Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2010 року у справі №2-9695/10 на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з моменту подачі позовної заяви про зменшення розміру аліментів і до досягнення дітиною повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 3 серпня 2002 року уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрували у Відділі РАЦС Луцького міського управління юстиції, актовий запис №759. Від шлюбу з Відповідачкою мають дочку - [PERSON] , [INFO] . 22 вересня 2010 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-9695/10 шлюб між ним та відповідачкою розірвано та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 4 червня 2010 року і до повноліття дитини. 28 листопада 2015 року уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрували у Відділі ДРАЦС Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №165. У зв`язку із укладенням шлюбу його прізвище змінилося з « [PERSON] » на прізвище дружити « [PERSON] ». Від даного шлюбу має дочку - [PERSON] [INFO] , яку утримує. Крім того, до складу його сім`ї належить син дружини від попереднього шлюбу [PERSON] [INFO] , на утримання якого він витрачає кошти. Позивач [PERSON] подав до суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи у його відсутність за участі його представника адвоката Сороки В.Г. Представник позивача адвокат Сорока В.Г. підтримав позов у межах його доводів та просив задовольнити. Від стягнення понесених судових витрат відмовився. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив згідно якого просила відмовити у задоволенні позову. Просила врахувати, що відповідно до Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N3, від 15.05.2006 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач в своєму позові посилається на те що має від другого шлюбу дочку, [PERSON] , [INFO] , а також що до складу сім`ї входить син від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , яких він має утримувати,та витрачати кошти,але достатніх та належних доказів того що він утримує вищевказаних дітей та витрачає кошти він не надав. Позивач посилається на зміст ст.192 Сімейного кодексу України де зазначено що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Але Позивач фактично не надав достатніх та належних доказів, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану,чи стану здоров`я. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу - Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Але всупереч своїм обов`язкам та рішенню суду від 22 вересня 2010 р. у справі №2-9695/10 Позивач злісно ухиляється від сплати аліментів по цей день та взагалі не сплачує визначених по закону аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованності Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиціїу Рівненській області м. Рівне від 12.11.2019р.№101314,яка складає 94756,53грн., це в свою чергу призвело до того, що вона періодично змушена їздити за кордон працювати, для того щоб підтримувати належний матеріальний рівень існування себе та спільної дитини. Таке відношення Позивача вказує на те що він взагалі не має наміру виконувати свої обов`язки по відношенню до їхньої спільної дитини. Крім того в ст. 192 Сімейного кодексу зазначено що розмір аліментів, може бути визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками,але Позивач не звертався до неї жодним чином щоб врегулювати данне питання договором, який передбачений ст.189 Сімейного кодексу України,тому вважає що не повинна нести судові витрати. Відповідачка [PERSON] про день, час та місце судового засідання була повідомлена у належний спосіб, що підтверджується її підписом на розписці. Причину неявки суд не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність не зверталася. Подала до суду письмовий відзив на позов. За наведених обставин, враховуючи думку представника позивача суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність відповідачки відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК, згідно якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу з Відповідачкою має дочку - [PERSON] [INFO] . 22 вересня 2010 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-9695/10 шлюб між ним та відповідачкою розірвано та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 4 червня 2010 року і до повноліття дитини. Встановлено, що 28 листопада 2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом ДРАЦС Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №165. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка " [PERSON] ". Від даного шлюбу позивач має дочку - [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису № 137, зареєстрованого відділом ДРАЦС Острозького районного управління юстиції у Рівненській області. З довідки про склад сім`ї від 24.07.2019р. за № 1465 вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] належить: дружина [PERSON] , її син від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] має борг по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] у сумі 94756,53 грн., що підтверджується довідкою, виданою державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС від 12.11.2019р. за № 101314. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як встановлено судом, аліменти на утримання дитину стягнуті за рішенням суду в частці. У даній справі, позивач просить зменшити розмір аліментів, який просить визначити у частці від доходу, але у розмірі 1/6 частки від доходу. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, розмір аліментів, який необхідно сплачувати позивачу на утримання дитини становить 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач на даний час одружений має від другого шлюбу дитину, окрім того, має борг по сплаті аліментів. Разом з тим, суд не може врахувати доводи позивача, що на його утриманні перебуває, крім спільної дитини від другого шлюбу і дитина дружини від першого шлюбу. Будь-яких доказів щодо доходів його, дружини, позивачем надано до суду не було. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та зменшення розміру аліментів з 1/3 частки на 1/4 частку, та збільшення мінімального розміру аліментів з 30% на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Відтак, слід зменшити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Сіянці Острозького району Рівненської області, на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки судом встановлено наявність рішення суду та узв`язку з задоволенням позову про зменшення розміру аліментів припинити з моменту набрання рішенням законної сили подальше виконання рішення Рівненського міського суду від 22.09.2010 року у справі № 2- 9695/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині стягнення аліментів. В разі наявності заборгованості за вказаним рішенням суду у частині стягнення аліментів, проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання. На підставі викладеного ст. ст. 181-183, 192 СК України,

Outcome: partial