Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

В лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що під час спільного проживання він працював на судах закордонного плавання, отримував достатню заробітну плату. У філії акціонерного банку «Південний» в м. Ізмаїлі на його ім'я відкритий поточний рахунок [NUMBER] у доларах США, з якого відповідач, відповідно до виданого позивачем доручення №35291 від 29.04.2009 року мала право знімати їх. За період з 01.04.2009 року по 13.12.2011 року на вказаний рахунок надійшли та були зняті відповідачкою грошові кошти в сумі 54 620 доларів США, що були заробітною платою позивача. З цієї суми 14 620 доларів США були витрачені на потреби сім'ї. При цьому за весь час спільного проживання ними не проводились ремонти чи будь-яке будівництво, сторони не купували дорогих речей, витрачаючи тільки кошти на харчування та на побутові потреби. Решта грошей в розмірі 40 000 доларів США, які станом на 07.05.2012 року становлять еквівалент 319 200 грн., знаходилися дома та вони планували використати їх на придбання квартири. Однак, після припинення фактичного проживання в грудні 2011 року з відповідачем [PERSON], остання без узгодження з ним, тобто таємно забрала з собою спільні кошти у розмірі 40 000 дол. США, які станом на 07.05.2012 року становлять еквівалент 319 200 грн. У зв'язку з зазначеним позивач 14.12.2011 року після повернення з рейсу додому звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою. Під час проведення перевірки було з'ясовано, що вказані кошти були забрані відповідачем, у зв'язку з чим була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути половину спільних грошових коштів, однак вона завжди відповідала відмовою. Крім того, в період шлюбу, 27.12.2005 року на підставі біржової угоди №17171 сторонами був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 2000 дол. США, який фактично був придбаний на кошти, надані батьками позивача після продажу ними по довіреності в жовтні - листопаді 2005 року належного їм автомобіля марки ВАЗ 2106 реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з викладеним позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 319 200 грн., що є еквівалентом 40 000 дол. США., розподілити зазначені кошти в рівних частках між [PERSON] та [PERSON], виділивши [PERSON] 159 600 грн., які становлять 1/2 частку із 319 200 грн. спільних сумісних коштів, зобов'язати [PERSON] повернути утримані нею належні [PERSON] грошові кошти у розмірі 159 600 грн., розподілити автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER], 1997 року випуску, виділивши [PERSON] 1/2 частку автомобіля з присудженням їй грошовій компенсації замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності на нього та припиненням за нею права спільної сумісної власності на зазначений транспортний засіб, [PERSON] - вказаний автомобіль з визнанням за ним права особистої приватної власності на нього. [PERSON] неодноразово змінював позовні вимоги та в остаточному варіанті а.с. 57 т. 2 вимог також вказав, що в період шлюбу сторонами було придбано майно на загальну суму 77850 грн., а саме, домашній кінотеатр «Hitathi» вартістю 20000 грн., DVD відео «Panasonic» з квадросистемою (5 колонок) вартістю 3 000 грн., пральна машина «Ardo» вартістю 4 000 грн., ноутбук «Dell» вартістю 6400 грн., хлібопіч «LG» вартістю 1600 грн., мікрохвильова піч «LG» вартістю 2000 грн., стіл розкладний вартістю 600 грн., тумба під телевізор вартістю 1000 грн., килим вартістю 1200 грн., картини у кількості 4 шт. на загальну вартість 3600 грн., подарована золота обручка вартістю 6500 грн., сімейні дорогоцінності 2 набори 7000 грн., ксерокопіювальна машина «Samsung» вартістю 1500 грн., газова плита «Гефест» вартістю 3000 грн., постільна білизна 8 комплектів вартістю 3200 грн., покривало 3 шт. загальною вартістю 2250 грн., набір посуду 4 коробки загальною вартістю 6000 грн., кухонні прилади (м'ясорубка - 2 шт., блендер, соковижималка, набір ножів) загальною вартістю 2500 грн., набір посуду «Маестро» вартістю 1500 грн., інструменти та прилади загальною вартістю 1000 грн. У зв'язку з зазначеним позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 603 848, 00 грн., що еквівалентно 40 000 дол. США, розподілити грошові кошти у розмірі 603 848, 00 грн. у рівних частинах, виділивши [PERSON] 1/2 частину грошових коштів - 301 924, 00 грн., стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] грошові кошти, належні [PERSON] у розмірі 301 924, 00 грн., розділити рухоме майно, придбане за час шлюбу з [PERSON], та стягнути грошову компенсацію за 1/2 частину майна в сумі 38 925, 00 грн. з припиненням його права спільної сумісної власності на майно. Розділити майно, придбане у СПД «[PERSON].» за час шлюбу, а саме: м'які меблі вартістю 17810, 00 грн., спальню вартістю 19820, 00 грн., куток вартістю 11 680 грн., куток вартістю 5060 грн., кухню вартістю 6450 грн., меблі вартістю 19 920 грн., спальню вартістю 2800 грн., тумбу вартістю 2500 грн., стільці вартістю 4890 грн., стінку вартістю 13 570 грн., всього майна на 104 500 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна, придбаного у СПД «[PERSON].», та стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію заміть належної йому частини майна в сумі 52 250 грн., з припиненням його права спільної сумісної власності на майно. Всього стягнути на загальну суму 393 099, 00 грн. Визнати за [PERSON] право особистої власності на автомобіль марки ВАЗ 21093, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1997 року випуску, припинити право власності за [PERSON] на автомобіль марки ВАЗ 21093, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1997 року випуску. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що хоча йому не відомо про придбання рухомого майна [PERSON] він не заперечує, щодо визнання за [PERSON] права власності на рухоме майно зі стягненням компенсації за частину майна належну йому. Хоча він наполягає на тому, що в більшості квитанцій наданих [PERSON] не вказаний номер прибуткового касового ордеру, не надано документи, які підтверджують, що [PERSON], має право займатися підприємницькою діяльністю, а саме свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, довідка про взяття на облік платника податку з зазначенням виду діяльності, передбаченого саме для торгівлі предметами меблів. Тобто вважає, що квитанції сфальсифіковані. Також наполягає на тому, що [PERSON], самостійно у його відсутність вивезла спільне майно на загальну суму 77 850 грн., та він має право на 1/2 частину цього майна. Підтримав вимоги щодо стягнення грошових коштів в сумі 301 924, 00 грн., що складають 1/2 частину грошових коштів у сумі 40 000 доларів США, відсутність яких він помітив після повернення з рейсу 14.12.201 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON], володіє та розпоряджається домоволодінням по [ADDRESS], придбаним за спільні грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, які зароблені позивачем за час перебування з її донькою [PERSON] в законному шлюбі, та які належали їм в рівних частках. Також наполягав на тому, що автомобіль марки ВАЗ 21093, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1997 року випуску є його особистою власністю так як кошти на його придання він взяв у борг у своїх батьків [PERSON] та [PERSON], що підтверджується розпискою від 25.12.2005 року, які вони отримали від продажу належного їм автомобіля марки «ВАЗ 2106», д/н [NUMBER]. Після чого він самостійно повернув борг батькам. [PERSON] надала заперечення на позовну заяву та звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в яких вказує, що твердження позивача, що нібито вона забрала грошові кошти є безпідставними та необґрунтованими, ніякої інформації про те, що нібито кошти забрала вона, під час перевірки правоохоронним органам [PERSON] не повідомляла. Крім того, викладена в позовній заяві інформація про те, що сторони у шлюбі витрачали кошти тільки на харчування та на побутові потреби не відповідають дійсності, оскільки під час шлюбу ними було придбано наступне майно: а саме меблі: спальня - 19 820 грн., спальня - 12 620 грн., м'який куток - 14 5000 грн., м'які меблі - 17 810 грн., кухонний куток - 5690 грн., кухонна стінка - 6450 грн., тумба під телевізор - 1500 грн., тумба під телевізор - 1 000 грн., стінка - 13 570 грн., вітальня - 6650 грн., стільці - 4890 грн.; гідрофор - 1000 грн.: тюль та штори - 10 000 грн.; холодильник - 8000 грн.; холодильник - 3000 грн.; електробойлер - 1600 грн.; газовий котел - 5000 грн.; газова плита - 3000 грн.; обладнання для прийому сигналу супутникового телебачення - 2800 грн.; килим - 3000 грн.; 3 килима по 1 000 грн. кожний; 2 люстри по 1500 грн. кожна; люстра - 1000 грн.; з люстри по 650 грн. кожна. Також сторони в період шлюбу зробили ремонт в будинку, належний на праві власності [PERSON], а саме провели газ до будинку, побудували господарську будівлю - сарай за адресою: [ADDRESS], облаштували колодязь. Таким чином, [PERSON] вважає, що позивачем необґрунтовано включено до складу майна, яке підлягає розподілу грошові кошти, так як ніяких доказів про те, що вдома зберігалася будь-яка сума грошей, так і доказів про те, за період спільного життя було витрачено лише 14 620 дол. США, позивачем не надано. В зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що загальна вартість спільного майна подружжя, без урахування проведення ремонтних та будівельних робіт, складає 166 850 грн. та просить поділити майно, набуте за час шлюбу між [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право власності на: автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 16 000 грн., спальню вартістю 19 820 грн., м'які меблі вартістю 17 810 грн., стінка вартістю 13 570 грн., вітальня вартістю 6 650 грн., холодильник «Liebherr» вартістю 8 000 грн., килим вартістю 3 000 грн. В ході розгляду справи [PERSON] надала суду заяву про зміну зустрічного позову а.с. 52 т.2, в якій просила визнати автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобілю або стягнути з [PERSON], на її користь компенсацію за 1/2 частину автомобілю у розмірі 8 000 грн., а також визнати за нею право власності на спальню 19 820 грн., м'які меблі вартістю 17810 грн., стінку вартістю 13 570 грн., вітальню вартістю 6 650 грн., холодильник «Liebherr» вартістю 8 000 грн., килим вартістю 3 000 грн., або стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за вказане майно у сумі 68850 грн. Ухвалою суду від 05.11.2014 року позовну заяву [PERSON] в частині визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння по [ADDRESS] залишено без розгляду за заявою позивачки. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали в судовому засіданні зустрічний позов та просили його задовольнити. В задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надала. Вислухавши [PERSON], представників сторін, свідків. перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частки майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 70 СК України є рівними. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання." Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної власності, передбачено ч.1ст.63,ч1ст.65 СК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2003 року, зареєстрованому відділом РАГС Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №329 по 03.07.2012 року, що підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.06.2012 року (а.с. 38 т.1), що з огляду на вимоги ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Як вбачається з довідки ФАБ «Південний» №03-61/427 бт від 26.12.2011 року та виписки про рух коштів а.с. 6, 7 т. 1 на ім'я [PERSON], відкритий поточний рахунок [NUMBER] у доларах США. По вищевказаному рахунку [PERSON], за період з 01.04. 2009 року по 14.12. 2011 року за дорученням №35291 від 29.04.2009 року зняла з рахунку в загальній сумі 54 620 доларів США. Суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги, щодо розподілу грошових коштів у сумі 40 000 доларів США, які знаходилися на поточному рахунку [NUMBER], оскільки зазначені грошові кошти були зняті з рахунків в період з 01.04.2009 року по 14.12.2011 року, тобто в період перебування сторін в шлюбних стосунках, та доказів в підтвердження того, що зазначені кошти були витрачені не на потреби сім'ї суду не надано. Навпаки згідно позовних вимог сторін встановлено, що сторони в період спільного проживання купували рухоме майно, що також підтверджується копіями квитанцій а.с. 40-46 т.1, чеками, закупівельними актами, та накладними а.с. 63-66 т.2. Крім того, згідно свідчень свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що сторонами проводились ремонтні роботи в будинку по [ADDRESS]. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON], володіє та розпоряджається домоволодінням по [ADDRESS], придбаним за спільні грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, які зароблені позивачем за час перебування з її донькою [PERSON] в законному шлюбі, та які належали їм в рівних частках належними та допустимими доказами не підтверджені. Що стосується постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.12.2011 року на яку посилається [PERSON] в підтвердження того, що грошові кошти в сумі 40 000 доларів США забрала його дружина, яка повідомила йому про це, суд вважає, що дані доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки як вбачається з документів наявних у відмовних матеріалів [PERSON] пояснення особисто не надавала, та відомості зазначені в постанові викладені зі слів [PERSON] Також судом встановлено, що за період сумісного проживання подружжя [PERSON] придбало тумбу під телевізор - вартістю 1000 грн., тумбу під телевізор - 1500 грн., килим - 1000 грн., газову плиту «Гефест» - 3000 грн., постільну білизну 8 комплектів - 3200 грн., набір посуду - 1500 грн., кухонну стінку - 6450 грн., стільці - 4890 грн., хлібопічку «LG» - 1600 грн., мікрохвильову піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр «Hitathi» - 20000 грн., пральну машину «Ardo» - 4000 грн., м'які меблі - вартістю 17810 грн., спальню - 19820 грн., стінку - 13570 грн., зазначене підтверджується позовними заявами, поясненнями [PERSON], наданими в судових засіданнях, а також копіями квитанцій а.с. 40-46 т.1, чеками, закупівельними актами, та накладними а.с. 63-66 т.2. При цьому суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] про те, що [PERSON] вивезла рухоме майно належними доказами не підтверджено, в тому числі не надано доказів щодо звернення його до правоохоронних органів з приводу зникнення майна та прийнятого відповідного рішення з цього приводу. Отже підстави для стягнення компенсації за рухоме майно з [PERSON] відсутні. Частиною 1 ст.60 СК України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба та т.п.) самостійного заробітку (доходу). За таких обставин, вказане майно, а саме тумба під телевізор - вартістю 1000 грн., тумба під телевізор - 1500 грн., килим - 1000 грн., газова плита «Гефест» - 3000 грн., постільна білизна 8 комплектів - 3200 грн., набір посуду - 1500 грн., кухонна стінка - 6450 грн., стільці - 4890 грн., хлібопічка «LG» - 1600 грн., мікрохвильова піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр «Hitathi» - 20000 грн., пральна машина «Ardo» - 4000 грн., м'які меблі - вартістю 17810 грн., спальня - 19820 грн., стінка - 13570 грн., є спільною сумісною власністю сторін, оскільки воно було набуто під час шлюбу. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Придбання сторонами іншого рухомого майна зазначеного ними в позовних заявах належними та допустимими доказами не підтверджено. Також не доведеним є посилання [PERSON] щодо фіктивності чеків наданих СПД «[PERSON].». Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що зазначене вище майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане за час шлюбу. Крім того, частки сторін у поділі майна є рівними, кожний має право власності на 1/2 частку зазначеного майна. Тому ,суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо розподілу зазначеного рухомого майна є частково обґрунтованими та виходячи з диспозитивності судового процесу необхідно провести розподіл таким чином: виділити у власність [PERSON] тумбу під телевізор - вартістю 1000 грн., тумбу під телевізор - 1500 грн., килим - 1000 грн., газову плиту «Гефест» - 3000 грн., постільну білизну 8 комплектів - 3200 грн., набір посуду - 1500 грн., кухонну стінку - 6450 грн., стільці - 4890 грн., хлібопічку «LG» - 1600 грн., мікрохвильову піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр «Hitathi» - 20000 грн., пральну машину «Ardo» - 4000 грн., всього на суму 50 140 грн.; виділити у власність [PERSON] м'які меблі - вартістю 17810 грн., спальню - 19820 грн., стінку - 13570 грн., всього на суму 51 200 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання автомобілю марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] особистою власністю та вимог [PERSON] щодо визнання автомобілю марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, його розподіл, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та відповіді відділення реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Ізмаїл, Ізмаїльського та Кілійського районів №1216 від 08.05.2012 року автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований 04.05.2006 року на ім'я [PERSON] на підставі біржової угоди - 17171 від 27.12.2005 року. (а.с. 9, 14 т.1) Отже автомобіль придбаний сторонами в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Суд критично розцінює надану [PERSON] розписку про те, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] він 25.12.2005 року позичив у своїх батьків - матері [PERSON] та батька [PERSON] 5 000 доларів США для придбання автомобілю марки ВАЗ 21093, враховуючи те, що ця розписка могла бути написана відповідачем по справі після початку розгляду справи, так як вона надана суду лише в липні 2014 року та враховуючи взаємний інтерес [PERSON] та [PERSON] про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Крім того, в своїх запереченнях на позов [PERSON] вказує, що заборговані грошові кошти він самостійно повернув батькам, а в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що грошові кошти не повернуті. Крім того, відсутні докази того, що [PERSON] знала про борг та давала згоду на укладення договору позики, а також відсутні докази джерела цих коштів. При цьому вимоги [PERSON] щодо стягнення компенсації за частку даного автомобіля не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України, присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (квартиру, автомобіль, земельну ділянку) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце на таких підставах, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В зв'язку з тим, що [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами в відповідності до ст. 365 ЦК України щодо присудження грошової компенсації за майно, однак попередньо не вносила на депозитний рахунок суду відповідних грошових коштів, виходячи з диспозитивності судового процесу, суд визнає ідеальні частки у розмірі по 1/2 частині автомобілю марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] без його поділу з залишенням автомобілю у спільній частковій власності. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] щодо припинення права власності за [PERSON] на автомобіль марки ВАЗ 21093, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1997 року випуску. За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог [PERSON], визнання за ним права власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21093, д/н [NUMBER], 1997 року випуску та виділення йому у власність тумбу під телевізор - вартістю 1000 грн., тумбу під телевізор - 1500 грн., килим - 1000 грн., газову плиту «Гефест» - 3000 грн., постільну білизну 8 комплектів - 3200 грн., набір посуду - 1500 грн., кухонну стінку - 6450 грн., стільці - 4890 грн., хлібопічку «LG» - 1600 грн., мікрохвильову піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр «Hitathi» - 20000 грн., пральну машину «Ardo» - 4000 грн., всього на суму 50 140 грн., а також часткового задоволення позовних вимог [PERSON], визнання автомобілю ВАЗ 21093, д/н [NUMBER], 1997 року випуску спільним сумісним майном подружжя, виділення їй 1/2 частини автомобіля та м'яких меблів - вартістю 17810 грн., спальні - 19820 грн., стінки - 13570 грн., всього на суму 51 200 грн. Щодо задоволення інших вимог [PERSON],. та [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: partial