Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

29.05.2018 року представник позивача звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] , Рубіжанської об,єднаної державної податкової Інспекції головного управління Державної фіскальної служби Українипро звільнення майна з-під арешту. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 07.06.2018 року прийнято дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В обгрунтування позову представник позивача вказав, що позивач у справі - [PERSON], [INFO], є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.1998 року, зареєстрованого 22.01.1998 року в Рубіжанському «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради Луганської області в реєстровій книзі права власності №36 дод.сторінка №748, реєстр №206. За вказаною адресою позивач зареєстрований за місцем проживання з 22 липня 1999 року. В лютому 2018 року позивач дізнався, що на належну йому вищезазначену квартиру накладено арешт. Листом Комунального підприємства «БТІ» Рубіжанської міської ради Луганської області позивачу було повідомлено, що на належну йому квартиру накладено арешт згідно постанови Рубіжанського ВДВС №717/1-02р від 01.07.2003року. У вказаній постанові зазначено, що складена вона при примусовому виконанні вироку Рубіжанського міського суду Луганської області №1-104 від 12.08.2002 року про конфіскацію майна [PERSON]. З вироку Рубіжанського міського суду Луганської області у справі №1-104 від 16.04.2002 року вбачається, що винним визнана особа, з аналогічним прізвищем, ім,ям та по батькові як у позивача, а саме: [PERSON], але народжений 14 липня 1982 року та який проживає за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 05 липня 2002 року вирок Рубіжанського міського суду Луганської області по справі №1-104 від 16.04.2002 року, залишено без змін. Згідно відповіді начальника Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби №9849/16.14.41 від 12.03.2018 року, станом на 12.03.2018 року, на примусовому виконанні відсутні виконавчі документи, за якими боржником є [PERSON], а також відсутня можливість вилучити з архіву відділу виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову №717/1-02 р від 01.07.2003 року про накладення арешту на квартиру. Таким чином, арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], було накладено необґрунтовано. Просить звільнити квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], з-під арешту, який накладено постановою державного виконавця Рубіжанського управління юстиції Петренко Л.О. №717/1-02 р від 01.07.2003 року при виконанні вироку Рубіжанського міського суду Луганської області у кримінальній справі №1-104 від 2002 року. В судове засідання представник позивача не з,явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність та відзиву на позов не надав. Представник Рубіжанської об,єднаної державної податкової Інспекції головного управління Державної фіскальної служби України в судове засідання не з"явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що РОДПІ головного управління ДФС України не є належним відповідачем у даній справі, а тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Рубіжанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області в судове засідання не з,явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника Рубіжанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу квартири від 13.01.1998 року (реєстраційний напис про право на особисту власність №206 від 22.01.1998 року) ( копія договору - а.с.12, копія технічного паспорту - а.с.13-14). Згідно листа директора КП «БТІ» Рубіжанської міської ради Луганської області № 266 від 02.03.2018 року, станом на 31.12.2012 року власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. 13.01.1998 року реєстр №46 та зареєстрованого 22.01.1998р. реєстрованим номером 206/36 дод.стор.748 Державним комунальним підприємством «БТІ» м. Рубіжне, є [PERSON]. Згідно постанови Рубіжанського ВДВС №717/1-02р від 01.07.2003 року на квартиру накладено арешт (а.с.15). Постановою Державного виконавця, затвердженої начальником відділу Державної виконавчої служби Рубіжанського Управління юстиції №717/1-02в від 01.07.2003 року , при примусовому виконанні вироку Рубіжанського суду №1-104 від 12.08.2002 року про конфіскацію майна гром. [PERSON], накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] (а.с.17). З вироку Рубіжанського міського суду Луганської області у кримінальній справі №1/104/2002р. від 16.04.2002 року вбачається, що винним за скоєння злочину, передбаченого ст.ст.304,187ч.3 КК України, визнано [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS] (копія вироку- а.с.18-26). Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 05.07.2002 року, вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 16.04.2002 року, у відношенні [PERSON], залишено без змін (а.с.26-27). Згідно інформації начальника Рубіжанського міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області №9849/16.14-41 від 12.03.2018 року, станом на 12.03.2018 на примусовому виконанні у Рубіжанському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відсутні виконавчі документи за якими боржником є [PERSON] (а.с.28). З листа начальника Рубіжанського міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області №17393/16.14-41 від 10.05.2015 року вбачається, що у державного виконавця Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відсутня можливість вилучити з архіву відділу виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про накладення арешту на будинок №717/1-02р від 01.07.2003 року (а.с.29). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21.04.1999 року, що діяла на час накладення арешту), особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У частині 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки, постанова про накладення арешту на будинок №717/01-02р від 01.07.2003р. ухвалена у відношенні іншої особи, а не позивача, суд дійшов висновку про те, що накладення арешту на квартиру [ADDRESS] є неправомірним. Щодо заявлених вимог до Рубіжанської об,єднаної державної податкової Інспекції головного управління Державної фіскальної служби України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення вказаною установою його прав. Тому, Рубіжанська об,єднана державна податкова Інспекція головного управління Державної фіскальної служби України є неналежним відповідачем у справі і в задоволенні вимог щодо неї слід відмовити. Отже, позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial