Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог 21.11.2019 [PERSON] звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просив поділити спільне сумісне майно сторін та визнати за ними право власності в рівних частинах на житловий будинок з господарсько-побутовим будівлями та дві земельних ділянки. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини. 02 вересня 2006 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачем по справі [PERSON] , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 419. В період сумісного проживання та за спільні кошти сторонами було придбано наступне нерухоме майно: -житловий будинок з прибудовами, розташований на земельній ділянці розміром 0,2500 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 6321081502:01:001:0315 в [ADDRESS] ; -земельну ділянку загальною площею 0,2500 гектара, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6321081502:01:001:0315, розташовану в [ADDRESS] ; -земельну ділянку загальною площею 0,2018 гектара, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6321081502:01:001:0316, розташовану в с. Бахтин Борівського району Харківської області, [ADDRESS] . Все вищевказане майно було зареєстровано на відповідача [PERSON] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 21.04.2017, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При розірванні шлюбу майновий спір був відсутній. Поділ дрібного побутового майна був здійснений сторонами в добровільному та мирному порядку. Проте, питання щодо розподілу нерухомого майна, придбаного в період шлюбу за спільні кошти, після розірвання шлюбу вирішено не було. Відповідач в добровільному порядку вирішити питання поділу нерухомого майна відмовляється. Враховуючи те, що зазначене нерухоме майно зареєстроване на ім?я відповідача, позивач не може користуватися, розпоряджатися майном, яке належить йому та його колишній дружині на праві спільної сумісної власності, чим порушуються його права як власника, що суперечить нормам чинного законодавства, які встановлюють захист права власності, яке є непорушним. 2. Позиції учасників справи Ухвалою судді від 21.11.2019 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на 24.12.2019 відзив на позовну заяву до Борівського районного суду Харківської області не надійшов. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивач в судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з?явилася з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем її реєстрації та проживання. Відповідно до положень п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);\~\~характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. 3. Встановлені в судовому засіданні обставини справи Матеріалами справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 02.09.2006 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , актовий запис № 419 (а.с.12), який був розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 (а.с.12-13). З копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.05.2016, посвідченого приватним нотаріусом Борівського районного нотаріального округу Харківської області Бондаренком О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1481, вбачається, що [PERSON] прийняла у власність від [PERSON] житловий будинок з прибудовами, розташований на земельній ділянці розміром 0,2500 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 6321081502:01:001:0315 в [ADDRESS] (а.с.14). Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.19-21). З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2016, посвідченого приватним нотаріусом Борівського районного нотаріального округу Харківської області Бондаренком О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1482, вбачається, що [PERSON] прийняла у власність від [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,2500 гектара, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6321081502:01:001:0315, розташовану в [ADDRESS] (а.с.15). Згідно копії Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 6321081502:01:001:0315, вартість останньої становить 96\~838.42 грн. (а.с.17). З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2016, посвідченого приватним нотаріусом Борівського районного нотаріального округу Харківської області Бондаренком О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1483, вбачається, що [PERSON] прийняла у власність від [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,2018 гектара, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6321081502:01:001:0316, розташовану в с. Бахтин Борівського району Харківської області, [ADDRESS] Лиманська (а.с.16). Згідно копії Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 6321081502:01:001:0316, вартість останньої становить 3101.73 грн. (а.с.18). 4. Релевантні джерела права й акти їх застосування Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71\~СК України встановлено, що спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Згідно пункту 22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказане узгоджується з правовими позиціями висловленими Верховним Судом України у постановах від 03 червня 2015 року № 6-38цс15, від 01 липня 2015 року № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15, від 05 квітня 2017 р. № 6-399цс17. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, право подружжя на поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). 06.02.2018 Верховний Суд у справі №235/9895/15-ц\~зазначив, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості. 5. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення Судом встановлено, що з 02.09.2006 по 21.04.2018 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. За час спільного проживання 31.05.2016 було придбано оспорюване нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами та дві земельні ділянки. Відповідно до\~Конституції України\~усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша,\~друга статті 41). Згідно чинного законодавства України діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Відповідач [PERSON] не надала суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів, що оспорюване нерухоме майно не являється об?єктом спільної сумісної власності та придбане лише за її особисті кошти. 6. Висновки суду за результатами розгляду справи Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи позиції сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Вимог щодо стягнення судового збору не заявлено. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved