Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 16017,80 дол. США та судовий збір в розмірі 6219,50 грн. В обгрунтування вказаного позову зазначає, що 13.10.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 38-05/1/348. На порушення умов договору позичальник не виконує зобов`язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 06.04.2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 10210,37 доларів США та відсотками у розмірі 5807,43 доларів США. З урахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити. 14.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. 24.01.2018 до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. 25.01.2018 ухвалою суду в справі відкрито провадження та справу призначено в підготовче засідання. 25.04.2018 до суду представником відповідача було надано відзив щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. 12.09.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.02.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді Лазаренко В.В. від здійснення правосуддя. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з заявленими вимогами, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Судом встановлено, що 13.10.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 38-05/1/348, за умовами якого банк надав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40400,00 дол. США. зі сплатою відсотків та на умовах визначених Договором кредиту. (а.с.7-9) Відповідно до п.1.1. договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40400,00 дол. США. зі сплатою 12,2 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору. Встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до п. 3.3.7. договору кредиту № 38-05/1/348 від 13.10.2006, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом в строки та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 3.3.8. вищезазначеного договору, позичальник зобов`язаний на вимогу кредитодавця повернути наявну заборгованість за кредитом, сплатити проценти з можливою неустойкою. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пп. 1.1 цього договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Як вбачається з додаткової угоди, укладеної між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] від 02.03.2011 до договору кредиту № 38-05/1/348 від 13.10.2006, у зв`язку з укладення договору про переведення боргу від 02.03.2011 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] та переходу прав та обов`язків за договором від первісного позичальника до позичальника, сторони дійшли згоди внести зміни до договору кредиту щодо заміни особи на [PERSON] , що підтверджується особистим підписом [PERSON] (а.с.10-11) Відповідно до ст. 627 ЦК України передбачена свобода договору, а саме, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Встановлено, що у передбачені строки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 06.04.2017 у останньої утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 16017,80 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 10210,37 дол. США, за відсотками - 5807,43 дол. США. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач не виконала умов договору № 38-05/1/348 від 13.10.2006, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 16017,80 дол. США. є обгрунтованими Разом з тим, в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 7.3 договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Відповідно до п.1.1.1 договору про внесення змін до договору кредиту № 38-05/1/348 від 13.10.2006 на купівлю автотранспортних засобів, погашення кредиту буде здійснюватися в наступному порядку до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з березня 2011 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 12 жовтня 2013 року (включно), на умовах, визначених цим договором. Крім того, відповідно до п.4.4. вищезазначеного договору сторони погодили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7. цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, в силу вимог ст.ст. 526,510,610 ЦК України випливає, що якщо в зобов"язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). З огляду на викладене та приймаючи до уваги вимоги п.4.4. договору, суд вважає, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов"язання, та визначили умови такого повернення коштів. Як вбачається з договору про внесення змін до договору кредиту № 38-05/1/348 від 13.10.2006 кінцевий термін погашення заборгованості до 12.10.2013. З довідки ПАТ «Укрсоцбанк» про стан заборгованості за період з 13.10.2006-05.04.2017 боржника вбачається, що [PERSON] здійснювалося останнє погашення заборгованості 04.03.2013 (а.с.31-34). Вказані обставини також не заперечувалися представником позивача в суді. З огляду на те, що після 04.03.2013 відповідачем не було здійснено жодних дій та не погашено кредитної заборгованості, в тому числі після закінчення 90 календарних днів, визначених п.4.4. вказаного вище договору, то відповідно у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом, принаймі не пізніше 04.06.2013, оскільки строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів та відповідно строк виконання основного зобов"язання вважається зміненим. Вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду здавши позов через засоби поштового зв`язку лише 11.08.2017, що підтверджується конвертом відправки поштової кореспонденції, який знаходиться в матеріалах справи ( а.с.44). Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивач в позовній заяві не зазначив причини пропуску строку позовної давності. Судом також не встановлено поважних причин пропущення позивачем строку позовної давності. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Outcome: dismissed