Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що з 08.09.1968 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають повнолітних дочок [INFO] та [INFO] Вказує, що через несумісність характерів виникали сварки та була втрачена повага один до одного, внаслідок чого вони стали проживати окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, тому просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та просили його задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували. Заперечення подали в письмовому виді. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.09.1968 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії 1-БК за [NUMBER], виданим 29.08.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 29 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають повнолітніх дочок [INFO] та [INFO] В обгрунтування позову позивач вказав, що шлюбні відносини є фактично припиненими й збереження сім"ї є неможливим. В судовому засіданні позивач вказав, що протягом приблизно одного року фактично проживає в іншій сім"ї. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Частиною 4 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Судом вживались заходи для надання можливості для можливого примирення. Так, судом 24.04.2014 року за клопотанням відповідача було надано строк для примирення протягом чотирьох місяців, а в послідуючому 24.10.2014 було надано додатковий строк для примирення. (а.с. 40-41, 66-67). Дана справа перебуває в провадженні суду з лютого 2014, тобто дев"ять місяців, протягом якого позивач наполягав на розірванні шлюбу та кожного разу категорично заперечував щодо надання строку для можливого примирення. Враховуючи час розляду справи з лютого 2014 та надання двічі судом строку для можливого примирення, це ніяким чином не вплинуло на стосунки сторін та поновлення взаємопорозуміння між ними. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин виявилося неможливим, сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, а відповідач доказів на спростування зазначеного не надала, протягом наданого судом двічі строку на примирення воно не відбулось, тому суд дійшов висновку про доведеність та обгрунтованість позовних вимог. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved