Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом , у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ голови правління ПАТ „Львівський жиркомбінат" від 29.12.2014 р. № 272-к, поновити його на посаді акумуляторника 4-го розряду транспортного цеху та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 18 грудня 2003 року працював у ПАТ „Львівський жиркомбінат" на посаді акумуляторника 4 розряду транспортного цеху. Наказом голови правління ПАТ «Львівський жиркомбінат» Чабана Ю. М. від 29 грудня 2014 року № 272 - к позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників. Зазначений наказ позивач вважає незаконним, оскільки при прийнятті рішення про звільнення відповідачем проігнороване його переважне право на залишення на посаді при скороченні чисельності працівників,а саме не було враховано, що безперервний трудовий стаж його становить 11 років, сумлінне відношення до виконання покладених на нього трудових обов'язків, а також ті обставини, що на утриманні позивача перебуває неповнолітня донька - [PERSON] ,2000 р. н. та донька [PERSON], 1994 р.н., яка є студенткою ЛНУ ім. І. Франко та перебуває на платній формі навчання, а також особа похилого віку батько - [PERSON],[INFO]. Крім того, позивач є інвалідом III групи, часто хворіє, отримує мінімальну пенсію по інвалідності, яка є недостатньою для лікування. Окрім цього роботодавцем не було дотримано вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України в частині надання пропозиції з приводу іншої роботи. У ході розгляду справи позивач уточнив вимоги в частині стягнення заробітку за весь час вимушеного прогулу та просить стягнути з відповідача 15 154 грн. 24 коп. середнього заробітку У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному об'ємі та дали пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача позовні вимоги заперечила та пояснила, що звільнення позивача із займаної посади відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства, жодних порушень не допущено ,а тому у задоволенні позову просить відмовити. Третя особа у судове засідання не з'явився ,хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом. З'ясувавши обставини справи, заслухавши доводи сторін , вивчивши представлені суду докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів. Наказом ПАТ «Львівський жиркомбінат» від 01.10.2014 року № 192 було внесено зміни у штатний розклад та скорочено з 13.12.2014 року ряд посад, у тому числі акумуляторника 4 розряду. Факт проведення скорочення підтверджений, зокрема, витягами із штатного розкладу ПАТ «Львівський жиркомбінат» станом на 01.09.2014 та на 01.01.2015 року. Підставою для проведення скорочення, як ствердив представник відповідача, стало зменшення обсягів виробництва маргаринової продукції та пов'язаними з цим змінами в організації роботи комбінату, Позивач [PERSON] працював на посаді акумуляторника 4 розряду транспортного цеху . У відповідності до положень ст.49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення [PERSON] було персонально попереджено 6.10.2014 року, тобто за два місяці до звільнення. . Отримати письмове попередження про вивільнення [PERSON] відмовився, про що було складено акт від 06.10.2014 року. 03.12.2014 року ПАТ «Львівський жиркомбінат» видано наказ № 243-к, яким [PERSON] звільнено з посади акумуляторника 4-го розряду на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату з 12.12.2014 року. Однак, у зв'язку з перебуванням на час звільнення останнього у стані тимчасової непрацездатності, наказом ПАТ «Львівський жиркомбінат» від 12.12.2014 року № 259-к внесено зміни до наказу від 03.12.2014 року № 243-к, визначивши днем звільнення [PERSON] перший робочий день після закінчення терміну тимчасової непрацездатності. Після виходу [PERSON] на роботу, наказом ПАТ «Львівський жиркомбінат» від 29.12.2014 року № 272-к його звільнено із роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпПУ. При звільненні [PERSON] виплачено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпПУ. Погодження від профспілкової організації на звільнення [PERSON] не отримувалось, так як він членом профорганізації не був відповідно до його заяви від 28.09.2014 року,якою він просив виключити його з членів профспілки з 01.08.2014 р. . Мотивуючи свої вимоги щодо незаконності звільнення,позивач покликався на те, що у транспортному цеху ПАТ працювало 4 акумуляторники, однак звільнений був він, хоча він мав переважне право на залишення на посаді. Таке твердження позивача не відповідає дійсності, так як [PERSON] працював на посаді акумуляторника 4 розряду, а на роботі залишилися акумуляторники 5-го розряду, тобто особи, які однозначно мають вищу кваліфікацію,що вбачається із оглянутих у судовому засіданні особових карток працівників,у зв'язку із чим положення ст. 42 КЗпП України застосовуватись не можуть. Про зазначене [PERSON] було поінформовано листом ПАТ «Львівський жиркомбінат» від 28.10.2014 № 3459/01/04. Окрім цього, в якості доказу переважного права на залишення на посаді позивачем подані свідоцтва про народження дітей, де він зазначений батьком, однак не подані дані про проживання дітей із батьком та перебування їх на його утриманні. Такі ж дані не подавались і стосовно непрацюючого батька позивача. Також не відповідає дійсності твердження [PERSON] про недотримання при його звільненні положень ст. 49-2 КЗпП України. Зокрема, у повідомленні про його вивільнення було вказано, що вакантних посад на підприємстві не має. Вакантних посад акумуляторника не було і підприємство не мало можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, так як скороченню підлягало більше ста посад. [PERSON] на свій розсуд, міг звернутися до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно. У відповідності до змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 \\ з відповідними змінами та доповненнями\\ „Про практику розгляду трудових спорів" при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку \\перегрупування\\ працівників і перевести більш кваліфікованого працівника,посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду,звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось,суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки. Таким чином, з'ясувавши обставини по справі, суд прийшов до переконання, що жодних порушень чинного законодавства при звільненні [PERSON] допущено не було. Відтак, позовні вимоги суд вважає безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed