Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

25 вересня 2018 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну - збільшення розміру аліментів та способу їх присудження, позбавлення батьківських прав, в якому позивач просить суд змінити розмір аліментів та спосіб їх присудження, що стягується з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року на утримання сина [PERSON], [INFO], та збільшити розмір аліментів з 600 гривень до ? частини від його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову 25 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття; позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою Харкіського трайонного суду Харківської області від 09 листопада 2018 року відкрито провадження в справі, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою від 11 грулня 2018 року витребувано з ТОВ «Нова Пошта» за адресою м. Полтава, вул. Європейська, 57 з проханням повідомити: чи працює [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS], на ТОВ «Нова Пошта»; якщо так, на якому відділенні, за якою адресою; яку має заробітну плату, доходи за останні шість місяців; чи проводяться утримання із заробітної плати, доходів [PERSON], в тому числі на аліменти та в якому розмірі; закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну - збільшення розміру аліментів та способу їх присудження, позбавлення батьківських прав до судового розгляду Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про день час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Будь яких заяв та клопотань від відповідача та третьої особи не надходило. Відповідно до ч. 2ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Частиною 3ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. З урахуванням того, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 10 січня 2019 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис №31. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], копією свідоцтва про народження якого серія [NUMBER] підтверджено, що [PERSON], [INFO], батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, позивачу після розірвання шлюбу залишено прізвище [PERSON]. Ці обставини підтверджені копією рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року справа № 640/5338/15-ц. Відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 23.03.2015 року до досягнення сином повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 23.03.2015року до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років - до [INFO]. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1ст.12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями ч.2ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно дост.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За нормами п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України). Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. У зв'язку з чим, вищевказаний розмір аліментів на утримання доньки не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини. Після винесення вказаного вище рішення суду 17.05.2017 року Президент України підписав Закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно якого внесено зміни до законодавчих актів України, згідно якого ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до завдань цивільного судочинства, та виходячи насамперед з інтересів дитини, з огляду на норми ст.155 СК України, згідно яких здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, суд, з урахуванням підстав, що зумовлені виключно інтересами дитини, дійшов висновку про збільшення розміру стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначивши їх, з урахуванням положень ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком матері і батька. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином позов в частині збільшення розміру аліментів та способу їх присудження підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд зазнає наступне. Відповідно до довідки КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23», [PERSON], [INFO], мешкає за адресою [ADDRESS] та перебуває під наглядом фахівців КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка № 23» після виписки із пологового будинку, Дитина доглянута, фізичний та психічний розвиток відповідає віку. Догляд за [PERSON] здійснює мати [PERSON] та бабуся [PERSON] Батько дитини [PERSON] амбулаторні прийоми дільничного педіатра з дитиною не відвідував. Станом здоров'я сина не цікавився. Як вбачається із характеристики вихованця групи№112 Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №307 Харківської міської ради» №01-54/84 від 11.07.2018 року, [PERSON], [INFO], відвідує комунальний заклад закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №307 Харківської міської ради» з 01.09.2017 року. Дитина проживає з матір'ю. матеріально-побутові умови проживання дитини гарні. Мати турбується про те, щоб у дитини були якісні продукти харчування, одяг та взуття, іграшки, канцелярське приладдя. Для організації перебування дитини і проведення занять у дошкільному закладі хлопчика своєчасно забезпечують усім необхідним мати і бабуся [PERSON]. Оплата за харчування [PERSON] проводиться систематично і без порушення термінів. Дитину приводять у ясла-садок і забирають з нього мати і бабуся. Режимні моменти при цьому ніколи не порушуються. [PERSON] рідко хворіє, тому садок відвідує досить регулярно, залюбки, він завжди охайний, доглянутий, акуратний. Труднощів у спілкуванні з однолітками і вихователями не має. Дитина активна, рухлива, весела. За цей час батько [PERSON] - [PERSON], жодного разу не з'являвся в закладів дошкільної освіти. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються фактів ухилення відповідача від своїх обов?язків щодо виховання сина, і такі обставини наданими суду доказами суд вважає доведеними. Таку поведінку відповідача, який ухиляється від виконання своїх обов'язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що достовірно підтверджено зібраними у справі доказами, суд розцінює, як винне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина суд вважає можливим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки суду надані докази ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, то суд позов повністю задовольняє. За правилами ст. ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати на користь держави. Виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України щодо особистих даних учасників справи в повному рішення суд виконує виключно в межах наданих суду даних. На підставі викладеного,

Outcome: approved