Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що 04.06.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 04.06.2011 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 456, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подружнє життя поступово погіршувалось, що в лютому 2019 р. призвело до закінчення сумісного проживання та ведення спільного господарства, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, при цьому відповідач відмовляється від розірвання шлюбу через орган державної реєстрації актів цивільного стану, а відтак, позивач просила розірвати шлюб в судовому порядку. До початку судового засідання, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення категорично заперечує (а.с. 10). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 19-20, 24-25, 28-29). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що 04.06.2011 року між сторонами укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.06.2011 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 456, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 4). Також судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Оскільки дійсною причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинено шлюбні відносини, сторони мають діаметрально протилежні світоглядні позиції та ціннісні орієнтири, які приводять до постійних сварок, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відтак, суд приходить до висновку про те, що сім`я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Суд дійшов висновку про те, що надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved