Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки при дорожньо-транспортній пригоді. Позов мотивовано тим, що 23 травня 2015 року [PERSON] в м. Вінниці на перехресті вул. Келецькій та вул. [PERSON] о 05 год. 30 хв. керуючи автомобілем [NUMBER], яки й належить [PERSON], під час зміни напрямку руху допустила виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем Volkswagen Crafter 50 Kasten, яким керував [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п.п 10.1., 11.4 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави. Згідно із висновком експерта з автотоварознавчого дослідження № 390Е 05/15 від 02.06.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Volkswagen Crafter 50 Kasten, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, в цінах станом на час виконання дослідження склала 141797,44 грн. Внаслідок ДТП позивачу завдану моральну шкоду, яка полягає у фізичних та психічних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з ушкодженням транспортного засобу при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої він втратив можливість відповідного матеріального забезпечення родини, втратою використання транспортного засобу під час здійснення підприємницької діяльності по перевезенню вантажу, втратою стосунків по роботі та друзів. Все це призвело до погіршення здоровя, душевних та фізичних страждань. В досудовому порядку відповідач та [PERSON] не бажають добровільно відшкодувати завдану шкоду. У звязку з цим, позивач просить суд стягнути з [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки матеріальну шкоду у сумі 141797,44 грн., моральну шкоду у сумі 10000,00 грн. та судовий збір. Представником позивача 21.10.215 року, подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 58130,56 грн. та поклався на думку суду у визначенні розміру моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити, вказав, що позивач бажає відшкодувати шкоду, стягнувши кошти з власник джерела підаищеної небезпеки -- власника автомобіля [NUMBER] - [PERSON] відповідно до ст. 1187 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позову, зазначив що відповідно до чинного законодавства, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, тому вважає, що шкода повинна відшкодовуватись заподіювачем шкоди, тобто водієм [PERSON], яка визнана винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. При цьому предстаник відповідача посилався на п.10 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року. Представник зазначив, що постановою про притягнення до адміністративної відповідальності встановлено, що мало місце зіткнення двох автотрансопртних засобів, при цьому доказів про те, що позивач порушив правила дорожнього руху у нього немає. Представник вважав, що шкода повинна відшкодовуватись на підставі ст. 1166 ЦК України, тобто особою яка її заподіяла водієм [PERSON], а не власником автомобіля [NUMBER]. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди визнав частково - відповідно до учточнених позовних вимог на суму, визначену в разультаті експертного дослідження, проти задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди заперечив в повному обсязі. Представник 3-ї особи зазначив, що відповідач [PERSON] самовільно передав керування належним йому транспортним засобом [PERSON], знав, що вона не має посідчення водія та не знає правил дорожнього руху, добре знаючи, що остання була у стані алкогольного сп"яніння. Представник 3-ї особи заявляв клоптання про витребування матеріалів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 129 КУпАП, про те суд відмовив в задовленні вказаного клопотання , оскільки доказ не є належним для вирішення позову [PERSON] і лише затягне розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Позивач підставою позову зазначив ст. 1187 ЦК України, тому суд не приймає до уваги посилання предстаника відповаідча на необхідність вирішення спору за ст. 1166 ЦК України . Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Між сторонами виникли правовідносини в сфері не договірних зобовязань, повязаних з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( на а.с. 11) [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER]. Згідно реєтраціної картки ( на ас. 25) власником атранспортного засобу Mazda 3 АА4251ОР, є [PERSON]. Судом встановлено, що згідно із постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави (а.с.24). Даною постановою суду встановлено, що 23 травня 2015 року [PERSON] в м. Вінниці на перехресті вул. Келецькій та вул. [PERSON] о 05 год. 30 хв. керуючи автомобілем [NUMBER], під час зміни напрямку руху допустила виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем Volkswagen Crafter 50 Kasten, яким керував [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п.п 10.1., 11.4 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.п.3 п.5 вказаної постанови, Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей обєктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Суд не приймає посилання проедстаника відповідача на п.10 постанови, оскільки він стосується причинення шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом . Отже [PERSON] як вланик джерела підвищеної небезпеки автомобіля [NUMBER] повинен відшкодувати [PERSON], який є власником автомобіля [NUMBER]., пошкодженого в результаті дорожньо транспортної пригоди, яка сталась 23 травня 2015 року в м. Вінниці на перехресті вул. Келецькій та вул. [PERSON] о 05 год. 30 хв. з вини [PERSON] Згідно із висновком експерта з автотоварознавчого дослідження № 390Е 05/15 від 02.06.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Volkswagen Crafter 50 Kasten, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], в наслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, в цінах станом на час виконання дослідження склала 58130,56 грн. (а.с.26-40, заява про зменьшення пощовних вимог на а.с. 67). Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Суд приймає до уваги душевні страждання, які позивач зазанав в зв"язку з пошкодженням належного йому автомобіля, стпінь змін в житті і діяльності в зв"язку з неможливістю використання транспортного засобу. При цьому суд критично відноситься до посилань предстаника позивача про неможливість здійснення підприємницької діяльності та втрату засобів існування, оскільки згідно з свідоцтвом пратника єдиного податку ( на а.с. 16) [PERSON]І до видів господарської діяльності відносить роздрібну торговлю в неспеціалізованих магазинах переважно харчовими продуктами, післяурожайну діяльність, а не тільки транспортування. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що протиправними діями відповідача у звязку із пошкодженням транспортного засобу, йому завдано моральних страждань, частково змінено ритм та порядок його життєдіяльності, зусилля для відновлення попереднього стану. Однак, суд, з врахуванням обставин по справі та,

Outcome: partial