Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом у якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя з відповідачем [PERSON] та визнати за нею право власності на ? частину такої нерухомості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що перебуваючи з 26.11.1983 у шлюбі з відповідачем, у період спільного подружнього проживання сторони придбали (купили) вказану нерухомість, яку відповідач зареєстрував на себе. Дане майно є їх спільною сумісною власністю, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження таким майном, але відповідач відмовляється переоформити ? частину квартири, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивачки у суді повністю підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги, тобто визнав за позивачкою право на ? частину нерухомості, оскільки дійсно така була придбана за час перебування сторін у шлюбі в інтересах їх сім?ї. Але заперечує проти стягнення судових витрат. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 1983 року згідно потворно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2014 (а.с. 19). За час шлюбу сторони придбали спірну нерухомість, а саме, згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 25.01.1995 [PERSON] купив у продавців [PERSON], [PERSON] 13/20 частин, а у продавців: [PERSON], [PERSON], [PERSON] - 7/20 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 13-14). Спірна квартира була оформлена та зареєстрована одноособово на ім"я [PERSON] - відповідача у справі (а.с. 15-17). У суді представники сторін підтвердили факт купівлі даної нерухомості, як подружжям, саме за час перебування у шлюбі. Згідно ст.ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, спірна квартира є об"єктом спільної сумісної власності сторін. Згідно вимог ст. 28 КпШС України, ст. 70 СК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Сторонами не було надано жодних доказів та судом не встановлено підстав для зміни розміру часток між позивачем і відповідачем. Також застосовуючи норми сімейного законодавства суд враховує, що у даній справі жодна сторона не подала доказів того, що на час реєстрації шлюбу - 26.11.1983 року між ними, подружжям [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) існував шлюбний контракт чи інший належно складений договір, яким би обмежувались права дружини (позивачки) у її правах щодо набуття нею права спільної сумісної власності на спірну нерухомість, чи те, що їй буде належати лише якась певна частка, або ж вона взагалі буде позбавлена у правах спільної сумісної власності на нерухоме майно в період шлюбу. За таких обставин вимоги позивачки є цілком законними та обгрунтованими, даючи суду право визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірної нерухомості. Згідно вимог ст.88 ЦПК України (стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати), повністю задовольняючи позовні вимоги, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 3654 грн. 00 коп., пов"язані зі сплатою судового збору, а тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.

Outcome: approved