Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У травні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] більше двадцяти років проходив службу в органах внутрішніх справ України на різних посадах, в тому числі і в Подільському РУГУ МВС України у м. Києві, з якої 26 листопада 2010 року був звільнений у запас за п. 63 пп «б» через хворобу, а на даний час є пенсіонером. Вказують, що, починаючи з 1993 та по теперішній час [PERSON] разом із сім»єю проживає у кімнатах № 2-3 квартири [ADDRESS]. Ними справно сплачувалася та сплачується плата за житлово-комунальні послуги, укладено договір з КП «Центральний» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім того, їх сім»я перебуває на квартирному обліку з 04.11.1998 року. Зазначають, що даний будинок протягом довгих років використовувався, як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління, на даний час він має статус житлового. У позовній заяві позивачі зазначають, що [PERSON] звернувся до відповідача з заявою щодо видачі ордера на займане приміщення, однак останній листом відмовив у видачі ордера, посилаючись на те, що будинок [ADDRESS] визнаний непридатним для проживання, у зв'язку з цим надати ордер неможливо. Посилаючись на те, що вони вважають рішення відповідача щодо відмови у видачі ордера на житлове приміщення незаконним, позивачі просять визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатами № 2, 3 квартири [ADDRESS]. У судове засідання позивачі не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі за тих же підстав, просили їх задовольнити та розглядати справу у їх відсутність ( а.с. 81-82). Представник відповідача у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заперечення, в яких просить розглядати справу у відсутність представника Подільської РДА в м. Києві, проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на їх необґрунтованість (а.с. 77-78). Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] протягом двадцяти років проходив службу в органах внутрішніх справ України, а 26 листопада 2010 року був звільнений з органів внутрішніх справ за п. 63 пп «б» через хворобу ( а.с. 40). На даний час він є пенсіонером (а.с. 13). У позовній заяві позивачі вказували, що з 1993 року [PERSON] разом із сім»єю було поселено в кімнату № 2-3 квартири [ADDRESS]. У листі Подільського районного управління МВС України від 23.02.2016 року зазначено, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та Подільського РУГУ ГУМВС України у м. Києві будинок за адресою - [ADDRESS] протягом довгих років використовувався, як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно поселення позивача до гуртожитку разом з членами родини у 1993 році до гуртожитку не збереглися ( а.с. 37). Згідно довідки Центру комунального сервісу від 20.04.2016 року № 1751 позивачі зареєстровані за адресою - [ADDRESS] з 11.11.1993 року ( а.с. 27). Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», вищезазначений житловий будинок [ADDRESS] було передано до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської РДА в м. Києві від 08.02.2012 року № 60 передано та закріплено за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача ( а.с. 28-30). Судом також встановлено, позивачі перебувають на квартирному обліку з 04.11.1998 року, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №712 від 02.03.2016 року (а.с. 39). Позивач зазначав, що він звертався до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак листом від 14.03.2016 року (а.с. 38) Подільська РДА в м. Києві відмовила у видачі ордеру, посилаючись на те, що будинок [ADDRESS] визнаний непридатним для проживання, у зв'язку з цим надати ордер неможливо. З наданих позивачами документів вбачається, що їм фактично ордер виданий не був. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Статтями 127-129 ЖК України передбачено, що для проживання робітників у період роботи можуть використовуватися гуртожитки Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної в місті Ради народних депутатів. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер на жиле приміщення видається громадянинові на вільне жиле приміщення на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду (ст. 58 ЖК України). Ордер на жиле приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян і організації на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У судовому засіданні було встановлено, що позивачі вселилися у кімнату 2-3 кв. [ADDRESS], користуються спірним жилим приміщенням, несуть витрати по його утриманню ( а.с. 44-63), заборгованості за надання житлово-комунальних послуг не мають. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, які б свідчили про те, що позивачі не проживають у спірній квартирі, зловживають своїми правами. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст. ст.9, 36, 45, 64, 67, 71, 72, 128 ЖК України, та

Outcome: approved