Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

ПАТ «[PERSON] [PERSON]» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за договором №02/121Ф від 05.06.2007 року автомобіль [NUMBER] в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 196639,90 грн., шляхом надання дозволу АТ «[PERSON] [PERSON]» на укладення договору купівлі продажу від імені [PERSON] з іншою особою за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності та передача у володіння ПАТ «[PERSON] [PERSON]» предмет застави на період до його реалізації. Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого заставою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет застави. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 05.06..2007 року між АКБ Золоті Ворота, який перейменований на ПАТ [PERSON] [PERSON] та [PERSON] укладено договір №02/121Ф про надання кредиту, за яким банк надав позичальникові (відповідачу) грошові кошти (кредит) у розмірі 23000 доларів США на споживчі потреби шляхом перерахунку з позичкового на поточний рахунок зі сплатою 10% на рік та строком його повернення не пізніше 25.05.2010 року. Відповідно до п.п.2.2 кредитного договору, за користування кредитом банк нараховує проценти, а позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця, а також на день закінчення строку дії договору сплачує проценти [PERSON] за період з 21 числа попереднього місяця по 20 число поточного місяця включно. Позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів, комісійних винагород в повному обсязі та на умовах, передбачених договором (а.с.7-10). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, позичальник систематично порушував строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.13-27). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до п.5.9. Кредитного договору сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки (а.с.8). Позивачем станом на 17.08.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості [PERSON] перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 196639,90 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом 93890,85 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками 13907,28 грн., пеня 88841,77 грн. (а.с.13-27). Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та вказаного розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язань по договору №02/121Ф про надання кредиту, 13.06.2015 року між АКБ «Золоті Ворота» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна (транспортного засобу) IVECO 120E 18, реєстраційний номер [NUMBER], 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) № SBCA1ED0002353197, за умовами якого передбаченого, що звернення стягнення на майно та його продаж для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється будь-якими засобами заставодержателем самостійно з самостійним встановленням ціни, з використанням аукціону, торгівельної біржі та інше на власний розсуд, для чого заставодавець від свого імені доручає Заставодержателю реалізувати майно. (п.3.2 договору, а.с.12). Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно інформації про виконавче провадження, яке надане представником позивача , згідно виконавчого провадження № 46726660 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Банк "[PERSON]" 105418,17 грн. та 1054,18 грн. не проводиться стягнення, так як виконавче провадження зупинено постановою державного виконавця. від 08.06.2015 року (а.с.51-54) Враховуючи вищенаведене та наявність доказів, які підтверджують неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави шляхом надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу від імені [PERSON] з іншою особою-покупцем за ціною визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на нерухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси заставодавця, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до постанов Правління Національного банку України від 31.07.2014 року №456 та від 04.12.2014 року №781 АТ [PERSON] [PERSON] визнано неплатоспроможним та запроваджено процедуру ліквідації. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 року №142 розпочато процедуру ліквідації АТ [PERSON] [PERSON] та призначено [PERSON] Уповноваженою особою Фонду на його ліквідацію (а.с.33-36). Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 від сплати судового збору звільняються Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 1966,39 гривень судового збору На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 589, 590, 610-112, 1049-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved