Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач в особі Військової прокуратури Дарницького гарнізону в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» звернувся до суду з позовом до [PERSON], діючого в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [PERSON], третя особа - Філія державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд-135» Домобудівельний комбінат про визнання втратившими право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги тим, що 25 листопада 2004 року [PERSON] на сім»ю із трьох осіб (нього та двох дочок) надано відомчий ордер № 0005 на право проживання в кімнаті [ADDRESS] житловою площею 21,2 кв м. Згідно довідки форми № 3 у вказаній кімнаті зареєстровані окрім [PERSON], його діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проте, останні з часу реєстрації в кімнаті не проживають, житлово-комунальні послуги не сплачують, відтак останні втратили право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Богайчук Д.О., діючий на підставі довіреності від 02 вересня 2015 року (а.с.91), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.93-96). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що 25 листопада 2004 року [PERSON] на сім»ю із трьох осіб (нього та двох дочок) надано відомчий ордер № 0005 на право проживання в кімнаті [ADDRESS], житловою площею 21,2 кв м. Згідно довідки форми № 3 у вказаній кімнаті зареєстровані окрім [PERSON], його діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проте, останні з часу реєстрації в кімнаті не проживають, житлово-комунальні послуги не сплачують. Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується актами, складеними комісією Філією державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд-135» Домобудівельний комбінатвід 07 травня 2014 року (а.с.9), 04 липня 2014 року (а.с.11), 09 вересня 2014 року (а.с.10), в яких засвідчено ті факти, що відповідачі не проживають у спірній квартирі гуртожитку, відсутність їх особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне їх місце проживання за вказаною адресою, не встановлено. Таким чином відповідачі понад встановлений законом термін - понад шість місяців без поважних причин не проживають в спірній кімнаті, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертались, обов»язки по сплаті комунальних послуг не несуть, відтак останні, як наймачі кімнати в гуртожитку, втратили право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідачів в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно до ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині вимог до [PERSON], як повнолітньої особи члена сім»ї наймача, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Проте, вимоги позивача про визняння неповнолітньої дочки відповідача - [PERSON], [INFO], відповідно, й самого відповідача до досягнення його дочкою повноліття, є такими, що суперечать закону, виходячи із таких правових підстав. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім'я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 18 вказаного Закону передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 3 статті 88 ЦПК України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з [PERSON] підлягає стягненню на користь держати 243 грн. 60 коп. - судового збору. На підставі вищевикладеного, ст. 72 ЖК України, з урахуванням Примірного положення «Про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208,

Outcome: partial