Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

1. ПЕРВІСНИЙ ПОЗОВ 04.06.2020р р. до Якимівського районного суду звернувся [PERSON] з позовом про поділ спільно нажитого майна подружжя до\~ [PERSON] \~ в якому вказав, що 21 серпня 1993 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , В період сумісного проживання сторонами було придбано житловий будинок [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу покупцем виступала [PERSON] . Копії договору купівлі-продажу у позивача не збереглося. До серпня 2019 року у сторін не виникало суперечок щодо володіння [PERSON] 1/2 часткою домоволодіння [ADDRESS] , оскільки він був забезпечений житловою площею. 04 липня 2013 року [PERSON] повторно уклав шлюб з [PERSON] , який 08.10.2019 року був розірваний. З часу укладання повторно шлюбу з [PERSON] позивач проживав у будинку, який належав дружині. Однак, влітку 2019 року шлюбні стосунки у [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися, і вони вирішили розлучитися, що спонукало [PERSON] для реалізації своїх майнових прав на житловий будинок, який придбаний з відповідачем по справі в період шлюбу. Зв`язатися з [PERSON] по телефону [PERSON] вдалося. Декілька разів він приїжджав до будинку [ADDRESS] , однак його ніхто не впустив до будинку, зайти самостійно до якого не може, оскільки не має ключів від вхідних дверей. В послідуючому, 23.08.2019 року [PERSON] направив письмову заяву на адресу спільного майна подружжя, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 23.08.2019 року та накладною, яку відповідач отримала 31.08.2019 року, про що свідчить витяг з сайту «Укрпошта». Однак, з того часу від [PERSON] не було жодних дій, які свідчили б, про наданні [PERSON] доступу до житлового будинку. За таких обставин, з метою належної реалізації майнових прав, [PERSON] вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом про поділ майна подружжя, в якому висуває наступні вимоги. Як свідчить з вищевикладеного, що в період зареєстрованого шлюбу за сумісні кошти сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано в КП «Якимівське архітектурно-інвентаризаційне бюро» за [PERSON] . До 2019 року [PERSON] не ставив питання про поділ майна, оскільки фактично спору стосовно цього ніколи не було, однак протягом 2018-2019 років у сторін в Мелітопольському міськрайонному суді тривали спори стосовно стягнення аліментів на спільних дітей, після чого [PERSON] перестала брати слухавку телефону та взагалі спілкуватися з [PERSON] , в тому числі і в влітку 2019 року, коли він хотів вселитися до спільно нажитого будинку. У первісному позові позивач просив визнати житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності, набутими [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку. Відповідач та\~її представник\~надали до\~суду відзив\~на первісну\~ позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого, позовом не згодні . з наступних підстав. Від шлюбу з [PERSON] , укладеного 21 серпня 1993 року Чорноземською сільською радою Якимівського району Запорізької області сторони мають трьох дітей: [PERSON] , 1994 року народження. [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Вказаний шлюб розірвано ще у 2006 році, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 23 червня 2006 року. Через деякий час після розірвання шлюбу', сторони примирились та знову проживали разом однією родиною, під час такого проживання в них народилась третя дитина син [PERSON] . [INFO] . У період шлюбу та спільного проживання сторонами було придбано майно: житловий будинок [ADDRESS] (за мої особисті кошти) та два автомобіля: ВАЗ 21061, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . 1985 року випуску, та автомобіль ВАЗ 21099 № кузова [NUMBER] . 2000 року випуску, за спільні кошти. За взаємною згодою право власності на автомобілі було зареєстровано за позивачем по справі, З часу припинення сімейних відносин діти проживають разом з [PERSON] та перебувають на її утриманні. Коли у 2012 році сторони вирішили остаточно припинити сімейні відносини, постало питання поділу майна подружжя, [PERSON] ще у 2012 році заборонила позивачу претендувати на будинок [ADDRESS] та вказала, що вона залишає будинок за собою оскільки з нею проживають їх троє дітей, натомість вона не буде претендувати на два транспортних засоби : автомобілі ВАЗ 21061, та ВАЗ 21099, які сторони спільно придбані у шлюбі та за час спільного проживання однією сім`єю. Позивач просив її не подавати позову про стягнення аліментів, однак вона все одно подала позов, оскільки вважала що він , батько дітей , повинен їх утримувати. Спільно придбані автомобілі залишились у розпорядженні позивача, він ними розпорядився на власний розсуд, не сплативши їй половини коштів, отриманих від відчуження вказаного майна. У 2012 році в момент виникнення між ними спору з приводу поділу майна, позивач не став позиватися, хоча його матеріальне право було порушене ще тоді. Відповідно, він змирився з таким способом поділу майна подружжя, коли будинок залишається її, а автомобілі -його власністю. На підставі рішення Якимівського районного суду від 26 липня 2012 року № 0828\\2778\\2012 а також на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року № 320\\6355\\18 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини . відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на молодшу дитину у розмірі 1\\4 частини , та на повнолітню дитину у розмірі 1\\5 частини від заробітку. Однак , у зв`язку з невиконанням свого обов`язку сплачувати аліменти у повному обсязі в нього виникла велика заборгованість, внаслідок чого їй довелось стягнути з нього неустойку у судовому порядку, , На підставі рішення Якимівського районного суду від 26 липня 2012 року № 2/ 0828\\398\\2012 позивач має заборгованість по аліментам на неповнолітню дитину у сумі 71 692 грн. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року № 320\\6355\\18 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини позивач з 2018 року по теперішній час не сплатив жодної гривні, заборгованість станом на 08 квітня 2020 року сягнула суми 27155 грн., на кінець червня 2020 року вона збільшиться. Факт наявності заборгованості підтверджується розрахунком державного виконавця від 08 квітня 2020 року. Виконавчі листи про стягнення аліментів перебувають на виконанні Мелітопольського ВДВС. Боржник ухиляється від сплати аліментів. У серпні 2019 року позивач надіслав їй листа з вимогою вселитись у її житлове приміщення, я була дещо здивована вказаним фактом, оскільки він жодного разу з 2012-2013 років не приїздив до помешкання де я з дітьми проживаю і не вимагав вселитися, а у листі вказує що він намагався вселитись. Вказаний факт є вигаданим та створений штучно з метою показати суду, що начебто право позивача про поділ майна виникло у 2019 році після його порушення про що йшлося у листі адресованому відповідачки Насправді позивач жодного разу з того часу, коли [PERSON] йому заборонила претендувати на будинок у 2012 році . не приїжджав до будинку [ADDRESS] , і не вимагав вселитися або поділити майно подружжя. Вважала що ми з ним владнали питання поділу майна подружжя. [PERSON] надала позивачу письмову відповідь від 10 вересня 2019 року на його вимогу від 31 серпня 2019 року та надіслала її йому простим листом поштою. У вказаній відповіді вона пояснила свою позицію та нагадала йому що вони вирішили питання поділу майна ще у 2012 році. Копія відповіді додається до відзиву. Позивач зазначає у своїй вимозі від 31 серпня 2019 року що в нього не виникало суперечок з приводу володіння та користування сумісним майном, спірним будником. Однак, вказане твердження спростовується тим що він з часу коли вона йому заборонила претендувати на будинок (у 2012 році) жодного разу не приїздив до нього, як «співвласник» який повинен дбати про належне йому майно, не дбав весь час про будинок жодним чином. Він не проводив у будинку ремонту ні косметичного ні капітального, не встановлював вікна, двері, не робив перепланувань, не ремонтував дах, не надавав грошової допомоги на утримання вказаного житлового будинку та на його опалення, тобто не вчиняв жодних дій які б свідчили про турботу та піклування про належне майно. Тому, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, вказуючи що в нього не виникало суперечок щодо користування та володіння житловим будинком. Не дивлячись на отриману відповідь, позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна, штучно спотворивши спір, який, насправді, було вирішено ще у 2012 році. Зі слів адвоката їй відомо, що позивач бажає поділити майно подружжя а саме житловий будинок, щоб у подальшому частину будинку зареєструвати за собою, та віддати на примусову реалізацію державному виконавцю у рахунок виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів, а виручені гроші від реалізації мого будинку перерахувати на мій рахунок. Таким чином, майнові права позивача на поділ житлового будинку по справі були порушені у 2012 році, однак він не скористався на той час сво`їм правом на звернення до суду з позовом про поділ майна протягом трьох років з моменту порушення права, строк на звернення пропустив, доказів поважності пропуску вказаного строку не навів, а тому вважається таким що пропустив строк на звернення до суду. Пропуск строку на звернення до суду є самостійною підставою для відмови у задоволені позову. 2.ЗУСТРІЧНА ПОЗОВНА ЗАЯВА \~ \~ \~ \~09.07.2020 р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільно придбаного майна подружжя. Вказані позови об`єднані в одне провадження ухвалою суду від 13 липня 2020 р. ( а.с.73). Відповідно до зустрічного позову, від шлюбу сторін, укладеного 21 серпня 1993 року Чорноземською сільською радою Якимівського району Запорізької області мають трьох дітей: [PERSON] . 1994 року народження, [PERSON] ). [INFO] .. [PERSON] . [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано судом ще у 2006 році , про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 23 березня 2006 року. Через деякий час після розірвання шлюбу, сторони примирились та знову проживали разом однією родиною, під час такого проживання в них народилась третя дитина син [PERSON] . [INFO] . У період шлюбу (у 2003 році) та спільного проживання (у 2007 році) за спільні кошти сторонами було придбано майно яке відповідач за зустрічним позовом не вказав у своєму первісному позові, а саме два автомобіля: 1. \~ \~ \~ \~ВАЗ 21061. 1985 року випуску, державний номер [NUMBER] . кузов № [NUMBER] , у березні 2003 року за 2 200 доларів США 2. \~ \~ \~ \~ВАЗ 21099. д\\н [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . 2000 року випуску. 24.11.2007 року за 4 000 доларів США За взаємною згодою право власності на автомобілі було зареєстровано за відповідачем за зустрічним позовом. Таким чином, за час нашого спільного проживання з відповідачем наші стосунки мали всі ознаки подружнього життя а саме: спільне місце проживання. спільна дитина, побут, ведення господарства, бюджет, взаємні права та обов`язки. Факт нашого спільного проживання однією сім єю підтверджується довідкою з місця проживання, долученою до матеріалів позовної заяви, та може бути підтверджений показами свідків про допит яких буде заявлено З часу припинення сімейних відносин у 2012 році спільно придбані автомобілі залишились у розпорядженні відповідача, як стало відомо у подальшому у 2019 році від державного виконавця у проваджені якого перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів, він ними розпорядився на власний розсуд, оскільки у власності відповідача вказаних транспортних засобів не перебуває на теперішній час. Вважа, що відповідач повинен їй сплатити грошову компенсацію половини вартості майна (транспортних засобів), оскільки відчуживши спільно придбані автомобілі. половину виручених коштів від продажу спільного майна мені він не надав. Таким чином, вважає, що її майнові права на поділ спільно придбаного майна під час шлюбу та спільного проживання сторін по справі були порушені відповідачам фактом подачі позову до суду про поділ житлового будинку. Вказаним фактом порушуються наші домовленості 2012 року, а відповідно порушується моє право на отримання грошової компенсації вартості спільно придбаних автомобілів. Факт наявності у власності відповідача станом на 2014 рік двох транспортних засобів підтверджується рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від ЗО травня 2014 року № 320\\4286\\14-ц про зняття арешту з транспортних засобів. В зустрічному позові [PERSON] просила визнати автомобіль марки ВАЗ 21099, д\\н [NUMBER] . № \~ \~ \~ \~кузова [NUMBER] . 2000 року випуску, кольор сірий. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію половини вартості транспортних засобів : ВАЗ 21061. 1985 року випуску, державний номер [NUMBER] . кузов № [NUMBER] . та марки ВАЗ 21099, д\\н [NUMBER] . № кузова [NUMBER] , 2000 року випуску, в порядку поділу майна подружжя у сумі 69100 гри. Та визнати факт проживання її та відповідача однією сім`єю з 24.03.2006 р. по 28 червня 2012 р. ( а.с.94) \~ \~ \~ \~Під час судового засідання представник позивача по первісному позову заявив клопотання про застосування до вимог по зустрічному позову строків позовної давності і на цих підставах відмовити у задоволенні позову. 3. СУДОВИЙ РОЗГЛЯД 3.1.Під час судового засідання позивач та його представник за первісним позовом підтримали свій позов у повному обсязі, просили його задовольнити, зазначили, що будинок був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, а спір щодо будинку виник тільки у 2019 р. ( коли він розірвав шлюб з другою дружиною та на теперішній час йому ніде проживати). Щодо зустрічного позову [PERSON] та його представник вимоги не визнали, пояснивши, що перший автомобіль, що був придбаний у період шлюбу, продавався їм разом з першою дружиною та гроші, які були вилучені від продажу автомобіля пішли у сімейний бюджет. Другий автомобіль він придбав на власні кошти ( в цей час він періодично то жив то не жив з першою дружиною) і відповідно його продав та кошти витратив на власний розсуд. До зустрічного позову сторона позивача за первісним позовом просила застосувати строки позовної давності. 3.2.Сторона відповідача за первісним позовом позов не визнала та пояснила, що спір щодо майна сторін виник ще у 2012 р.- коли сторони остаточно перервали свої відносини, при цьому [PERSON] забажала залишити собі будинок ( бо на її утриманні залишилось троє неповнолітніх дітей), а відповідачу запропонувала забрати собі автомобілі ( при цьому автомобілем ВАЗ 2106 позивач за первісним позовом ймовірно розпорядився самостійно ще під час їх сумісного проживання, а автомобіль ВАЗ 21099 [PERSON] забрал з собою, коли остаточно покидав будинок. Відповідачка за первісним позовом вважає, що таким чином сторони поділили своє майно ще у 2012 р., за весь цей час до 2019 р. ( коли вона отримала листа з вимогою вселитись) [PERSON] ніяких вимог до будинку не пред`являла, відповідно вона не вимагала компенсацію за частину вартості автомобілів. Просить застосувати до первісного позову положення строків позовної давності. Зустрічний позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. 3.3. Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі : - паспорт [PERSON] ( а.с.5 ) - свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6) - свідоцтво про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7) - свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.8) - свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.9) - документи щодо направлення від [PERSON] на адресу [PERSON] про надання доступу до будинку шляхом вселення ( а.с.10) - ордер про надання правової допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльністю ( а.с.15-16,36-37) - паспорт [PERSON] ( а.с.29-30) - свідоцтво про реєстрацію траспортного засобу ВАЗ 21099 держномер [NUMBER] , 2000 р.в. ( власник [PERSON] ( а.с.38) - довідка про те, що [PERSON] належить автомобіль ВАЗ 21061 від 13.03.2003 р. ( а.с.39) - довіренність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися та управляти автомобілем ВАЗ 21099 ( що належав на праві власності [PERSON] ) від 24.11.2007 р. ( а.с.40)_ - договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 04.04.1995 р. ( а.с.41-42) - Розрахунки заборгованості по аліментам ( а.с.43-44) - рішення Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2014 р. від 30.05.2014 р. за позовом [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Мелітопольского міськрайонного управління юстиції Запорізької обалсті, [PERSON] про зняття арешту з автомобілей , яким позов задоволено, при цьому в рішенні зазначено, що вказані автомобілі належать на праві приватної власності [PERSON] ( а.с.55-56) - рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 26 липня 2012 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. ( а.с.59-60) - довідка Чорноземненського старостинського округу Якимівського селищної Ради Якимівського району Запорізької області про те, що з 24.03.2006 р. по 28.06.2012 р. [PERSON] , 1972 р.н. проживала сумісно з чоловіком [PERSON] ,1970- р.н. за адресою [ADDRESS] , мали сумісний бюджет та вели спільне господарство ( а.с.66) - Довідка територіального сервісного центру МВС, відповіждно до якого станом на 18.07.2020 р. автомобіль ВАЗ 21061, 1985 р.в., реєжстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за власником [PERSON] , [INFO] , постановка на облік 20.03.2003 р., підстава набуття права власності ; автомобюіль ВАЗ 21099 д.н. [NUMBER] з 12.07.2012 р. по 29.07.2014 р. був зареєстрований за [PERSON] , з 29.07.2014 р. транспортний засіб був переєстрований на нового власника. ( а.с.82) -Довідка БТІ ( а.с.84) -Звіт про незалежну оцінку житлового будинку, що є предметом позову ( а.с.89-92) -Відповідь з Якимівського ВП на запит суду, відповідно до якого 09.07.2012 р. до Якимівського відділення поліції від громадянина [PERSON] , 1970 р.н. надходило повідомлення про те, що 09.07.2012 р. приблизно о 21 годині в приміщенні його будинку [ADDRESS] його колишня дружина [PERSON] погрожувала йому фізичною розправою. По даному факту проводилась перевірка, за результатами якої відмовлено у порушенні кримінальної справи. ( а.с. 104) -Постанова про відмову в порушення кримінальної справи, відповідно до якого в своїх пояснення [PERSON] показав, що 03.07.2012 р. приблизно о 21 годині він повернувся з роботи, після чого його колишня дружина [PERSON] стала виганяти його з будинку, казати, що в все майно в будинку належить їй, в зв`язку з чим він вирішив звернутись до поліції. ( а.с.105) -Витяги з сайтів продажу автомобілів ( а.с.108-119) -Квитанція про вартість проведеної оцінки будинку ( а.с.114) -Свідоцтво про народження дітей ( а.с.137-139) -Покази свідка [PERSON] про те, що вона є сусідкою [PERSON] , родину [PERSON] знає давно. За час шлюбу та сумісного проживання купували дві машини та коли [PERSON] уходив, то забрав машини, а [PERSON] , залишив будинок. -Покази свідка [PERSON] дочки сторін про те, що сторони проживали разом після офіційного розлучення. -Покази свідка [PERSON] про те, що у 2006-2007 р. її батько придбав у родини [PERSON] автомобіль ВАЗ 2106 за 12 тис. гр., однак його надали тільки довіреність, пообіцявши згодом оформити договір купівлі-продажу, який не оформлений до теперішнього часу. Зі слів батька, він передавав гроші за автомобіль [PERSON] та його дружині. 4.ПРАВОВІ ПІДСТАВИ: Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 72 СК України встановлено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. У частині п`ятій статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до загальних вимог частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-258цс15, а також у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 336/33/17 (провадження № 61-3241св19) від 19 березня 2020 року в справі № 471/497/19 (провадження № 61-21930св19) і від 15 січня 2020 року в справі № 299/19766/16 (провадження № 4313св19). Крім того, дані обставини узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постанові від 03.06.2020 року, у складі колегії судців Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 712/8423/17 (провадження № 61-36746св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.05.2020 року, справа № 335/7371/17 (провадження № 61- 44998св18) Відповідно до вимог ст, 69 СК України дружина або чоловік мас право на поділ майна . що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.І сг, 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільне проживання жінки та чоловіка породжує спільну сумісну власність лише при наявності сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім! належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зь`язках. Обов"язковою умовою для визнанням їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна .для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д. Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. З от. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно пінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно з ч. 2 ст.65 СК дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до вимог ст, 69 СК України дружина або чоловік мас право на поділ майна . що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.І сг, 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, спільне проживання жінки та чоловіка породжує спільну сумісну власність лише при наявності сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зь`язках. Обов"я$ковою умовою для визнанням їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна .для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу ь період, протягом якого [PERSON] придбано спірне майно. 5.ВИСНОВКИ І МОТИВИ СУДУ Щодо первісного позову: Суд вважає, що вивченими доказами було встановлено, що спір щодо будинку, що є предметом позову виник у 2012 р., з приводу чого ( так як відповідачка виганяла з будинку) позивач звертався до поліції та по даному факту було відмовлено в порушенні кримінальної справи. В подальшому, позивач не бере участі в утриманні будинку, сплаті комунальних послуг і таке інше, не претендує на нього до 2019 р. ( коли, як пояснив сам позивач, він розірвав шлюб з другою дружиною та йому стало ніде жити). І хоча сторона відповідача не надала беззаперечних доказів наявності угоди між сторонами щодо поділу майна ( дружині- будинок, а чоловіку автомобілі), суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання будинку спільним майном подружжя та визнання за ним права власності на Ѕ частини будинку є в цілому обґрунтованими. При цьому, суд не вдавався в обґрунтованість саме такої частки будинку з урахуванням того, що з відповідачкою залишилось на її утриманні троє неповнолітніх дітей. Суд дійшов висновку, що на теперішній час сплили строки давності заявлення такої вимоги у позивача, який почався з 2012 р. Щодо зустрічного позову. Суд погоджується, що представленими доказами ( фактом народження спільної дитини, довідкою старостинського округу, показами свідків) суду було доведено юридичний факт проживання сторін спільно однією сім`єю після розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення компенсації за продані автомобілі, суд також приходить до висновку, що до даної вимоги також необхідно застосувати строк позовної давності, який необхідно рахувати з моменту остаточного припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами ( у 2012 р.). Крім цього, позивач за зустрічним позовом наполягала на тому, що у 2012 р. за взаємною згодою сторін відбулося поділ майна , за яким позивач за зустрічним позовом отримала будинок та не претендувала на автомобілі ( тобто за позицією позивача за зустрічним позовом взагалі не має підстав для задоволення такого позову).Однак, так як суд дійшов до висновку того, що суду не було представлено беззаперечних доказів наявності такої угоди, вважає обґрунтованими вказані вимоги, в яких- необхідно відмовити в зв`язку з спиненим строком позовної давності.

Outcome: partial