Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] 29 лютого 2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, який надалі уточнив, та згідно з останньою редакцією позову просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.11.2015 року, грошові кошти в сумі 54632 гривні 94 копійки, витрати за проведення експертної оцінки в сумі 900 гривень та відшкодувати судові витрати. Позивач посилається на те, що 24 листопада 2015 року приблизно о 16 год. 50 хв., [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 2101», реєстраційний номер 44649ОЕ, в м. Одесі по вул. Преображенській, здійснив проїзд перехрестя вул. Базарної на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем марки «ХОНДА», реєстраційний номер [NUMBER]. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а водій [PERSON] порушив п.8.7.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Позивач посилається, що він є власником автомобіля марки «ХОНДА АККОРД», реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №САТ432650. В результаті протиправної винної поведінки відповідача [PERSON], які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, його автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з оцінкою №14-12/3, складеною ТОВ «ДЕЛФИ ГРУПП» про незалежну експертизу автомобіля марки «ХОНДА АККОРД», реєстраційний номер [NUMBER], вартість матеріальних збитків, нанесених власнику вказаного автотранспортного засобу складає - 105542,94 грн. Вартість вказаної оцінки складала 900 гривень, які були сплачені [PERSON] Позивач також зазначив, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у відповідача [PERSON] був відсутній поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з чим, працівниками патрульної служби було також притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею ст. 126 КпАП України. У звязку з відсутністю у відповідача полісу (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 29.02.2016 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з заявою про отримання страхового відшкодування та копіями необхідних документів. За результатами розгляду його заяви, МТСБУ було прийнято рішення про часткове задоволення заяви та виплачено суму у розмірі 50910,00 грн. У зв'язку із зазначеним, невідшкодована сума матеріальної шкоди становить 54632 гривні 94 копійки, та витрати по сплаті експертної оцінки в сумі 900 гривень, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача у судове засідання розгляд справи провести в заочному порядку. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.46) [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], та саме за цією адресою направлялися судові повістки на імя [PERSON]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2015 року о 16 годині 50 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер [NUMBER], в м. Одесі по вул. Преображенській, здійснив проїзд перехрестя вул. Базарної на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем марки «ХОНДА», реєстраційний номер [NUMBER]. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспорті засоби отримали: механічні ушкодження, а водій [PERSON] порушив п.8.7.3(с) «Правил дорожнього руху» України. Згідно з постановою Київського районного суду міста Одеси від 05.02.2016 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч.3\~ст.61 ЦПК України\~обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24 листопада 2015 року, доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.\~1166, ч. 1 ст.\~1167 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з розясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Згідно з наданим позивачем до суду звітом №14-12/3 від 30.12.2015 року про незалежну оцінку вартості автомобіля марки «ХОНДА АККОРД», реєстраційний номер [NUMBER], власнику вказаного автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 листопада 2015 року складає 105542 гривні 94 копійки (а.с.13-41). Вказана оцінка була проведена ТОВ «ДЕЛФИ ГРУПП», вартість якої становила 900 гривень, які були сплачені позивачем [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням від 21.01.2016 року (а.с.39). Судом також встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у відповідача [PERSON] був відсутній поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з чим, [PERSON] було також притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею ст. 126 КпАП України. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП. Також відповідно до п.п. «А» п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У звязку з відсутністю у відповідача полісу (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 29.02.2016 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з заявою про отримання страхового відшкодування. 21 червня 2016 року МТСБУ було прийнято рішення про часткове задоволення заяви [PERSON] та виплачено страхове відшкодування згідно наказу №3528 від 11.05.2016 року грошові кошти в сумі 50910,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.69). У відповідності до\~ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Тому, відповідно до\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Також, як передбачено\~ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В зв'язку з цим, Верховний суд України в п. 9\~Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6\~роз'яснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні ( наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Аналогічні роз'яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в розділі «Порядок визначення шкоди, у тому числі при повній чи частковій загибелі автомобіля» Узагальнення «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках». Крім того, ВССУ роз'яснив, що «...у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)...». Таким чином, позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є як реальна вартість пошкодженого транспортного засобу, так і вартість робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення транспортного засобу та втрата товарної вартості транспортного засобу. У зв'язку із зазначеним, невідшкодована сума матеріальної шкоди позивачеві [PERSON] становить 54632 гривні 94 копійки (105542,94 50910,00 = 54632,94). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 24.11.2015 року, грошові кошти в сумі 54632 гривні 94 копійки, а також витрати за проведення експертної оцінки в сумі 900 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають понесені останнім судові витрати з оплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 551 гривня 20 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved