Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що 23.11.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 495. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину - до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду . В судове засідання сторони не з"явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а розгляд справи провести за її відсутності, про що подала до суду заяву. Відповідач позов не визнав, в поданій до суду заяві вказав, що гроші він дає доньці. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку про доцільність задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06.06.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], (а.с.3), яка проживає разом із матір"ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо невизнанням ним позовних вимог з-підстав того, що він надає доньці грошові кошти, за необгрунтованістю. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved