Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина - [PERSON] , [INFO] ., зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2017 року, шлюб, укладений 19 серпня 2006 року, між нею (позивачем) та відповідачем було розірвано, при цьому, у шлюбі з відповідачем мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем було фактично припинено в січні, 2016 року, проживають окремо, при цьому, спорів стосовно місця проживання дитини не було. Зазначила, що за весь час окремого проживання відповідач життям і здоров`ям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Дитина, в свою чергу, не має до батька ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Крім того, відповідач має значну заборгованість по виплаті аліментів, яка станом на 08.05.2019 року складає 29 266,40 грн. Відповідач не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, що, на її (позивача) переконання, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п.2 ст.164 Сімейного кодексу України дає підставу для позбавлення його батьківських прав стосовно сина. Згідно з висновком органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] . З огляду на викладене вище та з посиланням на ст.ст. 121, 141, 150, 151, 164 СК України, враховуючи, що відповідач не мав поважних причин, які б завадили йому виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини, позивач просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2019 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровограда на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року прийнято справу до провадження, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву від 04 червня 2020 року, зареєстровану в суді за вх. № 12666, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а саме: [ADDRESS] , причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького в судове засідання не з`явився, подав клопотання від 03.06.2020 року, зареєстроване в суді за вх. № 3902 про розгляд справи без участі, також підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 19.08.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2017 року. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 17 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 433, та Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного Управління юстиції Кіровоградської області 17 лютого 2009 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , при цьому, батьками дитини [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження зазначені в графі «батько» - [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Крім того, судом також встановлено, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] залишився проживати з позивачем, що підтверджується довідкою № 277 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою квартальним комітетом №2 Фортечного району м. Кропивницького. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини. Як вбачається з письмових пояснень, наданих сусідами [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , підписи яких засвідчено головою квартального комітету №2, останні підтвердили, що [PERSON] проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , 2009 року народження та її батьками, по [ADDRESS] . [PERSON] не проживає з ними, не відвідує сина [PERSON] і не приймає участі у вихованні дитини. До 2015 року [PERSON] проживав разом з [PERSON] та сином [PERSON] . З 2016 року після розірвання шлюбу [PERSON] повністю перестав цікавитися утриманням сина, зник з міста. Мати дитини [PERSON] - [PERSON] самостійно виховує сина. Судом також встановлено, що дитина [PERSON] навчається в ЗШ № 23 м. Кропивницького з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний, дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня та добрий загальний розвиток. За період навчання дитини в школі відповідальною за навчання та виховання сина є мама [PERSON] , яка постійно цікавиться справами дитини, відвідує батьківські збори, займається вихованням сина. Дитина повністю забезпечена шкільним приладдям. Посильну допомогу у вихованні сина надає також бабуся, яка постійно приводить хлопчика до школи. За період навчання хлопчика в школі батько [PERSON] жодного разу навчанням та вихованням сина не цікавився, до школи не з`являвся, про що свідчить характеристика на [PERSON] , [INFO] , надана за підписом директора ЗШ №23 [PERSON] та класного керівника [PERSON] Відповідно до довідки про несплату аліментів, виданою Подільським відділом державної виконавчої служби м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області за №17213/1320-78/9 від 08.05.2019 року, станом на 01.05.2019 року заборгованість по виконавчому листу №404/7517/16-ц 2/404/944/17, який виданий 13.03.2017 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн., щомісячно починаючи з 22.11.2016 року до 09.02.2027 року становить - 29 266, 40 грн. Відповідно до висновку виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького від 04.07.2019 року № 3377/49-05-24, який підтримано в заяві, наданій на адресу суду 03.червня 2020 року за вх.№3902 представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органом опіки та піклування міської ради міста Кропивницького, орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 26.06.2019 року (протокол № 28), вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , при цьому встановлено, щошлюб між громадянами [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2017 року. В рішенні суду зазначено, що дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, що не заперечується батьком. Згідно з виконавчим листом до рішення суду місце проживання [PERSON] у [ADDRESS] . Дитина [PERSON] проживає в сім`ї матері [PERSON] , що підтверджується довідкою квартального комітету №2 м. Кропивницького від 14.05.2019р. №373. Згідно з характеристикою комунального закладу «Балашівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» на учня 4 класу [PERSON] дитина навчається в закладі з першого класу, характеризується позитивно. Мати [PERSON] контролює навчання сина, займається його вихованням та здійснює матеріальне забезпечення. Батько [PERSON] не цікавиться навчанням та успішністю сина, батьківські збори не відвідує. Борг [PERSON] по сплаті аліментів для утримання дитини [PERSON] становить 29 266, 40 грн., що підтверджується довідкою Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 08.05.2019 року №17713/13-20-78/9. У письмових поясненнях мешканці міста Кропивницького, громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджують факт ухилення гр. [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . На запрошення управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, направлене поштовим листом за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не з`явився, будь-яких пояснень не надав, із заявами не звертався. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на правову підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , позивач посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, самоухилився від виконання батьківських обов`язків, не цікавився та не цікавиться життям, здоров`ям, розвитком сина, не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, в свою чергу, вона (позивач) не перешкоджала відповідачу у його спілкуванні з дитиною, місце проживання не змінювала, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З огляду на викладене вище, зазначені позивачем підстави позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, заяву про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - не оскаржив. З огляду на зазначене, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, хоча мав реальну можливість для цього, та за відсутності при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод йому (відповідачу) у спілкуванні з дитиною, оскільки такі в судовому засіданні судом не встановлені і докази цьому відсутні, та прийняття участі у вихованні дитини та виконання своїх батьківських обов`язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов`язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, яка, поряд з цим, відповідачем також на утримання дитини не надається, так як аліменти відповідачем не сплачуються та на даний час існує значна заборгованість по сплаті аліментів, вони включають в себе також і батьківську (материнську) турботу та ласку, піклування про здоров`я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, підготовку до навчання, спілкування з дитиною. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги насамперед інтереси малолітньої дитини [PERSON] , які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов`язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов`язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, такими, що заявлені виключно в інтересах малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , та відповідно є такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом відзначається, що відповідно ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved