Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Мати малолітньої дитини [PERSON], померла [INFO]. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. У зв'язку з наведеним просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], передати Органу опіки та піклування Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], для подальшого влаштування, стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], проживаючого за адресою: 02105, [ADDRESS], на користь Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позивачем позовні вимоги та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Вернигора В.Г. у судовому засіданні підтримала заявлені позивачем позовні вимоги та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 10 квітня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 01 серпня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 11 вересня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 8). [INFO] померла [PERSON], мати неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.8 зв., 9). 27 лютого 2018 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 2 [PERSON] поставлено на профілактичний облік, як дитину, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с.4 зв., 6). Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] вбачається, що неповнолітня дитина [PERSON] перебуває на профілактичному обліку, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, мати неповнолітньої дитини [PERSON], померла [INFO]. Вихованням та утриманням дитини займається її бабуся [PERSON]. Тому вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 58-59). Судом заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка підтвердила, що її батько [PERSON] з нею не проживає, тривалий час не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не допомогає. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо (а.с.13 зв, 14, 15, 16, 17, 18-19, 20, 22, 23, 24). При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про засідання комісії питань захисту прав дитини, а також про розгляд справи в суді, не надав жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об'єктивно могли би бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дітей, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, вище наведені встановлені обставини в своїй сукупності вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відсутність будь-яких виняткових обставин чи обставин щодо покращення ситуації. Тому суд приходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Позивач просить про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов'язань перед іншими особами та соціальних зобов'язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. Розмір аліментів позивачем зазначено з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України. Позивач просить про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи, яка буде законним опікуном або на користь закладу, до якого буде передано неповнолітню дитину. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Під час розгляду справи питання про призначення опікуна не розглядалося. Не можуть стягуватися аліменти на користь відповідного дитячого закладу, оскільки ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Оскільки судом не встановлено можливості передати дитину другому з батьків, бабі, дідові та іншим родичам, мачусі, вітчиму, відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 167 Сімейного Кодексу, дитина передається на опікування органові опіки та піклування. Виходячи з наведеного, суд передає неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], під опіку органу опіки та піклування з тим, щоб були прийняті міри для захисту прав та інтересів дитини та вибрано найбільш кращий спосіб подальшого влаштування долі дитини та зобов"язує батька сплачувати аліменти на користь Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню повністю: стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], проживаючого за адресою: 02105, [ADDRESS], на користь Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною радою України, здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Згідно позовної заяви позовні вимоги містять дві вимоги, а саме одну позовну вимогу майнового характеру - стягнення аліментів, та одну вимогу немайнового характеру - позбавлення батьківських прав. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 810,00 грн.), а за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних (704,80 грн.). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на одну позовну вимогу майнового характеру та одну позовну вимогу немайнового характеру на користь держави у загальному розмірі 1 409 грн. 60 коп.

Outcome: approved