Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 29 жовтня 2013 року в 16 годин 44 хвилини [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мегсеdes Вепz 220», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись на третьому кілометрі автодороги Маріуполь-Урзуф, в умовах недостатньої видимості (туману), виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував він, внаслідок чого його автомобіль отримав пошкодження, а він і його дружина (яка в той момент перебувала в салоні його автомобіля) отримали легкі тілесні ушкодження. 28 листопада 2013 року Приморським районним судом м. Маріуполя [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності та визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Оскільки автомобіль відповідача був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «Еталон», просив стягнути зі страховика на його користь страхове відшкодування в сумі 49 500 грн, а з [PERSON] - різницю між сумою матеріального збитку, заподіяного йому і сумою страхової виплати у розмірі 54 972,90 грн, суму франшизи в розмірі 500,00 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір у сумі 243, 60 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 49 500 грн, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми матеріального збитку (різниці між сумою матеріального збитку і сумою страхового відшкодування) у розмірі 54 972,90 грн. компенсації суми франшизи в розмірі 500,00 грн., моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн, про стягнення судових витрат у сумі 1049,74 грн. відмовлено. Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі. При цьому [PERSON] зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв як доказ розміру спричиненої йому матеріальної шкоди висновок спеціаліста, тому що не було достатніх підстав визнавати його неправильним. Також вважає, що суд необґрунтовано не прийняв до уваги позицію страхової компанії, яка в своєму листі на його адресу визнавала перед ним свою відповідальність, яка виражається у виплаті страхового відшкодування в сумі 49500,00 грн. Позивач та його представник [PERSON], діюча за довіреністю, в судовому засіданні апеляційного суду скаргу підтримали, просили її задовольнити. Представник [PERSON]- адвокат Ваген-Лейтнер О.В заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.п3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що о 16 годині 44 хвилини, [PERSON], керуючи автомобілем «Мегсеdes Вепz 220», реєстраційний номер [NUMBER], в порушення вимог п.11.2 Правил дорожнього руху України, рухаючись на третьому кілометрі автодороги Маріуполь-Урзуф, в умовах недостатньої видимості (туману), виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «Volkswagen Passat», який належав на праві власності [PERSON], отримав механічні пошкодження. Постановою судді Приморського районного суду міста Маріуполя від 28 листопада 2013 року [PERSON] був визнаний винним в даній дорожньо-транспортній пригоді та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. (а.с.16). Згідно звіту спеціаліста № 287 від 14 листопада 2013 року, матеріальна шкода, яка спричинена володільцю автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] складає 104472,90 грн.(а.с.21-38) На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно полісу № АЕ/2382555 від 01 квітня 2013 року цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки «Мегсеdes Вепz 220», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, згідно вказаного поліса, складає 50000,00 грн, а за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю -100000,00 грн, франшиза - 550 грн. (а.с.169) Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування та різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих позовних вимог, оскільки висновок спеціаліста про розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди зроблений з порушеннями нормативно-правових актів, які використовувались при оцінці, в тому числі Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, крім того, [PERSON] не надав страховий договір, укладений між відповідачами. З такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Рішення в частині вирішення вимог щодо відшкодування моральної шкоди не оскаржувалось, тому апеляційним судом не перевірялось. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На підставі ч. 1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених цим кодексом. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 " Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Розглядаючи справу, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не роз'яснив особам, які беруть участь у справі їх право заявити клопотання про призначення експертизи, при цьому визнав висновок спеціаліста про розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди неправильним. Крім того, при розгляді цієї справи судом установлено преюдиційний факт про те, 28 листопада 2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача і що винуватцем цієї пригоди був відповідач [PERSON] У зв'язку з цим та з урахуванням положень ст. 61 ЦПК України позивач звільнений від доказування факту ДТП та наявності вини відповідача у пошкодженні його автомобіля. На підтвердження розміру отриманої їх шкоди позивач надав висновок спеціаліста, а оскільки відповідач [PERSON] заперечував його відповідність нормативно-правовим актам, які використовувались при його складанні, обов'язок довести невідповідність заявлених вимог у частині визначення розміру матеріальної шкоди, покладається саме на відповідача, а не на позивача, який довів суду, що розмір заподіяної йому майнової шкоди становить 104 472.90 грн. Крім того, згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 4565-14 від 12 лютого 2015 року, яка була призначена за клопотанням позивача в апеляційному суді, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] навіть перевищує вартість збитку, визначену спеціалістом та складає 240132,03 грн. (а.с.140-160). Разом з тим, в апеляційному суді позивач наполягав на задоволенні його позову саме з врахуванням висновку спеціаліста. Висновок суду першої інстанції про те, що оскільки [PERSON] не надав копію страхового договору, укладеного між відповідачами, підстав для задоволення позову до страхової компанії немає є необґрунтованим, так як в матеріалах справи було достатньо доказів, що підтверджували наявність договірних відносин між відповідачами (а.с.15), крім того, з листа страхової компанії від 02 квітня 2014 року (а.с.17) вбачаться, що вона прийняла рішення про виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 49500,00 грн., тобто фактично не заперечувала проти вимог позивача. З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні страхового відшкодування та різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким необхідно стягнути на користь [PERSON] зі страховика страхову виплату в межах ліміту за вирахуванням франшизи в розмірі 49500,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 50000,00 грн ліміт - 500,00 грн. франшиза, а різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - з особи, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом та визнана винною в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] в розмірі 54472,90 грн., виходячи з наступного розрахунку: 104 472,90 грн. шкода - 49500,00 грн. страхове відшкодування - 500,00 франшиза. Ухвалюючи нове рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості автомобіля, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, апеляційний суд з урахуванням принципу диспозитивності, не вирішує питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, оскільки від неї такої заяви не надійшло, що відповідає роз'ясненням викладеним у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». У зв'язку з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції, на підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд вважає необхідним з урахуванням пропорційності задоволеним позовним вимогам, провести розподіл судових витрат позивача, які складаються з судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви в сумі 1044,72 грн,(а.с.6), апеляційної скарги в сумі 522,38 грн. (а.с.101), а також витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи в сумі 2361,60 грн.(а.с.137).

Outcome: partial