Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з 20 листопада 2009 року вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 13 березня 2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки усіх видів його заробітку, починаючи з 19.08.2019 року, з часу звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 03 грудня 2019 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей не надходило (а.с.23-24,26-27). За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.05.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області (а.с.10). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 3418, виданої 05.11.2019 року Комунальним підприємством «Краснодонське житлово - експлуатаційне управління», [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні [PERSON] та проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься в довідці про склад сім`ї, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до національного законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності зіст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За клопотанням позивача, судом було витребувано із канцелярії суду та досліджено у судовому засіданні цивільну справу № 426/9716/19 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Суд бере до уваги, що позивач 19 серпня 2020 зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача та ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2019 року, [PERSON] було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, у зав`язку із неможливістю судом встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Отже, позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача шляхом подання заяви до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а тому з урахуванням приписів ст. 191 СК України та виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з моменту звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, тобто з 19 серпня 2019 року, оскільки ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі судового наказу. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved