Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

27.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя народився син [PERSON]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 12.04.2014 року шлюб між ними розірвано. За рішенням суду від 07.11.2013 року стягнуто з нього аліменти на користь відповідача на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх його заробітку, щомісячно, починаючи з 01.11.2013 року і до повноліття дитини. У вересні 2015 року уклав шлюб із [PERSON], від якого в них народилася донька [PERSON]. На даний час дружина перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, додаткового доходу вона не має. Вважає, що на сьогодні сума стягуваних аліментів на користь відповідача має бути зменшена у звязку із зміною його матеріального стану стану, народженням другої дитини та перебуванням дружини у декретній відпустці. У звязку з чим, просить змінити розмір аліментів, зменшивши їх до 1/6 частини всіх видів його заробітку, щомісячно але який не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2019 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала частково, припустила, що можна зменшити розмір аліментів на ј частину, однак зазначила, що коштів на дитину не вистачає і зменшення розміру аліментів призведе до погіршення матеріального стану дитини. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що 29.10.2006 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Виконкомом Борівської селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області, актовий запис № 56, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2014 року розірвано. Від даного шлюбу у них 08.04.2013 року народився син [PERSON]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2013 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-БК № 297760 від 17.09.2015 року, позивач [PERSON] 17.09.2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON], яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Будас». Від подружнього життя в них 06.08.2018 року народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 620743 від 08.08.2018 року виданого Соломянським районним у місті Києві відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 3496. Як зазначив в своєму позові позивач, підставою зміни розміру аліментів з 1/3 частини на 1/6 є те, що змінився його матеріальний стан, оскільки у них з дружиною народилася донька і на даний час дружина перебуває у соціальній відпусці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку тобто, на даний час, додаткового доходу вона не має. Отже, вважає укладення шлюбу та народження дитини є підставою для зменшення розміру аліментів у розумінні ст.192 СК України. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на значне погіршення його матеріального становища, оскільки як вбачається з доданих до матеріалів справи письмових доказів, зокрема довідки про доходи №306 від 04.09.2018 року позивач офіційно працевлаштований і працює в КП «Київський метрополітен», займає посаду машиніста електропоїзда та має стабільний офіційний дохід, який з урахуванням сплачених аліментів становить 12235 грн. на місяць, що є більше ніж встановлена мінімальна заробітна плата по Україні. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо значно погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Як вбачається з письмових матеріалів справи позивач, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів вказує на укладення нового шлюбу та народження дитини, однак, з наданих доказів вбачається, що він на час подачі позову ніде не зареєстрований, і не підтверджено його фактичне місце проживання, що дає суду вважати, що він не проживає разом з дружиною та дитиною, а також відсутні докази що дитина або інші члени родини перебувають на його утриманні, додані до матеріалів справи копії свідоцтва про народження не є належним доказом про те, що дійсно позивач матеріально утримує її. Таким чином, позивачем не було надано належних доказів, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено таких змін матеріального становища, сімейного стану та стану здоров'я позивача, які б впливали на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, розмір вже стягнутих аліментів, навіть при наявності ще однієї дитини, не є завищеним, обставини, на які посилається позивач у поданій заяві, не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed