Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

28 вересня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що йому на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідачі за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають. Як зазначено позивачем у позові, на сьогоднішній день, у зв'язку з матеріальними проблемами та оформленням певних соціальних виплат, він стикається з перешкодами в їх оформленні через той факт, що в квартирі зареєстровані особи, з якими він не має жодних родинних відносин. У зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: просить визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] відповідачів по справі: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом та повідомленням сторін (а.с.18). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмову заяву, в якій позивач просить розглянути справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.22). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.21,31), та судова повістка про виклик до суду вручалася через органи місцевого самоврядування (а.с.32), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.28-29). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.20,30), та судова повістка про виклик до суду вручалася через органи місцевого самоврядування (а.с.34), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.28-29). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], позивачу по справі, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В. від 15.09.2010 року, зареєстрований в реєстрі №1356, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5-6), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №8998936 від 15.09.2010 року, сформованим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В. (а.с.7). Як вбачається з п.4.2 вказаного вище Договору купівлі-продажу від 15.09.2010 року, продавець ([PERSON]) зобов"язується передати квартиру покупцеві ([PERSON].) (ключі та технічну документацію), звільнити її від речей, домашнього вжитку та знятися з реєстрації місця проживання самій та виписати зареєстроаних в квартирі членів сім"ї в строк до 20 вересня 2010 року (включно), не вчиняти перешкод здійсненню покупцем своїх прав щодо володіння, користуування та розпорядження придбаним нерухомим майном (а.с.5 зворот). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №27499128 від 30.09.2010 року, виданого РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» серії СХ №182230 від 30.09.2010 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 15.09.2010, та копія вказаного Витягу міститься в матеріалах справи (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 17.09.2018 року за вих.№2157/06, Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.11). З Акту про реєстрацію, але непроживання від 18.09.2018 року, складеного комісією у складі: депутата Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області [PERSON], сусідів: [PERSON], [PERSON], підпис яких засвідчено секретарем Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області [PERSON] вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстровані, але не мешкають, їх місцезнаходження не відомо (а.с.12). З Акту про реєстрацію, але непроживання від 01.11.2018 року, складеного комісією у складі: депутата Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області [PERSON], сусідів: [PERSON], [PERSON], підпис яких засвідчено секретарем Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області [PERSON] вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За місцем реєстрації за вищевказаною адресою [PERSON] та [PERSON] з вересня 2010 року не мешкають, теперішнє їх місце проживання невідомо (а.с.33,35). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення .про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №166 в будинку №4 по вул.Молодіжна в смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договором купівлі-продажу квартири від 15.09.2010 року, з тих підстав, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому приміщенні тривалий час (понад вісім років) і по теперішній час не проживають, що вбачається з Актів непроживання від 18.09.2018 року, 01.11.2018 року та участі в утриманні даної квартири відповідачі [PERSON] та [PERSON] не приймають, комунальні послуги не сплачують, та, будучи зареєстрованими у вищевказаному житловому приміщенні, яке належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи у ньому, відповідачі чинять позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Будь-яких підстав для збереження за відповідачами вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у спірній квартирі тривалий час, з 2010 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачами під час розгляду справи не оспорені, відзиви на позов ними не подані, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою №166 в будинку №4 по вул.Молодіжна в смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved