Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGY0GK00000092 від 08.05.2007 р., укладеного між ним та відповідачкою, в загальній сумі складає 108006,59 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 08.05.2007 р. - житловий будинок з побудовами та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, та виселити осіб, що зареєстровані і мешкають за цією адресою зі зняттям її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачкою [PERSON] зобов'язань за кредитним договором щодо погашення кредиту. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнив, що розмір підвищеної відсоткової ставки збільшився з 30% до 51,7% на підставі п.2.3.1 кредитного договору, у договорі не визначено, але вважається правильним обрахування штрафу (процентної складової) від суми заборгованості з тіла кредиту, відсотків, винагороди та пені. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву, просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення підвищених відсотків та неустойки. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія кредитного договору № LGY0GK00000092 від 08.05.2007 р; розрахунок заборгованості; копія договору іпотеки від 08.05.2007 р.; копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.05.2007 р.; копія претензії від 27.02.2012 р.; копія реєстру претензій від 05.03.2012 р.; довідка з адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській області; копія рішення суду від 22.01.2013 р., копія заставної серії ПБ №003665; заперечення проти позову, повідомлення позивача від 25.12.2008 р.. У судовому засіданні встановлено, що 08 травня 2007 р. сторони уклали кредитний договір № LGY0GK00000092, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 08.05.2007 р. по 08.05.2017 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 49500 грн.. на наступні цілі: у розмірі 45000 грн., а також у розмірі 4500 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Згідно п.6.2 даного Договору. Відповідачка відповідно до п. 7.1 Договору зобов'язалася щомісяця в період сплати (з 21 по 28 число кожного місяця) надавати Банку щомісячний платіж в сумі 852,34 грн. для погашення заборгованості за Договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 08.05.2007 р. уклали договір іпотеки. Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 42,90 кв.м., житлова площа 25.30 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки (п. 35.5. договору) складає 45 000 грн. Зобов'язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 01.02.2012 р. утворилася заборгованість в розмірі 86 266,51 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 41890,26 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 28666,8 грн.; заборгованіст з винагороди за надання фінансового інструменту (так згідно з п.7.1 кредитного договору) - 2540,7 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 13168,75 грн.. Визначаючи розмір заборгованості, в рахунок погашення якої звертається стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. Не підлягає включенню до суми заборгованості штраф (процентна складова) в розмірі 5131, 27 грн., передбачений п.5.4 кредитного договору. Згідно цього пункту штраф розраховується в розмірі 5% від суми позову. Разом в цим, в договорі відсутнє тлумачення поняття «сума позову», яке підтверджувало б пояснення представника позивача, що це сукупність заборгованості по кредиту, процентам, винагороді та пені, а не якась інша сума окремих видів заборгованості. Відсутнє у договорі і чітке визначення моменту розрахунку такого штрафу, що з огляду на пояснення представника позивача стосовно бази його нарахування впливає і на розмір цього штрафу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору… Таким чином, за невизначеності у договорі моменту та бази нарахування штрафу (процентної складової) неможливо перевірити дотримання позивачем наведеного положення ст.526 ЦК України, оскільки фактично розмір цього штрафу залежить тільки від одностороннього тлумачення позивачем і тільки на свою користь умов п.5.4 договору. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ст.261 ч.1 і ч.5 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобов'язання за договором. Цей висновок повністю кореспондується з позицією ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання окремого зобов'язання, що входить у сукупність зобов'язання основного) окремо для кожного платежу згідно графіку. Такий графік був передбачений Додатком №1 до кредитного договору, та п.7.9 кредитного договору визнавався його невід'ємною частиною, однак на неодноразові вимоги суду наданий не був. Ст.258 ч.2 п.1 ЦК України встановлює для стягнення штрафу, пені позовну давність в 1 рік. Представником відповідачки заявлено про застосування позовної давності. З п.5.4. вбачається, що право нарахування, зокрема, штрафу (фіксованої частини) виникає у позивача у разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів. З розрахунку заборгованості (а.с.9) вбачається, що відповідачка порушила грошові зобов'язання за договором вже 13 грудня 2007 р., коли їй почала нараховуватися пеня. Тобто право позивача на нарахування штрафу і відповідно звернення до суду з позовом про його стягнення виникло ще у грудні 2007 р., однак з позовом він звернувся тільки у квітні 2012 р. Таким чином, вимоги про стягнення штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 грн. не підлягають задоволенню внаслідок спливу строку позовної давності. Так само підлягають частковому задоволенню за період одного року, що передує зверненню до суду, і вимоги про стягнення пені, тобто з 12 квітня 2011 р. - 24434,87 грн. (заявлений розмір) - 11266, 12 грн. (нарахована пеня станом на 11 квітня 2011 р.)=13168, 75 грн. В частині стягнення пені в розмірі 11266, 12 грн. суд відмовляє у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Що стосується процентів за користування кредитом, то суд вважає таким, що не відповідає умовам кредитного договору нарахування відповідачем позивачу заборгованості з підвищеної процентної ставки, передбаченої п.7.4 кредитного договору, в розмірі 51,7%, а не 30%, яке це вбачається з цього пункту. Суд не приймає посилання представника позивача на п.п.2.3.1 кредитного договору, оскільки згідно його умов у разі підвищення процентної ставки позивач повинен був надіслати відповідачці письмове повідомлення про зміну процентної ставки (а.с.13). З наданого представником позивача листа від 25 грудня 2008 р. №20.1.3.2/6-31316_ вбачається, що позивач повідомляв відповідачку про збільшення процентної ставки з передбаченої договором 16,08% до 26, 93%, тобто тільки про збільшення звичайної процентної ставки за користування кредитом. Повідомлення про зміну розміру підвищеної процентної ставки з 30% до 51,7% у вказаному листі відсутнє, інших доказів виконання умов договору в цій частині представник позивача також не надав, тому суд розраховує розмір заборгованості з підвищеної процентної ставки, виходячи з її розміру 30% за весь час нарахування і відмовляє у стягненні заборгованості з процентів в розмірі 5092, 69 грн. за безпідставністю вимог. Частково задовольняючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає і наступне. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) передбачені правові наслідки невиконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою - іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону. На підставі ст.38 ч.1, 5, 6 Закону якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Пункт 24 іпотечного договору передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки може провадитися на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.20). Тобто рішення суду і передбачене іпотечним договором застереження… є різними підставами для звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналізуючи наведені норми законодавства і положення іпотечного договору, суд доходить до висновку, що реалізація предмету іпотеки на підставі судового рішення шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені можлива тільки, якщо такий спосіб передбачений іпотечним договором і для вирішення спору у судовому порядку. Однак, згідно розділу "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку", п.29 іпотечного договору (а.с.20) продаж предмета іпотеки від імені позивача передбачений тільки у разі позасудового вирішення спору. Таким чином, оскільки іпотечний договір не передбачає можливості реалізації предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу від імені відповідачки на підставі судового рішення, суд в цій частині не може задовольнити позов. Відповідно до довідки ЛКП «Паспортна служба» у спірному будинку немає зареєстрованих осіб, доказів того, що в ньому будинку мешкають незареєстровані в ньому особи, суду також не надано. Тому суд відмовляє у задоволенні вимог про виселення. На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 862, 27 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial