Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог пояснив, що несвоєчасне вжиття заходів щодо лікування хворого на туберкульоз надалі сприятиме значному погіршенню фізичного стану самого хворого, а також його знаходження поза межами протитуберкульозного закладу і можливість мати контакт з оточуючими утворюватиме загрозу розповсюдження хвороби серед населення. [PERSON] з грудня 2013 року знаходиться на обліку в КЛПЗ «Маріупольський міський протитуберкульозний диспансер» з діагнозом ВДТБ (12.13) правого легеню (дисемінований), Дестр -, МБТ + М + К + рез - ВГЛУ ГИСТ, Кат 1 Ког 4/13. Хворий з березня 2014 року та по даний час ухиляється від призначеного лікування. У судовому засіданні представник КЛПЗ «Маріупольський міський протитуберкульозний диспансер» лікар-фтізіатр Маросіна О.О. не була присутня, направила суду заяву про підтримання заявлених вимог, наполягання на їх задоволенні та розгляд справи без її участі. На підставі ст. 285 ЦПК України справа розглядалася у відсутності хворого на туберкульоз [PERSON] оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Згідно ст.11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюються з урахуванням висновку лікаря на строк до 3-х місяців. Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» - особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз" хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, які ухиляються від лікування і становлять загрозу розповсюдження хвороби серед населення, за рішенням суду підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] страждає відкритою формою туберкульозу легенів, що підтверджується витягом із його амбулаторної картки. Згідно з виписки з протоколу ВКК № 73 від 24.07.2014 року КЛПЗ «Маріупольський міський протитуберкульозний диспансер» [PERSON] за станом здоров'я потребує обов'язкового стаціонарного лікування з розміщенням у протитуберкульозному диспансері строком не менше трьох місяців. Але, [PERSON] ухиляється від лікування. Вищезазначені обставини дають підстави для прийняття рішення про обов'язкову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу, а саме: строком на три місяці.

Outcome: approved