Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК 19.05.2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 06.11.2012 року у сумі 11705,90 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. В звязку зі смертю відповідача, позивач надав до суду змінену позовну заяву про стягнення з [PERSON] боргу кредитором спадкодавця в сумі 7650,03 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Ухвалою Красноградського районного суду від 30.06.2016 року залучено [PERSON] в якості відповідача по справі, як правонаступника [PERSON] та прийнято до розгляду змінену позовну заяву. В зміненій позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 06.11.2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] банком був наданий кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів ним не виконуються. 10.11.2015 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 12.11.2015 року. На запит Красноградського районного суду Харківської області до Красноградської державної нотаріальної контори отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON], яка звернулась із заявою про прийняття спадщини є [PERSON]. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 06.11.2012 року становить 7650,03 грн., яка складається з наступного - заборгованість за кредитом 290,00 грн.; - заборгованість за відсотками 4660,03 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 2700,00 грн.; Від представника позивача до суду надійшла письмова заява в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона позов не визнає, оскільки свідоцтва про право на спадщину вона не отримувала, також просила розгляд справи проводити за її відсутності. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню в звязку з безпідставністю позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 06.11.2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] банком був наданий кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з неналежним виконанням зобовязання [PERSON] за кредитним договором б/н від 06.11.2012 року утворилась заборгованість в сумі 11705,90 грн. 10.11.2015 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 12.11.2015 року. Відповідно до інформації з Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області, після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №110/2016 на підставі заяви про прийняття спадщини сестрою померлого [PERSON] (а.с. 50). В звязку з цим позивачем було надано до суду змінену позовну заяву про стягнення з [PERSON] боргу кредитором спадкодавця в сумі 7650,03 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Відповідно до інформації на запит суду з Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області від 19.08.2016 року свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю за законом [PERSON] на спадкове майно, яке відкрилось після смерті [PERSON] за даними книг обліку та реєстрації спадкових справ за 2016 рік не видавалися. Тобто з матеріалів справи взагалі не можна встановити, яке саме майно повинна успадкувати [PERSON] після смерті [PERSON] Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим необхідно враховувати наступне. Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми\~статті 1282 ЦК України\~щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей\~1281,\~1282 ЦК України\~кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі\~статтею 1282 ЦК України\~спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм\~статті 1281 ЦК України\~щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені\~статтею 1281 ЦК України\~строки\~це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, яка відповідно до\~ст.360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, а також має враховуватися іншими судами іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи зі змісту вказаних норми закону, які регулюють відносини спадкоємця з кредитором спадкодавця, належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємця, який прийняв спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкоємцю в натурі й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу. Звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за договором кредиту, на думку суду, не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки у звязку з тим, що відносини між кредитором ПАТ КБ\~ПриватБанк\~і боржником кредитного договору [PERSON] припинилися у звязку зі смертю останнього, а його сестра [PERSON] стороною кредитного договору не була, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобовязань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту. Також суд звертає увагу на ті обставини, що відповідачу не пропонувалось задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, так як домовленості про інше між сторонами не було, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, про що йдеться у ч.1\~ст.1282 ЦК України. Матеріали справи не містять відомостей, про погодження відповідача із зазначеною пропозицією, що на думку суду свідчить про те, що вона відмовились від одноразового платежу на адресу позивача, що відповідно до абзацу 2 ч.2\~ст.1282 ЦК України\~є підставою для відмови у задоволенні позову стосовно стягнення з відповідачів заборгованості спадкодавця, так як позивач у такому випадку має право вимагати стягнення боргу з майна спадкодавця. З урахуванням того, що позивачем обрано спосіб захисту, що не відповідає вимогам закону (ст.1282 ЦКУкраїни), суд приходить до висновку, що у позові ПАТ КБ\~«ПриватБанк»\~до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця слід відмовити за безпідставністю. При цьому, відмова у задоволенні позову з вказаних підстав не перешкоджає позивачу звернутись повторно до суду, обравши у відповідності до ст.16 ЦК України належний спосіб захисту прав та інтересів, які вони вважають порушеними та доводити свої вимоги у відповідності до положення ст.ст.10, 60 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 60, 1216, 1218, 1219, 1281, 1282, 1296, 1297 ЦК України та

Outcome: dismissed