Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

31.01.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 16.02.2016 року проживає в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . За час їхнього спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] . Зазначає, що на даний час вона разом з неповнолітнім сином проживає в житловому будинку своєї матері, не працює, підсобного господарства не веде, земельної ділянки не має, а її доходи є недостатніми, щоб повноцінно утримувати дитину. Відповідач, маючи мінливий дохід, працюючи по тимчасових заробітках, самоусунувся від утримання своєї дитини, тому вона змушена звернутися з позовом в суд. Просить її вимоги задоволити, стягувати з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, а також стягнути понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник -адвокат Зварищук В.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених в позовній заяві і просили їх задоволити. Разом з тим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов позивача визнав частково, а саме: не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , але в меншому розмірі, ніж зазначила в позовній заяві позивач. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки вважає, таку суму коштів достатньою для належного утримання неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом з`ясовано, що сторони по справі з 16.02.2016 року проживають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Ліснотарновецької сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 1 ( а.с.7). У шлюбі у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження останнього ( а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитини сторін по справі [PERSON] проживає з позивачем в будинку батьків останньої та знаходиться на її утриманні та вихованні, що стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 68 від 22.01.2020 року, виданою Ліснотарновецькою сільською радою, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Ліснотарновецької сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області ( а.с.10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. При визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі судом враховано положення ч. 1 ст. 184 СК України і роз"яснення, викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", згідно яких якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач по справі [PERSON] постійної роботи не має, перебивається тимчасовими заробітками, підприємницькою діяльністю не займається, підсобного господарства не веде. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, а також матеріального становища дитини, та матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, але в меншому розмірі, який визначила позивач, в зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що такий розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно по 2000 грн. на дитину до досягнення нею повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 3 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг за надання правової допомоги адвокатом подано квитанцію №0.94 від 29.01.2020 року на суму 1500 грн. та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи ( а.с.8-9). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі 840 грн. 80 коп. грн. та на користь позивача 1500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги згідно квитанції №0.94 від 29.01.2020 року. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved