Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне товариство ( ПАТ) «Акцент-Банк» ( далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.04.2014 р., у звязку з невиконанням з його сторони умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із анкети- заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 02.11.2016 року існує заборгованість у розмірі 53767,75 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 7989,55 грн., відсотки за користування кредитом- 40632,91 грн., пеня- 2108,73 грн., а також штрафи: фіксована частина- 500,00 грн., відсоткова складова- 2536,56 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач проти позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не заперечував та визнав його, проте вважає несправедливим та таким, що суперечить умовам надання банківських послуг розмір відсотків, які майже у пять разів перевищують суму кредиту. [PERSON] просить також врахувати обєктивні причини, з яких він не мав реальної можливості сплачувати з 2014 р. кредит, а саме порушення у відношенні нього кримінальної справи, перебування під вартою, а потім під домашнім арестом. Суд, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. 01.04.2014 р. [PERSON] заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент - Банк», якамістить посилання на те, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також позичальник підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач в день підписання анкети-заяви про приєднання, ознайомлений з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна Gold», в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту, фінансові умови надання платіжної карти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у памятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Пунктом 2.1.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку даних документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку . Відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком. За умовами вказаного вище договору [PERSON] отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За вимогами п. 2.1.5.5, п. 2.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафта, згідно п. 2.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п. 2.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом і овердрафтом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», із розрахунку 360 календарних днів на рік. Пунктом 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Статтею 526 ЦК України визначено, що зовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногозаконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями відповідно до умов Договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями відповідно до умов Договору. Суд відхиляє доводи відповідача про причини несплати кредиту, процентів, оскільки вони не припиняють виконання зобовязань. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з наданого банком розрахунку, заборгованість за договором б/н від 01.04.2014 року станом на 02.11.2016 року у розмірі 53767,75 грн., з яких заборгованість за кредитом 7989,55 грн., відсотки за користування кредитом- 40632,91 грн., пеня- 2108,73 грн., а також штрафи: фіксована частина- 500,00 грн., відсоткова складова- 2536,56 грн. Таким чином, при процентній ставці по кредиту до 30.09.2014 27,6%, з 01.10.2014 р 34,8%, з 01.04.2015 р. 44,4%, проценти нараховані Банком в 5 разів перевищують заборгованість за кредитом. З огляду на викладені обставини, сума щомісячних нарахувань процентів на прострочену заборгованість, яка мала місце з травня 2014 р. до 02.11.2016 р. неспівмірно зростала від 326,76 грн. до 2965,75 грн. на місяць ( жовтень 2016 р.). Зазначене не відповідає умовам договору, прозорості та зрозумілості таких нарахувань, перетворюється на непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Приписами ч.1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. В доповіді Європейської комісії «За демократію через право», яка схвалена Венеційською Комісією на 86-\-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) щодо Верховенства права зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права. (Заборона свавілля (prohibition of arbitrariness п.52) Відповідно до резолюції Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вимога по стягненню відсотків, яка є явно завищена та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти суперечить розумному стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання. Судом, для повного, всебічного та для прийняття справедливого рішення у справі, було витребувано точний розрахунок заборгованості за договором б\\н від 01.04.2014 р., укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], із зазначенням формули, яка застосовується при нарахуванні відсотків, пені, штрафів. ПАТ «Акцент-Банк» на вимогу суду такого розрахунку заборгованості не надав. За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем ПАТ «Акцент - Банк» не надано належних доказів щодо нарахувань суми процентів на прострочену заборгованість.З огляду на викладені обставини, суд відмовляє у зазначений частині позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 40632,91 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена. Банком нарахована пеня за період з 01.07.2014 р. по 02.11.2016 р. за ставкою 100 грн. щомісячно в сумі 2108,73 грн. Статтею 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність. Частиною другої цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені. Оскільки ПАТ «Акцент- Банк» звернувся до суду з позовом 15.12.2016 р., він має право на стягнення пені, нарахованої в період з 15.12.2015 р. по 01.11.2016 р. ( в межах позовних вимог) з розрахунку 100 грн. на місяць у загальній сумі 1150 грн. З урахуванням заборгованості по кредиту -7989,55 грн. і пені -1150 грн., з [PERSON] підлягає стягненню 9039 ,55 грн. Як випливає з п. 2.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобовязань клієнт сплачує Банку пеню ( базові процентна ставка за договором ( 30-за кожний день прострочення кредиту) + 1% від заборгованості нараховується 1 раз на місяць). Пунктом 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено оплата штрафу при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Таким чином, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору , прострочення платежів, як у вигляді пені, так і штрафу, який має і фіксовану величину, і відсоткову складову від суми заборгованості. За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з того, що одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними, вони не повинні застосовуватися судом. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 2536,56 грн. задоволенню не підлягають. За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору На підставі викладеного і

Outcome: partial