Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено такі вимоги: - встановити факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Службою по приватизації житла Красноармійської міської ради 24 грудня 1998 року, [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати право власності за [PERSON] на 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачем вжито заходи для вступу в права на спадщину, відкриту після смерті матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, з причини наявності певних розбіжностей в документах на спадкове майно, а саме в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] , видане 24.12.1998 року Красноаромійською міською радою, службою по приватизації житла зазначено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної власності належить, в тому числі, [PERSON] . Згідно паспортних даних матір позивача - [PERSON] , такі ж дані зазначено в свідоцтві про смерть спадкодавця. З огляду таких обставин, заявник [PERSON] звернулася до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу. Також, посилаючись на статтю 392 ЦК України, [PERSON] заявляє вимоги визнання права власності на 1/3 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано, просить ухвалити рішення по справі на підставі поданих доказів. Заінтересованою особою Покровською міською радою Донецької області, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Шевченко м. Красноармійська Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с. 6-7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2014 року встановлено факт родинних відносин, підтверджуючий, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла (підтверджено свідоцтвом про смерть - а.с. 8). Після смерті [PERSON] , в силу ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. Згідно заповіту, який посвідчено 19.05.2011 року секретарем Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області [PERSON] на випадок своєю смерті здійснила розпорядження - все майно заповіла [PERSON] (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57478039 від 09.09.2019 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 156/2013 (а.с. 28). Згідно листа приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області Богатової І.О. № 1470/01-16 від 09.09.2019 року: - після смерті [PERSON] 22.10.2013 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подала донька спадкодавця [PERSON] , [INFO] заяву про прийняття спадщини за законом подав чоловік спадкодавця - [PERSON] ; - на ім`я [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом: 25.12.2013 року - на 3/4 частини грошових вкладів, 25.03.2014 року - на 3/4 частини земельної ділянки; - на ім`я [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом: 22.08.2014 року - на 1/4 частку грошових вкладів, на 1/4 частку земельної ділянки (а.с. 27). [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть - а.с. 9). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 25.03.2014 року [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала 3/4 частини земельної ділянки, яка розташована на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 4,5800 гектарів, кадастровий номер 1222685500:02:003:0214, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 15). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області Богатової І.М. від 04.07.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 24.12.1998 року службою по приватизації житла Красноармійської міської ради в 1/3 частині на квартиру за адресою: [ADDRESS] видане на ім`я [PERSON] , при цьому у свідоцтві про смерть ім`я спадкодавця записане - [PERSON] ; спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів щодо належності вказаного спадкового майна на ім"я спадкодавця у відповідності до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (а.с. 19). Таким чином, в правовстановлюючому документі на нерухоме (спадкове) майно та свідоцтві про смерть наявні розбіжності в зазначені імені, по-батькове померлого (спадкодавця). З огляду на вказане, дійсно виникла необхідність встановлення юридичного факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 1998 року Службою по приватизації житла Красноармійської міської ради видане свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, згідно якого квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної власності належить - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; свідоцтво зареєстровано 31.12.1998 року в Красноармійському бюро технічної інвентаризації за р/номером 34 (а.с. 9). Вказаний документ є правовстановлюючим відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (діяла з 1966 по 19.01.1996 року). Згідно копії паспорта громадянина України серійний номер [NUMBER] - особисті дані матері позивача зазначено як [PERSON] (а.с. 20) Згідно довідки, виданої 12.10.1998 року ідентифікаційний номер [NUMBER] присвоєно - [PERSON] (а.с. 20 зворот). Згідно свідоцтва про смерть серійний номер [NUMBER] - [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). З вказаного вбачається розбіжність в написанні імені, по-батькові спадкодавця - в особовстановлюючих документах, свідоцтві про смерть та правовстановлюючому документі на нерухоме майна, яке підлягає успадкуванню. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до Листа Верхового суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки громадяни мають право звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю для позивача має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією права на отримання спадщини. Можливість встановлення юридичного факту в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих позивачем на підтвердження заявлених вимог, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту правовстановлюючого документу спадкодавцю підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] - суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , при цьому відмова нотаріусом вмотивована розбіжністю зазначення імені, по-батькове спадкодавця в правовстановлюючому документі на об`єкт нерухомості, який складає обсяг спадкового майна та свідоцтві про смерть (а.с. 19). В судовому порядку визнано обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , видане 24.12.1988 року Службою по приватизації житла Красноармійської міської ради - [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно статті 392 ЦК України, на яку посилається позивач [PERSON] заявляючи вимоги визнання права власності на спадкове майно, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, з характеру спірних відносин сторін не вбачається, що право позивача на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка входить до складу спадщини після смерті [PERSON] не визнається, перешкод на успадкування вказаного майна у встановленому законом порядку суд не вбачає. Приймаючи такий висновок, суд враховує, що встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю, - не породжує відносин зобов`язального характеру видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, однак усуває перешкоди в юридичному оформленні спадкових прав, які було зазначено нотаріусом. Інших підстав (мотивів) для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину - нотаріусом не заявлено. Таким чином, вимоги [PERSON] в розглядуваній частині позову є передчасно заявленими. Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: partial