Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2004 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, відповідач з\~2014\~року почав\~працювати за\~межами міста\~Олександрія,\~у зв'язку\~з цим\~тривалий час\~був відсутній\~вдома,\~що призвело\~до відсутності\~взаєморозуміння між\~ними.\~З липня\~2015\~з відповідачем\~припинили спільне\~проживання та\~ведення спільного\~господарства. Вважає, що шлюб зберегти неможливо. В судове засідання позивач не з'явилася та подала до суду заяву в якій зазначила, що просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань не надав, відзив на позовну заяву не надав. Суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Олександрійського міського управління юстиції, актовий запис № 331, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ № 070104 від 24.09.2004 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 003941, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 049427. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаємопорозуміння, припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, шлюб фактично розпався. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та їх дітей. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved