Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

11 червня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний банк» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 21.12.2010 року по 08.02.2013 року працювала у відповідача. 15 серпня 2012 року позивач при виконанні трудових обов'язків отримала травму - закритий перелом дистального метафіза правої лучевої кістки зі зміщенням. За результатами розслідування 17 жовтня 2012 року були складений акт форми Н-5, а також акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1. Висновком МСЕК від 12 лютого 2013 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Позивач вважає, що виробничою травмою їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона змушена регулярно звертатись за медичною допомогою до лікувальних установ, почуває себе немічною, не в змозі виконувати домашню роботу та займатися іншими видами трудової діяльності. Все це порушило нормальні життєві стосунки, вона прикладає зусилля для організації свого життя. За таких обставин позивач просить стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду у зв'язку з нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом та ушкодження здоров'я, яку оцінює у розмірі 10 000,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний банк» Волько М.М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі та суду пояснила, що моральна шкода відшкодовується лише за наявністю протиправних дій відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, а також вини останнього немає, трудове каліцтво у позивача виникло з вини самого позивача, відповідачем не були порушені законні права позивача, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, вказала, що позивачем пропущений строк позовної давності. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії трудової книжки, позивач [PERSON] працювала у відповідача з 21 грудня 2010 року по 08 лютого 2013 року (а.с. 6-8). 17 жовтня 2012 року складений акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (а.с. 9-15). 17 жовтня 2012 року був складений акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1, що стався з позивачем (а.с. 16-19). Висновком МСЕК від 12 лютого 2013 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с. 20). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків та потребують від нього додаткових старань для організації свого життя. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України своїм рішенням № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 визначив, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XІV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно ст. 153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Ч. 2 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Факт наявності ушкодження здоров'я позивачу підтверджений висновком МСЕК від 12.02.2013 про втрату працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом (а.с. 20), що дає підстави суду визнати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Отже, позивач внаслідок трудового каліцтва та втрати професійної працездатності позбавлена можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження її здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Посилання представника відповідача на те, що вина відповідача в нещасному випадку відсутня, суд вважає необґрунтованими, оскільки доказом вини відповідача є складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (а.с. 16-19), наявність вини потерпілого суд не приймає до уваги, так як наявність вини потерпілого не скасовує необхідність відповідача відшкодувати моральну шкоду відповідно до чинного законодавства. Посилання відповідача на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України, суд вважає необґрунтованими, оскільки положеннями ст. 268 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність не застосовується до вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Таким чином, судом безперечно встановлено, що внаслідок виробничої травми, отриманої при виконанні своїх трудових обов'язків, [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило її нормальні життєві стосунки та потребують від неї додаткових зусиль для організації свого життя: необхідністю звернення до лікарів, неможливість отримати високооплачувану роботу та таке інше. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнала та продовжує зазнавати позивач, неможливість відновлення професійної працездатності, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації її життя. Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування на користь позивача, суд враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності, яка первинно становить 25 %, конкретні обставини справи, стан здоров'я позивача та з урахуванням усіх обставин, виходячи із принципу розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним на користь позивача стягнути моральну шкоду у сумі 7 500,00 грн. Обговорюючи питання про судові витрати, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати у зв'язку з тим, що відповідно до положень пп. 2 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільнені від сплати судового збору. Ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 229,40 грн. на користь держави з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial