Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконними дій банку в частині щомісячного списання останнім 50 відсотків коштів заробітної плати без належних правових підстав , що надходять на картковий рахунок позивача, та відновлення порушеного права шляхом повернення списаних коштів. Окрім зазначеного, позивач просив стягнути на його користь моральне відшкодування в сумі 10000 грн, посилаючись на те, що кошти за вказаним картковим рахунком є його заробітною платою від Міністерства оборони України за участь в антитерористичній операції, однак безпідставне списання банком половини отриманої ним заробітної плати суперечить вимогам закону, його волевиявленню, та негативно позначилось на відносинах із сім"єю, оскільки на його утриманні перебуває неповнолітня дитина. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати зазначене рішення суду та відновити його порушене право, посилаючись на те, що ні законом , ні договором ні будь-яким судовим рішенням не було передбачено право банку на здійснення автоматичного списання грошових коштів заробітної плати, що надходять на його картковий рахунок. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням апеляційним судом нового рішення, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має заборгованість за кредитним договором від 23 лютого 2007 року, положеннями якого встановлено право банку списувати кошти із всіх поточних рахунків боржника у валюті кредиту у межах сум, які підлягають сплаті банку за вказаним договором при настанні строків платежів, а відтак автоматичне списання коштів з карткового рахунку на виплату заробітної плати було здійснено правомірно, відповідно до умов договору. З наведеними висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. З матеріалів справи встановлено, що між банком та [PERSON] 23 лютого 2007 року було укладено кредитний договір на загальну суму 69983,38 грн на придбання автомобіля, із строком повернення суми кредиту до 22 лютого 2014 року. У зв"язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов"язань за вказаним кредитним договором, рішеннями Бахмацького районного суду від 22 листопада 2011 року та апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2013 року, було звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 45385,14 грн на заставне майно - автомобіль DAEWOO-FSO, реєстраційний номер [NUMBER], належний позивачеві на праві власності. Заборгованість за вказаним кредитним договором позивачем погашено не було. З вересня 2014 року для виплати заробітної плати по лінії Міністерства оборони України в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на ім'я позивача було відкрито картковий рахунок № [NUMBER], при цьому договір банківського рахунку було укладено шляхом подання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 16.11.2013 року(а.с.26). В зазначеній анкеті-заяві не міститься позицій відносно згоди [PERSON] на безспірне списання банком коштів, що надходитимуть на виплату заробітної плати. Зазначення про таке право банку у п.1.1.3.2.11 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.59) не відповідає положенням ст.203 ЦК України відносно обов"язкової наявності для цього вільного волевиявлення учасника правочину, яке відповідає його внутрішній волі. Згідно із ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ч.2 ст.1071 ЦК України передбачено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Виходячи з аналізу наведених правових норм, пункт 1.1.3.2.11 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку про право банку проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта на погашення кредитної заборгованості за кредитом або будь-якої іншої заборгованості, не можна вважати складовою частиною договору банківського рахунку на виплату заробітної плати, укладеного між сторонами даного спору, оскільки наведена умова не містить підпису [PERSON] Здійснення зазначеного правочину із застосуванням процедур, які за соєю природою є агресивними, вводять споживача в оману, за приписами ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів", є проявами нечесної підприємницької практики та за ч.6 наведеної правової норми є недійсними. Посилання на виникнення у банка права на безспірне списання грошових коштів з рахунку позивача на виплату заробітної плати, відкритого банком на підставі анкети-заяви позивача від 16 листопада 2013 року, на підставі положень п.2.2.5 кредитного договору від 23 лютого 2007 року, якими встановлено право банку списувати кошти із всіх поточних рахунків боржника у валюті кредиту у межах сум, які підлягають сплаті банку за вказаним договором при настанні строків платежів, не можна визнати обґрунтованим, оскільки спірні правовідносини регулюються окремим письмовим договором , а не положеннями кредитного договору. Враховуючи наведене та зважаючи на те, що рішення суду та закон, на підставі яких банк мав би право на безспірне списання грошових коштів з рахунку позивача відсутні, дії банківської установи по списанню грошових коштів з банківського рахунку [PERSON] на виплату заробітної плати є незаконними, а відтак безспірно списані грошові кошти станом на 22 квітня 2015 року в сумі 8500 грн 71 коп. в порядку захисту порушеного права позивача підлягають стягненню на його користь у відповідності з приписами ст.1073 ЦК України. Позовні вимоги про стягнення морального відшкодування не підлягають задоволенню, оскільки договором банківського рахунку не передбачено зазначених правових наслідків у випадку неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта. Оскільки на вказані обставини судом першої інстанції звернуто уваги не було, їм у сукупності не було надано правової оцінки, рішення суду не відповідає положенням ст. 213 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» неправомірно списаних з карткового рахунку № [NUMBER] грошових коштів в сумі 8500 грн 71 коп та витрат, понесених позивачем на сплату судового збору.

Outcome: partial