Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] 23.11.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору №27021 купівлі-продажу нерухомого майна від 25 серпня 1999 року, а саме: квартири № 37, загальною площею 27,8 кв.м., у будинку № 144/5, по Люстдорфській дорозі, в м. Одесі, укладеного на Одеській товарній біржі, між нею та [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та розглянути справу у її відсутності, також у разі неявки відповідача постановити заочне рішення суду. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 25 серпня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі був укладений договір №27021 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири № 37, загальною площею 27,8 кв.м., у будинку № 144/5, по Люстдорфській дорозі, в м. Одесі (а.с.11-12). Відповідно до пункту 5 вказаного договору купівлі-продажу, квартиру продано за 32250 гривень, що отримані продавцем до підписання договору, та яка належить новому власнику [PERSON]. У тексті цього договору вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню. Надалі 23 листопада 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №479. У звязку з чим [PERSON] змінила прізвище з «Петрових» на «Зубатенко» (а.с.7). На теперішній час позивачеві стало відомо, що договори, які були укладені на біржах повинні бути посвідчені нотаріально, і вона була вимушена звернутися до суду, оскільки не може в повному обсязі розпоряджатися своєю квартирою. З матеріалів справи вбачається, що договір №27021 купівлі-продажу нерухомого майна від 25 серпня 1999 року зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості під №369 стр.111кн.336пр. 21.09.1999 року. При викладених обставинах, позов є обґрунтованим, враховуючи, що відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Outcome: approved