Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

До Бершадського районного суду звернувся [PERSON] до [PERSON], про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 26.07.2008 року по 07.09.2016 року він перебував у шлюбі з [PERSON] В шлюбі у них народилося двоє спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачкою. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 05.04.2017 р. по справі №126/696/17 з позивача на користь відповідача присуджено до стягнення аліменти на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно. З часу ухвалення вищевказаного рішення, в [PERSON] змінився сімейний стан, він одружився з [PERSON] та у них народилася донька - [PERSON], [INFO] 12.10.2017 року по справі № 127/21622/17 було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2017 року по справі №127/22939/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 від усіх доходів, починаючи з 10.10.2017 року і до досягнення дитиною трьох річного віку. Позивач зазначив, що враховуючи вищенаведені рішення судів, в даний час з його заробітної плати відраховується більше 70% його заробітку, що ставить його в скрутне матеріальне становище, та суперечить його правам та інтересам, і призводить до накопичення заборгованості по сплаті аліментів. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду та просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 05.04.2017року по справі №126/696/17 на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з 1/3 частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше як 30% прожиткового мінімуму, на 1/5 від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. 01.02.2018 року відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначила, що довідкою про склад сім'ї № 926 від 09.12.2017 року, виданою виконкомом Баланівської сільської ради Бершадського району, Вінницької області позивач підтверджує виключно своє спільне проживання разом з донькою [PERSON] та дружиною [PERSON] Наявність судових рішень про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] па утримання їх доньки [PERSON], та утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною трьох річного віку не може бути доказом наявності обставин, що свідчать про зміну матеріального стану позивача відповідно до положень статті 192 СК України, оскільки свідчать лише про його небажання утримувати дружину та дитину від іншого шлюбу. Відповідач вважає, що підстави для задоволення заявленого позову відсутні. 08.02.2018 року [PERSON] надав до Бершадського районного суду Вінницької області заперечення на відзив, в якому зазначив, що в даний час в нього на утриманні перебуває дружина, [PERSON], яка лише нещодавно народила дитину та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має змоги працевлаштуватися, а отже не має змоги себе забезпечувати матеріально, а також, в нього на утриманні в даний час перебуває новонароджена дитина - [PERSON], [INFO] Поява двох нових утриманців (дружини та новонародженої доньки) призвела до погіршення його матеріального становища, адже він в даний час несе витрати по утриманню не двох осіб, як це було на момент винесення судом рішення про стягнення аліментів, а чотирьох осіб, тобто, фактично його витрати подвоїлися. Зазначив, що суд має при стягненні аліментів враховувати вимоги ст.141 Сімейного кодексу України, відповідно до якої - мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини, а тому і позивач і відповідач мають в рівному розмірі нести витрати на утримання дитини. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на подану ним позовну заяву та відповідь на відзив, згідно якої просив позов задовольнити. Відповідач у судому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на поданий нею відзив, згідно якого просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу України свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Крім того, враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей 141,180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. В судовому засіданні встановлено, що з 26.07.2008 року по 07.09.2016 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON] У них народилося двоє спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія І-АМ №297306 та І-АМ №194396. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачем. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 05.04.2017 р. по справі №126/696/17 з позивача на користь відповідача присуджено до стягнення аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, що підтверджується копією рішення суду. 17.02.2017 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на [PERSON]) [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія І-АМ №188692. У даному шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-АМ №375880. 12.10.2017 року по справі № 127/21622/17 було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2017 року по справі №127/22939/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 від усіх видів його доходу (заробітку), починаючи з 10.10.2017 року і до досягнення дитиною трьох річного віку. Позивач посилається на факти створення нової сім'ї, народження дитини та стягнення з нього аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO] та дружини [PERSON] як на підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання доньок [PERSON], 20.01.2015р.н., та [PERSON], 16.02.2011р.н. Разом з цим, зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2017 року по справі №127/22939/17, яким з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), вбачається, що [PERSON] на той час вже маючи матеріальне обтяження у виді відрахувань по аліментах (1/3 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньок [PERSON], 20.01.2015р.н., і [PERSON], [INFO] та 1/4 від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON], 16.09.2017 р.н.) та очевидно усвідомлюючи зміну свого матеріального становища надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заявляючи будь-яких клопотань або заперечень стосовно зменшення позовних вимог або визначення іншого еквіваленту суми стягнення. Вказане рішення [PERSON] не оскаржувалося та набрало законної сили. Тобто такий обсяг зобов'язань позивач визначив для себе як прийнятний та такий, що не погіршує його матеріальне становище в межах розуміння ст. 192 СК України. В подальшому, з позовом про зменшення розміру аліментів по даному рішенні позивач не звертався. Також, позивачем не подавалася заява про скасування судового наказу від 12.10.2017 року по справі № 127/21622/17 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чи заява про зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення згідно вищевказаного наказу. [PERSON] зазначає, що в даний час з його заробітної плати відраховується більше 70% заробітку, що ставить його в скрутне матеріальне становище, та суперечить його інтересам, і призводить до накопичення заборгованості по сплаті аліментів. Разом з цим, відповідно до наданих позивачем довідок про здійснення відрахування та виплати №149 від 14.05.2018 року та №150 від 14.05.2018 року сумарний % відрахувань по сплаті аліментів складає 50% (21, 4%+28,6%). Будь-яких доказів на підтвердження наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та не надав доказів того, що його матеріальний стан погіршився. Даючи оцінку встановленим обставинам, зібраним по справі доказам в їх сукупності та враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8ст. 7 СК України при, згідно яких при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed