Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 120175,88 грн., а також судові витрати у розмірі 21536,76 грн., з яких: 20335 грн. витрати на правову допомогу та 1291,76 грн. - судовий збір. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 16.05.2017 по 23.11.2017 позивачем помилково сплачені грошові кошти у розмірі 120175,88 грн. зі свого карткового рахунку, відкритого в ПАТ «Приватбанк» на картковий рахунок відповідача, зокрема: 16.05.2017 - 30000 грн., 17.07.2017 - 30000 грн., 31.07.2017 - 21105,53 грн., 31.10.2017 - 25000 грн., 23.11.2017 - 14070,35 грн. Перерахунок особистих коштів з карткового рахунку відбувся помилково, у зв`язку із зазначенням неправильних реквізитів отримувача. З метою повернення грошових коштів позивач звернувся до відповідача 12.02.2019 з двома листами - вимогами за адресою проживання відповідача про повернення помилково сплачених грошових коштів. До даного часу грошові кошти відповідачем не повернено, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив, в якому зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що позивач декілька разів звертався до банківської установи з метою ініціювання переказу грошових коштів з власного банківського рахунку. При цьому позивач надає суду платіжні доручення у кількості 5 штук, які були оформлені в період з травня по листопад 2017 року та вказує на те, що в цих платіжних дорученнях невірно вказані реквізити отримувача, тому кошти були перераховані помилково. Таке твердження позивача вбачається не логічним і, навіть, дещо дивним, адже якщо б дійсно мала місце помилка в заповненні реквізитів - банківський переказ не був би здійснений взагалі. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1089 ЦК України, за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 1090 ЦК України, зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами. Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено «Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Пунктом 2.3. Інструкції передбачено, що відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку. Пунктом 2.4. Інструкції зазначено: Банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 7 до цієї Інструкції: банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника" та "Підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення); банк отримувача - заповнення таких реквізитів: "Отримувач", "Код отримувача", "Рахунок отримувача", "Банк отримувача", "Код банку отримувача" та "Підписи отримувача" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення). Згідно з пунктом 2.5. Інструкції, якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 11 та додатка 7 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції. Таким чином, виходячи з того, що платіжні документи були виконані банком без будь-яких питань, - є очевидним, що ніякої помилки в реквізитах отримувача в дійсності не було. Тобто позивач мав намір перерахувати кошти саме відповідачу - [PERSON] , і саме йому їх перерахував. В іншому випадку позивач мав би в своєму позові зазначити особу - належного отримувача цих коштів та вказати підставу їх перерахування. Насправді мало місце 5 платежів на різні суми. Платежі були здійснені в період з травня по листопад 2017 року. На переконання відповідача, це однозначно вказує на періодичний характер цих платежів, та на наявність певних взаємовідносин між платником та отримувачем цих платежів. І такі взаємовідносини дійсно існували, про що позивач чомусь замовчує. В період з березня 2010 року по липень 2018р. відповідач працював директором ТОВ «ЛЕСКО». 18.07.2018 відповідач отримав Рішення єдиного учасника ТОВ «ЛЕСКО» з якого дізнався, що учасник ТОВ «ЛЕСКО» - [PERSON] , прийняв рішення про усунення відповідача від виконання повноважень директора Товариства. Цей протокол доводить той факт, що позивач - [PERSON] був та залишається фактичним власником ТОВ «ЛЕСКО», оскільки саме він вирішував питання щодо звільнення та призначення керівника та інші питання щодо діяльності товариства. Оскільки в момент існування спірних правовідносин відповідач працював директором ТОВ «ЛЕСКО», [PERSON] , як власник ТОВ «ЛЕСКО», був його роботодавцем. Між ними існувала усна домовленість, що за умови досягнення певних фінансових результатів, відповідачу, як директору ТОВ «ЛЕСКО», буде сплачуватись додаткова заохочувальна винагорода. Для того щоб знизити податкове навантаження на ТОВ «ЛЕСКО», ця винагорода сплачувалась не з рахунку ТОВ «ЛЕСКО», а особисто [PERSON] Названі в позовній заяві «помилкові» перерахування, - це як раз і є ця додаткова заохочувальна винагорода, яка відповідачу, як директору ТОВ «ЛЕСКО», періодично виплачувалась позивачем, як власником ТОВ «ЛЕСКО». Одразу після свого звільнення, відповідач 31.07.2018 отримав від [PERSON] п`ять цінних листів, кожен з яких містив вимогу в порядку ст.ст. 530, 1049 ЦК України про повернення грошових коштів, які є предметом цього позову. У вимогах зокрема вказувалось, що між [PERSON] та відповідачем були укладені договори позики, за якими [PERSON] надав в позику грошові кошти в загальній сумі 120 175,88 грн. Вказані вимоги свідчать про те, що станом на 31.07.2018р. [PERSON] чітко усвідомлював, що грошові кошти в загальній сумі 120 175,88 грн. перераховані ним в якості позики саме [PERSON] . Це в повній мірі спростовує доводи позовної заяви про «помилкове» перерахування цих коштів. Крім того, посилання на укладений договір позики унеможливлює застосування до спірних правовідносин положення ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, адже таке майно не має статусу безпідставно набутого. Вважає, що позовні вимоги не можуть вважатись доведеними, а по-суті має місце зловживання правом на звернення до суду з боку позивача. За таких обставин, вважаю, що в задоволенні позову має бути відмовлено. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2017 [PERSON] здійснено переказ особистих коштів на ім`я [PERSON] в сумі 30000 грн., що підтверджується дублікатом квитанції «Приватбанк» /а.с.10/. 17.07.2017 [PERSON] здійснено переказ особистих коштів на ім`я [PERSON] в сумі 30000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.11/. 31.07.2017 [PERSON] здійснено переказ особистих коштів на картку [PERSON] в сумі 21105,53 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.12/. 31.10.2017 [PERSON] здійснено переказ особистих коштів на картку [PERSON] в сумі 25000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.13/. 23.11.2017 [PERSON] здійснено переказ особистих коштів на картку [PERSON] в сумі 14070,35 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.14/. 12.02.2019 позивачем надіслано на ім`я відповідача вимоги про повернення протягом 3 днів з моменту отримання листа грошових коштів у розмірі 120175,88 грн., які були помилково перераховані на картковий рахунок /а.с.15-20/. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з такого.

Outcome: dismissed