Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 03.12.2005року по 14.04.2011року. Під час шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO] народження. З жовтня 2008року вона стягнула з відповідача аліменти на утримання дочки через суд. З 28 жовтня 2011 року вона перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Вони разом виховують сумісну доньку [PERSON], [INFO] народження, та її доньку від першого шлюбу [PERSON]. Вона тимчасово не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Її теперішній чоловік працює, утримує її і дітей, приймає активну участь у їх вихованні, однаково добре ставиться до обох дівчат. Рідний батько [PERSON] , навпаки , з дочкою протягом кількох років не спілкується, не цікавиться її долею, життям та здоров'ям, матеріальної та моральної підтримки дитині не надає . [PERSON] свого батька взагалі не пам'ятає, вважає батьком її другого чоловіка, з яким у неї встановилися дуже теплі відносини. [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання своєї малолітньої дочки. Крім аліментів, які відповідач платив несвоєчасно і не в повному обсязі, він більше ніяким чином участі у житті [PERSON] не приймав. Вважає, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], 2006року народження; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Позивач пояснила, що в 2007році розпалася сім'я між нею та відповідачем [PERSON]. З цього часу вона мешкає окремо і займається вихованням та утриманням доньки [PERSON]. [PERSON] ніякої участі в житті дитини не приймає. Між донькою та її теперішнім чоловіком склалися теплі дружні стосунки, він має бажання її удочерити, щоб в них була єдина сім'я. Вони мають намір переїхати на постійне проживання до м. Москви. В літку 2014року, коли в м. Дружківка відбувалися воєнні події, вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на вивіз дитини за межі України, але відповідач відмовив їй в такому дозволі. На її думку відповідач взагалі не хвилюється про життя дитини. Вона до суду за дозволом не зверталася, і в інше місце в межах України не виїздила під час воєнних подій. Вважає, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, дитина його не знає, тому просить позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. [PERSON] пояснив, що їхня сім'я з позивачкою розпалася, оскільки вони разом вживали алкоголь. Після розлучення з нею, він не вживає алкоголь. Він постійно працює і сплачує їй аліменти на утримання дитини. Були ситуації коли у нього виникала прострочка, але причиною цьому було відсутність роботи. Як тільки він працевлаштовувався, заборгованість погашалася. Вважати, що він не приймає участі в утриманні дитини немає підстав. Що стосується участі у вихованні дитини, то вважає, що позивачка не бажала , щоб дитина з ним спілкувалася і робила все для ізолювання дитини від нього. Він неодноразово звертався до неї з проханням надати дочку для спілкування, але отримував відмову. Позивачка сказала , що в неї своя сім'я і щоб він не втручався до неї. Він не звертався до органу опіки для вирішення спору щодо спілкування з дитиною, оскільки вважав, що дитина підросте, буде мати свою думку і він зможе з нею спілкуватися. На сьогодні розуміє, що це була помилка , тому звернувся до органу опіки для вирішення цього спору. Він бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь в її житті, і ніколи не дасть дозвіл на її удочеріння. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON], адвокат Бондаренко М.С. вважає, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не має, а причиною звернення позивачки до суду є бажання позивачки виїхати з донькою [PERSON] за межі України, не звертаючись за дозволом до відповідача, а також намір, щоб її теперішній чоловік удочерив [PERSON]. Позивачка зазначає, що [PERSON] дуже люблячий, та турботливий батько відносно [PERSON]. Але він вважає, що позивачка говорить неправду, оскільки не може бути турботливим батько, який не платить аліменти власній донці від першого шлюбу, та вчиняє фізичне насильство відносно першої дружини [PERSON], про що є вирок суду, згідно якому [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 125 КК відносно [PERSON] Крім того, сама позивачка зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON]. І виконавчий лист № 229/3512/13 від 24.09.2013року перебуває на виконанні у ВДВС. Просить в позові відмовити. Прокурор вважає, що в інтересах дитини, є доцільним позбавити відповідача батьківських прав, оскільки в судовому засіданні відповідачем не доведено, що він мав перешкоди з боку позивача щодо участі у вихованні дитини. Вважає, що відповідач ухилявся від участі у вихованні дитини. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] народження (а.с.6). Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано згідно рішення Дружківського міського суду від 14.11.2011року (а.с.10). Фактично [PERSON] проживає разом з матір"ю [PERSON], відчимом [PERSON], сестрою [PERSON], бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Зареєстрована сім'я [PERSON] разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS]. (а.с.14,49). Сімя мешкає у трикімнатній квартирі. Технічний стан житла задовілний.Дотримані анітарно-гігієничні умови проживання родини. Діти мають окремі спальні міста , облднане місце для занять старшої дитини. [PERSON] не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує державну допомогу на молодшу дочку. [PERSON] працює вахтовим методом у Росії, його заробітна плата складає близько 18 000грн на місяць. Відповідач проживає окремо від доньки [PERSON] за адресою [ADDRESS], зареєстрований за адресою [ADDRESS]. (а.с.50) Технічний стан житла задовільний. Дотримані санітарно-гігієнічні умови проживання родини: у приміщенні чисто, кімнати мебльовані, у наявності необхідні електроприлади та побутова техніка, постільна білизна, посуд. [PERSON] є власником житла за адресою [ADDRESS]. На теперішній час у квартирі триває ремонт. На утримання доньки [PERSON] з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку за рішенням Дружківського суду № 2 -1915 від 13 жовтня 2008р (а.