Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договорами позики від 11 жовтня 2011року в розмірі 4000грн., а також три відсотки річних за кожен день просрочки повернення боргу в сумі 313,17грн. та суму інфляції в розмірі539,16грн., а загалом просила стягнути суму 4852грн.33коп. . Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 11 жовтня 2011року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона на прохання відповідачки позичила гроші в сумі 4000грн.. [PERSON] зобов'язалась повернути борг до 26.10.2011р., однак до теперішнього часу не повернула його і добровільно не хоче повертати. Вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов"язання повинен сплатити 3% річних від простроченої суми з врахуванням індексу інфляції за час прострочки. В судове засідання позивачка не з'явилась подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи до суду не з'явилась, із заявою про розгляд справи у її відсутність не зверталась, у зв'язку з чим судом прийнято рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.. 224 ЦПК України. Суд дослідивши надані докази, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так у ході судового засідання було встановлено, що 11 жовтня 2011року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передала останній грошові кошти в розмірі 4 000грн., а [PERSON] зобов'язувалась повернути їх до 26.10.2011р., що підтверджується розпискою написаною відповідачкою. Відповідно до ст. 1046 ЦК України- за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно вимогам до форми договору позики, передбачених ст. 1047 ЦК України, такий договір укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження такого договору позики, факту передачі грошових сум в розмірі 4000грн., та умов договору, представлено розписку , наявність якої та дійсність її написання не оспорена. В суді встановлено, що відповідач не оспорює зазначений договір позики з цих підстав. Договір на який посилається позивач укладено в письмовій формі. Окрім того суд прийшов до переконання, що між сторонами було укладено договір позики, що підтверджено в суді розпискою. З огляду на зазначене суд вважає, що уклавши договір позики, у [PERSON] виникли зобов'язання по поверненню позики. Відповідно до ст. 509 ЦК України- зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Суд приходить до переконання, що у відповідача виникло зобов'язання перед [PERSON], а тому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України вона повинна повернути борг, як того і вимагає позивач. Окрім вимог про повернення боргу позивачка просить також стягнути з відповідача суму інфляції за час прострочення зобов"язання та 3% річних. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено. що до теперічнього часу зобов"язання не виконано боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, тому норми ч.2ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобов»язання, яке визначене договором. Укладений між сторонами договір позики належить до грошових зобов'язань. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов»язань, на них поширюється дія ч.2ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Здійснені позивачем розрахунки трьох відсотків річних від простроченої суми та розміру інфляції відповідають діючому законодавству а тому є обгрунтованими та такими. що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved