Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що відповідачка по справі [PERSON] - його рідна сестра, третя особа на боці відповідача без самостійних вимог [PERSON] - його мати. Він зі своєю сім'єю в складі чотирьох чоловік проживає в [ADDRESS]. З цього ж будинку в 1990 році, він був призваний на строкову службу, з якої демобілізувався в 1992 році. З 16.10.1992 року він зареєстрований за постійним місцем проживання в [ADDRESS]. 01.03.1994 року він вступив в шлюб, від шлюбу має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [INFO], всі вони проживають в зазначеному будинку. За час проживання своєю сім'єю, з дозволу матері третьої особи [PERSON] в 1996-1997рр. вони з дружиною здійснили добудову до існуючого житлового будинку: веранду, кухню, коридор, ванну кімнату та підвели всі інженерні комунікації до будинку, мати [PERSON] виділила їм в користування 2 житлових кімнати, де вони проживають до цього часу. В січні 2015р. з заяви сестри з попередженням про звільнення ним та членами його сім'ї займаного будинку, а також зняття з реєстрації будинку [ADDRESS] йому стало відомо, що весь будинок на праві власності належить [PERSON] відповідно до договору дарування від 21.04.2010 р. Відповідачка [PERSON] отримала зазначений житловий будинок в дар від їхньої матері [PERSON]. Право власності на будинок зареєстроване Тиврівським районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» 02.06.2010 року, номер запису 1135 в книзі 16. Цілий житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Тиврівської селищної ради 19.08.2003р. на підставі рішення виконкому Тиврівської селищної ради від 31.07.2003р. №86. Вважає, що відповідачка [PERSON] безпідставно набула право власності на цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами господарськими [ADDRESS], з наступних підстав. Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер його батько [PERSON]. Його батьки перебували в шлюбі. Під час спільного проживання його батьки спільною працею побудували житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням виконкому Тиврівської райради депутатів, його матері [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку в смт Тиврів на земельній ділянці площею 0,15 га присадибного земельного фонду колгоспу «Росія» на підставі рішення правління колгоспу «Росія» с.Дзвонихи від 29.05.1967р. №104. Також на ім'я матері було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР на підставі довідки правління колгоспу «Росія». Строк початку та закінчення будівництва зазначався в 1967-1969рр. На підставі цих дозвільних актів його батьки збудували зазначений будинок. В 2003 році, через рік після смерті батька, його мати [PERSON] звернулась до виконкому Тиврівської селищної ради із заявою про видачу юридичних документів на житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням №86 виконкому від 31.07.2003 року було вирішено видати свідоцтво на право власності на зазначений житловий будинок на ім'я [PERSON] Ні про звернення матері з заявою, ні про отримання нею правовстановлюючого документу він не знав. На підставі даного свідоцтва мати [PERSON] подарувала цілий житловий будинок відповідачці, його сестрі [PERSON]. Таким чином, він позбавлений права на спадкування належної йому як спадкоємцю першої черги, частки житлового будинку після смерті свого батька [PERSON]. Таким чином, будинок [ADDRESS] знаходився у спільній сумісній власності подружжя - його батьків. Його батько [PERSON], який помер [INFO], набув право власності на 1/2 частку зазначеного будинку право власності на решту 1/2 частку має його мати - [PERSON], а тому після смерті батька відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Тиврівська селищна рада ухвалила незаконне рішення в частині того, що визнала право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, без врахування того, що власність на нерухоме майно спільно набуте його батьками [PERSON] та [PERSON]. Він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], так як вступив в фактичне управління нею. Спадкоємцями першої черги є він, відповідачка [PERSON] та їхня мати [PERSON] , а тому розмір належної йому частки спадщини складає 1/3 від 1/2 частки, тобто 1/6 частки від будинку. Просить визнати частково недійсним рішення виконкому Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 31.07.2003р. №86 «Про видачу юридичних документів на житловий будинок» в частині видачі свідоцтва на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON] в частині видачі свідоцтва на право власності на 1/2 частку житлового будинку. Визнати частково недійсним свідоцтво [NUMBER] на право власності на домоволодіння на ім'я [PERSON], виданого на підставі виконкому Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 31.07.2003р. №86 в частині визнання дійсним за [PERSON] 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS]. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги збільшила, просить з підстав, наведених в позовній заяві, визнати недійсним рішення виконкому Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 31.07.2003р. №86 «Про видачу юридичних документів на житловий будинок» в частині видачі свідоцтва на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; Визнати недійсним свідоцтво [NUMBER] на право власності на домоволодіння на ім'я [PERSON], виданого на підставі рішення виконкому Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 31.07.2003р. №86 про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS]; Скасувати реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], вчинене Тиврівським районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 20.03.2010 р. номер запису 1135, в книзі 16, реєстраційний номер 29979863; Визнати недійсним договір дарування на цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] від 21.04.2010р., вчинений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори р.№1025; Скасувати реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], вчинене Тиврівським районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 02.06.2010р. номер запису 1135, в книзі 16, реєстраційний номер 29979863; Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] р. Представник позивача [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] - спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, спадщину прийняв , фактично вступивши в управління спадковим майном, а тому видача свідоцтва про право власності на будинок на ім'я матері позивача та договір дарування нею усього майна відповідачці [PERSON] є незаконними. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, успадкував 1/3 частку спадкового майна і цілком законно претендує на визнання за ним права власності на 1/6 житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Відповідно свідоцтво про право власності на усе домоволодіння на ім'я [PERSON] видане з порушеннями і як наслідок договір дарування вказаного майна [PERSON] є недійсним, а реєстрація права власності на її ім'я підлягає скасуванню. Представники відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, просять відмовити [PERSON] у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності. Представник співвідповідача Тиврівської селищної ради в судове засідання не з'явився, подав заяву, відповідно до якої просить вирішити дану справу на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа на стороні відповідача, без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» ( в ред. 1991р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (1960р) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] - рідні брат та сестра. Їхні батьки - [PERSON], який помер [INFO] р. в смт Тиврів (а.с.11 т.1) та [PERSON] одружилися 19.09.1965 р., що стверджується записом акта про одруження №27 (а.с.118 т.2), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.119 т.2). Рішенням виконкому Тиврівської райради депутатів (а.с.20 т.1) [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку в смт Тиврові на земельній ділянці площею 0,15 га присадибного земельного фонду колгоспу «Росія» на підставі рішення правління колгоспу «Росія» села Дзвонихи від 29.05.1967р. №104, а також на її ім'я було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а.с.21 т.1) на підставі довідки правління колгоспу «Росія». Строк початку та закінчення будівництва зазначався в 1967-1969 рр. Подружжям [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання побудовано житловий будинок [ADDRESS], а тому відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (1960р) є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. [PERSON], який помер [INFO], набув право власності на 1/2 частку зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудамип, а тому після його смерті на неї відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та їхня мати [PERSON] В 1992 р. позивач [PERSON] демобілізувався та з 16.10.1992 року зареєстрований в [ADDRESS], що стверджується його паспортом (а.с.30 т.1). 01.03.1994 року він вступив в шлюб, з того часу із сім'єю проживає у зазначеному будинку. За час проживання своєю сім'єю, з дозволу матері [PERSON] в 1996-1997рр. позивач [PERSON] із сім'єю здійснив добудову до існуючого житлового будинку: веранду, кухню, коридор, ванну кімнату, підвів інженерні комунікації до будинку, мати [PERSON] виділила їм в користування 2 житлових кімнати, де вони проживають до цього часу. Суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] р. в смт Тиврів, спадщину прийняв відповідно до ст.549 ЦК 1963 р., оскільки вступив управління спадковим майном, був зареєстрований, проживав, та користувався ним. Тиврівською державною нотаріальною конторою 20.01.2016 р. заведено спадкову справу №9-2016 від 20.01.2016 (а.с.111-116). Розмір належної позивачу частки спадщини складає 1/3 від 1/2 частки, тобто 1/6 частка від будинку. У 2005 році на ім'я [PERSON] СО „Тиврівські ЕМ" видано технічні умови на приєднання житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], до електромережі та відкрито особовий рахунок, постачання електричної енергії [PERSON] проводиться згідно договору, споживач [PERSON] сумлінно виконує умови договору та дотримується встановлених норм та правил користування електроенергією згідно чинного законодавства, що стверджується довідкою СО «Тиврівські ЕМ» (а.с.81 т.1), договорами про користування електричною енергією від 16.09.2008 р. (а.с.128-129), від 21.05.2014 р (а.с.126-127 т.1), технічними умовами (а.с.130 т.1) та заявою про розділення подачі та обліку електроенергії (а.с.132 т.1) ; на [PERSON], який проживає в [ADDRESS], відкрито особовий рахунок №259 з надання послуг водопостачання та водовідведення, що стверджується довідкою Тиврівського ККП №71 від 14.07.2015 (а.с.84 т.1); робочим проектом газопостачання по [ADDRESS], замовником якого є [PERSON] (а.с.92-103 т.1) Ринкова вартість житлового будинку «А» загальною площею 98,3 кв.м., житловою 45,6 кв. м., прибудови «а», прибудови «а1», прибудови «а2», ґанку «п», літньої кухні «Б», погреба «П/Б», сараю «В», сараю «в», сараю «Д», сараю «д1», жомової ями «с», огорожі №1-3 домоволодіння [ADDRESS] складає 575576 грн., що стверджується висновком «Подільського центру судових експертиз» №282 від 15.07.2016 р. (а.с.24-57 т.2). Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009). Статтею 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У пункті 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Суд встановив, що рішення виконкому Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 31.07.2003р. №86 «Про видачу юридичних документів на житловий будинок» в частині видачі свідоцтва на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON], є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання. Ураховуючи наведене, позовна вимога, предметом якої є ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволена, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Отже, його скасування не породжує наслідків для позивача, як власника частки домоволодіння [ADDRESS]. Враховуючи зазначене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині визнання незаконними рішення не забезпечує їх реального захисту, у зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також в судовому засіданні встановлено, що свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності [PERSON] на житловий будинок в цілому, який розташований в [ADDRESS] (а.с.12 т.1), видане виконавчим комітетом Тиврівської селищної ради 19.08.2003р. на підставі рішення виконкому Тиврівської селищної ради від 31.07.2003р. №86 (а.с.23 т.1). Суд вважає, що оскільки вказане свідоцтво видано на будинок в цілому, в тому числі в частині належності [PERSON] 1/6 частки, яку успадкував позивач після смерті батька, а тому воно є частково недійсним. Відповідно договір дарування від 21.04.2010 р., посвідчений державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори №1025 (а.с.13 т.1), відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], є також частково недійсним щодо 1/6 частки. Право власності на будинок зареєстроване Тиврівським районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» 02.06.2010 року, номер запису 1135 в книзі 16, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.16 т.1). однак реєстрація права власності на ім'я [PERSON] щодо 1/6 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що входить до спадку позивача, також підлягає скасуванню. Суд вважає, що посилання представників відповідача щодо застосування строку позовної давності є безпідставними, оскільки законом не передбачено строку звернення до нотаріуса для оформлення прийнятої спадщини, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed