Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

21 вересня 2018 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2012 року є власником квартири [ADDRESS] . За зазначеною адресою, була зареєстрована його колишня дружина [PERSON] разом з донькою [PERSON] , що є відповідачами у справі. Відповідач з малолітньою донькою не проживають у будинку з 2014 року, власних речей не мають, житлом не користуються, а реєстрація відповідачів порушує його права, як власника нерухомого майна. Додав, що відповідач з малолітньою донькою наразі проживають у батьків за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.\~316,\~317,\~391,\~405 ЦК України, позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с.\~21-22). Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, подавала клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 15 січня 2019 року (а.с.\~35), в подальшому у судові засідання не з`являлась, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Представники третіх осіб Відділу обліку та реєстрації громадян Виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та Органу Опіки та піклування Виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступного. Як встановлено судом, позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монашко Н. П., зареєстрованого в реєстрі за № 1066, є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.\~10), що також підтверджується Витягом з державного реєстру правочинів № 12248092 від 07 грудня 2012 року та Витягом про реєстрацію прав Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" № 36756324 від 16 грудня 2012 року, наданими суду у засвідчених позивачем копіях (а.с. 11, 12). У зазначеній вище квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , його колишня дружина [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 03 грудня 2014 року) та його донька [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 03 грудня 2014 року), що підтверджується довідкою Відділу реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 597-д від 17\~серпня 2018 року (а.с. 15). Відповідно до довідок адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області від 18 жовтня 2018 року, [PERSON] , [INFO] разом з малолітньою [PERSON] , [INFO] , з 03 грудня 2014 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 20). [PERSON] разом з [PERSON] у зазначеній квартирі [ADDRESS] зареєстровані, однак не проживають з 2014 року, що підтверджується відповідним актом від 23 серпня 2018\~року (а.с. 13). Крім того, у самому актів зазначено, що вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року, в квартирі [ADDRESS] , де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знялась, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним йому майном, і може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд зауважує наступне. Згідно із ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Місце\~проживання дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів досягнення ним з відповідачем згоди про місце проживання дитини [PERSON] , яка не досягла десяти років, внаслідок чого в задоволенні позову у цій частині належить відмовити. При цьому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с. 1), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial