Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 1010 грн., стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» на відшкодування матеріальної шкоди 39 879 грн. 56 коп.. В обґрунтування позову посилався на те, що 09.06.2011 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] та [PERSON]. В результаті ДТП водій [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, крім того його автомобіль зазнав механічні ушкодження та відповідно до автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту становить 38 936 грн. 30 коп.. Винним у вчиненні ДТП визнаний водій [PERSON] та кримінальну справу відносно останнього за ч. 1 ст. 286 КК України було направлено до суду, проте справу припинено на підставі ст. 46 КК України. Цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УАСК «АСКА»». Крім того, під час лікування позивач витратив 943 грн. 26 коп., у зв'язку з чим просив стягнути з ПрАТ «УАСК «АСКА»» вартість відновлювальних робіт за автомобіль в сумі 38 936 грн. 30 коп., та витрати на придбання медикаментів в сумі 943 грн. 26 коп., тоді як з відповідача [PERSON] просив стягнути 510 грн. франшизи та 500 грн. витрати на правову допомогу. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, раніше надавав заяву, якою частково визнав позовні вимоги, не заперечуючи сплатити суму франшизи в розмірі 510 грн., в решті вимог просив відмовити. Представник ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»» в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також заперечення, відповідно до яких в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що, дійсно, між ПрАТ «УАСК «АСКА»» та [PERSON] був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким був забезпечений транспортний засіб «Toyota», державний номер [NUMBER]. 09.06.2011 року сталася ДТП за участю вищевказаного автомобілю під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Daewoo" під керуванням водія [PERSON]. Проте однією з підстав відмови в здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкоду заподіяно майну потерпілого. Позивач звернувся до страхової компанії лише 24.07.2013 року, тоді як ДТП сталася 09.06.2011 року. Крім того, у постанові Фрунзенського районного суду м. Харкова, якою закрита кримінальна справа за примиренням сторін, зазначалося, що [PERSON] претензій матеріального та морального характеру до [PERSON] не має, а отже не має обов'язку і страхової компанії на страхове відшкодування. Крім того, з наданою позивачем експертизи виходить, що при розрахунку матеріальної шкоди, завданої володільцю транспортного засобу, було враховано коефіцієнт зносу транспортного засобу, на відміну від розрахунку суми відновлювального ремонту. У зв'язку з тим, що позивачем не було надано до суду підтвердження фактичного виконання відновлювального ремонту та він просить стягнути суму страхового відшкодування саме на свою користь вважали, що сума відшкодування має бути зменшеною на суму податку на додану вартість, що в даному випадку становить 6 489 грн. 38 коп.. В запереченнях зазначалося, що у разі вчасного звернення позивача до страхової компанії та за відсутності примирення під час розгляду кримінальної справи сума страхового відшкодування розраховувалася би наступним чином: сума страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно до ст. 29 Закону України - франшиза (ст. 12 Закону України) - ПДВ (згідно з ст. 36 Закону України), що дорівнює 33 753,86 грн. - 510 грн. 6 489,38 грн. = 26 754,48 грн.. Також вважали, що позивачем обґрунтована та підтверджена сума витрат на лікування лише на суму 888 грн. 57 коп.. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.05.2013 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України закрита у зв'язку з примиренням підсудного з потерпілим [PERSON]. У постанові зазначалося, що [PERSON] 09.06.2011 року, приблизно об 11 годині, керував технічно справним транспортним засобом «Toyota», державним номер [NUMBER], рухався по вул. Старочугуївській в м. Харкові з боку Московського проспекту з включеним лівим поворотом в напрямку бульвару [PERSON] по другорядній дорозі, зі швидкістю не більше 10 км/год та, приближаючись до перехрестя з Московським проспектом, в порушення вимог п.п. 1.5, 16.3, 16.11 ПДР України, виїхав на вказане перехрестя та допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі - проспект Московський, з боку вул. Північна в напрямку бульвару [PERSON]. В результаті зіткнення водію автомобілю «Daewoo» [PERSON] спричинені середній тяжкості тілесні ушкодження. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов′язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з положень ст.61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06 червня 2011 року, завдано з вини відповідача. Відповідно до полісу [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «УАСК «АСКА»» та [PERSON], був забезпечений транспортний засіб «Toyota», державний номер [NUMBER]. Строк дії полісу з 17.12.2010 року по 16.12.2011 року та ліміт відповідальності щодо здоров'я потерпілого - 100 000 грн., майна - 50 000 грн.. Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого об'єкта, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 8386 від 05.09.2011 року вартість відновлювального ремонту автомобілю «Daewoo Lanos», державний номер [NUMBER] становить 38 936 грн. 30 коп., розмір матеріальної шкоди спричиненого володільцю автомобілю «Daewoo Lanos», в результаті ДТП складає 33 753, 86 грн.. Висновок експерта суд вважає законним та обґрунтованим, оскільки ґрунтується на технічному огляді автомобіля, проведенні необхідних розрахунків та на підставі спеціальної літератури та нормативних актів. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України. Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. На підставі викладеного суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія АСКА»» матеріальну шкоду. Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування заподіяної шкоди майну зменшується на розмір франшизи. Відповідно до зазначеної норми закону франшиза встановлюється в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Статтею 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи. Відповідно до Полісу сума франшизи становить 510 грн.. З врахуванням вищезазначеного, відшкодувати франшизу в розмірі 510 грн. має відповідач [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПрАТ «УАСК «АСКА»» має компенсувати позивачу страхове відшкодування в розмірі 33 753, 86 грн. з відрахуванням суми франшизи в розмірі 510 грн., оскільки доведено наявність страхового випадку та право позивача на страхове відшкодування матеріалами справи. Що стосується заперечень з боку ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «АСКА»» з приводу недотримання вимог п. 35.1 ст. 35 Закону відповідно до якої Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Подія ДТП, з приводу якої виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля позивача мали місце 09.06.2011 року, тому відповідно до ст. 5 ЦК України та п.2.1 ст. 2 Закону № 1961 до виниклих правовідносин необхідно застосовувати редакцію Закону № 1961, яка діяла на час ДТП та не містила обмежень щодо максимально допустимих термінів звернення із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винної особою. Стаття 37 Закону № 1961 передбачає відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентованої виплати), перелік якої є вичерпний. Крім того, відповідно до ст. 38 Закону № 1961 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За положеннями ст. ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно із ст. 990 цього Кодексу страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із змінами, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З висновку судово-медичної експертизи № 4342-ая/11 від 29.08.2011 року, вбачається, що [PERSON] в результаті ДТП були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді екстензійної травми шийного відділу хребта з ротаційним підвивихом 2-го шийного хребта, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ушиб м'яких тканей темної області, які відносяться до категорії середніх та легких тілесних ушкоджень за категорією небезпечних для життя. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів». Матеріальні збитки у зв'язку з лікуванням потерпілого підтверджуються калькуляцією вартості лікування стаціонарного хворого [PERSON] швидкої та невідкладної допомоги ім проф. Мещанінова, витягом із історії хвороби КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 112», КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17», та квитанціями за придбання медичних препаратів і супутніх медичних матеріалів, у загальному розмірі 943 грн. 26 коп. Що стосується зауважень ПрАТ «УАСК «АСКА»», що ряд медикаментів та предметів медичного призначення не визначені у призначеннях лікаря, то необхідно зауважити, що відповідно до виписки ліків, які були призначені [PERSON], від 20.10.2011 року зазначені препарати дексалгин та натрій хлорид. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. До складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч.1.ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Тобто, правову допомогу в цивільному процесі може надавати адвокат чи інша особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати правову допомогу. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому засіданні. Позивачем не надано квитанцію про сплату витрат на правову допомогу, в матеріалах справи відсутні ордер або інший документ, якій підтверджує повноваження особи, яка надає правову допомогу, угода про надання юридичної допомоги тощо. Крім того, позивачем не надано розрахунку послуг, за які були сплачені гроші. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо витрат на правову допомогу, як того вимагає законодавство України. На підставі викладеного,

Outcome: partial