Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування посилається, що вона є власником зазначеної квартири. Відповідач доводиться їй сином, був зареєстрований у вказаній квартирі з 1996 року. Утворивши нову сім`ю, відповідач фактично проживав за іншою адресою, а у квартирі був лише прописаний. На зв`язок відповідач не виходить, в утриманні житла участі не приймає, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей у приміщенні не має і взагалі житлом він не цікавиться. Реєстрація відповідача у квартирі створює позивачу певні незручності: унеможливлює отримання субсидії на комунальні послуги, вільно розпоряджатися своїм майном. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, тому позивач вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. У випадку неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахування клопотання позивача про слухання справи за його відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2019 /а.с. 16-18/. Відповідно до довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської Запорізької області від 18.10.2019 № 5940, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.22/. Однак, відповідач за вказаною вище адресою не мешкає з 2005 року, що підтверджується довідкою голови ОК «Ізвара-29» від 30.09.2019 /а.с. 19/. Відповідно до ст. 156\~ЖК України та ст. 405\~ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156\~ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157\~ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Отже, виходячи з зазначених положень закону, колишній член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає\~\~колишній член сім"ї власника права користування цим будинком лише з підстав,\~передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Установлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі був зареєстрований на правах члена сім`ї та проживав відповідач [PERSON] , який доводиться позивачу сином, отже належить до членів сім"ї власника квартири [PERSON] . Оскільки квартира перебуває у приватній власності, тому у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України, визнати члена сім`ї таким, що втратив право на житло. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але з 2005 року в ній не проживає, тому на підставі ч. 2 ст.\~405\~ЦК України може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved