Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України у Рівненській області, Громадської організації «Водограй 42», Товариства з обмеженою відповідальністю «Байкал», третя особа - [PERSON], про визнання укладеним договору оренди кімнати з ТОВ «Байкал» та ГО «Водограй 42», визнання дійсним договору оренди кімнати з ГО «Водограй 42», визнання права користування кімнатою [ADDRESS], визнання незаконним і скасування рішення комісії по розгляду звернень громадян, що надійшли до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області в частині надання кімнати №308 [PERSON], визнання недійсним ордеру на житлову площу в гуртожитку, виданого [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з вересня 2005 року по травень 2011 року включно проживала у гуртожитку та сплачувала орендну плату, а наймодавці не заперечували проти такого проживання і приймали отримані кошти в рахунок оплати за найм житла. Можливості зареєструвати власне місце проживання у вказаному гуртожитку їй за час проживання не було надано, що пов"язано із постійною зміною власників гуртожитку. Вказує, що правомірно отримала у користування житлову площу у кімнаті [ADDRESS] у 2005 році. На підтвердження цього нею було надано копії квитанцій ТОВ «Байкал», ГО «Водограй 42» про оплату комунальних послуг, а також витяг з протоколу від 15 вересня 2005 року №7 засідання профкому Рівненського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей №19» Рівненської міської ради. Вважає, що рішення про надання погодження у займаній нею кімнаті (третій особі по справі [PERSON]) має бути визнане незаконним і скасоване та ордер №09 визнаний недійсним.Оскільки, відповідачі не врахували, що у вказаній кімнаті №308 фактично вона проживає на законних підставах . В судовому засіданні [PERSON]та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачі ТОВ «Байкал» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області свого представника для участі у розгляді справи не направили, хоча належним чином повідомлялись про судові засідання у справі. Сторони не заперечили проти розгляду справи без участі вказих відповідачів. Представники відповідача 2-ГО «Водограй 42» позов не визнали, подала суду заперечення проти позову . Зокрема суду пояснили, що позивач [PERSON] самоправно займає житлову площу у гуртожитку (спочатку ліжко-місце, а пізніше - кімнату), не була прописана та зареєстрована у гуртожитку, жодних документів, які б посвідчували її право на проживання у гуртожитку при проведенні перевірок не надала, Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Рівненській області не приймалися рішення про надання їй житлової площі, квитанції про сплату комунальних послуг останньою, свідчать не про укладення договору оренди, а про виконання обов'язку з оплати комунальних послуг, позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Просять суд відмовити у позові повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 [PERSON] подав суду заяву, у якій просив суд справу розглядати без його участі, а позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані в справі докази, заслухавши свідка, суд вважає, що позов не підлягаює до задоволення з наступних підстав. 01 червня 2012 року між ЖКП «Галицьке» та Громадською організацією «Водограй 42» укладено договір на утримання будинку і прибудинкової території, згідно з п. 1 якого, ГО «Водограй 42» передано функції з управління та обслуговування гуртожитку і прибудинкової території на [ADDRESS], надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами. У червні 2011 року [PERSON] зверталася до ГО «Водограй 42» із заявою про надання ліжко-місця у гуртожитку. До заяви були додані довідка ВАТ «Рівнеазот» та акт перевірки житлових умов заявника, з яких вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. 24 червня 2011 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації в гуртожитку у зв'язку з тим, що вона забезпечена житлом в іншому місці. Із наданого сторною позивача витягу з протоколу від 15 вересня 2005 року №7 слідує, що [PERSON] зверталась до голови правління ТОВ «Байкал» [PERSON] про надання їй житлової площі за адресою: [ADDRESS] та видати спеціальний ордер, а Регіональному відділенню Фонду державного майна - погодити надання житла. Представниками ГО «Водограй 42» спростовано справжність вказаного витягу з протоколу посилаючись на те, що при проведенні неодноразових перевірок підстав проживання у гуртожитку [PERSON] вказаного документу не пред'являла, а також вказували, що у тексті в якості голови правління вказаний [PERSON], хоча станом на 15 вересня 2005 року (дату вказану у витягу) і до травня 2006 року головою правління товариства була [PERSON], а [PERSON] став головою правління товариства з травня 2006 року. Свідок [PERSON], бухгалтер ТОВ «Байкал», яка працювала у вказаному товаристві з 1999 року по квітень 2011 року, а в подальшому - у ГО «Водограй 42», у судовому засіданні підтвердила, що станом на 15 листопада 2005 року (дату вказану у витягу) головою товариства була [PERSON], а [PERSON] став головою правління товариства з травня 2006 року. Листом №17-04-03566 від 23 грудня 2011 року Регіональне відділення ФДМУ по Рівненській області повідомило ГО «Водограй 42» про прийняття рішення про виділення ліжко-місця у кімнаті №502 [PERSON], проте вона від поселення у вказану кімнату відмовилася. Надані суду [PERSON] квитанції про сплату комунальних послуг свідчать не про укладення договору оренди, а про виконання обов'язку з оплати комунальних послуг. Квитанції не є документом у якому [PERSON] зафіксовано зміст оферти ТОВ «Байкал», а в подальшому - ГО «Водограй 42», щодо укладення договору найму житла. Гуртожиток на [ADDRESS] переданий з державної власності у комунальну власність територіальної громади згідно рішення Рівненької міської ради від 26 січня 2012 року №1604 «Про прийняття в комунальну власність міста гуртожитку [ADDRESS] та передачу зовнішніх інженерних мереж». Відповідно до ст. 18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Як встановлено судом у 2005 році гуртожиток перебував у державній власності, поселення у гуртожиток відбуватися за рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, яке здійснювало функції з управління державною власністю. Оскільки суду не надано жодних доказів того, що вказаним органом приймалося рішення про надання житлової площі [PERSON], то відсутні підстави для висновку про те, що позивачка правомірно набула право на користування наведеною нею житловою площею. Крім того, [PERSON] не була зареєстрована у встановленому порядку у вказаній нею кімнаті гуртожитку. Відповідно до ч. 2 ст. 810 ЦК України підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом. Таким чином, відносини, які виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом України та іншими актами житлового законодавства (ч. 1 ст. 3 ЖК України). Відповідно до ст. 129 ЖК України та п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Статтями 127, 128, 129 ЖК України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства. Позивач просила суд визнати укладеним договір оренди житла з ТОВ «Байкал» та ГО «Водограй», посилаючись на те, що поведінка сторін (оплата і проживання у кімнаті та прийняття оплати ТОВ «Байкал» і ГО «Водограй 42») засвідчує укладення такого договору. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Оскільки ст. 811 ЦК України встановлено письмову форму договору найму житла, то посилання позивача на можливість укладення такого договору через вчинення дій, які засвідчують волю до настання відповідних наслідків не відповідає вимогам закону. Крім того, з наданих позивачкою квитанцій не вбачається, що в них міститься оферта щодо укладення договору ТОВ «Байкал», ГО «Водограй 42», яка містить всі істотні умови такого договору, передбачені ст. 810 Цивільного кодексу України. Також, відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). В той же час, як встановлено судом, що не заперечується [PERSON],остання проживала з 2005 року на ліжко-місці в кімнаті №308, а в подальшому у цій же кімнаті. Відповідно до ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Суд відхиляє покликання позивача та її представника щодо визнання дійсним договору оренди житла кімнати [ADDRESS], фактично укладеним між нею та ГО «Водограй 42» . Як встановлено судом, уповноважені представники ГО «Водограй 42» не укладали з гр. [PERSON] будь-яких усних договорів щодо найму житла. Крім того, визнання судом дійсним договору на підставі вказаної норми закону можливе лише у тому випадку, коли недотримано письмову форму правочину, для якого законом встановлено його недійсність у разі недотримання такої. За загальним правилом, яке міститься у ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Законом не встановлено недійсність договору оренди житла з підстав недотримання письмової форми договору. Таким чином, факт укладення усного чи письмового договору оренди кімнати [PERSON] з ТОВ «Байкал» та ГО «Водограй 42» не було доведено позивачкою, а визнання дійсним договору оренди житла - кімнати №308 не ґрунтується на вимогах закону. Позовна вимога про визнання недійсним рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області щодо надання кімнати №308 [PERSON] та ордера №09 виданого останньому на кімнату №308, також задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не доведено, що вона має будь-які права на проживання у кімнаті, а відтак має право на їх оскарження. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд дійшов висновку, що позивач в судовому засіданні не довела ті обставини на які посилається. [PERSON] не надано суду доказів які обгрунтовують її вимоги. Сплачений [PERSON] судові витрати за сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. у зв"язку із відмовою в позові підлягають віднесенню за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed