Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

04 лютого 2016 року представника позивача [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулась в суд із позовом до [PERSON] просила постановити рішення, яким визнати її відмову від прийняття спадщини від 10 січня 2012 року, засвідчену приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О. та зареєстровану в реєстрі за № 39 , недійсною, оскільки вона вчинена під впливом помилки. Застосувати правові наслідки недійсності даного правочину шляхом визнання частково, а саме в 1/2 частині, недійсними: свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.02.2012 року, виданого приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О. та зареєстрованого в реєстрі № 385, на ім'я [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON]; свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.02.2012 року, виданого приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О. та зареєстрованого в реєстрі № 386, на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 0780 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належала померлому [PERSON]. Визнати за [PERSON] як за непрацездатною вдовою спадкодавця [PERSON], яка має право на обов'язкову частку , право власності на 1/2 частину житлового будинку за [ADDRESS], загальною площею 63,11 кв.м., житловою площею 23,17 кв.м. та 1/2 частину надвірних будівель : сараїв Б,В,Г та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0780 га , 1/2 частина якої складає 0,039 га , що розташована по [ADDRESS], які є спадковим майном померлого [INFO] року в м. Баранівка її чоловіка [PERSON]. Обгрунтовуючи свої вимоги, представник позивача зазначила, що з 12.07.1975 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], з яким вони проживали у житловому будинку чоловіка по [ADDRESS], розташованому на земельній ділянці площею 0,0780 га, яка виділялася для будівництва і обслуговування житлового будинку. Спільних дітей вони не мали. В зв'язку з тим, що вони з чоловіком мали похилий вік, хворіли і потребували стороннього догляду та допомоги, доглядати їх погодилася сестра позивача, відповідач по справі, з умовою, що житловий будинок залишиться їй у власність. А тому, 01.04.2011 року її чоловік [PERSON] склав заповіт на користь її сестри [PERSON], а позивач після смерті свого чоловіка [PERSON], в свою чергу 10.01.2012 року відмовилася від прийняття спадщини, на обов'язкову частку якої вона мала право, подавши про це заяву до нотаріальної контори. Після цього [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою [ADDRESS], та на земельну ділянку загальною площею 0,0780 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а у серпні 2013 року [PERSON] поїхала проживати в Росію, залишивши її одну без догляду та без прав на житловий будинок. Також представник позивача зазначає, що позивач після від'їзду відповідача скористалася юридичною допомогою та виявилося, що у заповіті не було викладено волю заповідача про те, що [PERSON] зобов'язана доглядати їх до смерті, у ньому вказано, що на останню покладено обов'язок надати проживання в цьому будинку і користуватись ним до смерті [PERSON] , а також що заповіт не був підписаний заповідачем, а іншою особою. Позивач вже зверталася до суду із позовною заявою про визнання заповіту [PERSON] від 01.04.2011 року нікчемним, визнання її відмови від спадщини недійсною та застосування правових наслідків нікчемності заповіту шляхом визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 16.02.2012 року, та визнання за нею, як спадкоємцем першої черги за законом, права власності на вищевказаний житловий будинок, але суд першої інстанції, суди апеляційної та касаційної інстанцій її позовні вимоги залишили без задоволення, хоча [PERSON] підтверджувала ту обставину, що визнає за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. Представник позивача зазначає, що фактично позивач відмовилась від спадщини під впливом помилки, а її тяжкі обставини відповідач використала для того, щоб схилити її до відмови від спадщини та переконавши її в тому, що вона бере на себе обов»язок доглянути її до смерті, тому вона відмовилась від спадщини замість того, щоб отримати спадщину та укласти договір довічною утримання. Відповідач позбавила її права відізвати свою заяву про відмову від спадщини, бо залишила її тоді, коли закінчився шестимісячний строк для відізвання її заяви. Вона переконана, що є єдиним спадкоємцем чоловіка першої черги за законом, яка претендує на спадщину і яка фактично прийняла спадщину, має право на обов»язкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту і вона спадкує половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, тобто 1 /2 частину житлового будинку та 1 /2 частину земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про та та місце розгляду справи вона повідомлена належно, що підтверджується підтвердженням про вручення судової повістки. Згідно протоколу судового засідання від 24 травня 2016 року відповідач пред"явлених позовних вимог не визнала і пояснила, що ніякої помилки у діях [PERSON] щодо відмови від прийняття спадщини не було, все її належним чином було роз"яснено нотаріусом ( а.с. 34) . Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про безпідставність заявлених вимог, виходячи із наступного . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, позивач [PERSON] перебувала в зарестрованому шлюбі з [PERSON] з 12.07.1975 року, який помер [INFO] року, за яким на праві власності був зареєстрований житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою (а.с. 6 , 10). Витягом із рішення 16-і сесії 5 скликання Баранівської міської ради Житомирської області від 02 вересня 2008 року № 437 ( а.с. 9) підтверджено, що [ADDRESS] . Копією довідки Баранівської міської ради Житомирської області від 07 жовтня 2013 року № 4265 ( а.с. 14) підтверджено про зміну нумерації житлового будинку № 7, де проживав померлий [PERSON], на № 9 . Згідно заповіту, виготовленого 01.04.2011 року та посвідченого приватним нотаріусом Присяжнюком В.О., [PERSON] на випадок своєї смерті заповів житловий будинок та земельну ділянку площею 0.0780 га за [ADDRESS] [PERSON], та поклав на неї обов'язок надати проживання в даному будинку і користування ним до смерті [PERSON]. В зв'язку з похилим віком заповідача, заповіт посвідчено на дому в м. Баранівка, вул. Пашкевича, 9 Житомирської області та в зв'язку з похилим віком заповідача та тремтінням його рук, сліпотою і на прохання заповідача заповіт підписаний [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] В заповіті відмічено, що зміст статтей 1233-1242, 1307 ЦК України заповідачу роз'яснено, заповіт прочитаний нотаріусом вголос з слів [PERSON], записано вірно. В заповіті вчинили підписи [PERSON] і два свідки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть та заяви [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер в м. Баранівка . 10.01.2012 року [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , була відкрита спадкова справа № 02/2012 ( а.с. 48-49) . У відповідності до заяви [PERSON], вона 10.01.2012 року звернулася до приватного нотаріуса Присяжнюка В.О. із заявою, якою зазначила, що повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, за власним волевиявленням відмовляється від належної їй обов'язкової частки у спадщині, яка залишилася після померлого [INFO] року чоловіка [PERSON]. Їй нотаріусом роз'яснено, що ця заява може бути нею відкликана протягом строку встановленого для прийняття спадщини. На заяві є особистий підпис [PERSON], що нею не заперечується (а.с.11). 16.02.2012 року приватним нотаріусом Присяжнюком В.О. для [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [INFO] року [PERSON]- на житловий будинок по [ADDRESS] і на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] (а.с.12,13). Представник позивача просить суд визнати відмову позивача від прийняття обов'язкової частки в спадковому майні чоловіка [PERSON] недійсною на підставі ст. 229 ЦК України, згідно якої якщо особа , яка вчинила правочин , помилилася щодо обставин , які мають істотне значення , такий правочин може бути визнаний судом недійсним . Істотне значення має помилка щодо природи правочину , прав та обов»язків сторін , таких властивостей і якостей речі , які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням . Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення , крім випадків , встановлених законом. Законом, а саме- ч. 5 ст. 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав , встановлених статтями 225, 229-231, 233 цього Кодексу, тобто в тому числі внаслідок помилки. У відповідності до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 , відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду судом справи встановлено, що заява позивача про відмову від прийняття спадщини , яка оспорюється, була складена у присутності нотаріуса, якій роз'яснено наслідки подання такої заяви, про що зазначено у заяві і [PERSON] особисто вчинила підпис у заяві, що є підтвердженням того, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій і що помилка у її діях відсутня. Як встановлено судом, позивач [PERSON] мала право не вчиняти таку дію- відмову від обов'язкової частки у спадщині, обставини, що яких вона помилилась на момент написання заяви , відсутні і згідно заповіту, одна із умов якого виконується- спадкоємець за заповітом [PERSON] виконує умови заповіту, надаючи для дружини заповідача ( позивачу по справі ) право проживати в успадкованому будинку і користуватися ним. У рішенні Баранівського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року зазначено, що заповідач [PERSON] і його дружина - позивач [PERSON] з 01 квітня 2011 року мали можливість перечитати заповіт до дня відкриття спадщини - 16 липня 2011 року ( смерті заповідача) і вирішити питання про скасування чи зміни умов заповіту , якщо його зміст не відповідав волевиявленню заповідача. Але заповіт на час смерті заповідача залишився незмінним , що тим самим підтверджує волевиявлення заповідача. Аналогічно, у заяві про відмову від прийняття спадщини від 10 січня 2012 року , викладене волевиявлення позивача . При таких обставинах помилка у діях [PERSON] відсутня. Судом відкидаються обставини, на які посилається представник позивача щодо допущених порушень вимог закону при посвідченні заповіту [PERSON] та докази на підтвердження вказаних обставин ( показання свідків ) і наявності помилки в діях позивача в результаті цього , так як ці обставини судом перевірялись і згідно рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року в позові про визнання заповіту нікчемним відмовлено за безпідставністю. На даний час позивачем та його представником заповіт [PERSON] від 01 квітня 2011 року не оспорюється, він є дійсним . Ті обставини, на які посилається представник позивача , як на обгрунтування наявності у діях [PERSON] помилки ( похилий вік; наявність хвороб та інвалідності; а також впевненість позивача на час написання заяви про відмову від спадщини про те, що відповідач догляне позивача до смерті , але цього не сталось; необхідність укладення нею договору довічного утримання , що зроблено не було , які є припущеннями) , і не свідчать про її наявність під час написання заяви про відмову від прийняття спадщини і судом відкидаються. А згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України , доказування не може грунтуватись на припущеннях. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність домовленості між сторонами про укладення договору довічного утримання . Оскільки суд не визнає відмову [PERSON] від прийняття обов'язкової частки від спадщини недісною , тому відмовляє також в задоволенні решти позовних вимог, які є похідними від даної вимоги. Баранівським районним судом Житомирської області неодноразово розглядався спір між тими ж сторонами , про той же предмет позову, позивачем та його представником лише мінялись підстави позовних вимог , про що свідчать копії рішень суду від 16 грудня 2014 року, від 30 вересня 2015 року , ухвала суду про відмову у відкритті провадження від 21 січня 2016 року, всі вони набрали законної сили.

Outcome: dismissed