Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту отримання каліцтва внаслідок бойових дій, заінтересова особа Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради. В обґрунтування посилався на те, що у вересні 1943 року, при відступі німці підпалили його будинок, через що, він вистрибнувши з палаючого будинку травмував хребет. В серпні 1945 року він закінчив ремісниче училище №6 та за направленням працював столяром на металургійному заводі «Азовсталь». В серпні 1946 року він звільнився з металургійного заводу «Азовсталь», у зв'язку зі станом здоров'я, підставою для такого звільнення став висновок лікарів, з діагнозом «сколіоз». У 1948 році, під час воєнного призову, медична комісія відправила його у запас. У 1963 році медична комісія зняла його з військового обліку. На даний час він є інвалідом 2 групи дитинства. Він оформив та направив необхідні документи до МСЕК № 3 міста Донецька, для присвоєння йому статусу інваліда ВВВ, де його обстежили, підтвердили діагноз «посттравматичний S-образний сколіоз грудного і поперекового відділів хребта». Але у присвоєнні статусу інваліда війни відмовили, мотивуючи це відсутністю первинних медичних документів. У зв'язку з чим, вимушений звернутися до суду і просить встановити факт отримання каліцтва внаслідок бойових дій Великої Вітчизняної Війни у 1943 році. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, заяву підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи за довіреністю Непийпиво Т.П. у судовому засіданні пояснила, що заявнику призначена пенсія по інвалідності з 28.04.1977 року. З 17 лютого 2004 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні за категорією пільговика «учасник війни», надані пільги безстрокові. Вислухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], визнаний інвалідом дитинства другої групи, безстроково, що підтверджується довідкою № 1697 від 24.09.2010 рок (а.с. 15). Відповідно до направлення на МСЕК від 15 квітня 2010 р. [PERSON] направлено МБ №3 МСЧ ДМФ для обстеження МСЕК, з доданими медичними документами ( виписками з амбулаторної карти, обхідним листом тощо ( а. с. 4-7). З протоколів опитування свідків від 28.05.1996 р. №106 [PERSON], [PERSON] вбачається, що останні надали свідчення щодо подій, які відбувалися зі [PERSON] у вересні 1943 року (а.с. 8,9,10). З довідки ПАТ «МК «Азовсталь» №0109/р/20 від 19.01.2016 р. вбачається, що [PERSON] працював на комбінаті з 22.10.1945 р. по 28.08.1946 р. звільнено з причини хвороби (а.с. 11). З довідки військового комісара Маріупольського ОГВК вбачається, що [PERSON] дійсно не служив в ВС, передано в запас Ждановським ГВК 24.02.1948 р. , при медичному пере обстеженні 20.02.1963 р. лікарською комісією при Ждановському ГВК визнано негідним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр.. І ст. 42-А розкладу хвороб оголошеному наказом МО СРСР №275 від 7.12.1961 р. ( а.с. 13). Відповідно до листа Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Донецька № 118 від 27 вересня 2010 року заявнику було повідомлено, що його медична експертна документація направлялася на заочну консультацію до Українського державного науково-дослідного інституту м. Дніпропетровська з питань зміни категорії інвалідності з «інваліда дитинства» на «інвалід війни», але згідно висновку вказаної комісії від 06.09.2010 року підстави для такої зміни відсутні, оскільки відсутня первинна медична документація про поранення в роки ВВВ (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 3 частини 1 статті 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту каліцтва під час Великої Вітчизняної війни необхідно заявнику для отримання статусу інваліда Великої Вітчизняної війни. Порядок надання статусу інваліда війни визначається Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Статтею 7 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"визначено, що до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час. До інвалідів війни належать також інваліди з числа: 1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; 2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами; 4) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних у районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов'язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання; 5) осіб, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки; 6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов'язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року; 7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах; 8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941 - 1945 років і стали інвалідами внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; 9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 визначений порядок видачі посвідчення інваліда війни. Так, згідно з п.10 «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] являється інвалідом з дитинства 2 групи безстроково згідно довідки МСЕК№ 1697 від 24.09.2010 року, однак дана довідка не містить інформації про те, що [PERSON] в не повнолітньому віці став інвалідом внаслідок поранень ( контузії, травм, каліцтва) чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних у районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни. Причина і група інвалідності встановлюється відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317. Це Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями. Відповідно до п.15 вищезазначеного положення визначено, що Інвалідність, що настала в осіб до 18-річного віку внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з бойовими діями у період Великої Вітчизняної війни чи з їх наслідками, встановлюється відповідно до медичних документів, які підтверджують факт поранення чи захворювання, або рішення суду щодо зазначених подій та висновків лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволені заяви слід відмовити, оскільки у заявника відсутні медичні документи, які підтверджують факт поранення чи захворювання, які він отримав саме в роки Великої Вітчизняної війни. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed