Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

07.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з ТОВ «Акропулус Біосайнсес» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 811,38 грн., в т.ч. компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 3120,00 грн., та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні починаючи з 27.09.2013 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.03.2012 року Позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Акропулус Біосайнсес» на посаду вантажника аптечного складу згідно з наказом №45-к від 20.03.2012р. Також зазначає, що з часу зарахування Позивача на роботу, останньому був встановлений посадовий оклад згідно з штатним розкладом у розмірі 3000,00 грн. Позивач стверджує, що з травня 2013 року Відповідач почав здійснювати виплату заробітної плати не в повному обсязі. Зазначає, що 27.09.2013 року Позивач був звільнений з займаної посади за згодою сторін згідно наказу №76-к від 27.09.2013р., проте на момент звільнення з ним не було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати, а тому просить стягнути з Відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 811,38 грн. Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні починаючи з 27.09.2013 року. Позивач в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.09.2013 року Позивача було звільнено з займаної посади вантажника аптечного складу за згодою сторін згідно наказу ТОВ «Акропулус» №76-к від 27.09.2013 року. Також встановлено, що у Відповідача перед Позивачем утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати за період з травня 2013 року по вересень 2013 року в розмірі 13691,38 грн. , яка на час розгляду справи не виплачена відповідачем. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. З огляду на викладене, надані Позивачем докази щодо розміру заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з Відповідача заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в сумі 13 691, 38 грн. підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3120,00 грн. суд вважає вимоги в цій частині недоведені Позивачем. Крім того, судом встановлено, що в день звільнення виплату належних Позивачу сум Відповідачем не було здійснено. Ст. 116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вимоги Позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Вбачається, що в серпні 2013 року позивача було виплачено 3120,00 грн. заробітної плати, а у вересні 2013 року-3011,38 грн. Т.ч. середньоденна заробітна плата позивача за один день роботи становить 111,22 грн., виходячи з наступного розрахунку: 3120,00 грн. + 3011,38 грн.=6131,38 грн. / 41 (кількість відпрацьованих днів за серпень та вересень) = 149,54 грн. Отже, 149,54 грн. х 164 роб. днів (з 27.09.2013 року по 27.05.2014 року) = 24 524,56 грн. Разом з тим, суд вважає правильним застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Така правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 21.11.2011 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. З урахуванням розміру спірної суми, суд вважає, що виходячи з принципу розумності та справедливості розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має становити 13 691,38 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні в розмірі 13691,38 грн. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що Позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, з Відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 273, 82 грн.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial