Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК Управління Активами», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Оніщенко Д.С. та приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим О.М. із порушенням законодавства було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4466, про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (правонаступник кредитного зобов`язання ПАТ "Дельта-Банк") заборгованості у розмірі 43 766,52 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Оніщенко Д.С. відкрито виконавче провадження № 63433381. Також, ним винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12 січня 2021 року. Про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису вона дізналась 22 січня 2021 року, коли з її основної роботи Нікопольський міськрайонний центр зайнятості» з заробітної плати почали утримувати кошти на підставі постанови, винесеної приватним виконавцем. Крім цього, зазначає, що не згодна з наявністю у неї перед відповідачем заборгованості в розмірі 43 766,52 грн. та вважає її спірною, оскільки кредитний договір від 05 січня 2014 року укладався між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» та заборгованість нею сплачувалась. З ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» кредитні договори не укладалися. Крім того, про відступлення права вимоги з Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» за кредитним договором та стягнення з неї заборгованості за виконавчим написом вона дізналася лише після того, як з її заробітної плати почали утримувати кошти на підставі постанови приватного виконавця. АніПАТ «Дельта Банк», ані «ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», не повідомляли її про зміну кредитора в зобов`язанні, а також до неї не пред`являлися вимоги про погашення заборгованості більше шести років. З вказаних підстав вона не визнає розмір заборгованості (у тому числі, відсотків, комісії, пені), нарахованої ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», оскільки позбавлена будь-якої інформації з боку банку щодо кредитних зобов`язань.Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а, відтак, і документи, які підтверджують безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме у такому розмірі. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Однак, вона не отримувала письмової вимоги (повідомлення) від ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тому, враховуючи вище викладенні обставини, просить суд визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4466, виданий 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості у розмірі 43 766,52 грн., а також плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 4 376,65 грн., таким, що не підлягає виконанню. А також просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» на її користь сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Копія вищевказаної ухвали з позовною заявою та доданих до неї документів була направлена відповідачу по справі. Крім цього, відповідачу було запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду та позивачу відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.18-19). Відповідач вищевказану ухвалу суду отримав, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.56). При цьому, скористався своїм правом, надавши 12 травня 2021 року на адресу суду клопотання про врегулювання спору за участю судді. Однак, позивач, ознайомившись з даним клопотанням, не виявила бажання врегулювати спір мирним шляхом і згоди на врегулювання спору за участю судді не надала, наполягаючи на розгляді справи по суті (а.с.58). Крім того, 12 травня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від директора ТОВ «Фінансова Компанія управління активами» надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій він зазначає, що не заперечує проти визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, при цьому, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору визнає частково лише в частині стягнення суми в розмірі 454 грн. 00 коп. (а.с.41). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, конверт, який був направлений за адресою його місця перебування, повернувся з відміткою «за строками зберігання» (а.с.28, 55). Крім цього, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року про витребування доказів ним виконані не були, належним чином завірені витребувані документи до суду також не надходили (а.с.21-22). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Оніщенко Д.С., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.25-26), в судове засідання не з`явився та будь-яких заяв на адресу суду не надавав. При цьому, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року про витребування доказів ним виконані не були, належним чином завірені витребувані документи до суду також не надходили (а.с.21-22). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим О. М. із порушенням законодавства було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4466, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості у розмірі 43 766 грн. 52 коп. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Оніщенко Д.С. відкрито виконавче провадження № 63433381, а також 12 січня 2021 року, в рамках вищевказаного виконавчого провадження, було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.8-10, 12-13). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.9999 року № 1172. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового врегулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи, згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України та статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК Управління Активами», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Оніщенко Д.С. та приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом, а разом сума становить 1 362 грн. 00 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] (а.с.6, 32). На підставі викладеного,

Outcome: approved