Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання позивача. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він навчається на другому курсі Чернігівського промислово-економічного коледжу КНУТД 1 рівня акредитації на денній формі навчання з 01.09.2012 року та закінчує у 2016 році. У зв'язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги від свого батька [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 липня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на його утримання у розмірі 1/10 частини всіх видів доходів щомісяця, на період його навчання в Чернігівському промислово-економічному коледжі до 30.06.2016 року, але не більше як до досягнення ним 23 року, починаючи з 30 травня 2014 року. Стягнуто із [PERSON] 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. В іншій частині позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісяця на період навчання. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що згідно СК України наявність інших неповнолітніх дітей не звільняє відповідача від обов'язку брати участь в утриманні [PERSON], який навчається у навчальному закладі. Апелянт зазначає, що [PERSON] не надав жодного доказу, який підтверджує факт утримання ним свого малолітнього сина та яку частину свого доходу він витрачає на це. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відповідач має на своєму утриманні двох батьків пенсійного віку, оскільки останні отримують пенсію за віком та проживають окремо від відповідача у власному будинку в Новгород-Сіверському районі, який віддалений від місця проживання відповідача [PERSON] Вважає, що місцевий суд жодним чином не вмотивував, чому саме аліменти в розмірі 1/10 частки від всіх видів доходів необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та як саме такий розмір аліментів забезпечить мінімальні потреби на утримання позивача. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії свідоцтва про зміну імені [PERSON], [INFO], є сином відповідача [PERSON] (а.с.5-6). Відповідно до довідки Чернігівського промислово-економічного коледжу Київського національного університету технологій та дизайну № 54 від 19 травня 2014 року [PERSON] є студентом ІІ курсу, денної форми навчання даного учбового закладу. Термін навчання закінчується - 30.06.2016 року. У зв'язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги від свого батька [PERSON] Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.ст. 199, 200 СК України [PERSON] повинен надавати матеріальну допомогу своєму сину [PERSON] на період його навчання. Визначаючи розмір аліментів у 1/10 частці всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, районний суд, враховуючи всі вимоги ст. 182 СК України, прийшов до висновку про можливість надання позивачу відповідачем матеріальної допомоги на навчання, знайшовши підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку. З таким висновком районного суду не повністю погоджується апеляційний суд виходячи з наступного. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За наявних обставин, вирішуючи спір суд правильно вважав, що позивач у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній повинен надавати таку матеріальну допомогу та вірно враховував при визначенні розміру аліментів матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів іншої дитини. Крім того, при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було враховано, що на утриманні у відповідача перебувають і батьки пенсійного віку. Однак, апеляційним судом встановлено, що хоча батьки відповідача і є непрацездатними особами за віком, проте отримують пенсію, проживають окремо від відповідача у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області у власному будинку з присадибною ділянкою, мають у власності інше нерухоме майно. Разом з тим, твердження відповідача про утримання батьків не підтверджено жодним доказом, а тому доводи апеляційної скарги позивача в частині не підтвердження утримання відповідачем своїх батьків є обґрунтованими. Таким чином, вищезазначене є підставою для збільшення розміру стягнення аліментів з відповідача, що визначений судом першої інстанції. За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що згідно наданих сторонами доказів по справі та з врахуванням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини достатнім та можливим буде стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення аліментів з 1/10 частини до 1/8 частини. В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 липня 2014 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial