Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі у сумі 62 507, 71 грн., посилаючись на те, що відповідач був прийнятий на військову службу (навчання) курсантом 1-го курсу, зарахований до списків особового складу Національної академії СБУ та поставлений на продовольче, грошове і речове забезпечення. Під час навчання в період з 12.07.2008 р. по 14.06.2013 р. відповідач знаходився на державному забезпеченні. Після закінчення навчання відповідач був прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Службу безпеки України строком на 5 років із присвоєнням йому першого офіцерського звання «лейтенант» та відкомандирований для подальшого проходження військової служби до Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим. 25.04.2004 р. відповідача звільнено з військової служби за підпунктом «е» п. 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України із знаттям з військового обліку та виключенням зі списків особового складу. Отже, після закінчення навчання відповідач проходив військову службу в СБУ менше 5 років. За час перебування відповідача у вищому навчальному закладі витрати на його утримання становили 62 507, 71 грн. Посилаючись на викладене та норми ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», п. 5 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, позивач просить суд стягнути вказані витрати з відповідача. В судове засіданні від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, наказом ректора Національної академії Служби безпеки України №449-ос від 11.07.2008 року відповідач був зарахований на перший курс факультету №1 Національної академії Служби безпеки України за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра «6.030402, Правознавство» та прийнятий на військову службу (навчання) за контрактом курсантів НА СБУ з 12.07.2008 року, а також поставлений на продовольче, грошове та речове забезпечення курсантів з 12.07.2008 року. Під час навчання в період з 12.07.2008 р. по 14.06.2013 р. відповідач знаходився на державному забезпеченні. По закінченню навчання в НА СБУ відповідач був прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу В СБУ від 20.05.2013 року строком на п'ять років з присвоєнням офіцерського звання «лейтенант» та згідно з наказом №368-ос від 14.06.2013 року ректора Національної академії Служби безпеки України був відкомандирований для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника до Головного управління СБУ в Автономній республіці Крим відповідно до наказу Голови СБУ від 14.06.2013 року №658-ос. Наказом СБУ від 25.04.2014 року №872-ос відповідача було звільнено з військової служби за п.п. «е» п.62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, із знаттям з військового обліку, виключивши зі списків особового складу з 25.04.2014 р. Пунктом 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» встановлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и"частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом. Згідно Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі встановлено, що витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі та здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно п. 4 зазначеного Порядку розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. При цьому п. 5 Порядку встановлено, що витрати відшкодовуються у повному розмірі особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и",;і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" - за весь період навчання. Згідно довідок, сума витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі з 2008 р. по 2013 р. складає 62 507, 71 грн. та складається з: витрат, пов'язаних з продовольчим забезпеченням - 16 955,25 грн.; витрат на харчування - 33 373, 14 грн.; витрат, пов'язаних з медичним обслуговуванням - 922,80 грн.; витрат, пов'язаних з речовим забезпеченням -1 829, 21 грн.; витрати за комунальні послуги - 9 427, 31 грн. Зазначений розрахунок підтверджується детальним розрахунком по видам забезпечення. При цьому правильність розрахунків, наданих позивачем належними та допустимими доказами не спростована. Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за контрактом, то він повинен відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд, оцінюючи належність та допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved