Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. На даний час шлюб розірвано. Від даного шлюбу у них є малолітні діти: донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] Діти проживають з матір"ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не дає. Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх доходів відповідача щомісячно на її користь на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просять їх задовольнити у повному обсязі. Позивач також зазначила, що [PERSON] жодним чином не цікавиться життям дітей, взагалі не надає будь-яких коштів, продуктів, речей, тощо…, для забезпечення останніх. Крім того вказує, що у зв'язку із захворюваннями діти потребують значних витрат, зокрема на лікування. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі та вказав, що на даний час він не має джерел доходу, а тому не може і не бажає сплачувати аліменти. Також зазначив, що у разі, якщо він влаштується на роботу, то буде матеріально допомагати дітям. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі до 25.03.2014 р., коли згідно рішення Городоцького районного суду Хмельницької області шлюб між ними було розірвано за ініціативою [PERSON] (а.с.6). На даний час сторони проживають окремо, діти проживають разом із матір'ю та перебувають на її повному утриманні (а.с.7). Відповідач матеріально не підтримує своїх дітей, що проживають з матір"ю, що ним визнається і не оспорюється. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Суд критично ставиться до позиції відповідача, яка полягає у тому, що він не має можливості допомагати дітям матеріально, оскільки він ніде не працює. Суд вважає, що в силу діючого законодавства, а також, враховуючі моральні норми, що є загальноприйнятими у суспільстві, не можна ставити забезпечення матеріального і пов'язаного із ним, фізичного та духовного розвитку дитину у залежність від бажання чи небажання одного із батьків працевлаштовуватися. Як вказав відповідач він є фізично здоровим, отже в силу чого має можливість працювати, в тому числі, у разі відсутності можливості працевлаштуватися, може вести домашнє господарство, оскільки є жителем сільської місцевості, тощо, та міг би допомагати дітям хоча б у натуральній формі до цього часу (продуктами харчування, і т.п), однак цього не робив, оскільки з його слів, не вважав за необхідне. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved