Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в особі Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області, про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилався на те, що вказаний будинок належить йому на підставі типового договору про передачу господарством працівнику у власність індивідуального жилого будинку з надвірними побудовами в порядку, передбаченому постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 19.07.1978 року №518. Зазначений договір був зареєстрований в Республіканській сільській раді. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 09.03.2005 року типовій договір визнано дійсним, визнано право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] . Проте, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22.11.2017 року була задоволена апеляційна скарга [PERSON] , ,вищевказане рішення суду скасоване, в позові [PERSON] про визнання угоди дійсною відмовлено як пред`явленого до неналежного відповідача. Посилаючись на те, що невизнання за ним права власності на нерухоме майно позбавляє його права вільно володіти власністю, просив суд визнати за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі ст.392 ЦК України, тому що він виконав всі умови договору, сплатив в повному обсязі вартість вказаного майна, продавцем будинок було передано йому у володіння. Третя особа [PERSON] , яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору,просила суд визнати дійсною угоду купівлі продажу домоволодіння [ADDRESS] , укладену між [PERSON] та колгоспом імені Жданова на підставі договору від19.03.1982 року та визнати за нею право власності на ј частку зазначеного домоволодіння в порядку спадкування по закону після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування вимог зазначила, що її мати [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] з 02.12.1980 року ( актовий запис № 116) Договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений між колгоспом та [PERSON] в період шлюбу. Законодавство, що діяло на момент укладення договору не пов`язувало виникнення права власності з державною реєстрацією прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно,що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Таким чином є підстави для визнання дійсним договору купівлі -продажу домоволодіння. Але відповідно до вимог ст.22 КпШС УРСР, (чинний на час виникнення правовідносин) зазначене домоволодіння є сумісною власністю подружжя, як майно що було нажите подружжям за час шлюбу, з рівними правами щодо володіння, користування та розпорядження майном. Таким [PERSON] мала Ѕ частку у сумісній власності на зазначене домоволодіння . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємцями за законом першої черги були її чоловік [PERSON] та [PERSON] , як рідна дочка померлої. Вона своєчасно звернулась за прийняттям спадщини, але оформити право на спадкування змогла лише зараз. Під час оформлення спадщини їй стало відомо, що домоволодіння не входить до спадкової маси Тому просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Визнати дійсною угоду, укладену між позивачем та колгоспом Жданова щодо купівлі-продажу будинку та визнати за нею як за спадкоємцем першої черги право власності на ј частку спірного домоволодіння. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 19.02.2019 року, відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали надіслана сторонам. Відповідач відзив не надав. Надав заяву про визнання позову. Ухвалою суду від 14.03.2019 року було закрите підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.05.2019 року [PERSON] за ініціативою суду було залучено до участі в справі як третю особу без самостійних вимог на боці відповідача. Ухвалою суду від 28.08.2019 року із Республіканської сільської ради витребувано відомості щодо реєстрації типового договору купівлі - продажу Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 14.03.2019 року, підготовче провадження в справі закрито, призначено її розгляд. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 14.05.2019 року, до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено [PERSON] . Останній направлено копію ухвали, позовної заяви з додатками, надано п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для надання пояснень у справі. 21.10.2019 року надійшла заява від [PERSON] про прийняття позовної заяви та допущення до участі в справі її як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року позовна заява [PERSON] була прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом та надано час для подання відзиву на позов. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що позивач працював в колгоспі імені Жданова та на підставі типового договору про передачу господарством працівнику у власність індивідуального жилого будинку з надвірними побудовами в порядку, передбаченому постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 19.07.1978 року №518, який було зареєстроване в Республіканській сільській раді, набув право власності на зазначене домоволодіння, сплативши частинами всю вартість майна. Вже немає колгоспу та його правонаступника, а він до сьогодні проживає в спірному будинку.Просила задовольнити позов в повному обсязі. Проти позовних вимог третьої особи заперечувала, тому що саме позивачем були сплачені всі кошти і будинок був переданий в індивідуальну власність як працівнику підприємства. Представник відповідача - Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області в судове засідання не з`явився, але подав заяву про те що не заперечує проти заявлених позовних вимог як [PERSON] так і Шаповалової. Зазначив, що в реєстрі нотаріальних дій Республіканської сільської ради за 1982 рік запис про реєстрацію типового договору про передачу господарством працівнику [PERSON] у власність індивідуального жилого будинку з надвірними побудовами в порядку, передбаченому постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 19.07.1978 року №518 відсутній. Відповідальність за дії попередньої влади виконком сільської ради не несе. Пояснення третьої особи суду не надано. Представник третьої особі із самостійними вимогами щодо предмету спору позовні вимоги позивача визнала частково, лише в частині визнання за ним права власності на 3/ч частки домоволодіння. Наполягала на задоволенні позовних вимог третьої особи. Вислухавши осіб, що приймали участь в судовому розгляді, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини. Так, відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права (ст.16 ЦК України). Судом встановлено, що 19.03.1982 року між колгоспом ім. Жданова, в особі його голови, та [PERSON] укладено типовий договір про передачу господарством працівнику у власність індивідуального жилого будинку з надвірними побудовами в порядку, передбаченому постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 19.07.1978 року №518 (далі типовий договір), за яким перший передав, а останній прийняв домоволодіння з надвірними побудовами по [ADDRESS] . За змістом типового договору, передача будинку у власність працівнику здійснюється за умови сплати [PERSON] половини вартості кредиту (інша половина кредиту сплачується господарством), в розмірі 13 875 рублів, з яких 3 000 рублів сплачуються під час укладення договору, а решта в розмірі 10 875 рублів - протягом 20 років рівними частинами в строк та на умовах, визначених договором (п.2). Також умовами договору передбачено інші права та обов`язки працівника [PERSON] , в тому числі право на дострокове погашення кредитної заборгованості, та обов`язкову реєстрацію договору органами місцевого самоврядування. Договір підписаний сторонами та має напис про реєстрацію договору в Республіканській сільській раді з підписом голови сільської ради І.М. Лоза, яка скріплена печаткою Республіканської сільської ради Донецької області. (а.с.7-8). Згідно довідки Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] з 1982 року по нинішній день. Згідно довідки правління КСП «Родіна», яке було правонаступником колгоспу Жданова що вартість колгоспного будинку погашена [PERSON] повністю та його передано у власність без права продажу до 2002 року. (а.с.131) Вирішуючи позов [PERSON] суд застосовує положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, щодо правовідносин в частині набуття права власності, оскільки такі виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Так, ст.13 Закону України «Про власність» визначала об`єктами права приватної власності жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Громадянин набував право власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ч.2 ст.12 цього Закону). Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникало з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Переданням визнавалося вручення речей набувачеві (ст.128 ЦК УРСР). Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, могло бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Саме таке правове регулювання правовідносин щодо права власності на майно застосовується до прав, які виникли до січня 2004 року. Отже, законодавство, що діяло на час укладення між колгоспом ім. Жданова та [PERSON] типового договору від 19.03.1982 року, не пов`язувало виникнення права власності з його державною реєстрацією, а пов`язувало з фактом передачі речі, виконанням умов договору. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , зі свого боку, виконав умови типового договору, а саме сплатив у строк визначений договором вартість житлового будинку, та зареєстрував типовий договір в органах місцевого самоврядування, а колгосп ім. Жданова, з іншого боку, передав у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] набув права власності на домоволодіння [ADDRESS] на підставі типового договору про передачу господарством працівнику у власність індивідуального жилого будинку з надвірними побудовами в порядку, передбаченому постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 19.07.1978 року №518. Надана позивачем копія договору купівлі-продажу містить відмітку про реєстрацію договору в Республіканській сільській раді, з підписом голови ради та відтиском гербової печатки ради що на думку суду є доказом його реєстрації в відповідному виконавчому комітеті сільської ради. Той факт, що посадова особа сільської ради не зробила запис про реєстрацію договору в реєстраційній книзі нотаріальних дій ради, в світлі практики ЄСПЛ не може впливати та тим паче порушувати набуте право осіб вільно володіти та розпоряджатись своєю власністю. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії"). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі "Лелас проти Хорватії"). Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Отже в цих рішеннях ЄСПЛ йдеться про дотримання принципу «належного урядування». Він передбачає, що «особа-суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки» (рішення ЄСПЛ «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24 червня 2003 року. Але суд вважає встановленим на підставі копії свідоцтва про укладення шлюбу, що на час набуття права власності на домоволодіння позивач перебував в шлюбі з [PERSON] , який укладено 02.12.1980 року Володарським районним відділом ЗАГС Донецької області за актовим записом №116 ( а.с.136) Із копії свідоцтва про право на спадщину законом вбачається, що [PERSON] померла [INFO] та спадкоємцями після її смерті є її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] . Відповідно до вимог ст.22 КпШС УРСР, (чинний на час виникнення правовідносин) зазначене домоволодіння є сумісною власністю подружжя, як майно що було нажите подружжям за час шлюбу, з рівними правами щодо володіння, користування та розпорядження майном. Таким чином [PERSON] мала право на Ѕ частку у сумісній власності подружжя на зазначене домоволодіння. Враховуючи, що спадкоємцями після її смерті є позивач та третя особа, як спадкоємці першої черги за законом, то відповідно до вимог ст.529 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, вони спадкують в рівних частках , то Ѕ частка домоволодіння, яка теж входить до спадкової маси підлягає спадкуванню в рівних частках. Таким чином, враховуючи набуте право позивача на Ѕ частку домоволодіння за договором купівлі продажу та ј частку від спадкування після смерті дружини, то за ним слід визнати право власності на домоволодіння в розмірі ѕ часток. [PERSON] має право на отримання в порядку спадкування право власності на ј частку спірного домоволодіння. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з визнанням за позивачем права власності на 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS] . В повному обсязі підлягають задоволенню позовні вимоги третьої особи. Суд вважає необхідним визнати дійсним договір купівлі продажу спірного житлового будинку та визнати за Шаповаловою право власності на ј частку домоволодіння.

Outcome: partial