Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, набутого під час проживання в шлюбі. Позивач [PERSON] свої вимоги мотивувала тим, що з 25 серпня 1990 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Шлюб зареєстрований Центральним відділом ДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 25.08.1990 року, актовий запис № 1544. Спірний автомобіль було придбано у 2007 році. Позивач [PERSON] просить суд позовні вимоги задовольнити, а саме: автомобіль марки “HYUNDAI” моделі “SONATA” державний реєстраційний номер [NUMBER] визнати спільною сумісною власністю та поділити таким чином: зазначений автомобіль присудити відповідачу [PERSON], а позивачу [PERSON] присудити 25000 грн., як компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль, стягнувши цю сумму з відповідача [PERSON] У ході судового розгляду справи позивач [PERSON] подала до суду заяву про приєднання до матеріалів справи доказу, про уточнення позовних вимог та відшкодування судових витрат, в якій просила суд приєднати до матеріалів справи звіт ПП "Компанія "АЛЕАНТ" № 22/02 від 25.02.2013 року щодо ринкової вартості автомобіля марки “HYUNDAI” моделі “SONATA” державний реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 27853,86 грн., а також 207 грн. судових витрат. Під час судового розгляду справи позивач подала заяву про відшкодування позивачу судових витрат у сумі 15983,54 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в заперечені на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України передбачено, що спільною сумісною власністю є майно, придбане подружжям під час шлюбу, якщо інше не передбачено законом, або шлюбним договором. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ст. 373 ЦК України та ст. 70 СК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності та вважається, що частки кожного є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що з 25 серпня 1990 року позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб зареєстрований Центральним відділом ДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 25.08.1990 року, актовий запис № 1544. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначеним рішенням встановлено, що фактично сім'я остаточно розпалася в вересні 2011 року. З цьогу часу сторони перестали вести спільне господарство. 31 жовтня 2007 року відповідачем [PERSON] укладений біржовий контракт № ТЗ/77 96, предметом якого є купівля-продаж автомобіля марки “HYUNDAI” моделі “SONATA” державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто спірний автомобіль є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] 02 серпня 2009 року, згідно договору купівлі-продажу у розстрочку у простій письмовій формі, відповідач [PERSON] продав спірний автомобіль [PERSON], яка є матір'ю відповідача, за 37000 грн. (а.с.99). Згідно п. 4.1 вказаного договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (повним виконанням покупцем своїх зобов'язань вважається повний розрахунок з продавцем). З графіку погашення заборгованності вбачається, що остаточна оплата за договором купівлі-продажу від 2 серпня 2009 року була проведена до 1 травня 2012 року (а.с.100). З змісту повідомлення Кременчуцького ВРЕВ Державної автомобільної інспекції Полтавської області № 34/6780 від 15.12.2012 року за [PERSON] з 31 жовтня 2007 року по 4 липня 2012 року було зареєстровано автомобіль марки «HYUNDAI» моделі «SONATA» із державним реєстраційним номером [NUMBER], а 04.07.2012 р. спірний автомобіль знятий з обліку для реалізації і перереєстрований на [PERSON] (а.с.31, а.с.107). Відповідно висновку звіта № 22/02 від 22.02.2013 року ПП «Компанія «АЛЕАНТ», на підставі наданих позивачем копій документів на спірний автомобіль, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи, ринкова вартість автомобіля марки «HYUNDAI» моделі «SONATA» із державним реєстраційним номером [NUMBER] на момент його реалізації відповідачем 04 липня 2012 року складала 55707,72 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч сімсот сім) грн. 72 коп.) (а.с.47-61). Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Відповідно ч.1 ст.11 та ч.3 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що на момент продажу спірного автомобіля фактично шлюбні відносини не були припинені. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо поділу спільного сумісного майна позивача [PERSON] є законними та обгрунтованними, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, заява позивача [PERSON] про відшкодування судових витрат, понесених нею під час судового розгляду справи на загальну суму 15983,54 грн. підлягають частковому задоволенню в розмірі 6207 грн..

Outcome: approved