Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

В жовтні\~2018\~року [PERSON], звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК», Відповідач 1), приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі [PERSON] «Суха Балка», Відповідач 2),\~про відшкодування моральної шкоди у звязку з\~ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що він у період з 22.08.1995 по 30.03.2010 працював на підприємстві Відповідача 2 підземним прохідником з повним робочим днем під землею. У період з 15.04.2010 по 16.02.2016 на працював на підприємстві Відповідача 1 підземним прохідником по проходці ш. Гвардійська Шахтобудівельного управління. Внаслідок тривалої праці на підприємствах із шкідливими умовами праці він отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК від 04.02.2016 позивачу первинно встановлено всього 65 % втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями 35% - радикулопатія та 20 % - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ та третю групу інвалідності з 25 січня 2016 року по 01 лютого 2017 року, з наступним переоглядом 01.01.2017 року. При повторному перегляді [PERSON] повторно встановлено вищевказаний відсоток втрати професійної працездатності з наступним переоглядом 01.01.2020 року. Вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих звязків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у звязку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, тривалий процес лікування хронічного професійного захворювання, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Просить стягнути з Відповідача 1 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 66757,24 грн. та з Відповідача 2 суму в розмірі 175237,75 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів в рівних частинах витрати понесенні ним на отримання правової допомоги в розмірі по 1500,00 грн. з кожного підприємства. 29 жовтня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 27 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] «Суха Балка», в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди їх підприємством. Посилається на те, що встановлення позивачу професійних захворювань, стійкої втрати працездатності, не свідчать про наявність у нього моральних страждань: стресу, депресії чи інших негативних проявів психологічного стану, а лише свідчать про наявність тих чи інших захворювань та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди з боку Відповідача. Вважають, що підставою для відшкодування моральної шкоди, при доведеності вини заподіювача шкоди, у будь-якому разі може бути тільки висновок лікаря психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазначив Позивач. Вважає, що саме позивач повинен доводити факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір. Відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву представник Відповідача 1 отримав 13.11.2018, однак не скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] в період з 22.08.1995 по 30.03.2010 працював на підприємстві ВАТ «[PERSON]), правонаступником якого є [PERSON] «Суха Балка» підземним прохідником з повним робочим днем під землею; у період з 15.04.2010 по 16.02.2016 на підприєстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним прохідником по проходці ш. Гвардійська Шахтобудівельного управління. 16.02.2016 звільнений за власним бажання у звязку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України (копія трудової книжки а.с. 4-6). 14 грудня 2015 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON], про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого Головним державним санітрним лікарем міста [PERSON], Криворізького та Широківського районів [PERSON]. Професійні захворювання: радикулопатія, вібраційна хвороба, ХОЗЛ, виникли за обставин праці на посаді підземного прохідника на проходці шахти Гвардійська з повним робочим днем у підземних умовах, а також встановленню професійних захворювань послужив профмаршрут, зокрема, у період з 08.1995 по 03.2010 підземним прохідником Шахтобудівельного управління Рудника «Суха Балка» (правонаступник ВАТ «Суха Балка») (а.с.13-14). Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 014995 від 04.02.2016 позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями (35% - радикулопатія, 20% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності, з переоглядом 01.01.2017 ( а.с. 15). Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 043428 від 15.12.2016 позивачу підтверджені встановлений ступінь втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з наступним переоглядом 01.01.2020 року ( а.с. 16). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини,\~оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку загальна вібрація перевищувала ГДР, що стали причиною профзахворювання позивача. Відповідно до ч.1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому\~рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року\~, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.\~\~ Згідно частин 1,3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані\~статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~\~ Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - відповідачами внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної виробничої локальної вібрації, впливу підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, фізичного перевантаження, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення Відповідача 2 в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи Відповідача 2 про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 65% та групу інвалідності, які встановлені не безстроково, періоди роботи на підприємствах відповідачів, в умовах впливу шкідливих факторів, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з Відповідача 1 в розмірі 19430,00 грн. та з Відповідача 2 в розмірі 47570,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 18.10.2018 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки правової позиції тощо (а.с. 38). Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 18.10.2018 [PERSON] сплачено [PERSON]. винагороду в сумі 3000,00 гривень, що підтверджується квитанцією №02/10/18 від 18.10.2018 (а.с.41,42). Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з Відповідача 1 підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 704,80 грн., та витрати повязані з правничою допомогою у пропорційному розмірі щодо задоволених вимог, тобто в сумі 435,00 гривень; з Відповідача 2 підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 704,80 грн., та витрати повязані з правничою допомогою у пропорційному розмірі щодо задоволених вимог, тобто в сумі 405,00 гривень.

Outcome: partial