Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

10.12.2019 [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме: що [PERSON] , яка померла [INFO] є її , [PERSON] , [INFO] , рідною матір"ю. В обґрунтування заяви зазначила, що після смерті матері [PERSON] , вона звернулась до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, у зв`язку з невідповідністю прізвища її матері у її свідоцтві про народження, їй було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 13.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с.16). В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримала, покликаючись на мотиви викладені в поданій до суду заяві та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про слухання справи у відсутності представника у зв`язку з великою завантаженістю (а.с.20). Заслухавши пояснення заявника, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Аналогічно згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та заявницею необхідне останній для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилась [INFO] в селі Рясне Івано-Франківського району Львівської області. Її матір`ю зазначено [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.12). 28.10.1951 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.10). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в м. Львові (а.с.15). У свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] заявниці зазначено, що після укладеного шлюбу 13 квітня 1977року з [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] (а.с.13). Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №000604, видане на ім`я матері заявниці ,призвище її матері зазначено" [PERSON] " (а.с.14) В судовому засіданні з письмових доказів (а.с.10, 12, 13, 14, 15) встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] дійсно є матір`ю [PERSON] . Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення), факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється в судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Наданими суду документами підтверджується факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] . Розбіжності в свідоцтві про народження у прізвищі матері де вказано « Міхалик », з прізвищем матері у свідоцтві про смерть « [PERSON] » є несуттєвим, оскільки ім`я, по батькові, місце і дата народження [PERSON] , відомості про реєстрацію місця проживання, дають підстави для висновку про наявність між ними родинних відносин, як матері і доньки. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява є підставною та її слід задовольнити.

Outcome: approved