Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення банківського вкладу. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач в порушення умов договору строкового банківського вкладу «Швидкий прибуток» № 1718-8-Т від 25.06.2013 на вимогу позивача, у зв'язку зі спливом строку зберігання не повернув суму строкового вкладу та нарахованих відсотків, у зв'язку з чим, дана сума підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку. Під час розгляду справи позивач клопотанням від 06.02.2014 уточнив розмір позовних вимог. З урахуванням повернення відповідачем суми депозиту у розмірі 31 821 грн. 03 коп. та відсотків у розмірі 661 грн. 54 коп., просив стягнути з відповідача суму невиплачених відсотків по депозитному вкладу, у розмірі 20% річних за період з 26.06.2013 по 30.01.2014, що становить 3 139 грн. 54 коп. та пеню 3% річних від простроченої суми, що становить 494 грн.31 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та з урахуванням клопотання від 06.02.2014 року, просив позов задовольнити. Відповідач ПАТ " КБ "Даніель" у судове засідання свого представника не направив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не направив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.2013 між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON] укладено договір строкового банківського вкладу «Швидкий прибуток» № 1718-8-Т. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. На виконання п. 1.1. договору, банк 25.06.2013 р. прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у сумі 31821 грн. 03 коп. на строк зберігання з 25.06.2013 р. по 24.07.2013 р. включно, що підтверджується квитанцією № 304124 від 25.06.2013 (а.с. 5). Відповідно до п. 2.1. договору, банк нараховує прості відсотки вкладнику на вклад з розрахунку 20 % річних. Згідно п. 2.2. договору, відсотки на вклад нараховуються банком від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк до дня, який передує його поверненню вкладнику або списання з вкладного рахунку з інших підстав. 19.07.2013 р. позивач звернувся до банку із письмовою заявою про повернення вкладу (а. с. 6). Після закінчення строку дії договору банк не повернув суму вкладу та нараховані відсотки вкладнику, не надав письмову відповідь вкладнику на його заяву вх. № 119/08 від 19.10.2013 р. Пунктом 1.3. договору передбачено, що банк повертає вкладнику вклад і нараховані на нього відсотки згідно умов п. 1.1 цього договору або за заявою (вимогою) вкладника, наданою в письмовій формі банку, щодо виконання зобов'язань банком, в порядку та на умовах, передбачених цим договором та чинним законодавством України, в т. ч. ст. 1058-1065 ЦК України. Згідно п. 3.1.3. договору, банк зобов'язується у термін передбачений пунктом 1.1 цього договору повернути вклад і нараховані на нього відсотки на підставі заяви на видачу готівки шляхом видачі готівкових коштів з каси банку або перерахуванням на власний поточний або інший вкладний рахунок вкладника у банку України. Повернення вкладу і виплата нарахованих на нього відсотків здійснюється у валюті вкладу. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що позивач через Фонд гарантування вкладів отримав 04.02.2014 відшкодування у сумі 32 482 грн. 57 коп., що підтверджується заявою на видачу готівки від 04.02.2014 (а.с. 45). Згідно положення ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з п. 22 ст. 1 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. За приписами ч. 5 ст. 10 Закону, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Також правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Враховуючи, що відповідач ПАТ «Комерційний банк «Даніель» взяті на себе договірні зобов'язання не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а суд задовольняє позов повністю, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 243 грн. 60 коп. у відшкодування судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved