Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

24.01.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, уточнивши вимоги в порядку усунення недоліків позову, просила розірвати шлюб з [PERSON], стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO],\~ аліменти на її користь в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, до повноліття сина 19.06.2033 року, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування та сімя розпалася, поновлення подружніх відносин неможливе через постійні конфлікти та суперечки. В обґрунтування позову в частині стягнення аліментів посилається на те, що відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин матеріальної допомоги дитині не надає, а тому син перебувають на її утримані. Натомість відповідач може надавати кошти синові, оскільки періодично має мінливий та стабільний дохід в достатньому розмірі, щоб забезпечити себе та основні життєві потреби дитини, та сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно. Тому змушена звернутися до суду. 29.01.2019 року постановлено ухвалу суду, якою позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову. 04.02.2019 року в порядку усунення недоліків до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, яку 05.02.2019 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19.03.2019 року підготовче провадження завершено, призначено судом розгляд справи по суті. Сторони в підготовче судове засідання не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від сторін надійшла заява, в якій вони просили розгляд справи провести без їх участі; позивач позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити у повному обсязі; відповідач вказав, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково у сумі 1000 грн., проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Так, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2015 року /а.с.3/ та є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]/а.с.3,6/. Згідно з ст.ст.\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві та встановлених в судовому засіданні, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї,\~ поступово втратили\~ звязки між собою, а, отже, сімя припинила своє існування. За таких обставин, а також, взявши до уваги визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання неповнолітнього сина, суд визначає з матір'ю, позивачем у справі, про що спору не виникало. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного. Так, обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до\~ ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи, та не оспорено, відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців не має, офіційно не працює, однак має нерегулярні та міниливі заробітки. А тому суд, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище позивача і відповідача, часткового визнання відповідачем позову, та, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, дійшов висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, і до повноліття. Крім цього, задовольняючи вимогу про стягнення аліментів частково в сумі 1200 грн., суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 1500 грн. щомісячно. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред»явлення) позовної заяви. Судові витрати суд розподіляє на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.. за позовні вимоги про стягнення аліментів, а також, \~з відповідача на користь позивача стягує судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial