Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат пов"язаних з утриманням під час навчання та просить суд стягнути з відповідача на їхню користь 47301 (сорок сім тисяч триста одна) грн. 83 коп. витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] під час навчання. Позов мотивований тим, що [PERSON], проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил з 02.02.2014 року по 10.02.2016 року на посаді курсанта. 09 лютого 2015 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу наказом начальника Університету. Харківським університетом Повітряних Сил були розраховані фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача в Університеті з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала 47301 (сорок сім тисяч триста одна) грн. 83 коп., що підтверджується «Загальним розрахунком № 134 від 15.02.2014 коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] В судове засідання представник позивача Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] заперечила у задоволенні позовних вимог та подала письмові заперечення з яких вбачається, що відповідно до змісту контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військогового навчального підрозділу вищого навчального закладу він був укладений та набрав чинності з 01.08.2012 року, коли [PERSON] виповнилося 16 років, відповідно до паспорту дата народження [INFO]. Фактично контракт був укладений фізичною особою, яка не мала повної цивільної дієздатності на укладення такого контракту. Відповідно до ч.2 ст.32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників, чого при укладенні вищевказаного контракту дотримано не було. А тому фактично даний правочин носить характер нікчемного правочину. Відповідно до наказу № 34 від 09.02.2016 року про відрахування курсанта [PERSON] від подальшого навчання причиною вказано - у зв'язку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Однак, доказів того, що така конкретна посада офіцерського складу йому була запропонована, а він курсант [PERSON] від неї відмовився, позивачем не надано, оскільки запропонована така посада може бути тільки після закінчення ним навчального закладу. Окрім цього, позивачем не надано доказів систематичного невиконання курсантом [PERSON] умов контракту військовослужбовцем. [PERSON] написав рапорт не через небажання продовжувати навчання, не через недисциплінованість (наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності не надано позивачем), не через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу (відсутня пропозиція такої посади). Істиною причиною написання рапорта стало знаходження родини курсанта в складному матеріальному становищі. Мати [PERSON], [PERSON] одна виховує 5 дітей, є матір'ю-героїнею, станом на лютий 2016 року залишилась без роботи, без підтримки в скрутному матеріальному стані. Родина курсанта [PERSON] має статус малозабезпеченої родини. Звільнення [PERSON] з навчання було викликано необхідністю допомогти родині матеріально шляхом влаштування на роботу. Відповідно до військового квитка [PERSON] вже через 18 діб після звільнення уклав контракт від 28.02.2016 року з Міністерством Збройних Сил України на проходження строкової військової служби та поїхав до зони АТО. [PERSON] є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення про надання йому такого статусу, реально виконує умови контракту. Також стягнення з [PERSON] витрат на харчування, медичне обслуговування, речове забезпечення порушує його права дитини з малозабезпеченої родини, гарантовані державою. Представник відповідача адвокат Бабич А.І. заперечив в задоволені позовних вимог ,в своїх поясненнях посилаючись на обставини,викладені в запереченнях. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши зібрані по справі докази суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено,що 01.08.2012 року між сторонами був укладений Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України курсантами вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, за умовами якого відповідач був зобов'язаний продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення навчання та відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. 13.01.2016 року відповідачем був поданий письмовий рапорт про відрахування його з навчального закладу, через небажання продовжувати навчання в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та проходити військову службу на посадах офіцерського складу після закінчення навчання. 09.02.2016 року наказом начальника університету [PERSON] відраховано від подальшого навчання у зв»язку з розірванням контракту, через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу з 10.02.2016 року, в зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Утримати суму в розмірі 47301,83 грн за період навчання в університеті відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2006 року № 964. Згідно загального розрахунку № 134 від 15.02.2014 року коштів на відшкодування витрат, пов»язаних з утриманням курсанта [PERSON] становить 47301,83 грн, з них: витрати по грошовому забезпеченню 8442,31 грн, по продовольчому забезпеченню 19371,83 грн, по речовому забезпеченню 4477,53 грн, по медичному забезпеченню 6414,53 грн., по оплаті комунальних послуг і вартість спжитих енергоносіїв 8595,53 грн. З вищевказаним розрахунком відповідач ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 затверджено «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» визначено механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб |офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Пунктом 3 вищевказаного Порядку передбачено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з їх грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. При цьому розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку). Згідно п. 7 Порядку передбачено, що у разі відмовикурсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум і здійснюється у судовому порядку. Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідач, незважаючи на взятий на себе обов'язок з відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням під час навчання, в разі небажання курсанта продовжувати навчання, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Частиною 6 ст. 25 ЗУ «Про військовий обов'язок і військову службу» передбачено, що установлення правових відносин між курсантами, яким не виповнилося 18 років, і державою здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Порядок проходження ними військової служби (навчання) встановлюється положеннями про проходження військової служби громадянами України та іншими нормативно-правовими актами України. Оскільки відповідач на час укладення контракту був неповнолітнім, то відповідно до ч.2 ст. 32 ЦК України неповнолітня особа, окрім передбачених частиною першою статті, вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Представник відповідача заявляє, що контракт був укладений відповідачем за межами його цивільної дієздатності та не було на це згоди батьків. Однак, відповідно до ч.1 ст.222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Статтею 221 ЦК України передбачено, що правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Частиною 2 ст. 222 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Аналіз зазначених норм, в сукупності з дослідженими матеріалами справи та показами представника відповідача, дає підставу встановити, що порушень закону при укладенні контракту відповідача з позивачем не було, оскільки відсутні відомості про те, що батьки відповідача протягом місяця з дати укладення контракту заявляли будь-які претензії до позивача з приводу його укладення. Також, укладений між сторонами контракт в судовому порядку не визнавався недійсним. З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved