Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою «Про встановлення факту народження дитини», залучивши до розгляду у справі в якості заінтересованої особи Нововодолазький РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області (вхідний № 6529/18-вх від 18.12.2018 року), на обґрунтування якої зазначив, що 16.03.2017\~року він\~уклав шлюб\~з [PERSON],\~[INFO],\~уродженкою [INFO],\~який зареєстрований\~Нововодолазьким РВ\~ДРАЦС ГТУЮ\~у Харківській\~області (актовий\~запис про\~шлюб №\~13). Після реєстрації\~шлюбу прізвища\~подружжя не\~змінювало та\~мешкає на\~тимчасово окупованій\~території України,\~а саме\~за адресом:\~вулиця 40\~років Перемоги,\~будинок №\~12,\~село Степано-Кринка\~Амвросіївського району\~Донецької області. 28.08.2018 року його дружина\~[PERSON]\~народила сина,\~про що в той же день Перинатальним центром\~міста Макіївки\~було видано\~медичне свідоцтво\~про народження\~№ 599. 08.09.2018 року факт народження сина - [PERSON] - зареєстровано на тимчасово окупованій території, про що Адміністрацією міста Іловайська міста Харцизьку видано Свідоцтво про народження (серії ДНР № 063415). 13.12.2018 року він звернувся до Нововодолазького РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області із проханням зареєструвати народження сина [PERSON], однак йому листом за вихідним № 1928-15.27-01-07 від 13.12.2018 року відмовлено у звязку із тим, що копія медичного свідоцтва про його народження не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України № 545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», та воно видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки місцем народження його сина є місто Макіївка Донецької області, що є тимчасово окупованою територією, й отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо внаслідок неможливості отримання медичних документів згідно із приписами статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», просив встановити факт народження 28 серпня 2018 року в місті Макіївці Донецької області [PERSON], допустивши негайне виконання рішення суду (а. с. 2 4). Заявник [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 6551/18-вх від 18.12.2018 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що підтримує її повністю та просить задовольнити, вточнивши вимоги щодо встановлення юридичного факту народження 28.08.2018 року в місті Макіївка Донецької області [PERSON], батьками якого є: батько - громадянин України [PERSON], [INFO]; мати - громадянка України [PERSON], [INFO] (а. с. 23). Представник заінтересованої особи Нововодолазького РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області - у судове засідання теж не зявився, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча надав заяву, зареєстровану за вхідним № 6550/18-вх від 18.12.2018 року, з проханням справу розглянути за їх відсутність з урахуванням того, що проти задоволення вимог заяви вони не заперечують (а. с. 22). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 зазначеного вище кодексу, особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у заявника та представника заінтересованої сторони свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, обєктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно зясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які заявник посилався як на підставу своїх вимог та представник заінтересованої особи погоджуючись із ними, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій [PERSON] та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Зі свідоцтва про шлюб (серії I-ВЛ № 309063), виданого 16.03.2017 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, громадяни України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 16.03.2017 року зареєстрували шлюб, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис № 13. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини Павленко (а. с. 11). Відповідно до медичного свідоцтва про народження № 599, виданого 28.08.2018 року Перинатальним центром міста Макіївки Міністерства охорони здоровя Донецької Народної Республіки, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресом: [ADDRESS],- 28.08.2018 року о 16 годині 20 хвилин в акушерському відділенні Перинатального центру міста Макіївки народила хлопчика, вагою 3350,00 грамів (а. с. 12). Згідно відомостей, які містяться у Свідоцтві про народження (серії ДНР № 063415), виданому 08.09.2018 року Адміністрацією міста Іловайську міста Харцизьку Донецької Народної Республіки, [PERSON] народився 28.08.2018 року, про що 08.09.2018 року складено запис акту про народження № 55 та його батьками є громадяни України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). З паспорту громадянина України (серії ВК № 381205), виданого 20.04.2007 року Харцизьким МВ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], народилась у місті Іловайськ Донецької області та зареєстрована за адресом: [ADDRESS] (а. с. 7 - 9). Згідно паспорту громадянина України (серії ВК № 720779), виданого 22.06.2010 року Амвросіївським РВ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], народився в селі Степано-Кринка Амвросіївського району Донецької області та зареєстрований за адресом: вулиця 40 років Перемоги, будинок № 12, село Степано-Кринка Амвросіївського району Донецької області (а. с. 5 - 6). Отже, заявник [PERSON] дійсно зареєстрований в [INFO], є батьком народженого 28.08.2018 року в місті Макіївці Донецької області хлопчика - [PERSON] та отримав свідоцтво про його народження, що є недійсним та не створює правових наслідків, так як видане органами, розташованими на тимчасово окупованій території України. Крім того, з Відмови у проведенні державної реєстрації народження, виданої Нововодолазьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області 13.12.2018 року за вихідним № 1928-15.27-01-07, вбачається, що відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження проводиться на підставі визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, документів, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Аналіз документів, представлених заявником, свідчить, що копія медичного документу та свідоцтва, надані заявником, не відповідають формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України № 545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», а тому у проведенні відповідної державній реєстрації народження відмовлено (а. с. 15 16). Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окремим провадженням є вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При цьому пунктом 5 частини 2 цієї ж статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження й справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України визначений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, в тому числі й факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження (пункт 7 цієї норми права). Статтею 317 вказаного вище нормативно-правового кодифікованого акту України обумовлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, зі змісту абзацу 1 частини 1, частини 2 та 4 зазначеної норми процесуального права, із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. При цьому ці справи розглядаються судом невідкладно з моменту надходження відповідної заяви, рішення підлягають негайному виконанню, а у випадку їх оскаржень останнє не зупиняє їх виконання. При цьому частиною 2 статті 319 Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для їх одержання. Як убачається з положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Так, факт народження дитини [PERSON] 28.08.2018 року заявник обґрунтовує медичного свідоцтва про народження № 599 від 28.08.2018 року, а також Свідоцтвом про народження (серії ДНР № 063415). Закон України «Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, у своїх статтях\~1,\~4,\~17\~та 18 регламентує, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, діє особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина, які на ній проживають, гарантується їх дотримання у повному обсязі після залишення ними такої території, а також встановлюється можливість застосування державними органами України механізмів, передбачених законами України та нормами міжнародного права, з метою їх захисту. Крім того, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. З розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами та доповненнями) місто Макіївка та населені пункти Амвросіївського району віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З огляду на наведене, медичні документи, що підтверджують факт народження дитини заявника, видані установами, які розташовані на території, тимчасово непідконтрольній українській владі (окупованій), а тому не створюють певних правових наслідків. Однак частина 1 статті 144 Сімейного кодексу України зобовязує батьків невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до змісту статті 13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~№ 2398-VI від 01.07.2010 року (зі змінами та доповненнями) державна реєстрація народження дитини проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків з одночасним визначенням її походження відповідно до Сімейного кодексу України та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, на підставі: 1) визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документів, що підтверджують факт народження; 2) рішення суду про встановлення факту народження за відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. При цьому в пункті 2 частини І розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 року (зі змінами та доповненнями), передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема, є: медичне свідоцтво про народження форми № 103/о, медичне свідоцтво про народження або медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу форми № 103-1/о, що затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України № 545 від 08.08.2006 року, висновок про\~підтвердження факту\~народження дитини\~поза закладом\~охорони здоровя за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 9 від 09.01.2013 року, а також рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України. Надати такі документи заявник не має можливості, оскільки дитина народилась на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відділом ДРАЦС відмовлено у проведенні державної реєстрації народження на підставі наявних у заявника медичних документів, а тому єдиною підставою для такої реєстрації є рішення суду про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. Ухвалюючи рішення, суд, враховуючи яке ключове значення для заявника має встановлення факту народження особи у реалізації ним його прав та обовязків батька, як належні та допустимі докази в порядку винятку бере до уваги свідоцтво про народження дитини та медичні документи, видані установами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, де органи влади нашої держави тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме відомості, що містяться у них у сукупності та взаємозвязку з іншими доказами у цій справі. При цьому, суд також бере до уваги положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, які обумовлюють, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі. Крім того, оцінюючи докази, суд ураховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно брати до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як встановлено у ході судового розгляду справи, факт народження дитини на тимчасово окупованій території України, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки породжує певні правові наслідки: отримання свідоцтва про народження у відповідному відділі ДРАЦС. Крім того, [PERSON] є належним заявником, від встановлення факту народження дитини залежить виникнення її особистих прав, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а також заявник не має іншої можливості одержати у державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про народження), який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме: факт народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Таким чином,\~з огляду\~на наведені\~норми закону,\~проаналізувавши всі\~наявні і\~досліджені у\~судовому засіданні\~докази у\~їх сукупності,\~суд доходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~вимог заявника\~та можливість\~задоволення його\~заяви шляхом\~встановлення факту\~народження -\~28.08.2018\~року в\~місті Макіївка\~Донецької області\~[PERSON],\~батьками якого\~є:\~[PERSON],\~[INFO],\~громадянин України\~ батько\~та [PERSON],\~[INFO],\~громадянка України\~ мати. На підставі абзацу 1 частини 4 статті 317 та пункту 8 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду підлягає негайному виконанню. У відповідності із приписами частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved