Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 11 квітня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від даного шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають та після розірвання шлюбу проживатимуть разом з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені з лютого 2020 року, до теперішнього часу сторони не спілкуються і не мають наміру примирятися. Майновий спір відсутній. Оскільки відновити подружні відносини неможливо, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] . Вказала, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть разом з нею, питання щодо сплати аліментів буде вирішено в добровільному порядку. Майновий спір відсутній. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Спору про розподіл сумісного майна подружжя немає. Вказав, що діти після розірвання шлюбу проживатимуть з позивачем, питання щодо сплати аліментів буде вирішено в добровільному порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 квітня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 87. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3989, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ?янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1442. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть з позивачем. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач на розірванні шлюбу наполягала, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час між сторонами не має. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище [PERSON] . При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved