Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

В листопаді 2019 року заявник [PERSON] через свого представника адвоката Горщарука В.В. звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 19.12.1986 р. по 25.12.1986 р. В обґрунтування заяви зазначено, що заявник є особою, який постраждав внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, а також є особою з інвалідністю ІІ групи. Працюючи водієм 1 класу Київського автотранспортного підприємства 13031, заявника, відповідно до наказу № 205_ОК Міністерства автомобільного транспорту УРСР від 19.12.1986 року, із 19.12.1986 р. по 25.12.1986 р., було відкомандировано до м. Чорнобиль та він був залучений до виконання заходів Цивільної оборони щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у складі невоєнізованого формування в якості водія автобуса. Внаслідок участі в роботах по ЛНА на ЧАЕС, в зоні високого радіаційного опромінювання, заявник отримав дозу зовнішнього опромінювання у 14 БЕР, що підтверджується довідкою Державного науково-виробничого підприємства регіонального моніторингу навколишнього середовища і дозиметричного контролю «Радек» № 305 від 06.04.2000 р. Заявник вказує, що має документи, якими встановлено, що його хвороби, які призвели до інвалідності, пов`язані із ліквідацією аварії на ЧАЕС. Маючи намір на підставі вищенаведених обставин встановити статус інваліда війни та отримати посвідчення, заявник звернувся із відповідними документами до Управління праці та соціального захисту населення із відповідною заявою, однак, йому було відмовлено з підстав недоведеності факту залучення його саме до формувань Цивільної оборони і виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони. З огляду на викладене, заявник звернувся до суду з даною заявою та просить встановити цей юридичний факт. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено у справі судове засідання. Заявник та його представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити з викладених в заяві підстав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на заяву, відповідно до якого представник просить в задоволенні заяви відмовити, оскільки, заявником не надано доказів на підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника заінтересованої особи. Суд, вислухавши пояснення заявника, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Рубань Немирівського району Вінницької області, та на даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Заявник [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується копією відповідного посвідчення, із безстроковим строком дії. Останньому, встановлена інвалідність 2 групи. Згідно копії трудової книжки заявника, останній, із 1969 р. по 1988 р. працював на посаді водія першого класу в Київському автотранспортному підприємстві 13031. Відповідно до копії наказу № 205_ОК Міністерства автомобільного транспорту УРСР від 19.12.1986 року, із 19.12.1986 р. по 25.12.1986 р., на виконання розпорядження Міністерства автомобільного транспорту УРСР і начальника Київського управління пасажирського автотранспорту для виконання особливого завдання [PERSON] було направлено у відрядження до м. Чорнобиль із 19.12.1986 р. по 25.12.1986 р., для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З копії маршрутного листа, наданого заявником, вбачається, що останній, в період з 19.12.1986 р. по 25.12.1986 р. був задіяний, як водій з перевезення учасників ЛПА на транспортному засобі ЛАЗ-695. Відповідно до довідки № 305 від 06.04.2000 року Державного науково-виробничого підприємства регіонального моніторингу навколишнього середовища і дозиметричного контролю «Радек», встановлено, що доза зовнішнього опромінення [PERSON] в період роботи в зоні відчуження в 1986 році склала 14 БЕР. Відповідно до експертного висновку № 23/95 від 27.11.1995 року, було встановлено, що захворювання [PERSON] пов`язані із роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС. Заявник звернувся до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської в м. Києві РДА із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. Однак, 04.10.2019 року заінтересованою особою заявнику було надано відповідь про те, що наданих ним документів не достатньо для підтвердження факту його залучення і виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, що стало підставою для звернення заявника із даною заявою до суду. Вирішуючи вимоги заяви, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 травня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК (1502-06) (ст.315 ЦПК 1618-IV) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Згідно з роз"ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника ЦО Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (№ 01 від 29.04.1986 року, № 02 від 30.04.1986 року, № 16 від 04.05.1986 року, № 52 від 19.05.1986 року та ін.), -цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктів та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Зазначене підтверджується також наказом начальника ЦО - директора ЧАЕС від 19.04.1985 року № 2с «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони». Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Суд вважає, що основним доказом участі заявника в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 1), видане на ім`я заявника, яке відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ. Крім того, суд відхиляє доводи заінтересованої особи, в яких управління праці та соціального захисту посилається на п. 2 Постанови, оскільки, в даному випадку заявник не звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності заявника до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни тощо, а в даній заяві заявник просить встановити факт його залучення до невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС, в зв`язку з чим наведені твердження заінтересованої особи є хибними. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення факту того, що заявник в період з 19.12.1986 р. по 25.12.1986 р., був відряджений до м. Чорнобиль та виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони у відповідності до вимог нормативно-правових актів, які діяли на той час, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення та заперечення заінтересованої особи в цілому не спростовують факт, за встановленням якого заявник звернувся до суду, з метою сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів заявника, суд приходить до переконання, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved