Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошову суму (страхову виплату) в розмірі 50000,00 гривень, передбачену договором страхування №NKBGNS-152W2WP від 24.03.2015р. у зв'язку з настання страхового випадку. В обґрунтування заявленого позивач посилається на те, що 24.03.2015р. між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №NKBGNS-152W2WP, строком дії - на 12 місяців. В травні 2015 року позивач в період проходження військової служби в зоні АТО під час падіння з бронетранспортера зазнав травми, у звязку з чим звернувся до відповідача для отримання страхового відшкодування, проте останній у добровільному порядку страхове відшкодування позивачу сплатити відмовився. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених в позові та доказі, наявних в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Стороною відповідача було направлено до суду відзив на позов, згідно якого страхова компанія позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, оскільки вважає, що подія, яка трапилася з позивачем та встановлені йому діагнози не відносяться до страхових випадків за якими здійснюються страхові виплати, справу просить розглянути за відсутності представника [PERSON] «СК «Інгосстрах». Суд, враховуючи вказані обставини, вважає недоцільним подальше відкладання справи та на підставі статті 280 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з вимогами п. 1), п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 24.03.2015р. між [PERSON] та [PERSON] «Страхова компанія «Інгосстрах» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №NKBGNS-152W2WP на 12 місяців, який діяв з 29.03.2015р. до 28.03.2016р. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України, статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик зобов'язується при настанні страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у встановлені терміни і виконувати інші умови договору і Правил страхування. Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 03.03.2016р. №2568, [PERSON] в період з 22.04.2015р. по 06.06.2015р. брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. В травні 2015 року в період проходження військової служби в зоні АТО під час падіння з бронетранспортера позивач зазнав травми: післятравматичний деформуючий артроз лівого ліктьового суглобу третьої стадії з помірним порушенням функції верхньої кінцівки, що підтверджується витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного наслідкового зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №288 від 07.04.2016р. [PERSON] «Страхова компанія «Інгосстрах» від 05.12.2017р. було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування з причин того, що обумовлена ним подія не є страховим випадком. Страховими випадками, згідно укладеного договору страхування та Правил страхування, є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо). Нещасним випадком відповідно до п. 6.2 договору страхування є раптова, випадкова, короткочасна, незалежна від волі застрахованої особи (страхувальника, вигодонабувача, спадкоємця) подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров'я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дифтерії), ліками; ботулізм; захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварини, правець) застрахованої особи або її смерть. За викладеного суд дійшов висновку, що подія - падіння з бронетранспортера є нещасним випадком, передбаченим п. 6.2 договору страхування, а травма: післятравматичний деформуючий артроз лівого ліктьового суглобу третьої стадії з помірним порушенням функції верхньої кінцівки", отримана внаслідок цього падіння належить до переліку ушкоджень здоров'я, що містяться в п. 6.1.2 договору, а саме, пов'язана з ушкодженням кінцівок. Виходячи з цього, рішення страхової компанії про надання позивачу відмови у виплаті страхового відшкодування за вказаним страховим випадком (лист від 05.12.2017р. №05-12,02-05) є неправомірним, адже, цивільним законодавством передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, та беручи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1762 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 13, 76 - 77, 81, 89, 141, 280 - 282 ЦПК України, -

Outcome: approved