Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні гаражем «В-1», який розташований на земельній ділянці площею 0,0734 га, кадастровий номер 7410100000:02:025:0314 за адресою: [ADDRESS] шляхом його звільнення. Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями за вказаною вище адресою. До складу домоволодіння входить і гараж, позначений у технічному паспорті літ. «В-1». Позивач зверталася до Чернігівської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,0734 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0314), але їй було відмовлено, проте рішення органу місцевого самоврядування не містить мотивів відмови. На засіданні комісії Чернігівської міської ради 16.02.2021 в усному порядку було зазначено, що причиною відмови у затвердженні технічної документації є те, що гаражем позивача користується [PERSON] , який також звернувся до Чернігівської міської ради із заявою щодо оформлення земельної ділянки під його гаражем. Оскільки позивач є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а гараж, яким користується відповідач, відноситься до домоволодіння за цією адресою, а тому позивач з підстави, передбаченої ст. 391 ЦК України, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов`язання відповідача звільнити гараж. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник відповідача у встановлений строк подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач не визнає заявлені до нього вимоги, адже ніколи не користувався майном, яке належить позивачу та яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачем не надано правовстановлюючого документа на цей гараж, а земельна ділянка площею 0,0734 га з кадастровим номером 7410100000:02:025:0314 не належить позивачу на праві власності та не передана їй в оренду, а на даний час ця земельна ділянка є комунальною власністю. Представник позивача в установлений строк подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що право власності позивача на домоволодіння підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.2017, а тому вона є власником домоволодіння вцілому і окремого отримання документа на гараж, що відноситься до цього домоволодіння, чинним законодавством не передбачено, бо гараж є приналежністю головної речі згідно ст. 186 ЦК України. Крім того, у відповіді на відзив зазначено, що факт користування спірним гаражем [PERSON] , було підтверджено на засіданнях комісії Чернігівської міської ради, оскільки відповідач неодноразово звертався до міської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою належної частини земельної ділянки [PERSON] , пред`являючи при цьому документи, що підтверджують право власності відповідача на гараж в автокооперативі № 17, який взагалі знаходиться за іншою адресою. Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що [PERSON] є власником гаража, право власності на цей об`єкт за ним належним чином зареєстровано, а тому відповідач бажає оформити земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні під гаражем. Позивач безпідставно розробила технічну документацію на всю земельну ділянку, в тому числі ту, на якій розміщено належний відповідачу на праві власності гараж. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов та просила суд його задовольнити. Також представник позивача в судовому засіданні надала докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі шість тисяч гривень та просила їх стягнути з відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на безпідставність вимог позивача, а також надала докази понесення відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі вісім тисяч гривень та просила компенсувати їх за рахунок позивача. Судом до участі в розгляді справи в якості третіх осіб залучено Чернігівську міську раду та Виконавчий комітет Чернігівської міської ради. Представник Чернігівської міської ради в судовому засіданні при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. При цьому представник Чернігівської міської ради суду повідомила, що у розробленій позивачем технічній документації із землеустрою включено земельну ділянку під гаражем, право власності на який зареєстровано за [PERSON] , який також звернувся із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку під його гаражем. Саме по цій причині рішенням Чернігівської міської ради від 25 лютого 2021 року відмовлено [PERSON] у затвердженні технічної документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,0734 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0314). Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2017. До складу домоволодіння входить господарська будівля гараж позначений літ. «В-1» (а.с. 6). Згідно технічного паспорту на садибний будинок, виготовлений КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивача, станом на 26.04.2017, в розділі «характеристика будинку, господарських будівель та споруд» значиться гараж «В-1», 1987 року побудови, площа основи 45,60 кв.м. (а.с. 12-15). Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями успадковано позивачем після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] успадкував вказане домоволодіння після смерті його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , йому 07.11.2012 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. У свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що спадщина складається з житлового будинку, зазначеного на плані тіт. «А», з надвірних будівель є: сарай літ. «б» дерево; літня кухня літ «Б» шлакобетон; гараж літ «В» цегла,- розташований на земельній ділянці площею 500 кв.м. Відповідно до витягу Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» з реєстру прав власності на нерухоме майно, що знаходиться в інвентаризаційній справі на будинок, за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в описі об`єкта зазначена наявність серед господарських будівель гаража літ. «В» загальною площею 25,9 кв.м. У цьому ж витязі зазначено, що за домоволодінням зареєстрована земельна ділянка площею 500 кв.м, крім того надлишки 128 кв.м., самозахват 130 кв.м. Таким чином, у домоволодінні спадкодавця був гараж площею 25,9 кв.м., а вже в новому технічному паспорті станом на 26.04.2017 зазначена площа основи гаража літ. «В-1» 1987 року побудови - 45,60 кв.м. Також в новому технічному паспорті зазначена загальна площа земельної ділянки 758 кв.м., проте відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку при домоволодінні саме такого розміру, у матеріалах справи, відсутні. Для з`ясування цієї обставини судом, за клопотанням представників сторін, було викликано в якості спеціаліста начальника технічного відділу Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Марченка Р.Г., який складав технічний паспорт на домоволодіння станом на 26.04.2017 та проводив обміри об`єкта, проте явка його не була забезпечена, оскільки останній був звільнений з підприємства 19.04.2019 року за власним бажанням. Таким чином, судом встановлено наявність розбіжностей в технічній документації по домоволодінню за попередніми власниками та в останньому технічному паспорті на домоволодіння [ADDRESS] , який був виготовлений на замовлення [PERSON] , а саме, щодо зазначення площі гаража та площі земельної ділянки і належних документів на підтвердження законності збільшення площі гаража та земельної ділянки у цьому домоволодінні, позивачем суду не надано. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що за ним зареєстровано право власності на гараж [NUMBER] в автокооперативі [ADDRESS] , який розташований поруч з гаражем позивача, вони мають спільну стіну, проте на його гаражі є окремий лічильник електроенергії і подача електроенергії відбувається з території автокооперативу № 17. Попередні власники будинку по [ADDRESS] ніколи не мали до нього претензій щодо гаража та не мали до нього ніякого доступу, так як вхід у гараж здійснюється не з двору по [ADDRESS] , а з провулку з тильної сторони (фото на а.с. 69-70). Вказане підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] (сусід відповідача по місцю проживання) та [PERSON] (син відповідача). Крім того, свідок [PERSON] повідомив, що з 1987 року [PERSON] користується гаражем, він його побудував на місці сміттєзвалища. Також вказаний свідок у 1996 році купив собі автомобіль та займався ремонтними роботами, а відповідач здавав йому спірний гараж приблизно три роки, і жодних претензій з приводу користування гаражем до нього не було. У 2018 році [PERSON] повідомив свідку, що позивач намагається вигнати його з гаража, свідок був присутній при зустрічі сторін, позивач стверджувала, що відповідач зайняв гараж незаконно, а [PERSON] показував, що в нього є правовстановлюючі документи на цей гараж. Свідки позивача [PERSON] (зять позивача) та [PERSON] (донька позивача) в судовому засіданні пояснили, що живуть по сусідству з позивачем і у них виникла необхідність користування гаражем, яким тривалий час користується [PERSON] , а тому на їх прохання позивач просила відповідача звільнити гараж, на що він відмовився. Коли та на яких умовах відповідач почав користуватися спірним гаражем, свідкам не відомо. Також свідок [PERSON] пояснила, що у 2019 році виявилося, що позивач не може приватизувати земельну ділянку під домоволодінням, оскільки частиною гаража користується [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради № 167 від 17.07.2006, за [PERSON] визнано право власності на гараж № [NUMBER] з оглядовою ямою літ А-1 загальною площею 21,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 120). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за відповідачем зареєстровано право власності на вказаний гараж (а.с. 121) та виготовлено технічний паспорт на нього (а.с. 122-123). Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що земельна ділянка за автокооперативом № 17 належним чином не оформлена, а тому її межі на місцевості в координатах не визначені, кадастрового номеру не має. Згідно плану - схеми, складеного головою автокооперативу № 17 [PERSON] , зображено місце розташування гаража [NUMBER] , тобто в провулку з тильної сторони домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 90). Згідно заяви [PERSON] до Чернігівського міського голови від 20.07.2020, відповідач просив відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України та Закону Укравїни «Про землеустрій» надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0021 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів (а.с. 117). З подібною заявою [PERSON] звертався до Чернігівського міського голови ще 16 жовтня 2018 року щодо надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 21,0 кв.м. з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів (адреси не було вказано в заяві). Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що рішення органу місцевого самоврядування по заявах [PERSON] не прийнято. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доводи позивача щодо незаконності користування відповідачем спірним гаражем, не підтверджені належними доказами, правовстановлюючі документи про право власності відповідача на цей гараж ніким не оспорені та не визнані недійсними. Наданий представником позивача висновок експерта С-21039 від 19 липня 2021 року будівельно - технічного дослідження щодо визначення розміру та цілісності конструкцій гаражу В-1 за адресою: [ADDRESS] ніяким чином не спростовує право власності відповідача на спірний гараж, адже, виходячи з підстав та предмету заявленого позову, суд не перевіряв законність оформлення права власності відповідача на цей гараж. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Оскільки відповідач надав суду докази зареєстрованого за ним права власності на гараж № [NUMBER] , який розташований на земельній ділянки зі зворотної сторони домоволодіння по [ADDRESS] , позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що гараж знаходиться на належій їй земельній ділянці, адже право власності на земельну ділянку під цим гаражем ні за ким не зареєстровано, а тому ця земля належить до земель комунальної власності. За таких обставин, законних підстав для задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання власника звільнити гараж, у суду немає. У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, повинен вирішити питання про відшкодування відповідачу документально підтверджених витрат на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачу позивачу правничу допомогу надавала адвокат Чікова Т.А. на підставі ордеру серії ЧН № 124672 від 26.04.2021 та договору про надання правничої допомоги від 16.04.2021 (а.с. 33-34). Згідно квитанції серії 03 ААВ № 1738506 від 26 квітня 2021 року підтверджується оплата відповідачем адвокату Чіковій Т.А. 8000 грн. за договором № б/н від 16 квітня 2021 року (а.с. 35-36). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки відповідачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 4000 грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved