Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

19.04.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON], [INFO]., уродженця м. Харкова, громадянина України таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.1996р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятніченко І.В., належить трикімнатна квартира, корисною площею 64,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстровано у КП «Харківське міскБТІ» 24.12.1996 року за р. №П-1- 17250. Відповідач [PERSON] - син її рідного брата [PERSON], який помер у 1998 року. У 1986 році та 1989 році [PERSON] був засуджений до позбавлення волі. За останнім вироком він звільнився у вересні 2002р. Оскільки у нього не було житла, то після звільнення [PERSON] приїхав до неї з проханням тимчасово зареєструвати його у її квартирі, на що вона дала згоду та 10.11.2002 року зареєструвала його у квартирі [ADDRESS] тимчасово, строком на 1 рік до 10.11.2003 року. Після того, як з 2002р. відповідач був тимчасово зареєстрований та мешкав у належній їй квартирі, він вчинив злочин відносно неї, таємно викрав належні їй прикраси з золота та гроші. Після цього [PERSON] зник. 23.05.2003 року [PERSON] прийшов до неї в квартиру. Двері відкрила її дочка-інвалід [PERSON] Відповідач закрив її у ванній кімнаті та таємно викрав належні їй золоті прикраси, гроші та інші цінні речі. Після цього [PERSON] зник. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів та засуджений до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. З цього часу відповідач відбував покарання в місцях позбавлення волі. Згідно даних довідки Роменської ВК №56 Сумської області №3/1688, від 12.03.2016р. [PERSON] відбував покарання у цій установі і 14.08.2014р. звільнений за відбуттям покарання. За цією довідкою [PERSON] вибув за адресою: [ADDRESS], але після звільнення за останнім місцем проживання не прибув. Увесь час, протягом якого відповідач відбував покарання у виправних установах з 17.06.2003р. по 14.08.2014р., [PERSON] залишався зареєстрованим у належній їй квартирі і вона вимушена була сплачувати за нього комунальні платежі, який фактично не мешкає у зазначеному приміщенні. Реєстрація в квартирі відповідача обмежує її права власника, тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, подала письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглядати у її відсутність. В разі неявки на судове засідання відповідача, не заперечує проти прийняття рішення при заочному розгляді. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, які б підтверджували поважність причини неявки не надав, представника, який би діяв від його імені до суду не направив. Заяви про перенесення розгляду справи або розгляд справи за його відсутністю не представив. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності вимог до ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, оскільки являється інвалідом І групи з дитинства та має складнощі в пересуванні. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.1996р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятніченко І.В., належить трикімнатна квартира, корисною площею 64,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]: м. Харків. Право власності на вказану вище квартиру зареєстровано у КП "Харківське міськБТІ" 24.12.1996 року, р. №П-1- 17250. Як зазначає позивач [PERSON], відповідач [PERSON] - син її рідного брата [PERSON], який помер у 1998р. У 1986 році та 1989 році [PERSON] був засуджений до позбавлення волі. За останнім вироком відповідач звільнився у вересні 2002 року. Оскільки у [PERSON] не було житла, то після звільнення він приїхав до позивача з проханням тимчасово зареєструвати його у її спірній квартирі, на що вона дала згоду та 10.11.2002 року зареєструвала [PERSON] у квартирі [ADDRESS] тимчасово, строком на 1 рік до 10.11.2003 року, що підтверджується даними довідки з місця проживання про склад родини та прописку від 30.07.2013 року №1951, яку долучено до матеріалів справи. В квартирі разом з позивачем зареєстрована та постійно проживає її донька - [PERSON], яка є інвалідом І групи з дитинства безстроково, що підтверджується даними довідки №034636, копію якої долучено до матеріалів справи та даними довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 19.02.2016 року №563, копію якої долучено до матеріалів справи. Після того, як з 2002 року відповідач був тимчасово зареєстрований та мешкав у належній позивачу квартирі, він вчинив злочин відносно позивача, таємно викрав належні їй прикраси з золота, гроші. Після цього [PERSON] зник. 23.05.2003 року [PERSON] прийшов в квартиру позивача. Двері відкрила її дочка-інвалід [PERSON] Відповідач закрив її у ванній кімнаті та таємно викрав належні їй золоті прикраси, гроші та інші цінні речі. Після цього [PERSON] зник. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів та засуджений до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. З цього часу відповідач відбував покарання в місцях позбавлення волі. Згідно даних довідки Роменської ВК №56 Сумської області №3/1688, від 12.03.2016 року [PERSON] відбував покарання у цій установі і 14.08.2014 року звільнений за відбуттям покарання. За цією довідкою [PERSON] вибув за адресою: [ADDRESS], але після звільнення за останнім місцем проживання не прибув. Увесь час, протягом якого відповідач відбував покарання у виправних установах з 17.06.2003р. по 14.08.2014 року, [PERSON] залишався зареєстрованим у належній позивачу квартирі і вона вимушена була сплачувати за нього комунальні платежі, який фактично не мешкає у зазначеному приміщенні. Реєстрація в квартирі відповідача обмежує права позивача, як власника квартири та перешкоджає позивачу розпоряджатися належною їй власністю, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги, які нараховані комунальними службами на відповідача, що призводить до матеріальних складнощів, оскільки позивач являється пенсіонером, отримує мінімальну пенсію та на її утримання знаходиться донька - інвалід І групи з дитинства, яка потребує стороннього нагляду. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено в ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які ї, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до вимог ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність будь-яких інших умов між сторонами щодо проживання відповідача у спірній квартирі не встановлено. Вимогами п. 39 роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що, оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно з положеннями ч.1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. N 1382-IV. (Із змінами, внесеними згідно із Законом N 2756-VI від 02.12.2010) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Таким чином, реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права позивача, щодо подальшого користування та розпорядженню нею. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved