Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

У травні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.12.2012 року в розмірі 39276,34грн. та з клопотанням про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Свої вимоги мотивує тим, що згідно укладеного договору № б/н від 03.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у відповідача [PERSON] перед АТ КБ "ПриватБанк" станом на 22.04.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 39276,34 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 596,09 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 32136,76 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4197,00 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1846,49 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.07.2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено у повному обсязі. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.09.2018 року заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.07.2018 року скасовано і призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.10.2018 року провадження по справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку справи 754/13763/15-ц Великою Палатою Верховного Суду. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.03.2019 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.04.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с.223) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була сповіщена належним чином, частково не погодившись з позовною заявою позивача надала суду відзив на позовну заяву (а.с.169-174), який обґрунтувала тим, що вона дійсно отримала 03.12.2012 року кредит у розмірі 600 грн. та ним користувалася. Не погодилася з позовом, в частині нарахування відсотків, пені, комісії та штрафу, так як вимоги не відповідають чинному законодавству України та правовим висновкам судової практики. Не заперечувала та не оскаржувала заборгованості по тілу кредиту в розмірі 596,09грн., яка виникла 26.06.2014 року та з того часу не змінювалася. Зазначила, що заборгованість по процентам за користування кредитом є завищеною, а також на тому, що банк застосував до неї подвійне стягнення (одночасне стягнення пені, а також штрафу (фіксована частина та процентна складова). Заперечувала про те, що вона 22.01.2016 року вносила на рахунок 3,00 грн., наполягала на тому, що це автоматичне погашення заборгованості за кредитом, шляхом списання коштів з іншого карткового рахунку, так як нею зазначена сума на рахунок банку не вносилась. На її думку позивач в односторонньому порядку з 01.09.2014 року збільшив відсоткову ставку до 34,80% річних з 01.04.2015 року до цього часу до 43,20 % річних. Вважає, що відповідно до позовних вимог розрахунок заборгованості неправильний, крім того позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовом, тому просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити банку у позові із цієї підстави. Представник відповідача [PERSON] , про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, до суду надав заяву в якій підтримав думку відповідача, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити банку у задоволенні позову. В подальшому судові засідання просив проводити за його відсутністю та відсутністю відповідача [PERSON] (а.с.187). Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно до укладеного договору № б/н від 03.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. (а.с.6-7). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві. Відповідно до умов договору п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено можливість зміни розміру кредитного ліміту, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і дає право Банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн+ 5% від суми позову. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Також відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Умовами та правилами надання банківських послуг», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим Договором. Відповідач [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобов`язання за вказаним договором не виконувала. Станом на 22.04.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 39276,34грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 596,09 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 32136,76 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4197,00 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1846,49 грн. (а.с.5). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач в своєму відзиві зазначила, що на момент укладення договору відсоткова ставка становила 2,5 % щомісяця на залишок заборгованості, тобто 30% за календарний рік. Однак позивач в односторонньому порядку з 01.09.2014 року збільшив відсоткову ставку до 34,80% річних, з 01.05.2015 року до теперішнього часу до 43,20% річних. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30,00% на рік. Далі процентна ставка була змінена, про що [PERSON] була повідомлена про підвищення процентної ставки, що підтверджується скриншотом sms повідомленням. (а.с.94 зворот) Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або Тарифів надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість що виникла перед банком. Відповідач [PERSON] до теперішнього часу заяв про розірвання кредитного договору до банку не зверталася, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Правомірність зміни умов договору також підтверджується Постановою № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". "При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонамипроцедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України Доводи відповідача та представника відповідача щодо не співмірності розміру процентів за користування кредитом щодо тіла кредиту не заслуговують на увагу, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами було визначено сторонами згідно з умовами договору. Щодо нарахувань процентів на прострочену заборгованість суд зазначає, що [PERSON] розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-бухгалтерська експертиза з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, оскільки клопотання про її проведення відповідачем не заявлялось, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні. В своїх запереченнях відповідач стверджувала, що вона 22.01.2016 року не вносила на рахунок 3,00 грн. Постановою НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року (п.1.4) передбачено Договірне списання Банком з рахунку Клієнта коштів без надання Клієнтом платіжного доручення, може здійснюється Банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і Клієнтом.П. 6.1 вищевказаної Постанови встановлено, що Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є Банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію необхідну банку для списання ним коштів з рахунків платника (п.6.5). Згідно умовам договору, а саме п.1.1.3.1.6 клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь - якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. При оформленні кредиту заяву на отримання кредиту, підписується повнолітнім, дієздатним особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх викохувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України, яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не знайшли свого підтвердження. Крім того, в своєму відзиві на позовну заяву Банку відповідач просила суд застосувати наслідки пропуску строків позовної заяви, які вважала закінчились на момент звернення Банку до суду. Вирішуючи питання стосовно застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 22.10.2014 року по справі №6-127цс14 з а договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України) (постанова ВСУ від 22.10.2014 року по справі №6-127цс14). Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до п. 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно довідки Банку встановлено, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 03.12.2012 року отримала картки № [NUMBER], № [NUMBER] . (а.с.85) Строк дії картки № [NUMBER] - до серпня 2017 року. Банк звернувся до суду з позовною заявою про захист порушеного права 25.05.2018 року - до спливу строку позовної давності. Тому заява відповідача про застосування строків позовної давності до всіх вимог Банку задоволенню не підлягає і підстав для відмови в позові в зв`язку зі спливом строку позовної давності не має. Умовами договору та діючим законодавством не передбачено підстав для зменшення розміру заборгованості по сплаті процентів. Положення частини третьої статті 551 ЦК України передбачає право суду за певних умов зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з боржника, але зазначене правило не стосується сплати процентів Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково та не підлягає стягненню з [PERSON] заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 197,00 грн. Відповідно до рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що зазначено у п.1.7 Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» . Таким чином, з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 35079,34 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 596,09 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 32136,76 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1846,49 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 1762 грн.

Outcome: partial