Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

28 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що з [PERSON] він перебував у шлюбі. Рішенням Рівненського міського суду від 28 серпня 2013 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі, ними придбано квартиру [ADDRESS] за 25 000 доларів США. Квартира була придбана частково за кошти отримані в кредит в розмірі 12 000 доларів США. Погашення кредиту відбулось достроково у 2010 році, тобто під час перебування у шлюбі. Оскільки спірна квартира є річчю неподільною, просить суд визначити , що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] є рівними та складають по 12 на кожного. Визнати за ним право спільної часткової власності на нерухоме майно 12 частину квартири [ADDRESS] Представник відповідача, адвокат [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірна квартира дійсно була придбана у шлюбі, однак для придбання вказаної квартири його довірителькою було продано належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], а також за рахунок коштів взятих ними у кредит. Також, просить суд врахувати, що у спірній квартирі, крім його довірительки проживають [PERSON] та [PERSON], діти відповідача, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Оцінюючи пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Сукупністю досліджених в справі доказів встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 05 грудня 2003 року, зареєстрованому у відділі РАГС м.Рівне, актовий запис № 2039, який відповідно до рішення Рівненського міського суду від 28 серпня 2013 року - розірваний ( а.с.5) В судовому засіданні було встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] відповідно до договору купівлі- продажу від 07 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про зміну імені від 06 травня 2014 ррку вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 24) Відповідно до оглянутого в судовому засіданні договору купівлі- продажу від 07 липня 2005 року, вбачається, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 126 375 гривен .( а.с.6) Відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 7) В частині 2 статті 60 СК України закріплена презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що кожна річ, набута подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності. За таких обставин, позивач не зобов"язаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, в даному випадку на квартиру [ADDRESS]. Частиною 7 ст. 57 СК України встановлено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] довів належними та допустимими доказами, що спірна квартира була придбана, в тому числі і за кошти, що належали його довірительці [PERSON] особисто, які вона отримала від продажу квартири [ADDRESS], яка їй належала на праві приватної власності З оглянутого та оціненого в судовому засіданні договору купівлі- продажу 05 липня 2005 року № ВЕС № 521725 вбачається, що [PERSON] продала належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за 50 550 гривен ( а.с. 25). В судовому засіданні позивач [PERSON] визнав той факт, що для придбання спірної квартири, [PERSON] продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS], за що отримала 50 550 грн, які в подальшому вклала в купівлю спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких підстав, враховуючи, що позивач визнав ту обставину, що половина коштів для купівлі спірної квартири [ADDRESS] належала особисто відповідачу [PERSON], суд визнає доведеним , що у придбання майна, крім спільних коштів вкладені і кошти, що належали особисто [PERSON], а отже частка у цьому майні має бути визначена відповідно до розміру внеску. Крім того, сторонами по справі визнано той факт, що [PERSON] для придбання квартири [ADDRESS] було також отримано кредит в КБ « Приватбанк» в розмірі 12000 доларів США , що стверджується оглянутим кредитним договором від 07.07.2005 року ( а.с. 27 -29) Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні по вказаній справі представником відповідача [PERSON] доведено ту обставину, що половина спірної квартири була придбана [PERSON] за її особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] Стаття 69 СК України встановлює право подружжя на поділ майна, що є об"єктом спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене, а також те, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено ту обставину, що [PERSON] сплатила 12 вартості квартири [ADDRESS], за рахунок коштів, що належали їй особисто, тому суд приходить до висновку, що її частка у праві спільної сумісної власності на квартиру має бути збільшена на 12. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що частка [PERSON].у праві спільної сумісної власності на квартиру має бути збільшена на 12, а 12 частки квартири мають бути поділені між сторонами в рівних долях. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 5 ст.71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11), вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,ч.5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Сторонами не надано суду жодних доказів щодо можливості поділу спірної квартири [ADDRESS] а тому вказане майно суд визнає неподільним. Таким чином, при поділі вказаного майна, незалежно від його варіантів, виникає необхідність присудження одному з подружжя грошової компенсації. Жодна із сторін не висловила згоди на присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на згадане майно і попередньо не внесла відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. На думку суду, про відсутність таких намірів, крім іншого, свідчать як саме обґрунтування позовних вимог позивачем, так і обґрунтування заперечень, наведені відповідачем. Враховуючи встановлені по справі обставини та позицію сторін щодо предмету спору, а також неможливість реального поділу між сторонами неподільних речей відповідно до їх часток, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Оскільки поділити спірну квартиру на дві окремі квартири неможливо, то суд приходить до переконання, що за позивачем необхідно визнати право власності на 14 частину , а за відповідачем на 34 частини в цьому майні, без реального поділу квартири. Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З оглянутої в судовому засіданні квитанції щодо сплати судового збору, вбачається, що позивачем [PERSON] при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 631, 88 грн, оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на його користь половини понесених ним судових витрат, а саме в розмірі 315 ( триста п»ятнадцять грн.) 94 коп. На підставі ст. 57, 60,61, 70,71 СК України, п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя,

Outcome: approved