Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У січні 2019 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно. В обґрунтування позову зазначає, що 10.07.2008 року між АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CM-SME201/328/2008, згідно з умовами якого та кредитних заявок, Банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 180 000,00 дол. США, для придбання нерухомості, датою остаточного повернення кредиту є 09.07.2023 року. 10.07.2008 року між банком та відповідачем було укладено договір Іпотеки № РМ- SME201/328/2008, за умовами якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, підвалу (літ.А-5), загальною площею 220,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порушення ст.ст. 509, 526, 610, 625, 1049-1050 ЦК України, відповідач не виконав умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року у сумі 1 647 146 грн. 92 коп., судові витрати у сумі 1820 грн., яке набрало законної сили 06.04.2011 року. 25.08.2011 року позивачем отриманий виконавчий лист, який пред`явлено до Хортицького відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, та рішення суду на даний час не виконане. Позивач посилаючись на викладене, просив позов задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме нежиле приміщення, підвалу (літ.А-5), загальною площею 220,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М., 10.07.2008 року за № 849, в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2-650/2011 про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року в розмірі 1 647 146 грн. 92 коп., встановити спосіб реалізації предмета іпотеки нежилого приміщення, підвалу (літ. А-5), загальною площею 220,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде встановлена в ході виконавчого провадження відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 06.02.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження. Ухвалою суду від 12.03.2019 року позов залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. 14.05.2019 року позивачем усунуті недоліки визначені ухвалою суду від 12.03.2019 року. Ухвалою суду від 17.05.2019 року призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Відповідно до письмових заперечень відповідача викладених у його відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2011 року у справі №2-650/2011 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на яке посилається позивач, скасовано ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2013 року, після чого ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013 року позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 647 146, 92 грн. залишена без розгляду. Крім того, відповідач заявляючи про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, просить відмовити у задоволенні позову, при цьому зазначив наступне. Крім того, АТ «ОТП Банк» 05.03.2010 року йому, для ознайомлення, була надана досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року. Цією вимогою Банк повідомив про зміну строку виконання зобов`язання і вимагав дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме: протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги сплатити на рахунок № [NUMBER] в AT «ОТП Банк», МФО 300528, ідентифікаційний код 2569010553 наступні суми: суму кредиту в розмірі 191725,79 доларів США; суму відсотків за користування кредитом в розмірі 2328,20 доларів США; суму пені в розмірі 89726,58 гривень; суму штрафу у розмірі 250,00 грн. Таким чином, виконати вимогу він повинен був у строк до 04.04.2010 року, відповідно з 05.04.2010 року розпочався перебіг строку позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк позовної давності за кредитним договором № СМ-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року сплив 05.04.2013 року, навіть після винесення ухвали про залишення позову без розгляду, пройшло вже більше ніж п`ять років. Отже, станом на дату звернення з цим позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустило строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення, як основної суми заборгованості, так і додаткових вимог, у тому числі і звернення стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, у позовній заяві просив у разі його не явки в судове засідання, справу розглядати за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що 10.07.2008 року між АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CM-SME201/328/2008, згідно з умовами якого та кредитних заявок, Банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 180 000,00 дол. США, для придбання нерухомості, датою остаточного повернення кредиту є 09.07.2023 року (а.с. 4-8). Відповідно до п. 1.9 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боржником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем умов цього договору. 10.07.2008 року між банком та відповідачем було укладено договір Іпотеки № РМ- SME201/328/2008, за умовами якого Іпотекодавець [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, підвалу (літ.А-5), загальною площею 220,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-13). 29.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421) та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ЄДРПОУ 21685166) було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, згідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року та за договором іпотеки № №РМ- SME201/328/2008 від 10.07.2008 року право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки (а.с. 17-26). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2011 року, по цивільній справі № 2-650/2011, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року у сумі 1 647 146 грн. 92 коп., яке набрало законної сили 06.04.2011 року (а.с. 14). Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2013 року заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2011 року, у справі 2-260/11, про стягнення з [PERSON] , [PERSON] скасовано, справу призначено до розгляду в судове засідання (а.с. 50-51). Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013 року позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишена без розгляду (а.с. 45). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України) Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України). За змістом положень статті 575 ЦК України, статей 1, 2 Закону України «Про іпотеку» іпотека є окремим видом застави, яка полягає у забезпеченні виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Звертаючись до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач посилався на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2011 року, яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року у сумі 1 647 146 грн. 92 коп. та просив за рахунок предмету іпотеки задовольнити свою вимогу. Проте, зазначене заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2011 року, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2013 року, скасовано. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013 року позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишена без розгляду. Отже, на теперішній час за основним зобов`язанням у грошовій сумі, розмір якої встановлено рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2011 року у розмірі 1 647 146 грн., спір між сторонами щодо суми заборгованості за кредитним договором не вирішено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості. Матеріали справи, на день її розгляду, не містять обґрунтованого розрахунку основного зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання, позивач не довів наявність суми заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № CM-SME201/328/2008 від 10.07.2008 року у розмірі 1 647 146 грн. 92 коп., що має суттєве значення для правильного вирішення спору. Крім того, позивач в свою чергу не скористався своїм правом відповідно до вимог ст.ст. 43, ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, обґрунтованість позовних вимог суду не довів, відповідь на відзив відповідача не надав. Враховуючи, що позивачем не доведена сума заборгованості відповідача перед позивачем, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що позбавляє можливості суд дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону, тому в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 „Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що позивач не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі, заява відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин на підставі ст. 257 ЦК України задоволенню не підлягає, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений судовий збір необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed