Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Завод "Автоштамп" на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 22337 грн. 50 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1268 грн. 08 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 52109 грн. 32 коп. та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 січня 2010 року [PERSON] був прийнятий у ТОВ «Завод Автоштамп» до відділу матеріально-технічного забезпечення економістом з матеріально-технічного забезпечення. 11 лютого 2019 року був переведений начальником відділу матеріально-технічного забезпечення. 11 вересня 2020 року, на підставі наказу №85-к від 09.09.2020 року його було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, йому не була виплачена заробітна плата за період з червня 2020 року по вересень 2020 року в сумі 22337,50грн. за винятком відрахувань. З ним не провели повний розрахунок заборгованості в день звільнення. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», відповідач повинен був сплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1268,08 грн.. У відповідності з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач не надав довідку про середній заробіток. Відтак сума середньоденної загробної плати розраховувалась позивачем самостійно та складає 380,36грн (7607,25грн./кількість робочих днів 20 роб. дн.). Таким чином, відповідач повинен виплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 року по дату ухвалення судового рішення в сумі 52 109,32грн.. Крім того, такими діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка настала внаслідок моральних страждань, заподіяних внаслідок того, що він був позбавлений можливості купувати продукти харчування, платити за комунальні послуги, платити за комунальні послуги і все це припало на період дії загальнодержавного карантину, який був прийнятий з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби. Вважає, що дані моральні страждання заподіяні саме внаслідок дій відповідача та розмір моральної шкоди оцінює в 5000 грн. 05.05.2021 року представником позивача подана заява про збільшення позовних вимог, а саме, про стягнення з відповідачазаборгованості по заробітній платі в розмірі 36444 грн. 09 коп., оскільки стягненню підлягає нарахована, але не виплачена в день звільнення заробітна плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1681 грн. 08 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі, розрахованому на дату ухвалення судового рішення, та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила стягнути з відповідача станом на 27.05.2021 року заборгованість по заробітній платі в розмірі 36444 грн. 06 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1268 грн. 62 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 75277 грн. 32 коп. та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, враховуючи приписи ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Завод «Автоштамп» та 11.09.2020 р. був звільнений з посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно з довідкою №1-19 від 03.03.2021 року, виданою ТОВ «Завод «Автоштамп» загальна сума заборгованості за винятком відрахувань становить 22 337,50 грн., яка складається з: заборгованість по заробітній платі за червень 2020 року - 7 226,90 грн., за липень 2020 року - 276,51 грн., за серпень 2020 року - 7 607,25 грн., за вересень 2020 року - 7 226,84 грн. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені заробітна плата в розмірі 22 337,50 грн., за винятком відрахувань, що підтверджується довідкою №1-19 від 03.03.2021 року, виданою ТОВ «Завод «Автоштамп». З форми ОК-5 вбачається, що розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з червня 2020 року по день звільнення складає 36444 грн. 06 коп. Відповідно до ч.1 ст.177 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 11.09.2020 року по 27.05.2012 року. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з такого. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахована відповідачем заробітна плата [PERSON] відповідно до форми за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складає 18489,13 грн. (9039,13 грн. - заробітна плата за липень 2020 року + 9450,00 грн. (заробітна плата за серпень 2020 року). Кількість фактично відпрацьованих робочих днів складає 42 дні (22 робочих днів в липні 2020 року + 20 робочих дня в серпні 2020 року), що підтверджується довідкою №14/19 від 12.04.2021 року. Отже, враховуючи приписи Порядку №100, середньоденний заробіток позивача становить 440,22 грн. (18489,13грн. : 43 робочих дня). Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішеннястановить 171 робочий день, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 75277грн. 62 коп. (440,22грн. х 171 день). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 36444 грн. 06 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 75277грн. 62 коп. грн. з утриманням з цієї суми встановлених законом податків. Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати суд зазначає таке. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. В позовні заяві позивачем наданий розрахунок компенсації, однак суд не погоджується з ним, оскільки він не відповідає вимогам Відповідно до пункту третього Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 компенсації підлягає, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до п.3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року №1427 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін. Загальний розмір компенсації втрати частини грошових доходів становить 1681 грн. 08 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що не виплачуючи вчасно заробітну плату працівникові, відповідач не дотримався трудового законодавства, чим спричинив моральну шкоду позивачу. У відповідності з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.ч. 1 і 3 ст. 23 ЦК України). Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 2 п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні), в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки судом встановлено факт порушення законних трудових прав позивача, пов`язаних із невиплатою вчасно заробітної плати, що призвело до виникнення моральних страждань, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу, у розмірі 1000,00 гривень. Враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі та те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Завод Автоштамп» слід стягнути на користь держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи (за подання позовної заяви про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди) по 908,00грн. за кожну вимогу, на загальну суму 3632,00 грн.

Outcome: partial