Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

25.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її батька [PERSON], [INFO], який помер 13.10.2018 року, з метою подальшої реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. На обгрунтування своїх вимог заявниця посилається на те, що її батько [PERSON] помер у віці 85 років від хронічної серцево-судинної недостатності, смерть наступила 13.10.2018 року на території, непідконтрольній державній владі України - у місті Шахтарськ Донецької області, у зв'язку з чим у заявниці виникли труднощі в державній реєстрації факту смерті батька та отримання свідоцтва про його смерть. Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відмовлено у реєстрації факту смерті померлого. Оскільки за таких обставин отримати документи, що підтверджують факт смерті за зразками законодавства України, здійснити реєстрацію факту смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть є неможливим, заявниця просить встановити факт смерті батька в судовому порядку. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить слухати справу без її участі, заяву підтримує (а.с. 20). Баранівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області свого представника в судове засідання не направив, будучи належно повідомленим про дату та час судового засідання. Новоград - Волинське об'єднане управління пенсійного фонду України в Житомирській області, в судове засідання свого представника також не направило, будучи належно повідомленим про дату та час судового засідання. . Відповідно до норми ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, наданим заявницею, на предмет їх належності, достатності та допустимості, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про смерть від 15.10.2018 року, бланк ДНР №120397, виданим Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької народної республіки, [PERSON] помер 13.10.2018 року у віці 85 років у місті Шахтарськ Донецької Народної Республіки (а.с. 14). Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №415 від 15.10.2018 року (а.с.11) та довідкою про причину смерті від 15.10.2018 року №415 (а.с.11), які видані муніципальним закладом «Центр первинної медично-санітарної допомоги міста Шахтарськ», причиною смерті є хронічна серцево-судинна недостатність. Відповідно до свідоцтва про поховання виданого муніципальним піприємством "Транспортне підприємство "Партнер" від 14.10.2018 року, [PERSON] похований 14.10.2018 року на кладовищі міста Шахтарська (а.с.13). Вказана обставина також підтверджена фотографіями, а саме: померлого та його могили (а.с. 15-16). Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.11.2017 року №0000422956 (а.с. 10) , померлий проживав у [INFO]. Заявниця [PERSON] є рідною дочкою померлого [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії ІV - ЯР №177433, виданим 12.02.1959 року Соколовогірською селищною радою Житомирського району (а.с. 8), свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ - НО №412580 від 11.07.1981 року, виданого відділом ЗАГС Шахтарського міськвиконкому Донецької області УРСР (а.с. 9). Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.10.2018 року №124 (а.с. 12), заявниця проживає у [INFO]. Судом встановлено, що Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 25.10.2018 року за №746/8.2-23 для [PERSON] надано відмову у проведенні державної реєстрації смерті батька [PERSON] (а.с. 17). Отже, заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт смерті свого батька та отримати свідоцтво про смерть у позасудовому порядку, тому її права підлягають судовому захисту. Частиною 4 ст.49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064. За нормою ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За змістом п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть форми №106/о, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться в м. Шахтарськ (у тому числі смт. Контарне, смт. Московське, смт. Сердите, с-ще Дубове, с-ще Лобанівка, смт Стіжківське, с-ще Вінницьке, с-ще Чумаки, с-ще [PERSON], с-ще Гірне, с-ще Дорофієнко, с-ще Зарічне, с-ще Кищенко). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. За приписами ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. П.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.п. 13, 18 цієї ж Постанови, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Встановлення факту смерті свого батька для заявниці має юридичне значення, свідоцтво про смерть від 15.10.2018 року, бланк ДНР №120397, видане Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької народної республіки, є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видавати, так як знаходиться на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть, згідно з чинним законодавством України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті свого батька [PERSON], в зв'язку з чим реєстрація смерті не можлива без відповідного рішення суду. Виходячи з принципу верховенства права, практики ЄСПЛ, суд вважає надані заявницею, як докази смерті її батька, документи належними, допустимими та достатніми, не дивлячись на те, що установи, які видали ці документи, знаходяться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. Беручи до уваги викладені заявницею обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованих осіб, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України ( ч. 4 ст.317 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved