Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

06 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Верхосульської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивував тим, що його батьками були [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме: земельна частка (пай), площею 4,31 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Сула». Після смерті матері залишилося спадкове майно, в тому числі на земельну ділянку, площею 3,115 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі Державного акту серії [NUMBER]. Після смерті батька мати вступила в управління спадковим майном, розпоряджалась речами померлого, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила. Внаслідок смерті батьків відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на зазначені земельні ділянки. Заповіт від імені померлих не посвідчувався. Своєчасно спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняв у зв'язку з відсутністю коштів для оформлення спадщини. Коли він мав намір звернутись до нотаріуса із заявою щодо переоформлення спадщини після смерті матері на себе, то виявив, що пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що він не може реалізувати своє право на спадщину за законом, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник за довіреністю [PERSON] надав письмову заяву про підтримання позовної заяви та розгляд справи у його та позивача відсутність, просив визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини строком в три місяці. Представник відповідача - Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова Хомиченко І.М. письмовою заявою повідомив, що не заперечує проти позову, просить розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, державний нотаріус Бойко О.І. направила суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Білопільському районі Горкуша А.В. в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР, що діяв на час смерті батька позивача [PERSON], який помер [INFO], часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР вбачається, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зокрема, п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачає, що щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За приписами ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON], [INFO], були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданого 27 червня 1967 року (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області 17 квітня 2015 року, батько позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). На підставі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області від 17 квітня 2015 року, мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Верхосульською сільською радою 23 квітня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 19 березня 2002 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1057, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 3,115 гектарів в межах згідно з планом (а. с. 11). Зі змісту довідки, виданої виконавчим комітетом Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області від 12 травня 2015 року №191 вбачається, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO], постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав в с. Мукіївка Білопільського району Сумської області разом із своєю дружиною [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. Спадкоємцем померлого [PERSON] являється його дружина [PERSON], яка до дня смерті свого чоловіка проживала разом та спільно вели підсобне господарство (а.с. 9). З інформаційної довідки Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заводились (а.с. 23). Таким чином позивач [PERSON] має право на спадщину після смерті матері [PERSON], однак не може реалізувати його у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, оскільки після смерті матері він перебував у скрутному фінансовому становищі, не мав достатньо коштів для оформлення спадщини. Суд вважає причини пропуску позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини поважними і приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визначає йому додатковий строк для прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю в три місяці з дня набрання чинності рішенням суду. На підставі викладеного

Outcome: approved