Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

17.11.2020 року позивач, [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства, у якому просила визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ,; внести зміни до актового запису № 594 про народження [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , складеного 08.09.2015 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, наступні зміни: в графі «прізвище» замість « [PERSON] » записати « [PERSON] », ім`я залишити без змін, по батькові залишити без змін та внести відповідні відомості про батька дитини - громадянина України [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку( доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 29.01.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова за клопотанням позивача у справі призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Провадження у справі було зупинено. 24 травня 2021 року цивільна справа з експертної установи надійшла із повідомленням про неможливість проведення експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року відновлено провадження. 17.08.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства, закрито. Призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Вказала що із відповідачем вони мали з 2014 року до 2017 року шлюбні стосунки, проживали разом без укладення цивільного шлюбу. Вона завагітнила, та у 2015 році у них народилася дитина. На підставі ч.1 ст. 135 СК України, вона зареєструвала сина на своє прізвище та отримала свідоцтво про народження. Спочатку проживали у відповідача дома, але не склалися стосунки із його матір`ю. Тому потім орендували квартиру. Зазначила, що у 2017 році через непорозуміння вони із відповідачем припинили стосунки та вона переїхала разом із дитиною до своїх батьків. Відповідач завжди визнавав своє батьківство, але з незрозумілих підстав уникає реєстрації його як батька дитини. На даний час дитина перебуває на її утриманні. Обов`язком кожного із батьків є належне забезпечення дитини усім необхідним, відповідач має можливість сплачувати аліменти оскільки є здоровим, працездатним чоловіком. А тому, просить стягувати в її користь аліменти на утримання сина. Щодо вимоги про зазначення прізвища дитини за прізвищем батька, в цій частині вимогу не підтримала, вказала, що про це було вказано помилково. Відповідач у судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у передбачений законом порядок, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Всі ці обставини судом враховано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Представник 3-ї особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідно до фактичних обставин справи. Суд, вислухавши та проаналізувавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 08.09.2015 року, актовий запис № 594. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до частини першої ст. 135 СК України, державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial