Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Старобезрадичівської сільської ради, в якій посилались на те, що їх батько [PERSON] помер [INFO] року, за життя йому належала земельна ділянка, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину відносно цієї ділянки по причині неналежності правовстановлюючого документа, тому просили: - встановити факт належності майна, а саме: земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві власності [PERSON], який помер [INFO] року; - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] спадкового майна після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, у вигляді ? земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] спадкового майна після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, у вигляді ? земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на ? земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що раніше належала на праві власності її батькові [PERSON], який помер [INFO] року; - визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на ? земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що раніше належала на праві власності її батькові [PERSON], який помер [INFO] року. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на те, що позивачі є спадкоємцями першої черги відносно майна померлого батька, якому з вини відповідача було невірно оформлено правовстановлюючі документи на землю, що перешкоджає оформити спадщину, спірна земельна ділянка площею 0,05 га відображена у додатку до державного акту на іншу ділянку, окремого державного акту не видавалось, кадастровий номер ділянці не присвоєно. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлений, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши представника позивачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про шлюб, матеріалами спадкової справи. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 21.02.2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. 06.08.2013 року позивачам було видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно спадкового майна їх батька [PERSON] у виді ? частини квартири в м.Києві, а 18.06.2013 року [PERSON] також було видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням відносно грошового вкладу, що підтверджується свідоцтвами, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, матеріалами спадкової справи. 23.09.1998 року на ім'я [PERSON] Старобезрадичівською сільською радою було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 097061 відносно земельної ділянки площею 0,0622 га для ведення садівництва на території Старобезрадичівської сільської ради, що підтверджується копією акту, листом управління Держкомзему в Обухівському районі. До зазначеного вище державного акту відповідно до наявної у матеріалах справи ксерокопії було виготовлено додаток, за яким [PERSON] передається у власність спірна по цій справі земельна ділянка площею 0,05 га для ведення садівництва на території Старобезрадичівської сільської ради. Поряд з тим, згідно програмного забезпечення ведення чергового кадастрового плану за [PERSON] обліковується земельна ділянка площею 0,0489 га для ведення садівництва на території Старобезрадичівської сільської ради, кадастровий номер 3223187700:04:018:0027, що підтверджується листом управління Держкомзему в Обухівському районі. Однак відомості про належність спірної земельної ділянки спадкодавцеві на праві власності, державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою, листом Старобезрадичівської сільської ради. 15 травня 2013 року лише один із позивачів - [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину відносно спірної земельної ділянки площею 0,05 га на території Старобезрадичівської сільської ради, інший позивач із такою заявою до нотаріуса не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Листом Третьої Київської державної нотаріальної контори від 15.05.2013 року [PERSON]І було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину відносно спірної земельної ділянки по причині відсутності правовстановлюючого документа на неї, аналогічний лист іншому позивачеві не направлявся, докази звернення [PERSON] до нотаріуса з приводу видачі такого свідоцтва відсутні, в установленому законом порядку, а саме шляхом винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом не було відмовлено обом позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину відносно спірної земельної ділянки, що додатково вказує на те, що можливості позасудового врегулювання спору не вичерпані, а позов є передчасним. Вказані обставини підтверджуються листом нотконтори, матеріалами спадкової справи. При наданні правової оцінки позовним вимогам суд приймає до уваги наступне. Частиною 1 статті 256 ЦПК України визначено перелік фактів, справи про які розглядає суд, серед яких відсутні вимоги позову про встановлення факту належності майна спадкодавцеві. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 392 ЦК України визначено порядок визнання права власності, позовними вимогами не передбачається необхідності встановлення факту належності спадкодавцеві правовстановлюючого документу, тому обраний позивачами спосіб захисту - встановлення у судовому порядку факту належності нерухомого майна на праві власності померлій особі - не грунтується на законі. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що у позасудовому порядку позивачі вчинили всі необхідні дії для прийняття спадщини свого батька, проживаючи разом із спадкодавцем у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, наслідком чого було видання їм свідоцтв про право на спадщину відносно різних видів спадкового майна, окрім спірної земельної ділянки, на яку не подано правовстановлюючого документа, тому суд вважає непереконливими доводи про юридичне значення встановлення факту прийняття спадщини позивачами в частині лише одного із об'єктів спадщини. Крім того, суд ввважає недоведеним факт прийняття спадщини кожним із позивачів саме у розмірі ? частини спірної земельної ділянки, оскільки будь-яких доказів цього матеріали справи не містять, а заяви позивачів до нотаріальної контори свідчать про інший порядок прийняття спадщини. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року визначена можливість встановлення судами фактів прийняття спадщини, яка відкрилася лише до 1 січня 2004 року, а пунктом 10 цієї ж постанови передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, у позасудовому порядку набули і оформили право на спадщину батька стосовно іншого спадкового майна, окрім того, яке не є спірним по цій справі. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Під час розгляду справи суду не подано рішення органу місцевого самоврядування, яке б слугувало підставою для набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, відсутні відомості і будь-які докази виготовлення, видачі власникові визначеного законодавством документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Крім того, суд враховує розбіжності у площі земельної ділянки, зазначені у додатку до державного акту та листі управління Держкомзему, відсутність відомостей про точне місцезнаходження, що унеможливлює достатню ідентифікацію предмету спору. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду не доведено належними і допустимими доказами правомірне виникнення у спадкодавця права власності на земельну ділянку як об'єкт нерухомого майна. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Суд вважає, що спадкодавець за життя у встановленому законом порядку не набув і не зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, не отримав у належній передбаченій законодавством формі правовстановлюючого документа на землю, тому спірна земельна ділянка не є спадковим майном, а позивачі не можуть успадковувати ненабуте спадкодавцем право власності на спірну земельну ділянку. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передбачені ст.392 ЦК України умови пред'явлення позову про визнання права власності в спірних правовідносинах відсутні, оскільки відповідач не оспорював прав позивачів, правовстановлюючий документ на спірну ділянку не втрачений, більш того, він навіть не виготовлявся і не видавався спадкодавцеві. Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає неможливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності позивачів на спірне нерухоме майно, оскільки матеріалами справи наявність такого права і правомірність його набуття не підтверджені належними і допустимими доказами. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, суд вважає недоведеними під час розгляду спору посилання позову про порушення законних прав та інтересів позивачів, правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивачів у обраний позовом спосіб. За таких обставин, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed