Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом, в якому просив суд встановити факт реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище «[PERSON]») [INFO] року виконавчим комітетом Малахівецької сільської ради депутатів трудящих Новомишського району Барановицької області Білоруської РСР, актовий запис №9 від 12.06.1946 року; у порядку спадкування за законом визнати за ним, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами вартістю 24 826 грн., що розташований за адресою: [ADDRESS], 51,9 м. кв. загальної площі, 27,4 м. кв. житлової площі, який складається з: А-1,а,а1 житловий будинок з прибудовами; Б,б літня кухня з прибудовою; В сарай; Г гараж; п/г погріб; У вбиральня; с зливна яма; №1-2 огорожа; №3 колодязь; №4 водопровід. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є правнуком [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті є він.. Так у порядку, встановленому діючим законодавством, він отримав право власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку, пасовища площею 0,9857 га, кадастровий [NUMBER]; земельну ділянку, ріллю площею 4,5985 га, кадастровий [NUMBER]. Проте, до спадкової маси входить ще й житловий будинок [ADDRESS]. Отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса є неможливим через відсутність свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] та правовстановлюючого документа на домоволодіння, а тому він позбавлений можливості реалізувати своє право, як спадкоємця на отримання спадщини. У зв'язку з чим звернувся до суду за захистом. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, просили суд розглянути справу без їх участі, позов підтримали у повному обсязі. Відповідач - представник Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області до суду не з'явився. В своїй письмовій заяві позов визнав у повному обсязі, просив суд розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи наведене, судом розгляд справи по суті здійснюється за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в позові доводи, повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] року. Його батьки є [PERSON] та [PERSON]. Дошлюбне прізвище [PERSON] «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. У її свідоцтві про народження записані батьки (мово оригіналу): отец - [PERSON], мать - [PERSON]. У свідоцтві про народження [PERSON] (діда позивача) записані батьки (мовою оригіналу):отец - [PERSON] мать - [PERSON]. Тобто з наведено видно, що [PERSON] є правнуком [PERSON] та [PERSON], які відповідно є його прадідом та прабабою. [INFO] року [PERSON] померла (а.с.15) Після смерті [PERSON] [PERSON] у порядку, встановленому діючим законодавством, отримав право власності на спадкове майно: земельну ділянку, пасовища площею 0,9857 га, кадастровий [NUMBER]; земельну ділянку, ріллю площею 4,5985 га, кадастровий [NUMBER]. До спадкової маси входить ще й житловий будинок [ADDRESS] Приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Вербецькою Т.М. надано роз'яснення про неможливість видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок через відсутність свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], тобто відсутні документальні докази того, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], а також правовстановлюючі документи на домоволодіння, що за життя належало [PERSON]. Його оригінал втрачено. Отримати дублікат неможливо через російську окупацію міста Луганська, де знаходиться обласний державний архів. (а.с.19) Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 розд.II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. [PERSON] реалізуючи свої права спадкоємця не може в позасудовому порядку довести факт реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON]. та надати оригінал правовстановлюючого документа на домоволодіння, яке за життя належало [PERSON]. Ці дві обставини унеможливлюють отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрацію права власності на домоволодіння. Свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] видавалося [INFO] року виконавчим комітетом Малахівецької сільської ради депутатів трудящих Новомишського району Барановицької області Білоруської РСР. Розгляд заяв про встановлення таких фактів здійснюється судом в порядку окремого провадження, що регламентується Главою 6 Розділу IV ЦПК України (1618-IV). Згідно вимог ч.4 ст.315 цього Кодексу суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. В даній справі наявний спір про право спадкування. Відтак справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Аналогічну позицію викладено в п.2 Постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування». Подружжя [PERSON] та [PERSON] мешкали у спірному домоволодінні ще за часів радянського союзу. 23 червня 1990 року виконкомом Старобільської районної Ради народних депутатів видано (мовою оригіналу) «СВИДЕТЕЛЬСТВО о праве личной собственности на жилой дом», де зазначено: «... жилой дом с принадлежащими к нему строениями и сооружениями, который расположен в [ADDRESS] действительно принадлежит колхозному двору, главой которого является гр.[PERSON]». За приписами ст.120 ЦК УРСР (№1540-06) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Згідно ст.563 ЦК УРСР (№1540-06) в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. У відповідності до Постанови №20 від 22 грудня 1995 р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім'я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність", загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Станом на 23 червня 1990 року (дату видачі свідоцтва про право власності на будинок) подружжя [PERSON] та [PERSON] мешкали удвох. Вони ж двоє й були членами колгоспного двору. Тобто їм обом належало по 1/2 частці майна колгоспного двору. Дані обставини не оспорює та визнає відповідач, і вони не підлягають доказуванню згідно ч.1 ст.82 ЦПК України (№1618-IV). [INFO] року [PERSON] помер. Його частка в майні колгоспного двору підлягала успадкуванню за загальними правилами. За приписами ч.1 ст.529 ЦК УРСР(№1540-06) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно положень ст.548 цього ж Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] була єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] (1/2 частку майна колгоспного двору). Мешкаючи на момент смерті разом зі спадкодавцем та продовжуючи проживати в тому ж будинку після його смерті, доглядаючи й надалі за господарством, вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Тоді на момент смерті самої [PERSON] вона мала у власності увесь спірний будинок. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов законним та обґрунтованим, а тому задовольняє його. Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду, він не порушує питання про стягнення з відповідача судового збору, а з власної ініціативи суд не може вийти за межі позову. На підставі викладено,

Outcome: approved