Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

25.08.2015 року позивач звернулася до суду до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бервено Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3206, на праві власності належить квартира [ADDRESS] Даний правочин зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно 03.11.2005 року за № 8837676. 29.10.2013 року вона зареєструвала в кватирі відповідачів у справі, які являються її родичами. В травні 2014 року відповідачі виїхали з квартири з невідомих причин та з цього часу за місцем реєстрації не з"являлися, квартирою не цікавляться, комунальні платежі не сплачують. Реєстрація в квартирі відповідачів обмежує права власника, тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, подала письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглядати у її відсутність. В разі неявки на судове засідання відповідачів, не заперечує проти прийняття рішення при заочному розгляді. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, що підтверджують поважність причини неявки в судове засідання, заяви про відкладення слухання справи або про розгляд справи за їх відсутністю, не надали, представника, який би діяв від їх імені до суду не направила. Справа розглядається у відсутність відповідачів. За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст.. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бервено Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3206, на праві власності належить квартира [ADDRESS] Даний правочин зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно 03.11.2005 року за № 8837676, що підтверджується даними витягу, копію якого долучено до матеріалів справи. 29.10.2013 року позивач зареєструвала в кватирі свого брата - [PERSON], його дружину - [PERSON] та їх сина - [PERSON], якій являються відповідачами у справі. Даний факт підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 18.08.2015 року №2918, копію якої долучено до матеріалів справи. В травні 2014 року відповідачі виїхали з квартири з невідомих причин та з цього часу за місцем реєстрації не з"являлися, квартирою не цікавляться, комунальні платежі не сплачують, особистих їх речей в квартирі немає. Реєстрація в квартирі відповідачів обмежує права позивача, як власника квартири та перешкоджає позивачу розпоряджатися належною їй власністю. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено в ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які ї, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до вимог ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність будь-яких інших умов між сторонами щодо проживання відповідача у спірній квартирі не встановлено. Вимогами п. 39 роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що, оскільки інше не встановлено з аконом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно з положеннями ч.1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. N 1382-IV. (Із змінами, внесеними згідно із Законом N 2756-VI від 02.12.2010) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Таким чином, реєстрація відповідачів у спірній квартирі порушує права позивача, щодо подальшого користування та розпорядженню нею. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved