Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

10 січня 2017 року, [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом від 26.02.2001 р. (реєстр. № 27), посвідченого секретарем виконкому Дальницької с/р Овідіопольського району Одеської області Будішевською В.І. після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] - право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,407 га (з яких : 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,157 га для ведення особистого підсобного господарства), що знаходиться за адресою : [ADDRESS], яка була безкоштовно передана заповідачу (спадкодавцю) на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Дальницької с/р Овідіопольського району Одеської області від 25.02.2000 р. №№ 237,236, мотивуючи це рішенням 15 сесії VII скликання Дальницької с/р № 236-VII від 20.12.2016 р. про відмову у задоволенні його заяви про надання дозволу на звершення процедури приватизації земельної ділянки з підставі відсутності державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки, на яку, на ім'я спадкодавця [PERSON] було отримано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який не був зареєстрований у встановленому Законом порядку. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій він повністю підтримав свої позовні вимоги та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд, слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 29,72). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується особистою розпискою про вручення судової повістки з підписом, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 71). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи та спадкової справи № 5/2016, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, згідно якої, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачає стаття 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) -право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На думку суду, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування - до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК України до внесення змін зазначеним Законом). Суд встановив, що земельна ділянка, загальною площею 0,407 га (з яких : 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,157 га для ведення особистого підсобного господарства), що знаходиться за адресою : [ADDRESS], яка була безкоштовно передана заповідачу (спадкодавцю) [PERSON], померлій [INFO] на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Дальницької с/р Овідіопольського району Одеської області від 25.02.2000 р. №№ 237,236, що підтверджується архівними витягами Овідіопольської РДА № П-145-01, № П-145 від 09.06.2016 р., копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який не був нею зареєстрований у встановленому Законом порядку та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], що стало підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину та рішенням 15 сесії VII скликання Дальницької с/р № 236-VII від 20.12.2016 р. про відмову у задоволенні його заяви про надання дозволу на звершення процедури приватизації земельної ділянки з підставі відсутності державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки (а.с. 11,15-18,20-21). Суд з'ясував, що за життя спадкодавця [PERSON], нею було складено заповіт від 26.02.2001 р. (реєстр. № 27), посвідчений секретарем виконкому Дальницької с/р Будівшевською В.І., відповідно до умов якого, [PERSON] заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала в рівних частках позивачу та [PERSON] (сестрі позивача і доньці заповідачки) (а.с. 41). Після смерті матері позивач прийняв спадщину звернувшись до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами за адресою : [ADDRESS] з урахуванням того, що інша спадкоємиця за заповітом [PERSON] своєю письмовою заявою на ім'я нотаріуса від 12.05.2016 р. № 13 відмовилася від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом (свого брата та сина заповідача) [PERSON] (а.с. 9,10,31-33,68). Вищевказане дає суду підстави стверджувати, що життя спадкодавця [PERSON], остання розпочала процедуру приватизації відносно вказаної спадкової земельної ділянки, однак у зв'язку зі своєї смертю не встигла завершити приватизацію, отримавши при цьому державний акт на вказану земельну ділянку, однак не зареєстрував його належним чином у встановленому Законом порядку, що підтверджується вищенаведеними доказами по справі, як то рішення 13 сесії 23 скликання Дальницької с/р Овідіопольського району Одеської області від 25.02.2000 р. №№ 237,236, архівні витяги Овідіопольської РДА № П-145-01, № П-145 від 09.06.2016 р., копя державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Таким чином, суд вважає, що у позивача виникло законне право в порядку спадкування за заповітом на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку на своє ім`я, як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Outcome: approved