Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона перебувала в трудових відносинах з АТ «Завод «Маяк» з 02 липня 2016 року по 18 липня 2019 року. За даний період їй була нарахована, але невиплачена заробітна плата в розмірі 104723,02 грн. У липні 2019 року вона звільнилась з посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільнені їй також мали виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (ст.44 КЗпП). Однак, в дань звільнення відповідач письмово повідомив її про нараховані суми належних до виплат, але не здійснив їх виплату, чим грубо порушив ст. 116 КЗпП. На даний час спір щодо виплати заробітної плати за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2019 року в розмірі 42 936,90 грн. врегульовано. За відповідачем залишилась несплачена частина в розмірі 61 782,74 грн. за період роботи червень-липень 2019 року. Дана заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачена. Тому відповідач зобов`язаний відшкодувати середній заробіток за час затримки розрахунку, що становить 917,92 грн.. Оскільки на час подання позову відповідач не погасив заборгованість, тому його право є порушеним та підлягає судовому захисту. На підставі ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП просив суд стягнути з АТ «Завод «Маяк на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 61 782,74 грн., та середній заробіток за період затримки з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 917,92 грн. з дня звільнення по день ухвалення судом рішення. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. 17 жовтня 2019 року та 21 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача АТ «Завод «Маяк. Вказали, що дійсно на даний час існує заборгованість в розмірі 61 782,74 грн. Враховуючи висновки Верховного Суду, суд в резолютивній частині має вказати суму без подальшого утримання податків та інших обов`язкових платежів. Також визнав розмір середньомісячної заробітної плати в розмірі 917,92 грн., який слід застосувати при обрахунку стягнення. Просив суд задоволити позов та стягнути з АТ «Завод «Маяк на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 61 782,74 грн. без подальшого здійснення відрахувань з цієї суми податків та обов`язкових платежів, та середній заробіток за період затримки з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 917,92 грн. з дня звільнення по день ухвалення судом рішення з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що з 02 липня 2016 року [PERSON] перебувала в трудових відносинах з АТ «Завод «Маяк. Наказом АТ «Завод «Маяк» №139-к від 18 липня 2019 року припинено трудовий договір на підставі ч.3 ст.38 КЗпП з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку, ст. 44 КЗпП. Вищевказані обставини підтверджені наданою суду трудовою книжкою [PERSON] ( [NUMBER] ), копією відповідних наказів. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Встановлено, що відповідач не виконав цей обов`язок. Тому у нього виникла заборгованість по виплаті сум, що належали [PERSON] при звільненні з роботи, у розмірі 104723,02 грн., Ця обставина підтверджується копією розрахункового листка АТ «Завод «Маяк». Також сторонами визнано, що спір щодо невиплати заробітної плати за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2019 року врегульовано рішенням комісії по трудових спорах АТ «Завод «Маяк». Тому позовні вимоги про стягнення з АТ «Завод «Маяк» на користь позивача заборгованості на загальну суму 61 782,74 грн. без подальшого здійснення відрахувань з цієї суми податків та обов`язкових платежів У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в ч.1 ст.116 цього Кодексу, підприємство, установа та організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.8 порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З наданих суду доказів вбачається, що середномісячний заробіток за останні два місяця (28 роб. дні) становив 25 701,82 грн., то середньоденний заробіток становить 917,92 грн. Таким чином за період з 19 липня 2019 року по 18 листопада 2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку становить 78 023,20 грн. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Встановлено, що після звільнення відповідачем не проведено розрахунок з працівником. Будь-яких доказів, щоб підтверджували проведені виплати матеріали справи не містять. Відповідач у своєму відзиві визнав позовні вимоги. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду". Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи порушення права позивача, крім звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом стягнення заборгованості, середнього заробітку за час затримки, а відтак і про задоволення позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1762грн.

Outcome: approved