Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

21.12.2016 р. до Подільського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» [PERSON], [INFO], що визнаний недієздатною особою. Заява мотивна тим що, 14.12.2016 р. о 20:10 год. каретою невідкладної швидкої допомоги був госпіталізований [PERSON], який рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.12.2010 р. визнаний недієздатним, опікуном призначено його матір - [PERSON] В зв'язку із загостренням психічного захворювання пацієнт [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги. Але рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. А тому просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО в судовому порядку. За висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнта та зміну поведінки, [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку страждає пацієнт, є тяжким психічним захворюванням, та якщо його зараз не лікувати стаціонарно, він уявляє небезпечність для оточуючих та безпосередньо для себе. Госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу відбувалася невідкладно. [PERSON] є недієздатним, а тому законом його згода не може бути прийнята. До початку судового засідання представником психіатричного закладу Когут О.Р., яка також є і лікарем-психіатром, подана заяву, в якій вона просила задовольнити вимоги ТМО та розглянути справи за її відсутності. Недієздатна особа [PERSON], який прибув у супроводі працівників медичного закладу, не зміг за станом свого здоров'я висловитися з питання розгляду заяви, поводив себе неадекватно. Законний представник [PERSON] до початку судового засідання подала заяву про розгляду справи без її участі, в якій просила надати дозвіл на госпіталізації її сина, вказавши, що син страждає на психічну хворобу, є інвалідом 2 групи довічно. Прокурор до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити заяву медичного закладу, вказавши, що вважає вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Згідно з рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.12.2010 р. у цивільній справі № 2-о-312/10 [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним, опікуном якого призначена мати - [PERSON]. Встановлено, що 14.12.2016 р. о 20:10 год. год. [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], каретою невідкладної швидкої психіатричної допомоги, був доставлений до ТМО «Психіатрія». Особа госпіталізована невідкладно, в зв'язку з погіршенням психічного стану. На підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 21.12.2016 р., комісія, оглянувши [PERSON], прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання, під час загострення може бути небезпечним для себе та оточуючих, хворому встановлений діагноз:шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, стан здоров'я особи погіршився, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує йому особисто та оточуючим. Таким чином, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст.13, 14-16 Закону України „Про психіатричну допомогу ",

Outcome: approved