Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 8870.57 грн. боргу з урахуванням 48.00 грн. інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних в сумі 249.86 грн. та відсотків від суми боргу на рівні облікової ставки НБУ в сумі 572.71 грн.. Зазначає, що борг виник в наслідок передачі ним [PERSON] в порядку авансу грошей в сумі 8000.00 грн. на виконання їх попередньої усної домовленості щодо пригону йому [PERSON] із-за кордону легкового автомобіляPEUGTOT-407. На разі, пригнаний відповідачем автомобіль виявився незадовільної якості, у звязку із чим [PERSON] зобовязався повернути йому отримані кошти і що засвідчив розпискою. Такого свого зобовязання відповідач не виконав. До початку розгляду спору по суті у судовому засіданні відповідач подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про спонукання останнього до виконання цивільно-правових зобовязань шляхом стягнення з [PERSON] на свою користь 189 565.00 грн. в рахунок оплати вартості автомобіля PEUGTOT-407 та зобовязання останнього прийняти автомобіль. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні свій позов підтримав та заперечив проти зустрічного позову. При цьому суду показав, що у січні минулого року він побачив в інтернеті на сайті AUTO.ria.ua обяву про продаж автомобіля Пежо чорного кольору. Він звязався по телефону із [PERSON], який на той час перебував у Данії та повідомив, що цей автомобіль не український і знаходиться у Данії та пообіцяв його пригнати. На виконання такої домовленості та на прохання [PERSON] з метою перестрахуватися він дав останньому 8000.00 грн. на умовах авансу. Також уточнив, що між ним та [PERSON] була домовленість, що останній прижене йому автомобіль як новий, а в разі незадовільного стану він його купляти не буде. Після того, як він побачив автомобіль, він виявився не таким, як описав [PERSON], а тому останній пообіцяв повернути йому гроші і з цього приводу написав розписку як гарантію повернення коштів. Зустрічний позов не визнає тому, що жодних зобовязань у нього перед [PERSON] не має і жодним чином він не оформляв таких зобовязань у формі договору. На разі, між ними існує лише розписка, яка підтверджує борг [PERSON] перед ним. Всього іншого він не визнає, оскільки все це неправда. Відповідач за первісним позовом останній не визнав, тоді як підтримав заявлений ним зустрічний позов і суду показав, що вважає первісний позов необґрунтованим, оскільки в дійсності не позичав у [PERSON] грошові кошти, а отримав лише аванс для використання його з метою покриття витрат по доставці автомобіля з Данії (місто Хаселагер) до України (смт. Рокитне Київської області) і що було попередньо узгоджено з ним. Зважаючи на невиконання первісним позивачем взятих на себе зобовязань, він власне і заявив зустрічний позов з огляду на ті обставини, що він розмістив у січні місяці 2013 року у мережі Інтернет об'яву про продаж автомобіля "Peugtot-407" чорного кольору, 2008 року випуску, по ціні еквівалентній 15 500 доларів США. При цьому сам цей автомобіль він не бачив, а лише бачив його фотографії в інтернеті. Через деякий час з ним звязався [PERSON] з метою з'ясування технічного стану автомобіля та окремих обставин укладення угоди, на що він відправив на його електронну адресу 5 фотографій автомобіля і вони домовилися зустрітися у м.Миронівка з метою обговорити всі деталі угоди. На момент зустрічі [PERSON] був ознайомлений з технічними параметрами автомобіля. В особистій розмові вони обговорили умови договору купівлі-продажу і при цьому [PERSON] передав йому 8 000.00 грн. в рахунок часткової оплати вартості автомобіля, які він мав витратити на доставку останнього з Данії до України. Проте у розписці він зазначив, що вказану суму коштів він позичив та зобовязався повернути до 18.02.2013 року. Таким чином вони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажі автомобіля. Після пригону автомобіля в Україну він оформив право власності на автомобіль на імя [PERSON] шляхом отримання довідки-рахунку в Луцькій фірмі, про що з ним була попередня домовленість. Коли він пригнав автомобіль до [PERSON] у місто Смілу, останній йому не сподобався і він відмовився його купляти за попередньо домовлену суму та став вимагати повернення переданих в рахунок авансу грошей в сумі 8000.00 грн.. Разом з тим, він відмовився повертати гроші, оскільки витратив останні на поїздку за автомобілем. Якщо [PERSON] сплатить йому гроші за автомобіль, то він при цьому врахує передані йому останнім 8000.00 грн.. У задоволенні первісного позову просив відмовити, а зустрічний позов - задовольнити. Заслухавши у судовому засіданні сторони спору, свідка дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у грудні 2012 року розмістив на інтернет-сайті AUTO.ria.ua оголошення про продаж легкового автомобіля PEUGTOT-407 1.6 HDI, 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER], якого фактично не мав у своєму розпорядженні і який продавався відповідно до розміщеного на інтернет-сайті оголошення його власником у Данії. Розміщеним оголошенням [PERSON] зацікавився [PERSON] і між сторонами спору у січні місяці 2013 року виникла домовленість в тім, що [PERSON] доставить на територію України вказаний автомобіль і що при належному його технічному стані, як це описав [PERSON], [PERSON] його придбає за зазначеною в інтернет-сайті ціною з оплатою витрат на його доставку на територію України. На виконання такої домовленості та за проханням [PERSON] останньому 01.02.2013 року [PERSON] було передано на умовах авансу відповідно до письмової розписки про взяття в борг 8000.00 грн., які за словами [PERSON] необхідні були на витрати по доставці автомобіля на територію України і які він зобовязався повернути [PERSON] до 18.02.2013 року. На разі, як вбачається із встановлених обставин справи, імпортером вказаного автомобіля фактично було ТОВ АВТО-ГРЕЙС, розташоване в м.Луцьк Волинської області, але аж ніяк не [PERSON]. Останній без належних на те повноважень (без належним чином оформленого доручення) придбав у вказаному товаристві на імя [PERSON] 26.02.2013 року спірний автомобіль та доставив до місця проживання [PERSON]. Разом з тим, останнього технічний стан автомобіля не влаштував, незважаючи, що [PERSON] обіцяв покращити його. На вимогу [PERSON] повернути отримані за розпискою кошти в сумі 8000.00 [PERSON] відмовився. Власником спірного автомобіля з 13.06.2013 року і по даний час є гр..[PERSON]. Викладене підтверджується показами у судовому засіданні сторін спору, та іншими отриманими у справі доказами по справі, якими є: ·Покази свідка [PERSON] в тім, що на прохання [PERSON] він поїхав з останнім у м.Миронівка для зустрічі із позивачем, де також був і батько останнього. Вони погодилися брати автомобіль та передали [PERSON] 8000.00 грн.. Суму грошей назвав [PERSON]. При цьому [PERSON] також написав розписку, що він позичив гроші; ·Розписка [PERSON] від 01.02.2013 року, за якою він взяв у борг 8000.00 грн. та зобовязався повернути останні до 18.02.2013 року; ·Апеляційна скарга [PERSON] від 30.09.2013 року на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за змістом якої станом на 30.09.2013 року [PERSON] заперечував факт отримання від [PERSON] будь-яких коштів та написання останньому з цього приводу розписки; ·Витяг із інтернет-сайту; ·Митна декларація відповідно до даних якої ТОВ АВТО-ГРЕЙС розмитнило легковий автомобіль PEUGTOT-407 1.6 HDI, 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER] ·Довідка-рахунок серії ААА № 025505 від 26.02.2013 року на імя [PERSON], відповідно до якої останньому було продано ТОВ АВТО-ГРЕЙС легковий автомобіль PEUGTOT-407 1.6 HDI, 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER], вартістю 97996.00 грн.. Також в довідці мається підпис від імені покупця; ·Свідоцтво про технічну реєстрацію автомобіля PEUGTOT-407 1.6 HDI, кузов номер [NUMBER], відповідно до якого останній зареєстрований у Миронівському ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 13.06.2013 року на імя [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки, як встановлено у судовому засіданні, договору купівлі-продажу автомобіля, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом (що підтвердили у судовому засіданні сторони), який підлягає поверненню. Такий висновок суду узгоджується з правовими Висновками Верховного суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року і, зокрема, з висновками постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12). Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином. Оскільки відповідач за первісним позовом відмовляється добровільно повернути вказану суму авансу розміром 8000.00 грн. і що він підтвердив у судовому засіданні, вказана сума заборгованості має бути стягнута з нього на користь позивача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, як цього вимагає позивач і що відповідає положенням ст.625 ЦК України. Наданий первісним позивачем розрахунок таких сум сумнівів у суду не викликає. На разі, підстав для стягнення відповідно до ст..1048 ЦК України процентів на рівні облікової ставки НБУ в сумі 572.71 грн. суд не вбачає. Такими чином первісний позов підлягає частковому задоволенню. Стаття 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. За вимогами ст.ст. 202, 203 ЦК України правочином є дії однієї, двох чи більше осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому законодавець визначає, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень статті 205 загаданого Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст..665 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З огляду на положення ст..208 ЦК України та вартості автомобіля, яка була обумовлена сторонами спору і яка є значно більшою за розмір двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, правочин купівлі-продажу автомобіля між сторонами спору мав бути укладеним у письмовій формі. Разом з тим, як вбачається із встановлених обставин справи, такі вимоги закону сторонами спору дотримані не були, а тому відсутні підстави вважати укладеним між ними договору купівлі-продажу автомобіля, на що посилається позивач за зустрічним позовом. На це вказує також і та обставина, що власне воля самого [PERSON] не була спрямована на продаж автомобіля [PERSON], оскільки останній був імпортованим в Україну ТОВ АВТО-ГРЕЙС і про що свідчить наявна у матеріалах справи митна декларація. Доводи у судовому засіданні [PERSON] про те, що саме він імпортував автомобіль за попередньою домовленістю із [PERSON] для продажі останньому і що це підтверджується даними інтерент-сайту, не спростовують таких встановлених обставин справи. За викладеного вище, а також встановленої обставини, що на даний час легковий автомобіль PEUGTOT-407 1.6 HDI, 2008 року випуску, кузов номер [NUMBER], має власника в особі [PERSON], відсутні підстави для задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь в рахунок оплати за вказаний автомобіль коштів в сумі 189565.00 грн., а відтак і вимоги про зобовязання прийняти автомобіль. Зустрічний позов такими чином задоволенню не підлягає. Щодо доводів [PERSON] в тім, що ним на виконання попередньої з [PERSON] домовленості було оформлено довідку-рахунок на імя останнього, то останні також не заслуговують на увагу з цього приводу, оскільки сам [PERSON] не уповноважував [PERSON] на придбання для нього у ТОВ АВТО-ГРЕЙС автомобіля і що підтвердив у судовому засіданні сам [PERSON]. Вказана обставина лише вказує на можливу незаконність виданої вказаним товариством на імя [PERSON] 26.02.2013 року довідки-рахунку, але суд не вважає за доцільне досліджувати цю обставину, оскільки вона не відноситься до суті даного спору. Понесені позивачем за первісним позовом судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правову допомогу підлягають у відповідності до положень ст..88 ЦПК України стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 602.02 грн.

Outcome: partial