Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який був уточнений під час розгляду справи по суті, в якій вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 22.04.2000 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 183. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сім'я розпалась остаточно, по причині протилежних поглядів на життя, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, відповідач проживає окремо. Посилаючись на те, що відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, діти проживають разом з нею, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на кожну дитину. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечує проти розірвання шлюбу та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 300 грн. на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з несумісністю характерів подружжя, їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України (2947-14)). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України (2947-14)). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER], виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як встановлено в судовому засіданні батько дітей проживає окремо від них, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України має обов'язок брати участь у їх утриманні. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 80, ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти визначається судом (ст.ст. 80, 183 СК). При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1. стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2. стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3. наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4. інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Статтею 7 Закону України „Про Державний бюджет на 2014 рік" (в редакції 27.03.2014 року) встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років у розмірі 1286 грн. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, а саме: враховуючи, що діти проживають разом з матір'ю, відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 643 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03.09.2014 року до їх повноліття, тобто 50 % від суми прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 років до 18 років. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial