Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позовні вимоги мотивує тим, що між позивачем та [PERSON] 04.08.2012 року було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зроблено актовий запис за №146. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що будь-які відносини між нею та відповідачем припинені, дитина проживає разом з нею. На даний час дитина знаходиться повністю на її утриманні та вихованні , проте самостійно вона не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі , є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи. Зазначає, що відповідач не бере участі в утриманні дитини та належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, зв`язок із сім`єю не підтримує та не цікавиться життям своєї дитини. Оскільки в добровільному порядку відповідач не надає допомогу на утримання дитини, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. З посиланням на викладене, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду заяву з якої вбачається, що [PERSON] позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 25% (1/4) його заробітної плати. Крім того додав копії квитанцій, що підтверджують добровільну сплату аліментів на ім`я позивача. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 29.06.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, представника позивача [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 04.08.2012 року виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської, про що було зроблено відповідний актовий запис за №146.(а.с.6) Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та визначено місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю, що стверджується рішенням суду, копія якого приєднана до матеріалів справи.(а.с.7-8) У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження копія якого приєднана до матеріалів справи.(а.с.9) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20.01.2020 року №64/02-10 виданої Кам`яницькою сільською радою Закарпатської області позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] .(а.с.4) Згідно довідки про склад сім`ї та проживання від 22.01.2021 року №87/02-70 виданої Оноківською сільською радою Закарпатської області позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач свій обов`язок утримувати дитину , що передбачений ст. 180 СК України , як стверджує позивач, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утриманнядитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів,залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу її батька. Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення аліментів з визначенням частки від доходу відповідача в розмірі 1/3 частини, суд виходить з наступного. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено стягнення аліментів у розмірі : на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2021 рік" затверджено на 2021 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я, потреби дитини, та працездатний вік відповідача, враховує часткове визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] , встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Будь - яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини -права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а [PERSON] є його батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] , обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини , які присудити у ј частини усіх видів заробітку [PERSON] на утримання сина, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за вибором матері дитини, разом з якою проживає дитина . Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері , так і батька. З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, часткове визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] , суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини : калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у його утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку [PERSON] на утримання сина, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду 16.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ч.1 ст. 183 СК України, таким чином частково задовольняючи позовні вимоги. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 16.02.2021 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial