Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

23.06.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , неповнолітнього сина залишити проживати з нею, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін, судові витрати покласти на неї. Свої вимоги мотивувала тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність спільних інтересів та порозуміння під час вирішення спірних питань, небажання поступатися один одному під час їх розв"язання призвело до поступового погіршення стосунків. Вказала, що проживають окремо, тому їх шлюб остаточно припинив існування. Поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, шлюб носить лише формальний характер. Тому звернулася до суду з даним позовом. 29.06.2021 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторони у підготовче судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити позов. Від відповідача до суду надійшла письмова заява про визнання ним позовних вимог, в якій він не заперечує проти розірвання шлюбу та розгляду справи без його участі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 05.08.2014 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Великогорбашівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 1, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечить інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Місце проживання неповнолітньої дитини суд визначає з позивачем, проти чого не подано заперечень відповідачем. Оскільки, позивач у позовній заяви просить усі судові витрати покласти на неї, суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved