Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

07.07.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі, який 27.01.2017 року розірвано в судовому порядку. За час їхнього спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Зазначає, що вона на даний час не працює, але перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності. Їхній син [PERSON] з 2015 року постійно хворіє, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, у зв`язку з чим збільшилися витрати на його утримання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини останнім часом не надає, а кошти які він заробляє повністю витрачає на власні потреби. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, однак від неї поступила заява, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Разом з тим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов позивача визнав частково, а саме: не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , але в меншому розмірі, ніж зазначила в позовній заяві позивач, оскільки його доходи не є значними. Суду пояснив, що на даний час має іншу сім`ю, де виховує неповнолітню дитину, а його дружина знаходиться в декретній відпустці. Крім того, має на утримання матір пенсійного віку. Заслухавши пояснення сторони по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом з`ясовано, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який 27.01.2017 ркоу розірвано в судовому порядку ( а.с.6). У шлюбі у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження останнього ( а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитини сторін по справі [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні, що стверджується актом №654 обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Надвірнянської міської ради, Івано-Франківської області та довідкою про склад сім`ї №01/01/11/07/02/07-02/01/546 від18.06.2020 року, виданою ПАТ «Укрнафта» ( а.с.8-9). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] хворіє, що стверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №11987/17, копія якої долучена до матеріалів справи ( а.с.10-12). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. При визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі судом враховано положення ч. 1 ст. 184 СК України і роз"яснення, викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", згідно яких якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач по справі [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , де виховують сина [PERSON] , що стверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, а також матеріального становища дитини, та матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, але в меншому розмірі, який визначила позивач, в зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що такий розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно по 1500 грн. на дитину до досягнення нею повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача квитанції №006/2020 від 02.07.2020 року та попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, витрати на правничу допомогу склали 2400 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 800грн. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у даній справі, звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved