Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.03.2014 року померла матір позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина за законом, а саме на земельну ділянку, під № 3 площею 0,1000 гектарів, яка розташована за адресою: м. Вінниця, 2-й пров. Петровського, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 31.03.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1032. Крім того, [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 69,4 кв.м., який розташований на вищевказаній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу. Однак, при оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок позивач отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 332/02-31 від 20.03.2015 року. Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та відповідно, відсутність державної реєстрації права приватної власності на зазначене нерухоме майно, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі просив суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Вінницької міської ради, в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть від 24.03.2014 року серії 1-АМ № 285237, [PERSON] померла 24.03.2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис № 840 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON]І успадкував після смерті матері [PERSON] спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, під № 3 (три), площею 0,1000 гектарів, у межах згідно з планом, яка розташована в місті Вінниці, 2-й (другий) провулок Петровського, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, належної померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН 163890, виданого 17 грудня 2003 року Вінницькою міською радою на підставі рішення Вінницької міської ради № 114 від 18 жовтня 2002 року (а.с. 7). Згідно із договором купівлі-продажу від 17 вересня 1996 року № 1047, [PERSON] належав на праві власності цілий житловий будинок, який розташований за адресою: 2-й пров. Петровського, м.Вінниця (а.с. 74-77). З матеріалів спадкової справи № 46/2014 померлої 24.03.2014 року [PERSON] вбачається, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся її син - [PERSON] (а.с. 51). Відповідно до заповіту від 24.03.2004 року, [PERSON] заповіла все своє майно сину [PERSON] (а.с. 9). Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на житловий будинок з прибудовами під номером 3 (третім), що знаходиться в місті Вінниці, 2-му провулку Петровського, після смерті 24.03.2014 року [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на імя померлої (а.с. 23). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.ст.328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність прав власності не випливатиме із закону. так за договором купівлі-продажу від 17.09.1996 року через Вінницьку філію " Української біржжі нерухомості" [PERSON] купила будинок 3 2гого провулку Перовського в м. Вінниці, житловою площею 48.5 кв.м хагальною площею 69.4 кв.м 1961 року побудови. Вказаний договір був зареєстрований в Вінницькому об"єднанному бюроо технічної інвентаризації. Згідно із ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved