Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Комунальний заклад охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3 01 серпня 2014 року звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, в якій зазначили, що у [PERSON] туберкульоз легень вперше виявлено у 2002 році. У період з 16.05.2012 року по 20.09.2012 року, з 21.09.2012 року по 18.11.2012 року, з 22.01.2013 року по 30.01.2013 року, з 06.12.2013 року по 16.12.2013 року, з 25.02.2014 року по 09.04.2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному протитуберкульозному диспансері № 3 та в санаторії «Занки». Перебуваючи на стаціонарному лікуванні [PERSON] постійно зловживав спиртними напоями, порушував режим медичного закладу і самовільно припиняв лікування. Після виписки з диспансеру ухилявся від лікування, у зв'язку з чим туберкульоз у хворого постійно прогресував, лікування не надало бажаного результату. З 08.07.2014 року [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. З 04.06.2014 року і по теперішній час [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в ОПТД № 3. 05.06.2014 року [PERSON] консультований лікарем - наркологом. Під час обстеження, лікарем - наркологом було встановлено, що хворий систематично зловживає спиртними напоями. Тобто, у хворого встановлено також і діагноз хронічний алкоголізм. В зв"язку з чим, лікар - нарколог рекомендує для хворого примусове лікування. У добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча йому доведе до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними. Вимоги протиепідемічного режиму [PERSON] не дотримуються. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 30.07.2014 року за № 48 [PERSON] має основний діагноз - мультирезистентний туберкульоз верхньої частки лівої легені (інфільтративний), з деструктивними змінами та бактеровиділеннями. Супроводжуючий діагноз - хронічний алкоголізм та ряд інших захворювань. В зв"язку з чим він потребує примусового лікування від хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров»я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці . Оскільки, гр. [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а у Обласній психіатричній лікарні № 1 є відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, так як в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Представник заявника в судове засіданні не з'явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій вказав, що на задоволенні позову наполягає, просив справу розглядати за відсутності представника. [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судове засідання проведено за відсутності заінтересованої особи у відповідності до ст. 185 ЦПК України, так як за даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 30.07.2014 року за № 48 [PERSON] має основний діагноз - хронічний алкоголізм та ряд інших захворювань. В зв"язку з чим він потребує примусового лікування від хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров»я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці /а.с. 6/. Крім того, наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу у [PERSON] підтверджується випискою з амбулаторної карти № 072981 /а.с. 4-5/. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобов'язані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від обов'язкової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та примусовій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, а також враховуючи той факт, що він ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, а у Обласній психіатричній лікарні № 1 є відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, суд прийшов до висновку про доцільність направлення [PERSON] на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, оскільки в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, що кореспондується з положенням ч. 2 ст. 286 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 286 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду.

Outcome: approved