Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну способу та розміру визначених за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що по 12 липня 2005 року перебував з відповідачем у шлюбі, який розірвано згідно актового запису №70 по відділу реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області та в період якого у них народилася спільна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2004 року у справі №803/2004 з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частина від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 04 серпня 2004 року, а на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист №2-803, який на даний час знаходиться на виконанні у ВДВС Солонянського РУЮ. На період винесення рішення суду він працював електриком на заводі «Агрополімердаталь», тобто мав офіційне місце роботи та стабільні доходи, в зв'язку з чим аліменти були стягнуті у частці від заробітку (доходу), як того вимагає ст.183 СК України, але після стягнення аліментів він неодноразово змінював місце робити, а з 13 вересня 2013 року є безробітнім, тому його матеріальний стан суттєво змінився. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області по справі №192/2228/14 від 02 лютого 2015 року було визнано укладену в межах наданих повноважень мирову угоду між представником позивача [PERSON] та представником відповідача [PERSON], за якою сторони дійшли згоди стосовно встановлення суми основної заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 02 лютого 2015 року в розмірі 17601 гривня 66 копійок та визнають суму пені за несвоєчасну сплату аліментів станом на 18 жовтня 2014 року у сумі 35000 гривень, яку відповідач [PERSON] зобов'язується сплачувати із розстрочкою по 400 гривень щомісячно, розпочинаючи із дня набрання судовим рішенням законної сили. На даний час він не має роботи, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, у зв'язку з чим розмір стягуваних аліментів є для нього значно великим, так як для того щоб сплатити аліменти та пеню за мировою угодою у визначеному розмірі йому доводиться зичити кошти у своїх знайомих та рідних, не говорячи вже про власне виживання, а тому вважає, що є визначені ст.192 СК України підстави для зміни розміру та способу стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання спільної з відповідачкою неповнолітньої дитини, оскільки змінився його матеріальний стан. Вважав, що аліменти на утримання доньки з нього повинні бути стягнуті у твердій грошовій сумі у відповідності з вимогами ст.184 СК України, оскільки він має нерегулярний, мінливий дохід, а розмір аліментів прохав визначити у сумі 436 гривень 50 копійок, що відповідатиме 30% встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, розмір якого становить 1455 гривень, оскільки його матеріальний стан з зазначених вищу підстав не дозволяє здійснювати сплату аліментів у твердій грошовій сумі в більшому розмірі. Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника [PERSON] (а.с.57,59), в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, оскільки його інтереси в судовому засіданні згідно договору на представництво інтересів від 03 лютого 2016 року представляє його представник з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.52-54). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, та прохала їх задовольнити. Пояснила, що після постановлення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку щомісячно змінився його матеріальний стан, так як останній втратив роботу, внаслідок чого не має постійного доходу, але має обов'язок сплачувати наявну заборгованість по аліментах та пеню згідно укладеної між представниками сторін мирової угоди, а також щомісячно сплачувати аліменти у розмірі, встановленому рішенням суду, який вираховується з середнього заробітку, встановленого для даної місцевості. Вважала, що є визначені законом підстави для зміни способу та розміру стягнутих за рішенням суду з позивача аліментів на утримання спільної з відповідачкою дитини з частки від його доходів щомісячно на тверду грошову суму у розмірі 436 гривень 50 копійок гривень щомісячно, що відповідатиме 30% встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, розмір якого становить 1455 гривень. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.58,60), в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник згідно нотаріально посвідченої довіреності з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.36,37). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти зміни способу стягнення аліментів з частки на тверду грошову суму, але в частині визначення розміру аліментів позов не визнав та прохав стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 725 гривень 50 копійок щомісячно, що відповідатиме 1/2 частині встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, розмір якого становить 1455 гривень, оскільки права та обов'язки батьків по утриманню та вихованню дитини є рівними за законом. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.58,61), у судове засідання не з'явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.50). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами у цивільній справі письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Положеннями ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 23 листопада 2015 року між сторонами розірвано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянского районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №70 (а.с.10), в період якого у них народилася спільна неповнолітня дитина: донька [PERSON], [INFO] (а.с.9), яка після припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин залишилась проживати з матір'ю - відповідачкою [PERSON] Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2004 року, яке набрало законної сили 31 жовтня 2004 року, у цивільній справі №803/2004 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з позивача [PERSON], [INFO], уродженця с.Аполонівка Солонянського району Дніпропетровської області, стягнуто аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини прибутків (заробітку) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму прибутків громадян на дитину, починаючи з 04 серпня 2004 року до досягнення дитиною повноліття, при цьому при визначені розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) судом було враховано, що відповідач [PERSON] має постійний заробіток, інших утриманців не має, а неповнолітня дитина проживає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.11). На виконання даного судового рішення суду 30 березня 2004 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист (а.с.12), який на період розгляду справи судом знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області по справі №192/2228/14 від 02 лютого 2015 року було визнано укладену в межах наданих повноважень мирову угоду між представником позивача [PERSON] та представником відповідача [PERSON], за якою сторони дійшли згоди стосовно встановлення суми основної заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 02 лютого 2015 року в розмірі 17601 гривня 66 копійок та визнають суму пені за несвоєчасну сплату аліментів станом на 18 жовтня 2014 року у сумі 35000 гривень, яку відповідач [PERSON] зобов'язується сплачувати із розстрочкою по 400 гривень щомісячно, розпочинаючи із дня набрання судовим рішенням законної сили. З довідки державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.20-21) вбачається, що станом 31 жовтня 2015 року за даним виконавчим листом боржник [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 12345 гривні 06 копійок, а в період з березня по жовтень 2015 року аліменти нараховується ВДВС та сплачуються відповідачем щомісячно у розмірі 663 гривні 79 копійок, при цьому заборгованість за вказаний період відсутня. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. В п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні положення містяться і п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, де також зазначено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки [NUMBER] на ім'я позивача [PERSON] він офіційно не працює з 13 вересня 2013 року (а.с.15-17), при цьому не перебуває і на обліку в центрі занятості як безробітній, а зазначене свідчить про те, що з дня постановлення 30 вересня 2004 року судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини змінився його матеріальний стан, а його заробіток (дохід) має нерегулярний та мінливий характер. Таким чином, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів в межах заявлених позовних вимог, які частково визнані в судовому засіданні представником відповідача в частині зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що матеріальний стан платника аліментів в процесі виконання судового рішення частково змінився, його заробіток (дохід) внаслідок втрати роботи став нерегулярним та мінливим, при цьому ним в 2015 році щомісячно сплачуються стягнуті судом аліменти та частково погашається заборгованість по сплаті аліментів за попередній період, зв'язку з чим є правові підставі для зміни способу стягнення та розмір стягнутих за рішенням суду аліментів, при цьому аліменти з позивача на користь відповідача необхідно стягнути у твердій грошовій сумі відповідно до положень ст.184 СК України, а новий розмір стягуваних з позивача аліментів необхідно встановити з урахуванням рівності обов'язків батьків по утриманню дитини та встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01 січня 2016 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455 гривень, у зв'язку з чим розмір аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 550 (п'ятсот п'ятдесят) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити, при цьому суд також враховує, що доказів наявності у позивача інших утриманців, а також розміру доходів від виконання періодичних робіт суду не надано. Відповідно до вимог ст.ст.180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а позивач як батько неповнолітньої дитини є працездатною особою, інших утриманців не має, то зобов'язаний та має можливість утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідачка як мати дитини також є працездатною особою і також зобов'язана та має можливість утримувати доньку, при цьому забезпечення матеріального утримання дитини на рівні не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є не правом, а обов'язком батьків. При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі, які будуть стягуватися за даним судовим рішенням, судом не можуть бути прийняті доводи позивача про те, що новий розмір аліментів повинен становити саме 30% встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, розмір якого становить 1455 гривень, тобто в сумі 436 гривень 50 копійок, оскільки такий розмір аліментів є занадто низьким для забезпечення матеріального утримання дитини, віком більше десяти років з урахуванням її віку та потреб, в тому числі на забезпечення навчального процесу. В той же час, не можуть бути враховані і доводи представника відповідача, який вважав, що розмір аліментів повинен становити не менше 1/2 частині встановленого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, тобто 727 гривень 50 копійок, оскільки матеріальне становище платника аліментів, для якого з урахуванням матеріального стану на день розгляду справи судом складно виплачувати аліменти у визначеному ВДВС розмірі в сумі 663 гривні 90 копійок щомісячно та який має ще зобов'язання по погашенню наявного по аліментах боргу та пені, не дозволяє на даний час сплачувати аліменти саме у такому розмірі, але в подальшому у разі усунення зазначених обставин та зміни матеріального становища платника аліментів стягувач вправі звернутися до суду з відповідним позовом про зміну (збільшення) розміру сплачуваних на утримання дитини аліментів. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов про зміну способу та розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню, а в задоволені решти позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про судовий збір» витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, який звільнений від сплати аліментів при зверненні з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial