Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював на підприємствах відповідача, в останнє на шахті «Білозерська» гірничомонтажником підземним з 2006 року, загальний стаж роботи за даною професією складає 29 років, загальний підземний стаж роботи складає 36 років. Був звільнений за станом здоров'я 16 грудня 2013 року. 05 березня 2014 року було складено акт № 3 за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, із якого вбачається, що йому був встановлений діагноз: хронічна вертерброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірними больовими, м»язово-тонічними синдромами, вираженим корінцевим синдромом зліва зі статико-динамічними порушеннями функції хребта - захворювання професійне вперше. Довідкою МСЕК від 25.03.2014 року йому була встановлена втрату професійної працездатності 40%, внаслідок професійного захворювання. Позивач вважає, що має право передбачене Конституцією України, статтями 6, 13, 21 Закону України "Про охорону праці" - на належні, безпечні і здорові умови праці, ст.237-1 КЗпП України, на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичних, моральних стражданнях внаслідок професійного захворювання. Позивач зазначає, що порушені його особисті немайнові права, як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У зв'язку з професійним захворюванням цілком порушена нормальна його життєдіяльність. Внаслідок отриманої хвороби він втратив здоров'я, постійно відчуває біль у спині, через біль у лівій нозі йому важко пересуватись, для полегшення болю він вживає лікарські препарати. Постійно потребує лікування наслідків хвороби, що призвело до втрати нормальних життєвих умов і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи ступень тяжкості своїх моральних страждань просить стягнути на його користь з відповідача, спричинену йому моральну шкоду, у розмірі 30000 грн. У судовому засідання позивач [PERSON] підтримав вимоги заявлені у позові, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» Косенко С.В., що діє на підставі довіреності, позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що медичного висновку про встановлення факту моральної шкоди потерпілим, суду не надано. Вважає, що факт моральних страждань позивачем не доведено. На підставі наведеного просить відмовити в позові в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ВП «шахта «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля»: [PERSON] працював на даному підприємстві з 14.03.2006р. по 16.12.2013р., у шкідливих та небезпечних умовах праці на гірничомонтажником підземним з повним робочим днем в шахті, був звільнений згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.6-7). Крім того, з 16.08.1976р. по 01.09.1976р. працював електрослюсарем підземним на Добропільському ремонтно-механічному заводі, з 01.09.1976р. по 17.07.1996р. працював у Виробничому об'єднанні «Добропіллявугілля» Управлінні по монтажу, демонтажу і ремонту ГШО м. Добропілля, з 17.09.1996р. по 28.09.2005р. працював гірничомонтажником підземним з повним робочим днем в шахті в ВП «Шахта Алмазна» ДП «Добропіллявугілля» За час роботи на підприємствах відповідача ТОВ «ДТЕК «Добропллявугілля» (Добропільському ремонтно-механічному заводі, ВП «Шахта Алмазна» ДП «Добропіллявугілля, ВП «шахта «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля») ВСП «ШУ «Білозерське» [PERSON] захворів на професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 № 3 від 05 березня 2014 року: хронічна вертерброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірними больовими, м»язово-тонічними синдромами, вираженим корінцевим синдромом зліва зі статико-динамічними порушеннями функції хребта. (а.с.8-9). Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 240331 від 25.03.2014 року, [PERSON] встановлено 40 % втрати професійної працездатності (а.с.11). [PERSON] неодноразово проходив стаціонарне лікування у різних медичних закладах з приводу професійного захворювання, що підтверджено наданими позивачем доказами. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок професійного захворювання [PERSON] заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання, в якому встановлений факт роботи позивача у шкідливих підземних умовах на ВСП «ШУ«Білозерська», а також вина підприємства у шкоді, що була спричинена здоров'ю робітника. З акту розслідування хронічного професійного захворювання вбачається, що професійне захворювання виникло внаслідок відступу рівня механізації та автоматизації виробничого процесу 72-75%, піднімання і переміщення важкості вручну в межах робочого місця, яка перевищує встановлені норми. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на шахті не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання. Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача. Пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у зв'язку з отриманим захворюванням [PERSON] дійсно вимушений змінити звичайний образ життя - потребує постійного медичного лікування наслідків профзахворювання. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25 травня 2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок спричиненої травми та професійного захворювання, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи відповідача, з приводу того, що факт моральних страждань позивачем не доведений, не заслуговують на увагу, оскільки у п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: partial