Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, яку в подальшому було уточнено, до [PERSON] за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтував тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2011 року, який 11 лютого 2019 року було розірвано на підставі Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Від цього шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживають окремо, а діти залишилися проживати з ним. Однією із причин припинення шлюбних відносин стало те, що відповідачка постійно вживає алкогольні напої, влаштовувала дебоші та сварки, була затримана працівниками поліції при управлінні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, про що був складений Протокол про скоєння нею адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП та Постановою Слов`янського міськрайонного суду від 28 січня 2019 року притягнена до адміністративної відповідальності. Зазначає, що [PERSON] також застосовувала фізичне насилля до дітей за що Постановою Слов`янського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року притягнена до адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення відносно малолітнього сина за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Оскільки відповідачка заявила, що вона має намір забрати дітей щоб вони проживали разом з нею, то він змушений звертатися з позовом до суду про визначення місця проживання дітей з ним. З урахуванням тих обставин, що відповідачка схильна до вчинення і вчиняла умисні протиправні дії відносно дітей, які можуть завдати шкоди здоров`ю дітей, також залишала дітей без догляду на тривалий час, вважає, що є підстави для визначення місця проживання дітей з ним, оскільки він з дітьми проживає в двокімнатні квартирі, для дітей створені належні умови проживання, він є працевлаштованим, тому має постійне місце роботи та заробіток. Просить суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з ним, [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати зі сплати судового збору. [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з зустрічною позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, яку обґрунтувала тим, що 11 лютого 2019 року шлюб, укладений 24 грудня 2011 року між нею та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за усною домовленістю з [PERSON] , залишилися проживати з нею - [PERSON] . У квітні 2019 року їй стало відомо, що відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дітей з ним. Зазначає, що діти на даний час проживають з нею, у її матері, за адресою: [ADDRESS] , та вона не чинить перешкод [PERSON] в спілкуванні з дітьми. В будинку, в якому вони проживають шість кімнат, для виховання дітей й забезпечення їх всім необхідним достатньо створенні всі необхідні життєві умови. Вона слідкує за їх станом здоров`я, за їх розвитком, виховує та піклується про них. У неї з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дітей з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дітям увагу. Також зазначає, що у позовній заяві, яку подав відповідач, зазначена неправдива інформація щодо неї та її відношення до дітей. Дійсною причиною припинення шлюбних відносин стало те, що відповідач постійно ревнував її, дорікав її зв`язком з іншим чоловіком, коли вона приходила з роботи не пускав у квартиру, забрав у неї особисті речі, постійно завдавав моральні приниження, та вона з цього приводу неодноразово викликала наряд поліції. З приводу, щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зазначає, що умисної дії психологічного характеру відносно свого малолітнього сина у неї не було. [PERSON] навмисно спровокував її у висловлюванні нецензурної лайки при дитині, щоб зробити аудіо запис. Щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП, зазначила, що 08 січня 2019 року вона трохи вжила спиртного напою, відповідач влаштував сварку, наполягав що б вона поїхала до магазину и купила дітям їжу, а коли вона поїхала до магазину, викликав поліцію, після чого її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає, що вона має постійне місце роботи, працює у Слов`янському психоневрологічному інтернаті з 08.00 до 18.00 години, маючи двох малолітніх дітей, була змушена вийти на роботу, коли меншій дитині виповнилося два роки, тому їй ніколи зловживати спиртними напоями та переконана, що її діти повинні проживати разом з нею, оскільки вона любить своїх дітей, спроможна забезпечити їх всім необхідним. Просить суд, визначити місце проживання її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з нею, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача, [PERSON] , на її користь судові витрати зі сплати удового збору. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - Адвокат Винник З.Г., яка діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія АА №045478 від 22 березня 2019 року, не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 23 травня 2019 року [PERSON] та його представник - адвокат Винник З.Г. до суду надали Заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимогах [PERSON] просили відмовити. У наданому Відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] заначив, що у зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що після розлучення діти, за їх усною домовленістю, залишилися проживати з нею. Проте у зустрічному позові вона навіть не зазначила за якою адресою вона стала проживати після розірвання шлюбу і де стали проживати діти, а також не надала жодного доказу на підтвердження зазначеного факту, і це суперечить наданому ним Акту обстеження складеному головою ЖСК №15 з участю сусідів, якими підтверджено, що [PERSON] після розірвання шлюбу, у його відсутність, забрала свої речі та з 25 лютого 2019 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, а діти залишилися проживати з ним. Де фактично проживає [PERSON] вона у своєму зустрічному позові не зазначила , а лише зазначила місце своєї реєстрації . Будь яких доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог зазначених у зустрічній позовній заяві [PERSON] не надала. Періодично [PERSON] спілкується з дітьми він не чинить їй в цьому перешкод. Зазначає, що підставами для розірвання шлюбу стало те, що [PERSON] постійно вживала алкогольні напої, влаштовувала дебоші та сварки, була затримана працівниками поліції при управлінні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, про що складений Протокол про скоєння нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та Постановою Слов`янського міськрайонного суду від 28 січня 2019 року притягнута до адміністративної відповідальності. Також [PERSON] застосовувала фізичне насилля до дітей, за що Постановою Слов`янського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року була притягнута до адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення відносно їх сина за ч.І ст. 173-2 КУпАП. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] не оспорювала ці підстави та визнала його позовні вимоги повністю. Просить суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дітей з нею. (а.с. 70). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 23 травня 2019 року [PERSON] до суду надала Заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Голова Слов`янської міської ради Донецької області Лях В.М. направив до суду Клопотання, в якому просить суд розглянути справу без участі представника Органу опіки та піклування Слов`янської міської Ради Донецької області та при ухваленні рішення враховувати Висновок Органу опіки та піклування Слов`янської міської Ради Донецької області про визначення місця проживання дітей (а.с.41, 87). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що 13 червня 2012 року зроблено відповідний Актовий запис №555, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 січня 2019 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Донецькій області ( а.с.9). Також в судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що 05 травня 2016 року зроблено відповідний Актовий запис №305, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 січня 2019 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Донецькій області ( а.с.10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/280/19 від 11 лютого 2019 року, шлюб, зареєстрований 24 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 7-8). З копії Паспортів громадян України: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 6). Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З Акту обстеження житлових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] квартира №5 , складеного Головою ЖСК №35 «Мирний», вбачається, що [PERSON] в квартирі не проживає з 25 лютого 2019 року, її особисті речі відсутні. Мати у вихованні дітей участі не приймає. За даною адресою [PERSON] один проживає з дітьми: [PERSON] та [PERSON] , займається їх вихованням та дозвіллям. У школу та садочок дітей відводить та забирає батько, весь вільний час також з дітьми проводить батько: гуляє, ходить до магазинів тощо (а.с. 19). Суд приймає Акт обстеження житлових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як належний доказ по справі, оскільки його складено Головою ЖСК №35 «Мирний» Абрамовою Л.П . у присутності свідків - сусідів за місцем мешкання [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що не заслуговують на увагу посилання зазначені [PERSON] у зустрічній позовній заяві, а саме:, що діти [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають з нею, у її матері, за адресою: [ADDRESS] , оскільки ці доводи спростовуються Актом обстеження житлових умов [PERSON] за адресою [ADDRESS] , складеного Головою ЖСК №35 «Мирний», який суд прийняв як належний доказ по справі, у якому зазначено, що діти проживають разом з батьком [PERSON] , який займається вихованням дітей, відводить їх до школи та дитячого садочка, проводить з ними весь вільний час, гуляє на дитячому майданчику та ходить до магазину з дітьми. Також цим Актом визначено, що [PERSON] в квартирі не проживає з 25 лютого 2019 року, у вихованні дітей участі не приймає, її особисті речі у квартирі відсутні. Інших належних та допустимих доказів в обґрунтування цих посилань [PERSON] суду не надала. З Довідки № 1, виданої 19 березня 2019 року Приватним підприємцем [PERSON] , вбачається, що [PERSON] працює у Фізичної особи - підприємця з 10 січня 2019 року та займає посаду торгівельного агенту (а.