Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить встановити факт окремого проживання [PERSON] з [PERSON] у період з лютого 2011 року по 20 вересня 2012 року в зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин; припинити право спільної сумісної власності відповідачки на квартиру [ADDRESS] з виплатою їй компенсаціїї її частки у спільній сумісній власності 11196 часток, визнати за ним право індивідуальної власності на вказану квартиру в цілому . У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав з обставин, викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилася , повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутності сторін в порядку заочного розгляду, сокільки в справі достатньо даних про права та взаємообов'язки сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 21 .06.2003 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], доньку [PERSON] , [INFO]. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Як вбачається з тексту зазначеного рішення, шлюбні відносини між подружжям припнені з лютого 2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 01 липня 2008 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю МЖК «Миколаївмолодьбуд» укладений інвестиційний договір № 31 про інвестування будівництва житла, згідно із яким об'єкт інвестування - квартира у 108 - квартирному, цегляному житловому будинку, розташовану за адресою : [ADDRESS], поверх - 2, кількість кімнат - 3(три) . Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено інвестування грошових коштів в будівництво квартири [ADDRESS], а ТОВ «Миколаївмолодьбуд» здало в експлуатацію цей будинок та передало у володіння [PERSON] зазначену квартиру. 22 квітня 2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївською міською радою 22 квітня 2010 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (Серія САС № 808563 ) - квартиру [ADDRESS], загальною площею 71,5 кв. м. Право власності позивача зареєстроване в установленому законом порядку в КП ММБТІ. 16 листопада 2010 року між [PERSON] - іпотекодатель та Миколаївським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - іпотекодежатель був укладений іпотечний договір, на підставі якого іпотекою - квартирою [ADDRESS] , збудованої на кредимтні кошти - забезпечуються грошові зобов'язання за основним договором (кредитним договором № 245 від 07.07.2008 року та додатковим договором від 02.02. 2010 року, за яким [PERSON] отримав адресний(цільовий) кредит у сумі 264 446 грн. 00 коп., строком 98 кварталів з кінцевим терміном його погашення до 01.01.2033 року - для здійснення розрахунків за вищезазначеним інвестиційним договором). Як вбачається з витягів з державного реєстру прав та обтяжень, квартира вказана на теперішінй час перебуває під забороною відчуження . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У ч. 6 ст. 57 СК визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи ( додатку до кредитного договору- графіку погашення позичальником зобов'язань за кредитом , розрахунку внесків позичальника ), у період з моменту укладення кредитного договору - 01.07.2008 року до моменту припинення шлюбних відносин - лютий 2011 року позивачем було зроблено платежів за 11 кварталів , що були спільним сумісними коштами подружжя .Отже, під час спільного проживання сторонами фактично було оплачено 1198 часток зазначеної квартири . За такого , у відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України , суд дійшов висновку, що 1198 часток спірної квартири є майном, нажитим сторонами як подружжям під час шлюбу . У зв'язку із зазначеним, за умови рівності часток у майні подружжя, частка [PERSON] складає 11/196. Жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності обставин, передбачених ст. 57 та ч. 2 ст. 70 СК України, сторони суду не надали. Як вбачається із технічного паспорту, спірна квартира складається з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 33,5 кв.м., розташована на другому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку. Виділити 11196 часток квартири в складі житлових та підсобних приміщень з організацією самостійного входу технічно неможливо. Тому суд вважає встановленим, що будинок не може бути реально розділений з виділом кожному із співвласників належної йому долі. Ринкова вартість квартири на час розгляду справи, як слідує зі Звіту з незалежної оцінки визначення ринкової вартості квартири ПП "Експертний центр "Поділля" складає 198 254 грн. Як слідує із матеріалів справи, відповідачка не проживає в спірній квартирі, а проживає у трикімнатній квартирі [ADDRESS] . Згідно квитанції від 21 жовтня 2014 року, позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області внесені кошти у розмірі 11 000 грн. у рахунок забезпечення сплати вартості належної відповідачу частки квартири. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право на частку у спільному майні може бути припинена якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для припинення права власності на частку в спільному майні необхідна сукупність всіх умов, суттєвим обмеженням, примусового припинення права власності на частку у спільному майні є передбачена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умова - воно не повинно завдати шкоди співвласникові та членам його сім'ї. Враховуючи наявність умов для припинення права власності відповідачки на частину квартири , оскільки на її частку припадає приблизно 3, 5 кв.м. житлової площі, що не відповідає площі однієї кімнати і таке припинення вочевидь не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, отже частку [PERSON] в спірному будинку можна вважати незначною, що є підставою для задоволення позову. Таким чином, у згідно зі ст. ст. 360, 365 ЦК України, суд вважає позов в цій частині обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У відповідність зі ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: partial