Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ПАТ «Київенерго» про зняття донарахування та проведення перерахунку заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що у її квартирі за адресою: [ADDRESS], 13.04.2006 року на законним підставах було встановлено автономне опалення від газового котла. Однак, станом на 05.06.2018 року ПАТ «Київенерго» проводить безпідставне нарахування коштів за оплату послуг з централізованого опалення, яке їй н надається. Зважаючи на той факт, що позивачу послуги з централізованого опалення не надаються з 13.04.2006 року, просила зобов'язати ПАТ «Київенерго» припинити безпідставне нараховування боргу за послуги з централізованого опалення, у зв'язку із встановленням опалення від газового котла, зобов'язати ПАТ «Київенерго» перерахувати безпідставно нарахований борг за послуги з централізованого опалення, а також стягнути на свою користь суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 08.06.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв'язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач має право на вибір джерел енергії, чи постачальної організації. Відповідно до п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 р. N630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Процедура відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 року в редакції наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 року за № 1320/14587. Згідно пункту 2.1 цього Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. П.п.2.2 вказаного Порядку передбачено, що комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Також, п.п.2.2.1 порядку встановлено, що при позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. П. 39 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198 та п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. закріплюють за споживачем право відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, судом встановлено, що позивачу, яка проживає за адресою: [ADDRESS], 13.04.2006 року було встановлено автономне опалення від газового котла, що підтверджується - актом про встановлення автономного опалення від газового котла в житлових приміщеннях № 27 та № 28, №28 -А, по [ADDRESS],від 13.04.2006 року. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач у вищезазначений спосіб реалізував своє право на вибір джерела теплопостачання до свого помешкання, при цьому дану реалізацію не можна визнати самовільною, оскільки вона отримала на це дозвіл спеціально органу у законодавчо визначеному порядку. Отже, відповідно до порядку відключення від мереж ЦО і ГВП акт про встановлення автономного опалення від газового котла в житлових приміщеннях №27 та №28, №28 А, по [ADDRESS], від 13.04.2006 року створив умови для настання наслідків, визначених п. 2.7 Порядку відключення від мереж ЦО і ГВП, а саме для перегляду сторонами умов Договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Ч.ч.1,2ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. При цьому суд зауважує, що право на розірвання договору з надання послуг з централізованого опалення у позивача виникло з часу затвердження 13.04.2006 року відповідного Акту про відключення від мереж ЦО і ГВП, відтак і зобов'язання за договором мають бути припинені саме з цього часу, в тому числі і в частині безпідставного нарахування позивачеві плати за послуги централізованого опалення. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог позивача в частині зняття донарахування та проведення перерахунку заборгованості відповідачем. У зв'язку з тим, що рішення суду ухвалено на користь позивача із відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню витрати у зв'язку зі сплатою судового збору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання правової допомоги, позивачем був укладений договір про надання правової допомоги № 0203/18 з фахівцем у галузі права [PERSON] та була внесена оплата за правову допомогу у розмірі 4 581 грн. 00 коп., що підтверджується актом прийому - передачі. Згідно із Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р. у справі № 6-32389ск15. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 4 581 грн. 00 коп. документально підтверджених судових витрати на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved