Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

06 червня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] управління Національної поліції в Одеській області, [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, яку позивач під час розгляду справи уточнював та згідно з останньою редакцією позову просить суд стягнути з рахунків головного управління Національної поліції в Одеській області на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 10000 гривень 00 копійок на кожного. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що слідством Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №12014160480004695 від 14 листопада 2014 року за фактом скоєння 13 листопада 2014 року злочину, а саме нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року по справі №520/4333/16-ц було задоволено позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів досудового розслідування у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №12014160480004695 від 14 листопада 2014 року. Однак, і після цього по зазначеному кримінальному провадженню, як стверджують позивачі, слідчі дії не виконуються, досудове слідство триває більше ніж 31 місяця, тобто понад розумний строк, у звязку з чим позивач [PERSON] неодноразово звертався до суду зі скаргами, які ухвалами слідчих суддів Київського районного суду міста Одеси від 22.05.2017 року та від 31.05.2018 року були задоволені, і на даний час позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19 червня 2017 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. 22 січня 2018 року позивачі надали до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] управління Національної поліції в Одеській області, [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, яка була прийнята судом до розгляду в судовому засідання 30.01.2018 року. 30 січня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Одеській області, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову позивачів, з посиланням на його необґрунтованість та безпідставність, а також оскільки позивачами не зазначено в чому саме полягає завдана позивачам моральна шкода. Судом 30 січня 2018 року було ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання 09.10.2018 року позивачі не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 08.10.2018 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON], який також є представником [PERSON], в якій [PERSON] просить суд позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності. Представники відповідачів [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Одеській області, [PERSON] управління Національної поліції в Одеській області у судове засідання не зявились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у най даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2014 року слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за заявою позивача [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Відповідно до повідомлення слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 14.11.2014 року [PERSON] визнано потерпілим по кримінальному провадженню № 12014160480004695. Постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 24.11.2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення. 22.12.2014 року вказана постанова слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 24.11.2014 року була скасована прокурором прокуратури Київського району м. Одеси, та матеріали направлено до начальника СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для подальшого досудового розслідування. Надалі до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695, було приєднане кримінальне провадження №120141600030000581 від 14.11.2014 року. В подальшому позивач [PERSON] неодноразово звертався до суду із скаргами на бездіяльність слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений КПК України строк, які були частково задоволені ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року по справі №520/4333/16-ц було задоволено позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів досудового розслідування у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №12014160480004695 від 14 листопада 2014 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року, яке набрало законної сили, рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року було змінено в частині розміру стягнутої моральної шкоди, в решті залишено без змін. Однак, в подальшому по кримінальному провадженню №12014160480004695 слідчі дії знов не виконувались і ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року, 10 лютого 2017 року та 24 березня 2017 року, скарги позивача були задоволені та визнано бездіяльність слідчого щодо не здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР №12014160480004695. За наслідком чого рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03 травня 2017 року по цивільній справі №520/2035/17 було задоволено позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів досудового розслідування у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №12014160480004695 від 14 листопада 2014 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року було змінено в частині розміру стягнутої моральної шкоди, в решті залишено без змін. 15 травня 2017 року [PERSON] звернувся до СВ Київського ВП в місті Одесі з клопотанням у якому просив: 1) надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 12014160480004695; 2) про час та дату надання матеріалів для ознайомлення заздалегідь повідомити за телефоном № 048-743-57-87; 3) про прийняте рішення за клопотанням, відповідно до ст.220 КПК України, повідомити за телефоном № 048-743-57-87 для отримання письмової відповіді власноруч. Оскільки вказане клопотання не було розглянуто в строк встановлений ст. 220 КПК України, [PERSON] звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси Іванчук В.М. від 22.05.2017 року по справі №520/5247/15-к скаргу заявника [PERSON], на бездіяльність слідчого СВ Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695, щодо не розгляду його клопотання у встановлений ст.220 КПК строк \~задоволено. Визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12014160480004695\~ та зобовязано слідчого розглянути клопотання\~[PERSON]\~від 15 травня 2017\~року, у встановленому законом порядку, про що повідомити останнього, у відповідності до вимог чинного законодавства. Також вбачається,\~що 24\~травня 2017\~року [PERSON] знов звернувся до слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695, з клопотанням. У звязку з ненаданням відповіді на вказане клопотання у встановлений Законом строк, [PERSON] знов звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицьким В.В. від 31 травня 2017 року по справі №520/6103/17 скаргу [PERSON] задоволено. Визнано бездіяльність посадових осіб СВ Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області. Зобовязано посадових осіб СВ Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області розглянути клопотання [PERSON] від 24.05.2017 року з повідомленням останнього про прийняте рішення у строк та порядку, встановленому законом. Згідно\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Згідно зі ст. 28 КПК України, визначено поняття проведення досудового розслідування у розумні строки. Критеріями для визначення розумних строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим своїх повноважень. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди ними органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки, судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2017 року по справі №520/5247/15-к та від 31.05.2017 року по справі №520/6103/17 визнавалась незаконною бездіяльність слідчих органів щодо не розгляду клопотань [PERSON] у встановлені законом строки, то суд приходить до висновку, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що права [PERSON] є порушеними і підлягають захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтями 16, 23, 1167 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. \~Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує: 1) викладені в ухвалах слідчих суддів обставини; 2) характер допущених слідчими порушень; 3) глибину душевних страждань. Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв'язків позивача [PERSON] та враховуючи ті зусилля, які позивач [PERSON] доклав для з'ясування питання розгляду слідчими органами його клопотань, поданих 15 травня 2017 року та 24 травня 2017 року, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695 від 14.11.2014 року, до якого приєднане кримінальне провадження №120141600030000581 від 14.11.2014 року, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач [PERSON] зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо нього, однак розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві, є завищеним, а тому вважає за можливе стягнути на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1500 гривень, що на думку суду відповідає вимогам розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що бездіяльністю посадових осіб СВ Київського ВП у м. Одесі, завдано моральної шкоди саме позивачу [PERSON], а вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] суд визнає безпідставними, а тому не підлягаючими задоволенню, оскільки останніми не надано належних та допустимих доказів та не зазначено конкретних обставин справи і наслідків, що наступили для них внаслідок бездіяльності посадових осіб. Щодо вимог до [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Одеській області, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1 ст. 96 ЦК\~України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Відповідно до статті 43 БК України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Державна казначейська служба України та її територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлює Держаний бюджет України або державу. Статтею 23 БК України визначено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Відповідно до\~пункту 23-1\~статті 2\~БК\~України,\~єдиний казначейський\~рахунок \~рахунок,\~відкритий центральному\~органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообовязкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Таким чином, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не уособлює Державний бюджет України чи Державну казначейську службу України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовується, а спірні правовідносини врегульовуються загальними нормами цивільного законодавства. Відповідно до статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або\~службової особи\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування при\~здійсненні нею\~своїх повноважень,\~відшкодовується державою,\~Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою). Органи поліції не належать до субєктів відповідальності за нормами\~ статей 1173, 1174 ЦК України, у звязку із тим, що не мають статусу органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління, однак такими органами є державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/службових обовязків. Таким чином, при встановлені дійсного спричинення шкоди позивачеві, стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету\~України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ). Отже,\~окремі юридичні\~особи,\~в тому\~числі,\~Головне управління\~Національної поліції\~в Одеській\~області,\~самостійно несуть\~відповідальність за\~своїми зобовязаннями,\~є розпорядниками\~бюджетних коштів\~нижчого рівня та шкода, у разі дійсного її заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобовязані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду від 01 серпня 2018 року по справі №520/4116/16-ц. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що завдана моральна шкода позивачеві підлягає відшкодуванню та стягненню з рахунків [PERSON] управління національної поліції в Одеській області. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial