Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

У червні 2012р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, який мотивований тим, що 16.04.2008р. між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 52 290 доларів США зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 14 квітня 2028 року. Оскільки відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, утворилась заборгованість у розмірі 74 711,56 доларів США, що за курсом НБУ становить 596 198 грн 40 коп. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку трикімнатну квартири №12 по вул.Корятовича-2 в м.Виноградів, а відтак банк просив звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у сумі 74 711,56 дол. США, що за курсом НБУ становить 596 198 грн 40 коп. У серпні 2012р. відповідачка звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 16 квітня 2008 року нею було отримано споживчий кредит в сумі 43 290 дол. США, банком всупереч умов кредитного договору нараховувалась та сплачувалась комісія. У п. 8.1 кредитного договору зазначено, що загальна сума кредиту становить 52 290 дол. США, однак фактично отримала суму 43 290 дол. США згідно з розрахунком заборгованості. Також зазначений пункт договору передбачає сплату винагороди за резервування фінансових ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих коштів. Вважає, що такі умови кредитного договору суперечать нормам законодавства, оскільки резервування коштів передбачено тільки у разі, коли позичальник є нерезидентом, а вона є резидентом. Внаслідок одностороннього збільшення відсоткової ставки, незаконного нарахування і стягнення комісії та винагороди за резервування валютних коштів та істотні зміни обставин, за яких було укладено кредитний договір, є підстави для розірвання кредитного договору, а відтак просила суд визнати недійсними п.п.1.3.2,8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року та розірвати дію кредитного договору та договору іпотеки. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповіадчем, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру №12 по вул.Корятовича-2 в м.Виноградів, загальною площею 58,7 кв. м, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, а також вирішено питання про розподіл судових витрат. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково: визнано недійсними п. п. 1.1, 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року в частині визначення суми отриманого кредиту у розмірі 52 290 дол. США, визнано суму отриманого кредиту у розмірі 43 290 дол. США, визнано недійсними п. п. 1.1, 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року в частині сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, розірвано дію кредитного договору від 16 квітня 2008 року,у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2013 року рішення Виноградівського районного суду від 08 квітня 2013 року щодо зустрічного позову в частині розірвання кредитного договору скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] в позові до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору від 16 квітня 2008 року, у решті вимог рішення суду щодо зустрічного позову було залишено без змін, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 518 грн 50 коп. судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2014 року цивільну справу з апеляційного розгляду було знято та повернуто до суду першої інстанції для ухвалення рішення щодо вимоги первісного позову в частині визначення боргу, на сплату якого суд звернув стягнення на предмет іпотеки. Додатковим рішенням Виноградівського районного суду від 24 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року №MKV0GK0000000002, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в сумі 43 245,48 дол. США, що за курсом НБУ від 07 березня 2012 року 7,98 грн за 1 долар становить 345 098 грн 93 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру №12 по вул.Корятовича-2 в м.Виноградів, загальною площею 58,70 кв. м, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; у задоволенні решти вимог відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 326 грн 30 коп. судового збору. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково: визнано недійсними п. 1.1 та п. 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK0000000002 в частині визначення суми отриманого кредиту в розмірі 52 290 дол. США, визнавши суму отриманого кредиту в розмірі 43 290 дол. США; визнано недійсними п. 1.1 та п. 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK0000000002 в частині сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; розірвано дію кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK0000000002; у задоволенні решти вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2013 року, із урахуванням ухвали цього ж суду від 04 липня 2013 року про виправлення описки в рішенні суду щодо часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору частково недійсним та розірвання договорів, скасовано, у задоволенні вимог зустрічного позову про визнання недійсними пунктів 1.3.2 і 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK0000000002 в частині визначення суми отриманого кредиту у 52 290 дол. США і в частині сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів та про розірвання кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK0000000002 відмовлено; додаткове рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2014 року змінено: у другому абзаці резолютивної частини рішення слова і цифри «в сумі 43 245,48 дол. США, що за курсом НБУ від 07 березня 2012 року 7,98 грн за 1 долар становить 345 098 грн 93 коп.» замінено цифрами і словами «в сумі 45 857,67 дол. США (сорок п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім доларів США 67 центів), що за офіційним курсом НБУ станом на 07 березня 2012 року 7,98 грн за 1 долар США становить 365 944 грн 21 коп. (триста шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні 21 коп.), та 250 грн (двісті п'ятдесят гривень 00 коп.)», абзаци п'ятий, шостий, сьомий, восьмий і дев'ятий стосовно вирішення зустрічного позову з резолютивної частини додаткового рішення виключено. Доповнено абзац другий резолютивної частини рішення суду від 08 квітня 2013 року і абзац другий резолютивної частини додаткового рішення суду від 24 червня 2014 року після слів «для продажу предмету іпотеки» словами «за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом»; в решті рішення суду від 08 квітня 2013 року і додаткове рішення суду від 24 червня 2014 року залишено без змін, вирішено питання про розподіл судових витрат. В подальшому на підставі апеляційної скарги банку, в частині відмови вимог банку у стягненні процентів у розмірі 16 249,47 дол. США та пені у розмірі 11 200,62 доларів США, скасовані Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 27.05.2015р. і в цій частині направленні на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача в судовому засіданні вимоги в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити. Представник відповідачки позовні вимоги в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що ці вимоги необґрунтовані, зокрема, позивач сам порушив процедуру повідомлення відповідачки про підвищення процентної ставки, не направляв їй необхідного повідомлення про це, а відтак не є підстав для задоволення позову. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 16.04.2008р. ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», уклало з відповідачкою кредитний договір №МКV0GК0000000002, за умовами якого: банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 цього договору; строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 договору (п. 1.1); загальний розмір кредиту у вигляді непоновлюваної лінії складав 52 290 дол. США (п. 8.1), з цих коштів: 42 тис. дол. США надаються з метою придбання нерухомості; 2 % від суми виданого кредиту (840,00 дол. США) - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 240 дол. США - на оплату страхування майна; 210 дол. США - на оплату особистого страхування; 9 тис. дол. США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 договору (п. п. 8.1, 8.2); строк кредитування з 16 квітня 2008 року по 14 квітня 2028 року, процентна ставка - 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, для виконання зобов'язань за договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту, і надає позичальнику право на їх використання, за надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування кредитних ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів (п. п. 4.1, 4.2, 8.1); щомісячний платіж на погашення кредиту - 496,52 дол. США згідно з графіком погашення кредиту, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагород, комісій (п. 8.1); позичальник надає банку належним чином оформлені договори іпотеки, поруки, страхування заставленого майна та особистого страхування (п. 2.2.7); сторони узгодили, що позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів за договорами страхування, укладеними відповідно до п. 2.2.7 договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів у випадку непред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів (п. 2.1.3); у цьому випадку банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту (п. 2.2.7). Окрім того, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника сторони в нотаріальній формі уклали 16.04.2008р. договір іпотеки № МКV0GК0000000002, на підставі якого відповідач передала банку в іпотеку придбану нею за договором купівлі-продажу від 14.04.2008р. квартиру №12 по вул.Корятовича-12 в м.Виноградів, предмет іпотеки сторони оцінили у 303 тис. грн. 16.04.2008р. відповідачка уклала із ЗАТ СК «Інгосстрах» договір №МКV0GК0000000002 страхування майна та договір №МКV0LК0000000002 особистого страхування, за якими на користь вигодонабувача ЗАТ КБ «ПриватБанк» застрахувала вищезазначену квартиру за вартістю та зі страховою сумою у 303 тис. грн, а також здійснила особисте страхування на суму 212 100 грн. Як в даному судовому засіданні, так і попередніми судами встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором. Разом з тим, встановивши, що відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів у розмірі 16 249,47 дол. США та пені у розмірі 11 200,62 доларів США, попередні суди першої та апеляційної інстанцій виходили з необґрунтованості вказаних вимог. В цій частині попередні рішення судів скасовані Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 27.05.2015р. \\а.с.60-63\\. Отже, вирішуючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідачки процентів у розмірі 16 249,47 дол. США та пені у розмірі 11 200,62 доларів США, суд виходить з того, що ці вимоги обґрунтовані, з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, відповідно до п.2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: при зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); при цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7-ми календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки; збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка за кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США. Суд, відповідно до вимог ст.ст.212-214 ЦПК України належним чином з'ясував, чи був відповідач повідомлений банком про збільшення процентної ставки та перевірив, чи зверталася відповідачка до банку з письмовою заявою про заперечення проти підвищення відсоткової ставки за кредитом. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач ще 29.09.2008р. листом №20.1.3.2\\6-22855\\6750 повідомив відповідачку про підвищення процентної ставки по укладеному між ними кредитному договору. З матеріалів справи також вбачається, і представник відповідачки в судовому засіаднні не надав доказів того, що відповідачка з 29.09.2008р. не зверталась до позивача з письмовою заявою про заперечення проти підвищення відсоткової ставки за кредитом, а відтак, оцінивши те, що вона відповідно до Виписки з 16.04.2008р. по 02.12.2014р. сплачувала проценти за користування кредитом за новою ставкою з 19.11.2008р. по 20.02.2009р., а відтак суд обґрунтовано приходить до висновку, що відповіадчка прийняла пропозицію про підвищення процентної ставки по укладеному між ними кредитному договору (ст.642 ЦК України). За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п.5.3 укладеного між сторонами кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не менше 1,00 грн, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до пені не нараховуються, пеня сплачується в гривнях (п.п.5.1,8.4); при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову. Пунктом 5.5 передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3-х років з дня, коли зобов'язання повинно було бути виконане (п. 5.4); терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки встановлені сторонами тривалістю 5 років. Із умов кредитного договору вбачається, що можливе нарахування пені як окремо за несплату конкретно визначених платежів за договором, так, залежно від обставин, і одночасно за несплату усіх або кількох визначених договором платежів. У будь-якому разі, розрахунок повинен чітко відображати: за прострочення сплати якого саме платежу нараховується пеня, якою є база нарахування, за якою ставкою нараховується пеня та за який період, розрахунок повинен виключати сумніви, суперечності щодо його елементів та результату. Отже, матеріалами даної справи достовірно встановлено, що нарахування пені банком здійснювалося за порушення позичальником усіх зобов'язань, що мало місце на відповідний момент (прострочення сплати суми кредиту, процентів, винагороди), при цьому, по 20.10.2008р. враховувалась процентна ставка 12,0 % річних, а з 21.10.2008р. по 07.03.2012р. - 15,12 % річних, а відтак нарахування відсотків і визначення їх суми за ставкою, відмінною від 12,0% річних- є обгрунтованим. Встановивши, що нарахування відсотків і визначення їх суми за ставкою, відмінною від 12,0% річних- є обґрунтованим суд вважає, що нарахування пені у розмірі 11.200,62 доларів США також є обгрунтованим Так, умовами кредитного договору передбачено, що нарахування пені можливе як окремо за несплату конкретно визначених платежів за договором, так, залежно від обставин, і одночасно за несплату усіх або кількох визначених договором платежів. У будь-якому разі, розрахунок повинен чітко відображати: за прострочення сплати якого саме платежу нараховується пеня, якою є база нарахування, за якою ставкою нараховується пеня та за який період, розрахунок повинен виключати сумніви, суперечності щодо його елементів та результату. Відповідно до вимог ст.ст.509,526,549,642,1054 ЦК України та

Outcome: approved