с.11). Згідно довідки директора ЗОШ № 17 [PERSON] навчається в 3Б класі Дружківської загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступенів № 17 Дружківської міської ради (а.с.18) Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідач працює у ПАТ «Веско» водієм в транспортному цеху з 09.04.2015 по теперішній час. (а.с.54) За місцем роботи характеризується позитивно, як ретельний та сумлінний працівник. За характером дисциплінований, тактовий (а.с.55). Позивач на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків посилається на інформацію про батьківські обов'язки (а.с.17,20), відповідно до якої батько [PERSON] ніколи не приходив до дитячого садку, до школи, не цікавився розвитком дитини, не відвідував батьківські збори, не приймав участі у вихованні дитини, але ця інформація не містить відомостей щодо умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Позивач посилається на інформацію лікаря (а.с.21) згідно якої дитина відвідувала дитячу поліклініку у супроводі матері, або «прийомного батька» [PERSON]. На даний момент вихованням дитини займається мати [PERSON], та [PERSON], але цей факт ніким не оспорюється, і не підтверджує, що відповідач ухиляється від участі у вихованні доньки [PERSON]. Позивач вважає, що заборгованість по аліментам свідчить про невиконання батьківських обов'язків щодо утримання дитини, але суд не погоджується з такою думкою. Відповідач в судовому засіданні пояснив причини виникнення заборгованості - це тимчасова відсутність роботи. Він перебував на обліку в центрі зайнятості, з допомоги по безробіттю у нього утримувалися аліменти згідно постанови ВП № 9580366 від 30.09.2014р. Аліменти утримані по 05.03.2015р Залишок боргу на 31.03.2015 складає 4527,24грн (а.с.22). Згідно довідки ПАТ «Веско» від 10.07.2015р № 303 (а.с.56) з відповідача утримуються аліменти. Позивач звертається до суду з даним позовом в травні 2015року, доказів , що на час звернення до суду відповідач має заборгованість по сплаті аліментів суду не надано. Розрахунок заборгованості по аліментам, який надає позивач, здійснений станом на 24 червня 2014року (а.с.24). Суд вважає, що сам по собі факт заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Позивач посилається на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які пояснили в судовому засіданні, що відповідач не приймав участі у вихованні дитини з часу їхнього розлучення. В той же час свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що причини не спілкування відповідача з донькою їм не відомі. Їм відомо зі слів [PERSON], що відповідач не надав дозвіл на вивіз дитини. Випадки застосування до дитини з боку відповідача фізичного або психологічного насильства, їм не відомі. Що стосується пояснень свідка [PERSON], то суд ставиться до них критично, оскільки [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON] і зацікавлена в розгляді справи на користь своєї дочки. Відповідно до висновку про результати психологічного обстеження [PERSON], (а.с. 67) у дитини визначається емоціональна напруженість при згадуванні про батька [PERSON], але причини виникнення такої напруженості під час обстеження не виявлені, і у висновку не зазначені. Також висновок не містить рекомендацій для усунення емоціональної напруженості у дитини. На думку суду , це свідчить про необ'єктивність даного висновку. Опитана в судовому засіданні [PERSON], пояснила, що їй відомо, що її рідним батьком є [PERSON] Вона проживає разом з матір'ю , сестрою [PERSON], бабусею, папою [PERSON], у бабусі по вул. Космонавтів. Батько [PERSON] до неї ніколи не приходив, подарунків не дарував. Вона вважає своїм папою [PERSON]. Батько [PERSON] її ніколи не ображав, але вона не бажає з ним спілкуватися. Мама їй ніколи на казала, що батько [PERSON] має бажання з нею зустрітися та поспілкуватися. Представник органу опіки та піклування Мельніченко Т.В. вважає, що є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки батько не спілкувався з дитиною тривалий час, не довів в судовому засіданні, що мав перешкоди з боку [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Підтримала висновок органу опіки. Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради № 16-1598-01 від 07.09.2015року визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], оскільки [PERSON] під час судового засідання не довів , що не спілкувався з дочкою через перешкоди , які чинила [PERSON]. Спростувати факт ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON] не вдалося. (а.с.74-75). Суд вважає, що вказаний висновок суперечать вимогам законодавства, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Втім питання щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків органом опіки та піклування раніше взагалі не розглядались і заходів впливу до нього не приймалось. Висновок не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку [PERSON]. Орган опіки будує свій висновок на оцінці доказів, які надані сторонами під час розгляду даної цивільної справи, і в загалі не враховує бажання батька спілкуватися з дитиною. Про бажання батька спілкуватися з дитиною було відомо представнику органу опіки Мельніченко Т.В. під час розгляду комісією з питань захисту прав дитини, яке відбулося 21.08.2015року, оскільки остання була присутня в судовому засіданні. 28 серпня 2015року відповідач звернувся до органу опіки Дружківської міської ради для вирішення спору щодо участі у вихованні дитини (а.с.73), що свідчить про бажання батька спілкуватися з донькою. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Позивачем не надано жодних беззаперечних доказів умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON]. Судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїх батьківських обов'язків. Даних про те, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом матеріали справи не містять. Враховуючи, що під час судового розгляду доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачем надано не було, і такі обставини судом не встановлені, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, який бажає приймати участь у вихованні доньки, суд вважає, що позбавлення його батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed