Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки, в якому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб та поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, а саме: надати йому грошові кошти сплачені згідно попереднього договору з забудовником від 27.02.2012 в розмірі 135 150 тис.грн., з яких 110 тис. грн. надавали його батьки, а 25 тис. 150 грн. становить 50% сплаченої позивачем суми по вказаному договору, а відповідачці надати грошові кошти, зняті нею з карткового рахунку в ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 116 тис. 802 грн. 49 коп. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов з підстав, викладених в позові. Відповідачка та її представник у судовому засіданні в частині позовних вимог про розірвання шлюбу визнали позов повністю. В частині позовних вимог про поділ майна позовні вимоги визнали частково посилаючись на те, що спільною сумісною власністю подружжя є тільки грошові кошти, внесені подружжям за період спільного проживання до 01.01.2013, згідно попереднього договору з забудовником від 27.02.2012, що становить 180 тис. 330 грн. 20 коп. і являється спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу. Разом з тим, посилаючись на те, що право власності на квартиру ще не оформлено, оплату згідно вказаного попереднього договору з забудовником продовжує здійснювати відповідачка самостійно, без участі позивача, який також не приймає участь у матеріальному утриманні спільної малолітньої дитини [PERSON], [INFO], вважали доцільним поділити спільне майно подружжя з відступом від засади рівності часток подружжя та виділити позивачу 1/3 грошових коштів, внесених на рахунок забудовника в період спільного проживання в розмірі 180 тис. 330 грн. 20 коп., що становить 60 тис. 110 грн. 07 коп. Вислухавши сторони, вивчивши надані докази, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24.04.2010р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 294. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. Судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між сторонами не можливе і суперечить інтересам подружжя. Також сторони домовились про те, що їхня спільна дитина залишиться проживати разом з матір'ю. Таким чином, оскільки відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає позов про розірвання шлюбу обґрунтованим, а відтак він підлягає задоволенню. По суті позовних вимог про поділ спільного майна подружжя судом встановлено та не оспорюється сторонами наступні обставини. 27.02.2012 між відповідачем та Акціонерним товариством Холдінговою компанією «Київміськбуд» укладений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з об"єктами соціально - побутового призначення, комплексного благоустрою території для суспільних потреб у [ADDRESS] четверта черга забудови). Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 умов попереднього договору від 27.02.2012 майбутнім покупцем виступила відповідачка і в подальшому квартира належатиме їй, за умови проведення відповідачкою повного розрахунку із забудовником протягом 10 днів після отримання відповідних документів, вказаних в п.1.5 договору, але не пізніше 27.02.2017. Відповідно до п. 2.1 умов попереднього договору від 27.02.2012 вартість вказаної квартири становить 431 тис. 830 грн. ( т.1, а.с.8-11). Відповідно до п. 2.2. умов попереднього договору від 27.02.2012 відповідач 29.02.2012 сплатила авансовий платіж грошові кошти у сумі 130 тис. 020 грн. на рахунок забудовника (т.2, а.с. 11). В послідуючому, в період з 03.2012 по 05.2014 відповідно до п. 2.2. умов попереднього договору від 27.02.2012 грошові кошти в сумі 5 тис. 030 грн. щомісяця сплачувала відповідач на рахунок забудовника в рахунок вартості вказаної квартири, а всього на загальну суму 245 тис. 720 грн. 20 коп. ( т.1, а.с. 240, т.2, а.с. 11-23). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2013 для сторін встановлено режим окремого проживання ( т.1, а.с.41). Разом з тим, сторони вказали на той факт, що фактично їх шлюбно-сімейні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства припинено в січні 2013. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1 ст. 70 СК України). Оскільки судовим розглядом встановлено, що сторони припинили проживання однією сім»єю та не ведуть спільне господарство з січня 2013, а тому кошти, сплачені відповідного до попереднього договору від 27.02.2012 під час фактичного існування спільного бюджету сторін за цей період ( з 02.2012 по 01.2013) в розмірі 180 тис. 330 грн. 20 коп. є спільною сумісною власністю подружжя, з відповідачки в порядку поділу майна подружжя має бути стягнуто 90 тис. 165 грн. 10 коп. В судовому засіданні відповідач не заперечувала що кошти, сплачені відповідно до попереднього договору від 27.02.2012 під час фактичного існування спільного бюджету сторін за цей період ( з 02.2012 по 01.2013) в розмірі 180 тис. 330 грн. 20 коп. є спільною сумісною власністю подружжя. Також відповідач не заперечувала спосіб поділу майна заявлений позивачем шляхом стягнення коштів, але не погодилась з сумою, визначеною позивачем до стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач вказує, що кошти, сплачені відповідно до попереднього договору від 27.02.2012 під час фактичного існування спільного бюджету, але посилається на те, що з цієї суми кошти в розмірі 110 тис. грн. надавались його батьками за умови їх повернення, а 25 тис. грн.- це його особисті кошти. Разом з тим, в підтвердження цих доводів належних та достатніх доказів в розумінні ст. 57 ЦПК України позивач cуду представив, а відповідних вимог про визнання боргових зобов"язань подружжя не заявлено. Наряду з цим, джерело походження грошових коштів, наявне в матеріалах справи. Так, на заробітну картку АБ «Експрес-Банк» на ім»я відповідачки 26.09.2012 та 26.10. 2012 роботодавцем нараховано декретні кошти на загальну суму 57 145, 20 ( т.1, а.с. 91-95), а з довідки від 10.04.2013 АБ «Експрес-Банк» вбачається, що з рахунку на ім»я відповідачки було знято загалом 84 грн. 510 грн. Зокрема, 06.03.2012 на заробітну картку відповідачки було нараховано 5 тис. 600 грн. і в цей же день було здійснено оплату відповідно до умов попереднього договору від 27.02.2012 на суму 5 тис. 030 грн. 06.09.2012 на заробітну картку відповідачки було нараховано 12 тис. грн., а наступного дня 07.09.2012 здійснено оплату відповідно до умов попереднього договору на суму 5 тис. 030 грн. ( т.1, а.с.91-95, т.2 а.с.11-23). Також в матеріалах справи наявні довідки про середню заробітну плату сторін, за якими заробітна плата позивача за 2013 включно становить 52 тис. 894 грн. 98 коп.; а відповідачки за 2012 рік - 143 тис. 508 грн. 47 коп., за січень - березень 2013 року - 8 тис. 474 грн. 42 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбних договором. У судовому засіданні сторони підтвердили, що між позивачкою та відповідачем не існує домовленості про поділ майна. Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина 3 цієї ж норми передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У судовому засіданні не надано доказів у підтвердження того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, що він приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його не в інтересах сім'ї, чи будь яким іншим способом діяв не в інтересах сім'ї, тому суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна сторін. Посилання відповідачки на те, що з нею залишилася проживати малолітня дитина, яку вона утримує самостійно, а позивач не надає коштів на їх утримання, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, так як належних доказів відповідачкою надано не було. Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2013 з позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (т.1, а.с.40). Сам факт проживання дитини з відповідачкою та наявність заборгованості по аліментам в період з травня по серпень 2013 в розмірі 2 654, 5 грн. не може бути підставою для збільшення частки відповідачки при поділі спільного майна. Крім того, суду не надано доказів у підтвердження того, що аліменти, які вона в цілому отримує від позивача, недостатні для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, а збільшення частки відповідачки потребують саме інтереси виховання та утримання дітини. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б стали підставою для відступу від рівності часток при поділі майна сторін, та які б стали підставою для збільшення частки відповідачки у спільному майні. Наряду з цим, суд у відповідності до ст. 65 СК України враховує, що витрати за попереднім договором від 27.02.2012 з моменту припинення спільного проживання несе відповідач, що підтверджується платіжними дорученнями наявними в справі ( т.2, а.с. 17- 23) Таким чином, оскільки кошти, сплачені відповідно до попереднього договору від 27.02.2012 під час фактичного існування спільного бюджету сторін за цей період (з 02.2012 по 01.2013) в розмірі 180 тис. 330 грн. 20 коп. є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позов в заявлений ним спосіб, підлягає частковому задоволенню та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку поділу майна 90 тис. 165 грн. 10 коп. Доводи позивача про те, що відповідачем 06.03.2013 знято з власного карткового карткового рахунку в ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 116 тис. 802 грн. 49 коп. не стосуються заявлених позовних вимог, в яких позивач не ставить питання про поділ між сторонами цих грошових коштів. Це ж стосується доводів позивача про укладення відповідачкою угод з банком від 17.06.2010, 17.06.2011, 20.03.2012 та зняття грошових коштів з рахунку 20.12.2011 та повернення вкладу 20.03.2013. Відповідно до правила ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial