Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Комунальний заклад охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3 18 серпня 2014 року звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, в якій зазначили, що У [PERSON] туберкульоз легень вперше виявлено в лютому 2010 року під час профілактичного огляду. З 12.02.2010 року по 25.06.2010 року хворий перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному протитуберкульозному диспансері № 4 з діагнозом туберкульоз легень інфільтративний. До закінчення курсу лікування самовільно покинув диспансер і перервав лікування. В подальшому, до 25.06.2014 року, [PERSON] ухилявся від протитуберкульозного лікування, обстеження не проходив. 25.06.2014 року хворий був госпіталізований в неврологічне відділення Зачепилівської центральної районної лікарні з діагнозом: травматична енцефалопатія. При обстеженні у хворого було виявлено бактеріовиділення. В зв»язку з чим він був направлений 26.06.2014 року для подальшого обстеження та лікування до Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3, де він перебуває і по-теперішній час. Але на протязі всього періоду лікування в стаціонарі хворий постійно зловживає алкогольними напоями, порушує режим медичного закладу, ухиляється від лікування, з власної ініціативи залишає диспансер, чим значно зашкоджує лікуванню. 19.07.2014 року [PERSON] консультований лікарем - наркологом, під час обстеження було встановлено, що хворий систематично зловживає спиртними напоями. Тобто, у хворого встановлено діагноз хронічний алкоголізм (F10.02). В зв"язку з чим, лікар - нарколог рекомендує для хворого примусове лікування. У добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути вкрай небезпечними. Вимоги протиепідемічного режиму [PERSON] не дотримуються. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 09.08.2014 року за № 51 [PERSON] має основний діагноз - туберкульоз легень інфільтративний. Супроводжуючий діагноз - хронічний алкоголізм (F10.02). В зв"язку з чим він потребує примусового лікування від хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров»я «Обласна психіатрична лікарня № 1», терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні № 1 є відділення закритого типу для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Представник заявника [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судове засідання проведено за відсутності заінтересованої особи у відповідності до ст. 185 ЦПК України, так як за даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 09.08.2014 року за № 51 [PERSON] має основний діагноз - туберкульоз легень інфільтративний. Супроводжуючий діагноз - хронічний алкоголізм (F10.02). В зв"язку з чим він потребує примусового лікування від хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров»я «Обласна психіатрична лікарня № 1», терміном на три місяці. /а.с. 4/. Крім того, наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу у [PERSON] підтверджується випискою з амбулаторної карти № 110 /а.с. 5-6/. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобов'язані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від обов'язкової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та примусовій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, а також враховуючи той факт, що ухиляється від добровільної госпіталізації допсихіатричного закладу, де є відділення для лікування хворих на туберкульоз, суд прийшов до висновку про доцільність направлення [PERSON] на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, оскільки в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, що кореспондується з положенням ч. 2 ст. 286 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 286 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду.

Outcome: approved