Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

09 грудня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вимогою щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2003 року, який згодом було розірвано на підставі рішення суду від 22 липня 2013 року, сторони мешкають окремо, діти залишились на утриманні позивачки. В позові йдеться про те, що відповідач [PERSON] фактично з дітьми не спілкується з 2011 року і до теперішнього часу не виявляв бажання спілкуватися з дітьми . Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає , аліменти не сплачує взагалі що призводить до зростання заборгованості , яка станом на 11 листопада 2019 року складає 134 048, 52 грн. Також [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання дітей , не спілкується із ними при тому , що ніхто не чинить йому у цьому перешкод. На підставі зазначеного позивачка звернулась до суду та просить позбавити [PERSON] відносно дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] . Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання на 23 січня 2020 року, через неявку відповідача відкладено на 21 лютого 2020 року. 23 січня 2020 року через канцелярію суду позивачка надала уточнену позовну заяву , якою уточнила дату народження відповідача [PERSON] - оскільки виявила помилку у її зазначенні в позовній заяві. Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 19 березня 2020 року . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги за обставинами , що викладені у позові. Просили суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав . Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровського районної у місті ради до суду не з`явився, до початку розгляду справи надав до суду висновок органу опіки і піклування стосовно предмету позовних вимог просив розглянути справу за його відсутності Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом було встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2003 року, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено актовий запис № 599. За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано . Матеріалами справи встановлено, що під час шлюбу у сторін народилися діти - син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] що підтверджено свідоцтвами про народження дітей у яких батьками кожної дитини записані сторони у справі. Згідно довідки, виданої Покровським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22 листопада 2019 року, заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей станом на 01.11.2019 року становить 134 048,52 грн. До матеріалів справи у якості письмових доказів надано довідку з навчального закладу № 351 від 05.11.2019 року де навчається донька [PERSON] де зазначено , що батько дитини [PERSON] не відвідує шкоду , батьківські збори та не цікавиться навчанням доньки . Згідно характеристики [PERSON] , наданої за підписом директора Криворізького державного комерційно - економічного технікуму окрім навчальних досягнень дитини зазначено, що батько [PERSON] участі у вихованні сина не приймає , умовами та результатами навчання сина не цікавиться . Згідно акту від 06 грудня 2019 року складеного [PERSON] , [PERSON] позивачка [PERSON] самостійно виховує дітей , з 2011 року батько дітей [PERSON] із сім`єю не проживає , до дітей не з`являться , участі у житті та вихованні дітей не приймає. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення, що останній раз в червні 2010 року бачила відповідача [PERSON] , так як є хрещеною матір`ю дівчинки [PERSON] . Відповідач не допомагає виховувати доньку, дівчинка не знає, хто являється ії батьком. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач зловживає вживанням алкоголем, виховання дітей не займається та матеріально не забезпечує. Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради у своєму висновку №7/01/29/1151 від 17 березня 2020 року вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] . Виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 цієї статті передбачено, що батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 8 ЗУ ""Про охорону дитинства " передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 Сімейного кодексу України. Згідно до цієї статті мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 165 Сімейного кодексу України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей , його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved