Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Маліцький М. В. до Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Свої вимоги представник позивачки мотивує тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, площею 4,9013 га, кадастровий номер 0523486400:03:002:0112, яка розташована на території Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі 07 грудня 2017 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. від 05 квітня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на земельну ділянку, площею 4,9013 га, яка розташована на території Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, оскільки вона не може надати правовстановлюючий документ на вказане майно, а згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вищевказаної ділянки є [PERSON] , якій на підставі розпорядження Погребищенської РДА №458 від 20 серпня 2007 року передано вказано земельну ділянку та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №398205. Вказане розпорядження Погребищенської РДА, а в подальшому і виданий державний акт на право власності на земельну ділянку винесено на підставі рішення Погребищеського районного суду Вінницької області від 11 липня 2007 року, яке було скасовано постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13 березня 2018 року по справі №2-495/2007 та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Спичинецької сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Спірна земельна ділянка входить до складу спадщини [PERSON] . Також представник позивача зазначає, що позивачка [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] та вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори з заявою від 07 грудня 2017 року. Позивачка позбавлена можливості оформити право власності на вказану земельну ділянку, а відтак вона просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Погребищенської РДА від 20 серпня 2007 року №458 про видачу державного акту на право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] , визнати недійсним та скасувати вказаний державний акт серії ЯД №398205, що виданий на ім`я [PERSON] та визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 4,9013 га, що розташована на території Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області. 05 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 23 квітня 2019 року. 25 квітня 2019 року через канцелярію суду відповідачем Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Погребищенської РДА у повному обсязі. 07 травня 2019 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - адвокатом Чернілевською Р.В. подано до суду письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких вона просила суд ухвалити рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Також Чернілевською Р.В. подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог. 11 липня 2019 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] подано клопотання до долучення письмових доказів до матеріалів справи. 06 лютого 2020 року ухвалою суду провадження у справі за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Маліцький М.В. до Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації від 20 серпня 2007 року № 458 про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку на території Спичинецької сільської ради спадкоємцю [PERSON] , спадкодавець [PERSON] , ділянка № [NUMBER] , площею 4,9013га, № сертифікату ВН № 042854 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 398205, виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 4, 9013 га, на території Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0523486400:03:002:0112, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010786400087 від 28 грудня 2007 року - закрито. 03 березня 2020 року у зв`язку з припиненням повноважень суддею Марченко Л.В. справу передано для проведення повторного авторозподілу. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями головуючим суддею обрано Бойка А.В. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року справу прийнято до провадження судді Бойка А.В. Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року ухвалу Погребищенського районного суду від 06 лютого 2020 року залишено без змін. 16 червня 2020 року підготовче засідання по справі закрито та призначено судовий розгляд по суті. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Маліцький М.В. заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник Погребищенської РДА Гончарук Р.О. в судовому засіданні заперечив проти задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - адвокат Чернілевська Р.В. в судове засідання не з`явилась. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. На підставі ухвали Погребищенського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року, залишеною в силі постановою Вінницького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року (а.с. 233-234, т. 2) провадження у частині вимог про визнання незаконним і скасування розпорядження та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку закрито, оскільки є чинною постанова Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у справі №143/363/18 (а.с. 53-57, т.2), яка ухвалена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Що стосується вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування: За приписами ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 29 березня 1997 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1 (а.с. 8, т.1). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7, т.1). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 липня 2007 року, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), розміром 3,78 га та земельну ділянку, площею 3,1052 га, що належали на праві власності спадкодавцю [PERSON] . На підставі даного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.18, т.1). Рішенням Погребищенського районного суду від 22 листопада 2011 року за [PERSON] визнано право власності на садибу, що знаходиться у с. Спичинці Погребищенського району Вінницької областв в порядку спадкування. 22 листопада 2017 року рішенням Погребищенського районного суду, іншому спадкоємцеві за законом [PERSON] , визначено додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с 97, т.1). 07 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] (а.с. 11, т.1). Постановами Апеляційного суду Вінницької області від 13 березня 2018 року та 07 червня 2018 року рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 липня 2007 року та 29 листопада 2011 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовлено (а.с.10, т.1 ). Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року, рішення Погребищенського районного суду від 22 листопада 2017 року скасовано, та у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с. 98-101, т.1). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що жодних належних доказів, які б вказували та підтверджували поважність причин пропуску [PERSON] строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця протягом більше як 11 років не надано. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року ( а. с.105-108, т. 1), яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року (а.с.109-112, т.1), визначено [PERSON] додатковий строк тривалістю 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Апеляційний суд у постанові від 20 грудня 2018 року дійшов висновку про наявність підстав визнати поважними причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини у період з часу звернення [PERSON] до суду щодо спірної спадщини, а саме з 2007 року, до часу скасування у 2018 році рішень судів першої інстанції, оскільки весь цей час остання була визнана не тільки спадкоємцем, а і власником цього майна і це право ніким не оспорювалось. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку [PERSON] послалась на те, що вона, відповідно до ст. 1261 ЦК України є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , тому державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON] порушує її права як спадкоємця за законом. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Зазначене також знайшло підтвердження і у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця. Чинне спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50188816 від 07.12.2017 слідує, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] заведена [INFO] (а.с. 22, т.1). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України є діти спадкоємця, той з подружжя, який пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року (а.с.97, т.1) позивачу визначено додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 07 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою (а.с. 11, т.1). 23 травня 2018 року рішення суду про визначення [PERSON] додаткового строку скасовано постановою Апеляційного суду Вінницької області та ухвалено нове, яким у позові відмовлено (а.с. 98-101, т.1 ). Зазначене рішення постановою Верховного суду від 08 квітня 2019 року залишено без змін (а.с. 102-104, т.1). 05 квітня 2019 року [PERSON] , як дружина спадкодавця, знову звернулась до державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на земельну ділянку, площею 4,9013 га через відсутність документа, який би посвідчував право власності померлого на земельну ділянку (а.с. 34, т.1). Вказаними вище рішеннями, а також довідкою Вендичанської селищної ради № 127 від 17 жовтня 2017 року про реєстрацію місця проживання (а.с. 6, т.1 ) доводиться, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] , яка мала місце 22 вересня 2006 року постійно з ним не проживала, оскільки перебувала на території Російської Федерації. Довідка Спичинецької сільської ради №74 від 12 лютого 2019 року надана позивачем (а.с. 9, т.1) не доводить факт постійного проживання її із спадкодавцем на момент смерті. Натомість як стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137785998 від 14 вересня 2018 року (а.с.12, т.1) власником будинку по [ADDRESS] є [PERSON] . Не скасовано і її право на земельну ділянку, площею 4,9013 га, що розташована на території Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а.с.18, т.1). Таким чином, позивачем не доведено у судовому засіданні належними доказами її право на спадкування земельної ділянки після смерті [PERSON] . Належним відповідачем у спорі про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку, [PERSON] зазначила відповідачем Погребищенську районну державну адміністрацію Вінницької області. За теоретичним визначенням "відповідач" - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. З огляду на вказане, враховуючи, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких вказала позивач. До зазначеного висновку прийшов Касаційний цивільний Суд у складі Верховного суду у своїх постановах від 25.04.2018 року № 185/10105/15-ц та постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 278/1258/16-ц. З матеріалів справи слідує, що ні позивачем, ні її представником не було подано до суду заяви про заміну неналежного відповідача, належним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Позивачем ставилась вимога про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, проте до участі у справі залучено лише орган місцевого самоврядування - Погребищенську РДА, якою таке рішення прийнято, і не залучено в якості відповідача особу, якої це рішення безпосередньо стосується. Між тим, вимоги про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту та визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON] прямо впливають на права та інтереси особи, яка є спадкоємцем такого майна після смерті [PERSON] - [PERSON] . Оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову в позові з цих підстав. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується нормами ст.141 ЦПК України, та враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, вважає за необхідне суму по оплаті судового збору, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed