Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 20 грудня 2013 року. Від шлюбних відносин неповнолітніх дітей не мають. Позивач посилається на те, що створити подружню сім"ю, не вдалося, через супротивні психологічно несумісні характери та вкрай суперечливі погляди на подружнє життя, на взаємні права та обов"язки подружжя. Відповідачка не займається домашніми справами, привела додому співмешканця і вони виганяють його з будинку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні відсутній, від нього надійшла заява відповідно до якої він просить суд розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні відповідачка по справі [PERSON] відсутня, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, заперечень не має. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 20 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Тур"янською сільською радою Щорського району Чернігівської області. Від спільного сімейного життя дітей не мають. Сторони припинили спільне проживання, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню витрати понесені позивачем на юридичну допомогу при звернені до суду. Згідно наданого договору про надання правової допомоги та ату виконаних робіт розмір витрат склав 550 грн., з них 250 грн. за ознайомленими зі складеними документами і додаткову консультацію та 300 грн. за участь в судовому засіданні. Відповідно до матеріалів цивільної справи представник позивача [PERSON] участі в судовому засіданні не приймав, а надав заяву про розгляд справи у його відсутності. За таких обставин суд вважає розмір витрат на правову допомогу завищеним і стягненню з відповідачки підлягає тільки 250 грн. за надання юридичної допомоги при зверненні до суду. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved