Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, визначення способу участі батька у вихованні дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 24.07.2013 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Згодом їхні відносини з відповідачем почали погіршуватись, а потім були припинені через відсутність взаєморозуміння. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач негативно ставилась до бажання позивача брати участь у вихованні сина та спілкування з ним, з часом відповідач безпідставно забороняла батькові відвозити сина на заняття з тенісу, які батько сам організував та оплачував дитині самостійно, не допускає до зустрічей тривалістю більше однієї години на тиждень і тільки у її присутності. Всі намагання позивача врегулювати спір мирним шляхом призводять тільки до нових конфліктів та сварок. Позивач орендує окрему двохкімнатну квартиру з усіма необхідними технічними пристроями та предметами домашньої обстановки і керує комфортним автомобілем. Також отримує достатній щомісячний дохід, надає значні суми грошових коштів відповідачу на матеріальне забезпечення дитини, працюючи фізичною особою - підприємцем в сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, а отже може вільно користуватись своїм вільним часом і приділяти багато уваги сину. В орендованій двохкімнатній квартирі у сина буде окрема кімната, де батько з дитиною будуть проводити час. Приймаючи до уваги, що позивач з самого народження дитини приймав активну участь у спілкуванні та його вихованні, тому подальші зустрічі тільки сприятимуть навчанню та вихованню дитини з боку батька. За таких обставин просить зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, встановити батьку малолітньої дитини способи участі у побаченні, спілкуванні та вихованні сина: систематичні побачення три доби на тиждень без присутності матері - з 18-00 годин вівторка до 18-00 годин середи, з 18-00 годин п`ятниці до 18-00 години неділі; 30 календарних днів поспіль протягом року без присутності матері дитини або частинами (кожна не менше 10 днів поспіль) для відпочинку та оздоровлення дитини. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснивши, що відповідач ніколи не чинила перешкод позивачу у спілкуванні та побаченні з сином, доказів з цього приводу позивач не надав. З самого народження дитини позивач не дуже цікавився його життям: не гуляв з візочком, не відвідував з дитиною лікарів, не займався вихованням та розвитком дитини. Зустрічаючись з сином, позивач веде його до ігрових автоматів та розважальних кімнат, катав його на жахливих американських гірках, небезпечному водному мотоциклі, а після подорожі до Туреччини привіз [PERSON] з запаленням легенів. Неодноразово залишав сина на свою співмешканку. Тобто, позивач не усвідомлює відповідальності за життя та здоров`я дитини. В серпні 2018 року [PERSON] покинув родину, але сторони між собою домовились про зустрічі батька з дитиною по 1 годині на тиждень і це влаштовувало позивача. Крім того, що позивач кілька разів скасовував зустрічі з сином з підстав завантаження на роботі, на зустрічі приходив майже завжди з запізненням. Відповідач заперечує такому графіку побачень з сином батька, оскільки дитина вже відвідує гуртки з карате, футболу, басейн, мама приділяє велику увагу його розвитку, тому добові перебування з батьком будуть тільки руйнувати встановлений графік відвідувань дитячого садочку, гуртків та самостійного зайняття з всебічного розвитку з мамою. Представник 3-тьої особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надавши суду висновок Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність встановлення побачень батька з дитиною та встановлення графіку (а.с.109-110). Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як регламентує ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Частина 1-2, ст.22 Основного Закону наголошують права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Стаття 24 Конституції України зазначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У відповідності до ч.1-2, ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як зазначає ч.2, ст.3 Конвенції „Про права дитини", прийнятої резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 5 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Частина 3, ст.9 Конвенції продовжує, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частина 2, ст.14 цієї Конвенції передбачає, що держави-учасниці поважають права та обов`язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються. Частина 1, ст.18 Конвенції вказує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Системний аналіз вказаних вище норм права вказує на те, що всі громадяни, суб`єкти права є вільні і рівні у своїх правах, які є невідчужуваними та непорушними, а також є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими ознаками, включають і стать особи. Вказані гарантії відносяться і до сімейних правовідносин, тобто рівними у своїх правах є і батьки дитини щодо їх спільної дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено у судовому засіданні, 24.07.2013 року сторони уклали між собою шлюб (а.с.13). Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Як зазначає ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.14; 46-47). Рішення не оскаржувалось у апеляційному порядку і вступило в законну силу. Згідно ч.2, ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після розірвання шлюбу відповідач негативно ставилась до бажання позивача брати участь у вихованні сина та спілкування з ним, з часом відповідач безпідставно забороняла батькові відвозити сина на заняття з тенісу, які батько сам організував та оплачував дитині самостійно, не допускає до зустрічей тривалістю більше однієї години на тиждень і тільки у її присутності, всіляко чинила перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував такий позиції позивача, вказавши, що відповідач жодним чином не чинила позивачу ніяких перешкод у спілкуванні батька з дитиною, при цьому позивач та його представник з цього приводу будь-яких доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України судові не надали. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про чинення перешкод відповідачем позивачу не знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні, оскільки не надано судові доказів таких перешкод з боку відповідача позивачу, тому необхідно відмовити позивачу у вимозі про зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] . За змістом висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] від 31.03.2021 року №101-2263/03 рекомендовано встановити наступний графік побачення батька з дитиною: - перший, третій тиждень місяця з 10-00 годин суботи до 18-00 годин неділі; - будні дні - за домовленістю між батьками; - відпочинок, оздоровлення - 30 календарних днів протягом року без присутності матері дитини за домовленістю між батьками дитини (а.с.109-110). За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. 23.02.2020 року позивач [PERSON] уклав договір найму (оренди) нерухомого майна, за яким орендує двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , жилою площею 29,4 м2, загальною площею 64,4 м2 (а.с.15-17), де проживає і на даний час. За змістом висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] від 31.03.2021 року №101-2263/03 батько дитини [PERSON] створив в даній квартирі всі належні умови для проживання своєї дитини (а.с.109, абз.5). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд виходить із обов`язкового права батька, який проживає окремо від дитини, бачитись зі своєю дитиною, рівності прав матері та батька щодо спілкування, виховання та утримання своєї дитини, стану здоров`я дитини і захисту її інтересів та приходить до висновку про встановлення графіку побачень та спілкування [PERSON] зі своїм сином [PERSON] : - кожний вівторок кожного тижня кожного місяця щорічно з 18-00 годин до 18-00 годин середи наступного дня без присутності матері дитини [PERSON] ; - кожної п`ятниці кожного тижня кожного місяця щорічно з 18-00 годин до 18-00 годин суботи наступного дня без присутності матері дитини [PERSON] , в задоволенні решти вимог відмовити; - щорічно 22 дні поспіль в липні у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини [PERSON] ; - щорічно 8 днів поспіль у січні у період зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини [PERSON] , в задоволенні решти вимог відмовити, оскільки суд приймає до уваги вік дитини (6 повних років на день винесення рішення), яка повністю обходить сама свої потреби, його завантаженість у позашкільний час, а також беззаперечне та обов`язкове право батька бачитись зі своєю дитиною, яке є беззаперечним і непорушним. Суд не приймає до уваги думку представника відповідача щодо завантаженості дитини у гуртках та особистого розвитку дитини мамою, однак враховує малолітній вік дитини, можливий вплив сторонніх осіб на її думку, підпорядкування такому впливу, відсутність повноцінного сформованого бачення сімейних відносин, її місце проживання саме з матір`ю, яка заперечувала побаченням батька з дитиною більше ніж 1 годину на тиждень, а також з метою уникнення в майбутньому можливих конфліктних ситуацій під час побачень, які мають часові обмеження. Для встановлення графіку побачень суд також враховує відстань до місця проживання позивача, де створені всі умови, необхідність забирати та супроводжувати дитину зі шкоди до свого місця проживання, час необхідний для відпочинку та харчування сина, що є правом батька на прояв піклування та турботи за свою дитину протягом більш тривалого часу. Час побачень у святкові та вихідні дні також повинен бути збільшений, ніж встановлений 3-ю особою, оскільки батько дитини має право на відвідування з сином дитячих місць відпочинку, розваг, дозвілля, тощо. З метою уникнення можливих спорів щодо одночасного придбання на один і той же час чи один і той же період путівок, квитків на виїзд дитини за межі м. Києва з матір`ю чи батьком, сторонам слід попередньо домовитись про дати виїзду для повного і безумовного виконання даного рішення суду. Крім того, призначаючи вказаний спосіб участі батька у вихованні дитини, суд в обов`язковому порядку з урахуванням віку дитини вважає необхідним зобов`язати [PERSON] забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку сина, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини [PERSON] , а також одночасно зобов`язати [PERSON] не допускати протиправних дій та негативних розмов з сином відносно батька дитини [PERSON] .

Outcome: partial