Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сарненського районного суду з позовом до [PERSON] за договором позики в розмірі 75858,12 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позові зазначає, що в 14 вересня 2017 р. до неї з проханням звернулася відповідач позичити їй грошові кошти у розмірі 2700 доларів США., на що він погодився та про що 14 вересня 2017 р. сторони уклали договір позики, та відповідач написала розписку ро те, що дані кошти отримала та зобов"язалась повернути суму бору до 14.09.2018 р. Позивач в позові зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням та вимогами повернути кошти, проте, відповідачка коштів не повернула. Позивачка в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду повернувся конверт, надісланий на її адресу із відміткою за закінченням терміну зберігання, в зв"язку з чим відповідачку було повідомлення на сайті оголошень. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст.11,60,61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року позивач надав в борг відповідачу 2700 доларів США. Відповідач зобов'язувалася, що поверне борг до 14 вересня 2018 року. З розписки від 14.09.2017 р., наданої суду позивачем, вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 2700 доларів США, що вказує на укладення між сторонами договору позики. Тобто 14.09.2017 р. між сторонами було укладено договір позики в усній формі, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 2700 доларів США. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У правовій позиції, яка викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1967 цс 15 від 11 листопада 2015 року, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру чи боргова розписка на підтвердження укладення такого договору є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В порушення умов Договору позики у встановлений договором строк, відповідач кошти позивачу не повернула. Відповідно до норм ст. ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст.1048, ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У позовній вимозі Позивач, вказує, що стягненню підлягає сума боргу в розмірі 75858,12 грн., про що в заперечення відзиву відповідачем до суду не подано. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. З огляду на встановлене, суд вважає, що [PERSON] має виконати вказане зобов'язання та повернути позивачу борг в розмірі 75858,12 грн. На підставі ст.ст. 207,509, 526, 530, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved