Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

20.11.2018 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва", Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом зняття особи з реєстрації, в якому просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації з квартири [ADDRESS] [PERSON] . Зобов`язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію (Центр адміністративних послуг) зняти з реєстрації з квартири [ADDRESS] [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2019 року провадження щодо зобов`язання Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (Центр адміністративних послуг) зняти з реєстрації з квартири [ADDRESS] [PERSON] - закрито. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 липня 2007 року [PERSON] (надалі - позивач), його донька - [PERSON] ( надалі - третя особа на боці позивача-1) та відповідач [PERSON] приватизували у рівних частках квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстровано у БТІ м. Києва під № 4234 20.09.2007 р. Загальна площа квартири 22,4 кв. м., житлова площа 12,0 кв. м. Квартира складається із однієї житлової кімнати. У зазначеній квартирі зареєстровані чотири фізичні особи: - позивач, треті особи на боці позивача та відповідач. Починаючи з вересня 2016 року відповідач у квартирі не проживає. З вересня 2016 року відповідач забрав усі належні йому речі та виїхав у невідомому напрямку і з вказаного часу жодного разу у квартирі він не появлявся. Жодних перешкод у проживанні відповідача чи здійсненні ним права власності на квартиру з боку позивача чи третіх осіб на боці позивача не чинились.Позивач вказує, шо його стн відповідач був засуджений за вчинення злочину та перебував у місцях позбавлення волі до 2013 року. Після відбуття покарання відповідач деякий час проживав у квартирі, проте після того як зникли у квартирі грошові кошти він на деякий час зник після чого зв`язок із ним було втрачено. Після цього випадку він знову з`явився та повернув вкрадені ним грошові кошти після чого заявив, що начебто збирається їхати на роботи до Російської Федерації. Продовжуючи вести антисоціальний спосіб життя вдруге викрав гроші у своєї сестри . Позивач зазначив, що з вересня 2016 року відповідач на зв`язок не виходить, у квартирі не проживає, житловим приміщенням не цікавиться, жодних витрат за утримання та обслуговування цього житлового приміщення не несе, що є тягарем для позивача, як інших співвласників житлового приміщення, оскільки вони отримуємо платіжки про сплату за комунальні послуги, за утримання будинку і прибудинкової території та за інші витрати виходячи із розрахунку за кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Таким чином, позивач з донькою та зятем змушені сплачувати грошові кошти із розрахунку за відповідача, який не приймає участі в оплаті таких витрат та за місцем своєї реєстрації не проживає з вересня 2016 року. Ухвалою суду від 22.11.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. В судове засідання позивача з`явилися позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач повторно у судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини нявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, а тому, суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2007 року [PERSON] (надалі - позивач), його донька - [PERSON] ( надалі - третя особа на боці позивача-1) та відповідач [PERSON] приватизували у рівних частках квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що починаючи з вересня 2016 року відповідач у квартирі не проживає. З вересня 2016 року відповідач забрав усі належні йому речі та виїхав у невідомому напрямку і з вказаного часу жодного разу у квартирі він не появлявся. Жодних перешкод у проживанні відповідача чи здійсненні ним права власності на квартиру з боку позивача чи третіх осіб на боці позивача не чинились, дана обставина підтверджується актами від 17.09.2018 року та 15.11.2018 року. (а.с.11,12) Відповідач протягом шести місяців не проживає за даною адресою та не сплачую за комунальні послуги. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.2 ст.. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог передбачених ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач вказав, що відповідач не несе витрати по утриманню майна, не оплачує комунальні послуги, не проживає в квартирі з 2018 року, веде антисоціальній спосіб життя, з 2016 року не виходить на зв"язок, факт не проживання підтверджено свідченнями свідків, та згідно складених актів про не проживання. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню часково. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорцйно задоволеної частини позовних вимог., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 386, 391ЦК України та

Outcome: partial