Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем як позичальником умов кредитного договору №б/н від 15.04.2010 року, у зв`язку з чим станом на 18.12.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 355374 грн. 66 коп. Проте, позивач скориставшись своїм правом просить стягнути з [PERSON] лише частину заборгованості, а саме 123155 грн. 88 коп. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 20.03.2019 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 15.04.2010 року відповідно до укладеного договору б/н отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок Підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 18.12.2018р., становить 355374,66 грн., з яких: 3990,74 грн. заборгованість за кредитом, 344864,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6519,61 грн. Проте скориставшись своїм правом щодо повернення заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 123155,88 грн., яка складається з: 3990,74 грн. - заборгованість за кредитом, 119165,14 грн. - заборгованість за відсоткамиза період з 15.04.2010 року по 01.10.2017 року. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1762 грн. 08.04.2019 р. до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що ним дійсно була підписана заява анкета про отримання кредитного ліміту, при цьому в заяві зазначено лише розмір кредитного ліміту в сумі 1000 грн., будь яка інформація про встановлений розмір процентів за використання кредитних коштів відсутня. З його карткового рахунку було знято грошові кошти на загальну суму 2995 грн., а тому вважає, що саме ця сума є заборгованістю за кредитом і саме на неї мають нараховуватися відсотки. Здійснені банком розрахунки складових заборгованості, яку банк просить стягнути з відповідача, не відповідають правилам нарахування відсотків та є завищеними. Окрім того, відповідач просив суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу строків позовної давності, оскільки за захистом своїх прав банк звернувся в січні 2019 р., тоді як згідно наданого розрахунку заборгованості відповідач порушив умови договору ще в вересні 2012 р., а тому просив застосувати строк позовної давності. Також, відповідач посилався на те, що позивачем не надано належних доказів, що він був ознайомлений саме з тією редакцію Умов та Правил надання банківських послуг на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог та які були долучені ним до по позовної заяви, враховуючи, що Умови та Правила не містять підпису відповідача. 03.06.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач, заперечуючи проти доводів викладених відповідачем у відзиві, посилався на те, що підписавши анкету-заяву від 15.04.2010 р. відповідач висловив згоду про укладення Договору шляхом отримання кредитної картки " Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що був ознайомлений та погодився з запропонованими йому Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом з анкетою-заявою складають Договір про надання банківських послуг. Також відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . В подальшому відповідач користувався кредитними коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість за договором, на підтвердження чого банком разом з відповіддю була надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем. Щодо порядку погашення заборгованості та нарахування процентів за кредитним договором зазначив, що для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах банку. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Щодо строків позовної давності, позивач посилався на те, що згідно умов договору, а саме п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. По даному договору було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки до останнього дня 04.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 18.01.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін, оцінивши докази у справі, прийшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15.04.2010 року [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 15.04.2010 р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої відповідач виявив бажання отримати кредитну картку зі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 1000 грн. З підписанням відповідної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою ", «Тарифами банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом клієнта у анкеті-заяві (а.с.12). Крім того, підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач підтвердив, що був ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. На підставі анкети-заяви №б/н від 15.04.2010 р. позивачу було відкрито рахунок та видано платіжну картку № [NUMBER] , з її подальшою пролонгацією, а на картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., який згодом було збільшено.(а.с56). Відповідні обставини були засвідчені особистим підписом позивача в заяві та підтверджуються банківською випискою по картковому рахунку (а.с.100-102). Згідно з ч.ч.1,2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст.648ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно наданої позивачем виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 01.04.2010 р. по 08.05.2019 р. судом встановлено, що в період з 15.04.2010 р. по 26.09.2012 р. відповідач користувався кредитними коштами в межах кредитного ліміту встановленого на картковий рахунок, а саме отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом з урахуванням нарахованих відсотків, остання операція щодо зарахування коштів на кредитну карту [NUMBER] була здійснена 26.09.2012 року на суму 0,21 грн., що має своє відображення у здійсненому позивачем розрахунку заборгованості за договором (а.с. 9 ), а також у виписці по рахунку № [NUMBER] (а.с.63, 100), відповідні обставини не були спростовані відповідачем в наданих суду заявах по суті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач підписавши анкету-заяву від 15.04.2010 р., та в подальшому користуючись кредитними коштам, здійснюючи погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту нарахованим відсоткам, не висловлював заперечень щодо розміру нарахованої банком заборгованості, а отже був обізнаний про відповідний вид кредитування, а також ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. В позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків станом на 18.12.2018 р. [PERSON] , має заборгованість по договору №б/н від 15.04.2010 р. в розмірі 355374,66 грн. з яких: 3990,74 грн. заборгованість по кредиту, 344864,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6519,61 грн. заборгованість за пенею та комісією. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості./а.с.8-11/ Проте позивач скориставщись своїм правом, просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості в розмірі 123155,88 грн., яка складається з: 3990,74 грн. - заборгованість за кредитом, 119165,14 грн. - заборгованість за відсотками за період з 15.04.2010 року по 01.10.2017 року. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву, було зроблено заяву про застосування судом строків позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). За змістом ч.1 ст.261ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином, у разі застосування позовної давності, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Як встановлено судом вище та підтверджено письмовими доказами відповідач користувався кредитними коштами, а отже, мав зобов`язання перед банком щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань було порушено право кредитора за захистом якого той звернувся до суду. При цьому, суд приходить до висновку проте, що за захистом свого порушеного права позивач звернувся зі спливом загальних строків позовної давності, виходячи з наступного. Як слідує із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та виписок по карті [NUMBER], остання операція SAMDN50OTC003034845 щодо зарахування коштів на карту була здійснена 26.09.2012 року на суму 0,21 грн. Згідно наданої банком довідки (а.с. 55) [PERSON] за кредитним договором б/н від 15.04.2010 р. отримав картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня грудня 2013 р., яка згодом перевипускалась як наслідок продовження дії кредитного договору. Останній раз картка була перевипущена 22.09.2011 року з терміном дії до останнього дня квітня 2015 року, про що також було зазначено самим позивачем. Проте доказів того, що після визначеної дати відповідач отримував платіжну картку з іншим терміном дії, користуючись якою мав би можливість користуватися кредитними коштами суду не надано, а отже, позивачем не надано доказів, які б свідчили що між сторонами було досягнуто згоди про пролонгацію договору, яка передбачає продовження строку його дії. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що після здійснення відповідачем останнього платежу на погашення заборгованості за договором, починаючи з 26.09.2012 р., почала нараховуватися прострочена заборгованість по тілу кредиту, яка була винесена на прострочку. Крім того, була наявна заборгованість по відсоткам, а тому про порушене право позивач був обізнаний вже починаючи з вересня 2012 року, проте за захистом до суду звернувся лише в січні 2019 р., а отже зі спливом строку загальної позовної давності без наведення обґрунтованих підстав поважних причин її пропуску. Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає необхідним відмовити в позові АТ КБ "ПриватБанк" у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. Напідставі викладеного,

Outcome: dismissed