с. 14). За місцем роботи характеризується позитивно, за характером спокійний, розважливий та не конфліктний, вміє швидко знаходити спільну мову з клієнтами та колегами, веде здоровий образ життя, не був помічений у зловживанні спиртними напоями, ( його робота пов`язано з постійним керуванням транспортним засобом). Має широку загальну культуру і постійно працює над собою в цьому напрямку (а.с. 16). З Характеристики, наданої Головою житлово - будівельного кооперативу №35 «Мирний», [PERSON] , вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з червня 2016 року. За цей час зарекомендував себе як примірний громадянин, у конфліктних ситуаціях з сусідами помічений не був, дружній. 25 лютого 2019 року його дружина [PERSON] у квартирі не проживає. [PERSON] проживає з дітьми [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2016 року народження. Вихованням, розвитком та дозвіллям дітей займається батько, проводить з ними весь вільний час: гуляє, грає, ходить до магазину. У дитячий садок та до шкоди дітей відводить батько. Діти доглянуті, виглядають охайно, веселі, відносини у родині доброзичливі. До сусідів [PERSON] відноситься привітно, ввічливий, уважний. Зовні охайний, у зловживання спиртними напоями не помічений (а.с. 18). З Характеристики на [PERSON] , складену 23 січня 2019 року за місцем її роботи заступником директора Слов`янського психоневрологічного інтернату Афанасьєвою О.А., вбачається, що [PERSON] працює в Слов`янському психоневрологічному інтернаті з 15 травня 2018 року по теперішній час на посаді сестри медичної. За час роботи в інтернаті зарекомендувала себе як хороший працівник, успішно справляється зі своїми посадовими обов`язками. [PERSON] характеризується як дисциплінований працівник, з колегами тактовна і доброзичлива, з підопічними інтернату ввічлива і терпляча. В порушенні трудової дисципліни не помічена, за період роботи в інтернаті стягнень не мала. (а.с. 52). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2019 року, справа №243/463/19, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнена до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с.12-13). Крім того, Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2019 року, справа №243/595/19, [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та притягнена до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 170,00 грн. Даною Постановою встановлено, що 12 січня 2019 року о 19 годині 00 хвилин, [PERSON] за місцем мешкання: [ADDRESS] , вчинила відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , умисні дії психологічного характеру, що виявились у висловлюванні нецензурної лайки в його сторону у підвищеному тоні, що могло завдати шкоди його психічному здоров`ю, чим вчинила психологічне насильство у сім`ї (а.с.11). Також на виконання Ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2019 року, Відокремлений структурний підрозділ Комунальної лікувально - профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» у м. Слов`янську, 15 травня 2019 року до суду надав відомості відносно [PERSON] , у яких заступником головного лікаря [PERSON] зазначено, що [PERSON] перебуває під наглядом у Відокремленому структурному підрозділі Комунальної лікувально - профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» у м. Слов`янську з 08 січня 2019 року по теперішній час з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкодою для здоров`я». В стаціонарному лікуванні [PERSON] на теперішній час потреби немає, але амбулаторне лікування може бути запропоновано за фактом її звернення до лікувальної установи (а.с. 83). Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися Органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акту обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися Органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням Органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган. З Висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про визначення місця проживання дітей № 29/03-648 від 15 квітня 2019 року, вбачається, що на засіданні комісії малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мають однакову прихильність до обох батьків (а.с. 42-43). Відповідно до положень сімейного законодавства України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням, зокрема, інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1-2 ст. 155 СК України). Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися Органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Вказаний правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 61-10448св18. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Крім того, з Висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про визначення місця проживання дітей № 29/03-648 від 15 квітня 2019 року вбачається, що Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.42-43). Також у Висновку зазначено, що Органом опіки та піклування Слов`янської міської ради вивчено надані документи громадянами України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та ставлення обох батьків до визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що малолітні діти - [PERSON] , та [PERSON] , мають однакову прихильність до обох батьків. Шлюбні відносини між батьками припинено. Батьки дітей, [PERSON] та [PERSON] , проживають окремо. Санітарно - побутові умови обох батьків задовільні. Малолітня - [PERSON] , [INFO] , відвідує КЗ ДНЗ №4 «Квітонька». Малолітній - [PERSON] , [INFO] , навчається в Слов`янській ЗОШ ІІІІ ст. №9. Місце проживання дитини визначається з урахуванням доходу батьків, стану здоров`я, довідок з наркологічного диспансеру, довідок з психдиспансеру про відсутність перебування на обліку, актів обстеження матеріально - побутових умов проживання батьків. Батько дітей, [PERSON] , займається вихованням та утриманням двох малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , надав відповідний перелік документів, а саме: довідку про доходи, сертифікат нарколога, довідку лікаря - психіатра. Службою у справах дітей проведено обстеження матеріально - побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , займається вихованням та утриманням двох малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . Надала неповний перелік документів, а саме: довідку про доходи, довідку лікаря - психіатра. Сертифікат наркологу не надала. Службою у справах дітей проведено обстеження матеріально - побутових умов проживання в квартирі, яку вона орендує за домовленістю. Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини, служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 10 квітня 2019 року до уваги приймалися різноманітні факти, але комісія врахувала наступні обставини. Мати дітей, [PERSON] , не надала до Служби у справах дітей Слов`янської міської ради сертифікату нарколога. Також є Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (справа №243/463/19, провадження №3/243/290/2019, справа №243/595/19, провадження №3/243/327/2019) про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та ч.1 ст. 173-2 КУпАП. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про місце проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON] № 29/03-648 від 15 квітня 2019 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи вищезазначене, інтереси дітей, їх прихильність до обох батьків, та ставлення батька [PERSON] до дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який їх виховує та утримує, та їх спільне проживання за адресою: [ADDRESS] , Висновок Органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей з батьком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, підлягає задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей не підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що визначення місця проживання дітей з їх матір`ю не відповідатиме інтересам цих дітей та не сприятиме належним умовам їх проживання та гармонійному розвитку, вихованню, оскільки [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , дій психічного характеру, що виявилося у висловлюванні нецензурної лайки в його сторону у підвищеному тоні, за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ч.1 ст. 173-2 КУпАП та за що 24 січня 2019 року була піддана до адміністративного стягнення, а також притягувалася до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що 28 січня 2019 року була піддана адміністративному стягненню, на даний час перебуває на обліку у Відокремленому структурному підрозділі Комунальної лікувально - профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» у м. Слов`янськ з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкодою для здоров`я», а тому суд не може передати дітей для проживання з матір`ю, яка зловживає спиртними напоями та своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. [PERSON] не надала суду переконливих доказів, що проживання дітей разом з нею буде найкраще відповідати інтересам дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зважаючи вищевикладене та за своїм власним переконанням, враховуючи наявність підтверджених [PERSON] обставин та не спростованих [PERSON] обставин, що свідчать про допущені з боку матері випадки аморальної поведінки, суд виходячи із пріоритету інтересів дітей, дійшов висновку про визначення місця проживання дітей разом із батьком, оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дітей та сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню, та відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини», що є пріоритетним при вирішенні спору справи цієї категорії. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2019 року складає 1921,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що при звернення до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується Квитанцією від 20 березня 2019 року, виданою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дітей, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у сумі 768,40 грн. (1921,00 грн. * 0,4). Також суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , а тому судові витрати, понесені нею при зверненні до суду з Зустрічним позовом не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved