Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

І.Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] в обґрунтування вимог заяви встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини вказує, що [INFO] в м.Березне Рівненської області померла рідна баба заявниці [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . На день своєї смерті баба [PERSON] , була зареєстрована та проживала в будинку [ADDRESS] , станом на [INFO] була зареєстрована одна. 26 серпня 2003 року баба [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, в тому числі належну їй Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла своїй дочці [PERSON] , яка проживає в м.Хабаровськ Російської Федерації. У встановлений законом строк [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини,тому в силу ст.1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла її. На день смерті [PERSON] в її жиловому будинку по [ADDRESS] постійно проживала її дочка [PERSON] (матір заявниці). Фактично з грудня 2015 року вона проживала в житловому будинку по [ADDRESS] . За даною адресою [PERSON] постійно проживала із своєю матір`ю [PERSON] , 1937 р.н. до дня її смерті - [INFO] і разом з нею вела спільне господарство. Тому [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом з нею в одному житловому будинку, однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] в м.Березне Рівненської області померла [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина на вищевказане спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] .Заявник звернулася до приватного нотаріуса Березнівського районного нотаріального округу Черкасової І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . Однак нотаріус повідомила, що нею не надано доказів постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та вона є такою, що пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 23 вересня 2021 року заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Позивач в судове засідання не з"явилася - представник заявника- адвокат Оніщук М.А. подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі заявника та представника, заяву підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. [INFO] в м.Березне Рівненської області померла рідна баба заявниці [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12768934 від 14.11.2013 року. На день своєї смерті баба [PERSON] , відповідно до довідки Березнівської міської ради №2569 від 15.09.2021 року, була зареєстрована та проживала в будинку [ADDRESS] , станом на [INFO] була зареєстрована одна. 26 серпня 2003 року баба [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, в тому числі належну їй Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла своїй дочці [PERSON] , яка проживає в м.Хабаровськ Російської Федерації. У встановлений законом строк [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини,тому в силу ст.1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла її. На день смерті [PERSON] в її жиловому будинку по [ADDRESS] постійно проживала її дочка [PERSON] (матір заявниці), що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 13 січня 2016 року, в якому зазначено, що при обстеженні встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Фактично з грудня 2015 року вона проживала в житловому будинку по [ADDRESS] . За даною адресою [PERSON] постійно проживала із своєю матір`ю [PERSON] , 1937 р.н. до дня її смерті - [INFO] і разом з нею вела спільне господарство. Тому [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом з нею в одному житловому будинку, однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] в м.Березне Рівненської області померла [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина на вищевказане спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . Заявник звернулася до приватного нотаріуса Березнівського районного нотаріального округу Черкасової І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . Однак нотаріус повідомила, що нею не надано доказів постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та вона є такою, що пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. На день смерті матері [PERSON] її дочка [PERSON] проживала разом з нею в одному житловому будинку без реєстрації, що підтверджується вищевказаним актом обстеження житлово-побутових умов. [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 2,3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі № 633/344/16-ц. З огляду на викладене, заявник вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вирішуючи питання про встановлення даних фактів, суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Абзацом 2 вказаного пункту Постанови визначено, що наведений у ст. 273 ЦПК (на даний час ст. 315 ЦПК) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved