Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] пред'явив позов до Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,73 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована [ADDRESS] на території Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району, що належала його матері [PERSON], яка померла [INFO], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 757044, виданого Григорівською сільською радою Старокостянтинівського району 30 листопада 2003 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється єдиним спадкоємцем останньої на підставі заповіту на все майно, інших спадкоємців немає. Однак через виправлення в Державному акті в написанні по батькові спадкодавця не може оформити спадкові права на дану земельну ділянку, про що державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в позовній заяві, та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі та не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Старокостянтинові, місце державної реєстрації виконавчий комітет Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району, про що складено відповідний актовий запис № 15 згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району 09 квітня 2013 року. [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і, взагалі все те, що буде належатиме їй на день смерті і, на що вона матиме право заповіла синові (позивачу) [PERSON], про що склала заповіт, посвідчений Григорівською сільською радою Старокостянтинівського району 19 листопада 1999 року за р. № 79, який відповідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 36584730, виданої Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 11 лютого 2014 року є чинним. Зі змісту довідки Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району від 11 лютого 2014 року за № 46 вбачається, що по даним сільської ради даний заповіт не змінювався і не скасовувався. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що слідує із змісту його паспортних даних, де в графі місце проживання зазначено, що з 14 вересня 1979 року його місце проживання зареєстровано [ADDRESS], а також даними довідки виконавчого комітету виконавчого комітету Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району від 27 листопада 2013 року за № 1451 про те, що померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] - позивачем по справі. Позивач також в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, юридично прийняв спадщину, шляхом направлення відповідної заяви від 27 травня 2013 року до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. На підставі його заяви була заведена спадкова справа № 398/2013 року до майна померлої (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36584601, виданий Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 11 лютого 2014 року). Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених суду Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 11 лютого 2014 року за № 583/01-16, вбачається, що позивач являється єдиним спадкоємцем до майна померлої. Інших спадкоємців, а також передбачених законом та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 1,73 га. в межах згідно з планом (опис меж: від А до Б землі [PERSON]; від Б до В землі спільної власності; від В до Г землі [PERSON]; від Г до А землі спільної власності) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району [ADDRESS]. Земельна ділянка на праві приватної власності належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 757044, виданого Григорівською сільською радою Старокостянтинівського району 30 листопада 2003 року на підставі рішення Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району від 28 листопада 2003 року за № 7. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 362. При зазначені даних про власника земельної ділянки у вищевказаному Державному акті містяться оговорені представником Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району та скріплені печаткою даної сільської ради виправлення в записі про особу з „[PERSON]" на „[PERSON]". Зі змісту п. п. 4.1, 4.2, 4.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів за № 325 від 22 червня 2009 року слідує, що виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. У разі виявлення орфографічних або технічних помилок на стадії заповнення, підписання та реєстрації бланка такий комплект бланків вважається зіпсованим і землевласнику (землекористувачу) за його заявою (клопотанням) видається новий державний акт. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. від 10 грудня 2013 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку після смерті [PERSON] в зв'язку з наявністю в вищевказаному Державному акті виправлень при його заповненні. Відповідно до роз'ясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо спадкодавця [PERSON] за № 17657065 від 11 лютого 2014 року відсутні відомості про обмеження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на заявлену земельну ділянку відповідно до закону і зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності чи право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приймаючи до уваги те, що позивач є її спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з виправленнями при заповненні правовстановлюючого документу, а також не може в адміністративному порядку звернутися для усунення даних помилок, так як не являється ні власником, ні законним користувачем земельної ділянки в розумінні ст. 125 ЗК України, тому права позивача [PERSON] підлягають захисту, а наявність виправлень не може бути підставою відмови у захисті права позивача.

Outcome: approved