Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05 червня 1992 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] від якого мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час подружнього життя вона разом з чоловіком за спільні кошти побудувала житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який у 1993 році був введений в експлуатацію, а в січні 2010 року [PERSON] отримав на нього свідоцтво про право власності. Згідно п.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки на даний час між нею та відповідачем існує спір і відповідач не бажає добровільно поділити спільне сумісне майно подружжя просила припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного домоволодіння, збільшивши її частку в майні оскільки з нею проживають діти, за відповідачем [PERSON] визнати право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, викладене підтвердила. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала посилаючись на те, що будинок не може бути спільною власністю подружжя оскільки позивачка не приймала ніякої участі у його будівництві, спірний будинок побудований відповідачем особисто за власні кошти та кошти його батьків. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили участь позивачки у будівництві спірного будинку суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 05 червня 1992 року перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та про народження дітей а.с.7-10). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 10 березня 2010 року (а.с.13) [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS], зданого в експлуатацію 29 січня 1993 року, що підтверджується актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку (а.с.27). Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За вимогами Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Україниької РСР", Міністерства комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, спірне домоволодіння підлягало здачі до експлуатації. Враховуючи, що спірний житловий будинок був зданий в експлуатацію під час шлюбу у 1993 році, а свідоцтво про право власності на нього видане у 2010 році, то суд вважає, що він являється спільною сумісною власністю подружжя, а відтак підлягає поділу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Оскільки суду не надано доказів, які підтверджують, що з позивачкою проживають діти на утримання яких вона одержує аліменти, розмір яких недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, то підстав для застосування ч.3 ст.70 СК України не вбачається, а відтак частки подріжжя ук праві власності на спірне домоволодіння являються рівними. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати в сумі 1578 грн.

Outcome: partial