Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком. Вимоги мотивовано тим, що з 2001 по 2013 р.р. з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] З моменту укладання шлюбу подружжя проживало разом, проте після розірвання шлюбу виникли суперечки з приводу місця проживання дітей, оскільки він не погоджується на проживання останніх з матір»ю, яка нехтує своїми батьківськими обов»язками щодо виховання дітей, не створює належних умов для виховання, фізичного та духовного розвитку, не може забезпечити матеріально, оскільки не має самостійного доходу, кошти витрачає на власний розсуд виключно для задоволення власних потреб, постійно отримує кредитні кошти у значних розмірах та позику. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд винести рішення про його задоволення, посилаючись на той факт, що діти мають проживати у спокійних умовах для виховання разом з батьком. Відповідач заперечувала щодо визначення місця проживання дітей з батьком, оскільки саме вона займається вихованням та розвитком дітей, створює наежні умови для виховання, при цьому старша донька категорично налаштована проти батька і не бажає з ним жити. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні зазначив, що підтримує в повному обсязі висновки щодо визначення місця проживання дітей з матір"ю. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2001 року по 03 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням про розірвання шлюбу. (а.с.9) Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10-11) Встановлено, що сторони по справі на даний час проживають за однією адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може виіршуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов'язаних із вихованням дітей, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач, який є батьком малолітніх дітей, має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід, за місцем роботи характеризуються позитивно, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Згідно з наданими характеристиками щодо дітей [PERSON] та [PERSON] (шкільних та дошкільного закладів), діти характеризуються позитивно, до агресії та правопорушень не схильні. Згідно з висновками, наданими комісією з питань прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи інтереси дітей вважають за доцільне визначити місце проживання малолтініх дітей разом з матір»ю. Доказів жорстокого поводження матері з дітьми або фактів не піклування ними, а також підстав, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, які роблять неможливим передачу дітей для проживання з матір»ю, суду не надано. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з листом Центру у справах сім»ї та жінок від 19.02.2014 р. за підписом директора Н. Грищенко, під час конусультування з [PERSON], [PERSON] та їх донькою [PERSON] отримано результати методом бесіди за спостереження за поведінковими проявами, згідно з якими основна причина рішення батька про проживання дітей з ним - це матеріальна відсутність утримувати дітей матір»ю. [PERSON] намагається уникати зустрічі з батьком, скаржиться на його байдужість, лицемірність, при цьому у доньки погіршується стан здоровя, втрата свідомостість. На малюнку дівчинка зобразила себе, маму та молодшу сестру (батько відсутній). Ймовірно між матір та донтками існує тісний емоційний зв'язок, а відносини характеризуються розумінням та підтримкою. Висновок зроблено із безпосереднього спостереження за поведінкою матері та доньки, з їх розповідей. Під час бесіди, мати поводила себе спокійно, привітно, при цьому у розповіді жінка навела приклади деструктивної поведінки свого колишнього чоловіка - [PERSON], які ставлять під питання його здатність самотужки виховувати дітей. Вона логічно та посілідовно описувала подальші шляхи до зміцнення благополуччя сімї у разі, якщо права опіки над дітьми будуть надані саме їй. Під час судового розгляду позивач зазначав, що має гарні стосунки з дітьми, при цьому в подальшому зазначив, що не проживав разом з дружиною та дітьми протягом 1,5 роки, тому діти налаштовані проти нього. При цьому на питання суду, які дії були вчинені батьком з приводу спілкування, належного виховання та догляду за дітьми, останній зазначив, що будь - яких дій з приводу можливості спілкування з дітьми, не вчиняв, оскільки дружина не надавала можливості бачитися з дітьми. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гпрмонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір»ю. На підставі вище викладених правових норм, беручи до уваги обставини справи, досліджені судом при її розгляді, зважаючи на вік дітей, умови їх життя та життя їх батьків, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову про визначення місця проживання дітей разом з батьком, оскільки в ході розгляду справи не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що батько «сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов»язків», «здатний виховувати самостійно дітей», а також доказів на підтвердження неможливості виконання батьківських обовязків матір»ю, а саме, що мати «нехтує своїми батьківськими обов»язками щодо виховання дітей», «не створює належних умов для виховання, фізичного та духовного розвитку», «не може забезпечити матеріально», «кошти витрачає на власний розсуд для задоволення власних потреб і т.д.», «аморальна поведінка може завадити розвитку дітей», тому вимоги позову є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Підстав для відшкодування позивачу судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє йому в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed