Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], 1963 року побудови, загальною площею 57,50 кв. м., із них житлова 24,90 кв. м., підсобна 32,60 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами: два сараї (Б) 2008 року побудови та (В) 1964 року побудови, погріб під частиною будівлі (б) 2008 року побудови, убиральня (Г), 1989 року побудови, літній душ (Г1) 1989 року побудови, огорожа(1) 1985 року побудови, ворота (2) 1985 року побудови, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON]. Посилається на те, що 05 квітня 2016 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на будинок [ADDRESS] Після її смерті позивач прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріуса. Інший спадкоємець за законом [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася, подавши відповідну заяву нотаріусу. Позивач отримав Свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади, у видачі свідоцтва на спадковий житловий будинок відмовив через відсутність правовстановлюючого документу на нього. Факт володіння померлою [PERSON] житловим будинком підтверджує випискою з погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки, довідкою сільської ради №299 від 25.07.2018, технічним паспортом на будинок. Своє право на спадщину позивач підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] серія [NUMBER], свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER], копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 січня 2017 року; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 11 жовтня 2017 року; копією паспорта громадянина України; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] №471/2016. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, направив відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги, не заперечує проти задоволення, просить розглянути справу без його участі. Третя особа [PERSON] не з'явилася, направила заву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємця права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Будинок, який є предметом позову, збудований 1963 року. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судового збору слід вирішити у відповідності з ч. 1 ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328,1216,1218,1261,1268 ЦК України,

Outcome: approved