Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

До Зіньківського районного суду звернувся із заявою [PERSON] до Управління пенсійного фонду України у Зіньківському районі про встановлення факту, що має юридичне значення. Перед початком судового засідання [PERSON] змінив свої вимоги, а саме предмет та підставу та заявив свої вимоги до СТОВ « Краяни» про зобовязання виконати виправлення. В судове засідання зявився позивач. Відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи а саме 24.11.2015 року о 08 год. 40 хвилин та 01.12.2015 року 09 год 00 хвилин не зявився. Заслухавши позивача, який підтримав свої позовні вимоги, свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно трудової книжки колгоспника серії УКР №1027697 виданої 03.03.1984 року на імя [PERSON], на титульній сторінці, професія [PERSON] - записано як електрогазозварник, тракторист (а.с.7). Перша запис в трудової книжки колгоспника серії УКР №1027697 виданої 03.03.1984 року на імя [PERSON] від 03.03.1983 року, згідно наказу № 4 від 27.03.1983 року записано « Прийнятий на роботу зварщиком з 29 березня 1983 року». Друга запис трудової книжки колгоспника серії УКР №1027697 виданої 03.03.1984 року від 27.10.1993 року згідно наказу № 12 від 08.09.1993 року записано « Звільнений з роботи за власним бажанням».(а.с.8). Як вказав позивач в судовому засіданні він весь час, з 8 год. ранку до 17 год. вечора в період з 1983 р. по 1993 р. здійснював електрогазозварювальні роботи. А саме використовував електричні та газові зварювальні апарати на протязі дня. Відрізав даними апаратами та приварював, так як на той час не було болгарок, щоб відрізати частини. Після 17 години його постійно було привезено на поле де ішли посівна, чи збирали врожай, чи проводили підготовку поля до сівби. Весь цей час використовувалася його праця електрогазозварювальника. В квітні місяці 2015 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі з проханням нарахувати йому пенсію на пільгових умовах згідно Списку № 2 виробництв, професій і посад, затвердженим Кабінетом Міністрів України. 06.04.2015 року [PERSON] надійшла відповідь за № 19/Я-02, де було чітко вказано, що в поданих ним документах є розбіжності в назвах займаних посад «зварювальник» замість «електрогазозварювальник», що унеможливлює нарахування йому пенсії на пільгових умовах згідно Списку № 2 виробництв, професій і посад, затвердженим Кабінетом Міністрів України. На момент виникнення спірних правовідносин постановою державного комітету Союзу РСР по стандартам від 27 серпня 1986 року № 016 було затверджено «ОБЩЕСОЮЗНЫЙ КЛАССИФИКАТОР ПРОФЕССИИ РАБОЧИХ, ДОЛЖНОСТИ СЛУЖАЩИХ И ТАРИФНЫЕ РАЗРЯДЫ 1 86 016», який був введений в дію з 01.01.1987 року та діяв до 01.01.1996 року. Вищезазначеним класифікатором не було передбачено такої посади, як «зварщик». Відповідно ст. 48 КЗпП України Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно положень пунктів 2.6., 2.8. 2.10. параграфа а) загальні вказівки розділу 2 Заповнення трудових книжок «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, - У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. Позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою у якій просив виконати виправлення неправильних записів відомостей про роботу у його трудовій книжці, постільки СТОВ та СБК «Краяни» є правонаступником КСП ім.. Енгельса, звернувся до директора СБК «Краяни» [PERSON] з заявою про надання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії за віком за період роботи з 03.03.1983 року по 27.10.1993 року на посаді електрогазозварника. В довідці просив обовязково вказати характер виконуваних робіт, посаду відповідно до Постанови КМУ № 10 від 26.01.1991 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення». Правонаступники КСП ім.. Енгельса в усній формі відмовили заявнику. Тоді позивач звернувся до прокуратури Зіньківського району за захистом своїх прав. 09.06.2015 року йому надійшла відповідь за № 92/41- 15, в якій зазначається, що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не виявлено, і рекомендовано звернутися до Зіньківського районного суду для захисту своїх прав. Згідно з пунктом „б статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення, право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки-після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам. Відповідно Порядку застосування Списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 №1451/11731 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні у період роботи особи. Свідок [PERSON] підтвердив покази позивача [PERSON] та суду пояснив, що він працював в КСП ім.. Енгельса в період з 1983 року по 2002 рік, надавши в судовому засіданні копію трудової книжки. Також вказав, що [PERSON] був підлеглим у нього. Весь час виконував роботи електрогазозварювальника в період з 1983 року по 1993 року, коли він звільнився із КСП. [PERSON] Анатолійович підтвердив те, що позивач, [PERSON], коли працював в КСП ім.. Енгельса, то виконував роботи електрогазозварювальника. Як встановлено в судовому засіданні характер робіт громадянина [PERSON], за період його трудової діяльності в КСП ім.. Енгельса в період з 1983 року по 1993 рік відповідали роботам електрогазозварювальника. Діючим на той час класифікатором не було передбачено професії «зварщика», натомість була передбачена професія «газосварщик» «за класифікатором 11620 / 7 /» та «електрогазосварщик» «за класифікатором 19756 / 2 / , суд приходить до висновку про те, що 1983 року позивач був прийнятий на роботу електрогазозварювальника в КСП ім.. Енгельса. За таких обставин вважає, що позовні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача виконати виправлення неправильного запису №1 у трудовій книжці позивача зазначивши у графі 3, що він був прийнятий на роботу електрогазозварювальником а не «зварщиком», є обгрунтованими і підлягають задоволенню. За таких обставин, виходячи із аналізу положень актів чинного законодавства суд приходить до висновку про те, що сам наказ про прийняття позивача на роботу не відповідав вимогам чинного на той час законодавства, в чому суд вбачає порушення законних прав та інтересів позивача. Фактично позивач у вищезазначений період виконував роботи електрогазозварювальника і згідно діючих на той час класифікаторів професій і посад у сільському господарстві такої професії і посади, як «зварщик», не існувало, що підтверджується наявними матеріалами справи. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved