких договір може бути визнаний судом недійсним. Оцінюючи надані позивачем докази на оплату 23000грн. за Договором СА 00102 від 31.01.2020 року, а саме копії чеків Приватбанку « Сервіс Миттєва розстрочка» за договором [NUMBER] про перерахування 8000грн.00 коп. та договором [NUMBER] про перерахування 15000 грн. 00 коп. суд приходить до висновку про те, що з наданих копій чеків неможливо з`ясувати час укладання зазначених кредитних договорів, на придбання яких саме товарів( послуг) вони були укладені [PERSON] та на чий саме рахунок були перераховані ці кошти. Судом пропонувалося представнику позивача надати суду додаткові докази на підтвердження цих фактів та кому саме ці кошти були перераховані, але будь-яких додаткових доказів суду надано не було. Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України) На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України). Відповідно до законодавчого визначення, правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.За ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У ч. 1 ст. 215, ст.ст. 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ст.18 Закону України " Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором;6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей;16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись із цим позовом, позивач посилався на те, що під час укладення спірного договору його було введено відповідачем в оману, умови договору є несправедливими, оскільки не було повідомлено, що витрати по доставці виробів на адресу замовника мають здійснюватись за його кошти, але зазначене ствердження позивача не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вільно обрав виконавця замовлення, текст Договору, окрім індивідуальних ознак замовлення та визначення його вартості, викладено печатним послідовним шрифтом, з яким позивач повинен був ознайомитись під час укладення Договору. Представником позивача підтверджено в судовому засіданні, що [PERSON] під умовами Договору поставив власноручно підпис, що свідчить про його наміри та волевиявлення. Будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ст.ст. 229-233 ЦК України, суду надано не було. В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору недійсним задоволенню не підлягають, а оскільки вимога про повернення сплачених коштів, є наслідком та похідною від вимоги про визнання договору недійсним, зазначена вимога не підлягає задоволенню також. В той же час, як встановлено в судовому засіданні, зобов`язання за Договором СА 00102 від 31.01.2020 року відповідачем ФОП [PERSON] на час ухвалення судового рішення не виконані. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовні вимоги щодо розірвання договору внаслідок невиконання відповідачем умов Договору СА 00102 від 31.01.2020 року та повернення, в зв`язку із цим, сплачених за договором грошовим сум позивачем в межах даного провадження позивачем та представником позивача не заявлено, незважаючи на роз"яснення суду та з`ясування судом наявних в позові розбіжностей в судовому засіданні. Враховуючи приписи ст.13 ЦПК України, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог та має розглядати справу лише в межах позову, а позивач та його представник наполягали на позовних вимогах про визнання договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем невірно вибраний спосіб захисту своїх прав, що в свою чергу, не перешкоджає позивачу звернутися до суду із позовом про розірвання договору внаслідок невиконання його умов однією із сторін та стягнення сплачених за договором грошових коштів. Враховуючи, вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, а також витрат понесених позивачем на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги з посиланням на Закон України « Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України « Про захист прав споживачів» Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Суд приходить до висновку про те, що судові витрати по справі щодо сплати судового збору слід віднести за рахунок держави . Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed