Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

08.11.2017 заявник звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 07.11.2017 о [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, [PERSON] потребує лікування можливе у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника, лікар-психіатр пояснила, що заінтересована особа дійсно потребує психіатричної допомоги, опікуном згоду на госпіталізацію [PERSON] не надано. [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що вважає себе здоровою людиною. У судовому засіданні прокурор, висловив думку про те, що зазначена заява не підлягає задоволенню в зв'язку із не наданням опікуном згоди на госпіталізацію [PERSON] та відповідних доказів тяжкого психічного розладу останнього. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, лікаря - психіатра, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 07.11.2017 [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ „ДКПЛ" ДОР. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїдний синдром. Крім того, судом було встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська над [PERSON] було встановлено опіку, та призначено [PERSON] його опікуном. Главою 10 (ст.ст.279-282 ) ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу» врегульовано порядок розгляду заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2016 від 01.06.2016, Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З наданого висновку огляду комісії лікарів-психіатрів вбачається, що в них зазначений загальний запис про стан хворого, який напружений, підозрілий, злобно висловлюється на адресу оточуючих, проте, будь-яких належних доказів на підтвердження його поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих внаслідок встановленого у нього захворювання матеріали справи не містять, та у судовому засіданні не встановлені, у тому числі, пояснень опікуна та або її згоди на госпіталізацію [PERSON] Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність будь-яких доказів на підтвердження обставин, що стали підставою для госпіталізації [PERSON], в тому числі, пояснень опікуна та/або згоди на примусову госпіталізацію, даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви КЗ «ДКПЛ» ДОР щодо надання психіатричної допомоги у примусовому порядку слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed