Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила розірвати шлюб, який зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Світловодської міської ради народних депутатів Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 08.06.1991 року зроблено актовий запис № 214. Виділити їй в особисту приватну власність в порядку поділу спільного майна подружжя: 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]; 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 0.051 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Виділити відповідачу [PERSON] в особисту приватну власність в порядку поділу спільного майна подружжя: земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок загальною площею 697,0 кв. м. житловою площею 103,5 кв. м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], також просила стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину доходів, отриманих за період з 01.08.2016 року по 10.05.2017 року від здавання в подобовий найм житлових приміщень в буд. [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстровану шлюбу з 08.06.1991 року, від спільного шлюбу вони мають повнолітню дитину [PERSON]. На даний час спільне життя з відповідачем не склалось, тому вона має намір розірвати шлюбу та поділити придбане у шлюбі майно. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача [PERSON], в якому просив виділити йому легковий автомобіль марки «Porsche Boxster», кабріолет-В, 1997 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], технічний паспорт серії [NUMBER] від 14.04.2015 року, стягнути з позивача [PERSON] на його користь різницю вартості майна у розмірі 192 394 (сто дев'яносто дві тисячі триста дев'яносто чотири) грн. 63 коп., також вирішити питання відшкодування судових витрат у розмірі 4 175 (чотири тисячі сто сімдесят п'ять) грн. 82 коп. вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що позивач за первісним позовом не заявляє жодних вимог про поділ рухомого майна, а саме автомобілів, які також були придбані сторонами в шлюбі, тому просить також вирішити питання про поділ автомобілів 12.06.2017 року винесено ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 30.06.2017 року винесено ухвали про повернення позовної заяви. 01.11.2017 року ухвалою колегії суддів апеляційного суду Київської області ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30.06.2017 року було скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. 10.01.2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. 16.03.2018 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи, витребування доказів. 26.03.218 року винесено ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Прийнято подану представником позивача заяву щодо оцінки доказу. Прийнято та залучено до матеріалів справи подані представниками сторін письмові докази. В задоволенні клопотання представника позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії відмовлено. Клопотання представника позивача про надання додаткового строку для подання відповіді на відзив задоволено частково, встановлено позивачеві за первісним позовом додатковий строк для подання відповіді на відзив. Продовжено стоки підготовчого провадження. заяву про забезпечення зустрічного позову задоволено частково та накладено арешт на легковий автомобіль марки «Lexus CT200H», 2013 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], VIN [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], технічний паспорт серії [NUMBER] від 21.02.2018 року, який належить на праві власності [PERSON]. 07.05.2018 року винесено ухвалу про прийняття та залучення до матеріалів справи поданих представника сторін письмових доказів, а також відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив. Клопотання про витребування доказів задоволено частково, витребувано у Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві (03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6) інформацію про розмір доходів [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]), отриманих за період з 08 червня 1991 року по час підготовки відповіді на запит витребувано у Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України в м. Києві (01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 26) інформацію про правовий статус, введення в експлуатацію, ступінь готовності, технічні характеристики житлового будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]). витребувано у Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 9), Головного управління Держгеокадастру ум. Києві (03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, 69) належним чином завірені копії правовстановлюючих документів, інформацію про технічні характеристики та розмір земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], а також інших земельних ділянок, які набуті у власність у період з 08 червня 1991 року до 23 березня 2018 року і на праві власності належали або належать [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ідентифікаціний номер [NUMBER]). В задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено. Роз'єднано позовні вимоги по первісному позову у цій справі та виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та вилучено з цієї справи в самостійне провадження матеріали відносно позовних вимог про розірвання шлюбу. Продовжено строки підготовчого провадженні. 29.05.2018 року винесено ухвалу про прийняття та залучення до матеріалів справи поданих представником відповідача письмових доказів. По справі призначено судову автотоварознавчу експертизу транспортних засобів. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експертизи. Продовжено строки підготовчого провадження. 29.08.2018 року винесено ухвалу про поновлення провадження у справі. Призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 03.10.2018 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.02.2019 року винесено ухвалу про прийняття та залучення до матеріалів справи поданих представниками сторін доказів, а також письмових пояснень. В задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі, вимоги зустрічного позову визнала частково, а саме, не заперечила проти виділення відповідачу [PERSON] із спільного майна подружжя в особисту приватну власність автомобіля марки «Porsche Boxster», кабріолет-В, 1997 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], технічний паспорт серії [NUMBER] від 14.04.2015 року. В частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації в розмірі 192 394 грн. 63 коп. позивач заперечила та просила відмовити в задоволенні даної позовної вимоги, пояснила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.1991 року та спільно проживали до 01.08.2016 року. За час спільного проживання ними було придбане рухоме та нерухоме майно, зокрема фактично на час припинення шлюбних відносин на праві спільної сумісної власності сторонам належало таке майно: 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]; 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 0,051 га розташованої за адресою:[ADDRESS]; земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS]; житловим будинком загальною площею 697,0 кв. м., житловою площею 103,5 з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить виділити їй в особисту приватну власність 1/2 частину будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а відповідачу земельну ділянку та житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину доходів отриманих ним за період з 01.08.2016 року по 10.05.2017 року. Також пояснила, що все майно придбане подружжям під час спільного проживання, в 2000 році батьки позивача продали належну їм квартиру в Кіровоградській області та віддали виручені кошти отримані від продажу квартири на розвиток бізнесу, за умови, що в майбутньому вони будуть проживати всі разом. Будинок і земельну ділянку в м. Києві подружжя придбало за кошти, які були виручені від продажу іншого будинку в [ADDRESS]. Будівництво будинку в [ADDRESS] завершено в 2009 році, але на даний час він не введений в експлуатацію. З приводу придбання подружжям автомобілів пояснила, що автомобілі марки «Porsche Boxster», кабріолет-В, 1997 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], технічний паспорт серії [NUMBER] від 14.04.2015 року та «Mersedes-Benz ML-350», легковий універсал - В, 2006 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], було придбано в кредит, який був оформлений на ім'я відповідача, проте кошти за ці автомобілі сплачувала позивачка. В подальшому позивач була вимушена продати автомобіль марки «Mersedes-Benz ML-350» який фактично знаходився у її користуванні, оскільки він вимагав значного ремонту, до виручених коштів вона додала ще 7 00 доларів США, які взяла в борг та вже після припинення з відповідачем шлюбних відносин придбала автомобіль марки «Lexus CT200H», 2013 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], VIN [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], вважала, що відповідач на має права на даний автомобіль, оскільки він був придбаний після припинення шлюбних відносин. За час спільного проживання, всі зароблені сторонами кошти були спільним доходом сім'ї, позивач допомагала вести спільний готельний бізнес і працювала там не офіційно, та заробітну плату не отримувала. В будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані всі члени сім'ї, проте на даний час вона не має підтверджуючих документів. Майно подружжям придбавалось під час шлюбу, який фактично існував до серпня 2016 року. Автомобіль марки «Mersedes-Benz ML-350» позивач продала без згоди відповідача, оскільки чинним законодавством така згода на потрібна. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог первісного позову заперечив в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити виділити йому легковий автомобіль марки «Porsche Boxster», кабріолет-В, 1997 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], технічний паспорт серії [NUMBER] від 14.04.2015 року, стягнути з позивача [PERSON] на його користь різницю вартості майна у розмірі 192 394 (сто дев'яносто дві тисячі триста дев'яносто чотири) грн. 63 коп., також вирішити питання відшкодування судових витрат у розмірі 4 175 (чотири тисячі сто сімдесят п'ять) грн. 82 коп., пояснив, що всі кошти за час спільного проживання були зароблені саме відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, доказів того, що позивач за час спільного проживання мала якісь доходи стороною первісного позивача суду не подано. Грошові кошти в [PERSON] брав в борг саме відповідач [PERSON], також продавав майно, а кошти виручені від продажу майна та позичені кошти було вкладено в будівництво за адресою; [ADDRESS], фактичним власником якого є [PERSON], оскільки будівництво здійснювалось за його грошові кошти. Відповідач також допомагав батькам позивача та не має заперечень щодо їх проживання в будинку в [ADDRESS]. також на даний час в будинку в [ADDRESS] продовжуються внутрішні роботи, будинок в [ADDRESS] також на даний час добудовується. Позивачем також не подано суду доказів спільного бізнесу подружжя та спільного доходу. Позивач продала автомобіль марки «Mersedes-Benz ML-350» без згоди відповідача, хоч відповідач також ніс витрати по його обслуговуванню. Грошові кошти в [PERSON] відповідачем брались для будівництва будинку, який будувався для інтересів сім'ї. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає первісний та зустрічний позови такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.1991 року, який розірвано рішенням суду від 07.05.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, матеріалами справи. За час перебування у шлюбі сторони набули право спільної сумісної власності на майно, а саме: житловий будинок загальною площею 304,7 кв. м., житловою площею 46,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0278 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], житловий будинок загальною площею 270,4 кв. м., житловою площею 56 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0343 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 1/2 від 0,0516 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], - автомобіль «Porsche Boxster», 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]., що підтверджується та узгоджується із матеріалами справи. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Про ознаки проживання однією сім'єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.1991 року та фактично припинили шлюбні відносини 01.08.2016 року, що підтверджується матеріалами справи. Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З обставин справи вбачається, що це спірне майно, придбане під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тобто набуте ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 368, 372 ЦК України має право на Ѕ частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності за одним із подружжя порушує законні права та інтереси іншого, як співвласника такого майна. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 (далі - Постанова), встановлено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший). Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п.30 постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України. За таких обставин, суд виходить з того, що спірне майно, а саме житловий будинок загальною площею 304,7 кв. м., житловою площею 46,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0278 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], житловий будинок загальною площею 270,4 кв. м., житловою площею 56 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0343 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 1/2 від 0,0516 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], - автомобіль «Porsche Boxster», 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є спільною власністю сторін. Оскільки вказане вище майно набуто сторонами під час проживання сторін однією сім'єю, є об'єктом спільної сумісної власності сторін, відтак може бути поділено між сторонами в судовому порядку на засадах рівності часток кожного із сторін. Поряд із тим, достатніх підстав для віднесення іншого спірного об'єкта нерухомого майна - 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] до складу майна, яке підлягає поділу суд не вбачає, оскільки переконливих доказів наявності у сторін права власності на дане майно суду не представлено, суду не подано будь-якого правовстановлюючого документа на даний будинок. Оскільки правовий статус цього об'єкту поділу як об'єкту нерухомого майна під час судового розгляду залишився недоведеним, суду не подано доказів, які б достовірно підтверджували відповідні доводи позову, посилання представника позивача про ухилення відповідача від державної реєстрації житлового будинку як завершеного будівництвом не можуть покладатись в основу судового рішення. Крім того, належних і допустимих доказів придбання цього об'єкту поділу за спільні кошти сторін суду не подано, доводи відповідача про його придбання за кошти іншої особи - [PERSON] - залишились не спростованими. Вартість цього об'єкту поділу під час судового розгляду встановити не представилось можливим, сторонами згоди із цього питання досягнуто не було, а переконливих доказів щодо вартості об'єкту поділу суду не подавалось. За таких обставин, доводи первісного позову про можливість поділу будинку між сторонами в порядку поділу майна подружжя суд вважає необґрунтованими, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Належних і допустимих доказів на підтвердження дійсної ринкової вартості кожного із об'єктів майна, які сторони вважали доцільним врахувати при поділі майна подружжя, суду не подано, а представлені сторонами докази суд вважає непереконливими. Висновки експертиз в порядку ч.3 ст.102 ЦПК України жодною із сторін суду не подавались. При цьому суд враховує відсутність згоди сторін щодо спільного визначення вартості об'єктів поділу, незважаючи на вжиті судом заходи. За таких обставин, суд позбавлений можливості об'єктивно визначити вартість як кожного із спірних об'єктів майна, так і загальну вартість майна, яке підлягає поділу, що унеможливлює задоволення обох позовів в частині запропонованих сторонами варіантів поділу майна як способу захисту порушених прав та інтересів. Як встановлено під час судового розгляду легковий автомобіль марки «Lexus CT200H», 2013 року випуску, було набуто після фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами, припинення ведення спільного господарства, що сторонами визнається, тому достатніх правових і фактичних підстав для віднесення цього автомобіля до складу спільного майна подружжя, яке підлягає поділу судом не встановлено. Крім того, залишились неспростованими доводи представника позивача про придбання цього об'єкту рухомого майна за рахунок позичених вже після припинення шлюбу коштів. Також суду не подано належних і допустимих доказів щодо вимоги зустрічного позову про стягнення з первісного позивача [PERSON] на користь первісного відповідача [PERSON] різницю вартості майна в розмірі 192 394 грн. 63 коп. Так, позивач за зустрічним позовом переконливо не довів ту обставину, на яку посилається в обґрунтування зустрічного позову, а саме те, що об'єкт нерухомого майна було побудовано саме не за спільні кошти подружжя, а за рахунок позики [PERSON]. При цьому суд вважає необґрунтованими посилання зустрічного позову на наявність правових підстав для виникнення права іншої особи - [PERSON] - на частину спірного будинку у м.Києві, оскільки як вбачається із пояснень представників сторін та наявних у справі доказів в установленій законом письмовій та нотаріально посвідченій формі договір між одним із подружжя та [PERSON] стосовно об'єкту нерухомого майна не укладався, згода іншого з подружжя на відчудження набутого під час шлюбу майна не надавалась, до виникнення цього спору інші судові спори щодо визначення правового статусу спірного майна між подружжям або за участю сторонніх осіб не виникали. Крім того, навіть якщо приймати до уваги доводи зустрічного позову про дійсність правочину - договору позики, суд вважає, що у цій справі не було доведено те, що отримані зустрічним позивачем на умовах позики кошти були використані не в інтересах сім'ї, а для іншої мети, зокрема з метою набуття права власності на спірний об'єкт нерухомості у іншої особи - [PERSON]. За таких обставин, доводи зустрічного позову про стягнення різниці вартості майна суд вважає необґрунтованими, тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суда України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Жодна із сторін не вживала заходів для попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду в якості грошової компенсації, у конкретизованій і чіткій формі не висловила згоди щодо отримання грошової компенсації, тому суд вважає відсутніми підстави для присудження грошової компенсації одному із подружжя. За таких обставин, при поділі майна слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. При визначенні варіантів поділу суд враховує висловлені обома сторонами міркування щодо різних варіантів поділу, фактичне перебування окремих видів майна у володінні і користуванні кожної із сторін, наявність державної реєстрації права власності на ім'я кожної із сторін, можливість забезпечення житлових прав кожного із подружжя з огляду на кількість об'єктів житла при поділі, вартість кожного із об'єктів поділу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна підлягають задоволенню частково, оскільки суду не подано належних і допустимих доказів можливості поділу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також достовірних доказів правового статусу цього об'єкту поділу. Також при вирішенні спору суд враховує доводи обох сторін про внесення кожним із подружжя матеріального внеску та внеску власною фізичною працею у набуття подружжям спірного майна, тому в силу приписів наведеного вище законодавства суд вважає, що незважаючи на різний ступінь участі кожного із подружжя у створенні спірного майна у кожної із сторін виникли рівні права на це майно, тому кожна із сторін має право на Ѕ частину спільного майна подружжя. Суд вважає необґрунтованими доводи первісного позову про необхідність врахування доходів відповідача від здачі у оренду одного із спірних об'єктів, оскільки позовні вимоги в цій частині належними і допустимими доказами не доведено, ґрунтуються на припущеннях, тому не можуть покладатись в основу судового рішення. Поряд із тим, відповідачем подано декларації про доходи та інші письмові докази, видані уповноваженими органами України, які суд вважає допустимими доказами на підтвердження рівня доходів відповідача як одного із подружжя. Суд вважає, що доводи представника позивача за первісним позовом щодо правовідносин відповідача із іноземними юридичними особами виходять за межі цього судового розгляду і не стосуються саме спірних у цій справі правовідносин. Таким чином, для вирішення саме спірних у цій справі правовідносин, суд вважає встановленим виникнення у кожного із подружжя права на половину спільного сумісного майна подружжя. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна підлягають задоволенню частково, оскільки вимога про стягнення різниці вартості майна в розмірі 192 394 грн. 63 коп., належними і допустимими суду не обґрунтована і не доведена. Враховуючи, вище викладене суд вважає можливим розподілити майно виходячи з правил рівності часток в ідеальних долях без виділення майна у натурі, визнавши за кожним із сторін право особистої приватної власності на Ѕ частину (в рівних частинах за кожним). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів доведені належними і допустимими доказами лише частково, тому позов слід задовольнити в частині доведених позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з сторін пропорційно задоволеним за кожним із позовів вимогам. Враховуючи завершення розгляду спору слід скасувати заходи забезпечення позову по вступу рішення в законну силу.

Outcome: partial