Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший український міжнародний банк», в якому просить застосувати строк позовної давності за кредитним договором № GP-7236390 від 24.12.2014, укладеним між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»; визнати правовідносин за кредитним договором № GP-7236390 від 24.12.2014 припиненими. Позов мотивовано тим, що 24.12.2014 між ним та ПАТ «Перший український міжнародний банк» укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит у розмірі 27363,88 грн., а позивач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі з встановленим кінцевим терміном погашення. Відповідно до умов укладеного договору, сторони погодили щомісячний платіж у розмірі 1225,87 грн. щомісяця. Цей платіж має сплачуватись не пізніше 25 числа наступного місяця. Отже, відповідачем перше повернення частини кредиту мало відбутись не пізніше 25 січня 2015 року. Відповідачем сума отриманого кредиту не поверталась (ні повністю, ні частково). Посилаючись на ст.ст. 256, 258, 261, 266 ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», вважає, що станом на день подачі позову по укладеному кредитному договору сплив строк позовної давності- більше трьох років з моменту дострокового повернення кредитних коштів, а тому просить визнати правовідносин за кредитним договором № GP-7236390 від 24.12.2014 припиненими. Ухвалою судді від 26.03.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадженні з повідомленням сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.12.2014 між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ПрАТ "УАСК "АСКА-ЖИТТЯ" укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит у розмірі 27 363,88 грн. з метою рефінансування основного кредитного договору № 26252018672432 та договір добровільного страхування життя ( а.с. 7). Звертаючись до суду з даним позовом позивач ставить питання про визнання банку таким, що втратив право вимоги за укладеним з [PERSON] кредитним договором у зв`язку з пропуском строку позовної даності. Разом з тим, нормами ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання або закінчення договору не передбачено. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду в іншому судовому провадженні про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд в постанові від 07.02.2019 по справі № 309/108/17, провадження 61-41796св18, постанові від 06 березня 2018 року справа № 910/6968/17. Інших підстав для припинення правовідносин за кредитним договором окрім застосування строку позовної давності позивач не навів. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позову.

Outcome: dismissed