Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві зазначає, що у шлюбі з відповідачем [PERSON] не перебувала. За час фактичного спільного проживання як чоловіка та дружини у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Відповідач визнав себе батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства від 27.08.2003 року, запис №16, складеним відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області. Зазначає, що відповідач не працював, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, вихованням дитини не займався, не провідував її та не цікавився здоров'ям дитини. Позивач сама не має змоги утримувати дитину, оскільки має на вихованні ще двох дітей, а тому змушена ставити питання про стягнення аліментів з відповідача. Просила постановити рішення, яким стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], аліменти в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] року в твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, з дня подачі заяви і до повноліття дочки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, також суду пояснила, що не погоджується на розмір аліментів, який бажає сплачувати відповідач по 500 гривень щомісяця, оскільки це не достатньо, щоб забезпечити дитину. В судовому засіданні відповідач суду пояснив, що у позовній заяві невірно вказано, що він ніде не працював, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, вихованням дитини не займався, не провідував не цікавився здоров'ям дитини, оскільки він все це виконував до 2012 року. З 2012 року приїжджає лише до доньки на день народження, бо велика відстань між місцями проживання. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі 500 гривень, тому просив позовні вимоги задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги, слід задовольнити частково із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. За час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах у них народилася дочка: [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3). Батьком дитини є відповідач [PERSON], який визнав своє батьківство, що стверджується копією свідоцтва про встановлення батьківства (а.с.4) Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітньої дитини, тобто дитини, яка не досягла 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги, тому з нього необхідно стягувати аліменти в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними та може таку надати. У зв"язку з тим, що відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 600 гривень щомісячно (з проведенням індексації, відповідно до закону), буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"; обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до часткового задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: partial