Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 09.03.2017 року Олександрійським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №56. Позовні вимоги мотивує тим, що між ними зникло взаємопорозуміння та взаємоповага, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, є чужими людьми один для одного. Від шлюбу спільних дітей не мають, спір з приводу поділу майна відсутній. Сторони в судове засідання не з`явилися, до розгляду справи по суті подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому, в своїх заявах обоє зазначили, що наполягають на розірванні шлюбу. Крім того, позивач в своїй заяві просить судові витрати залишити по фактично понесеним. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За викладених обставин суд ухвалює рішення у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 09.03.2017 року Олександрійським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №56 (свідоцтво про одруження серія [NUMBER] ). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Згідно позовної заяви спір з приводу поділу майна між сторонами відсутній. Відносини між подружжям не склалися, шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведуть. Сторони дійшли висновку про неможливість подальшого спільного проживання, про що свідчать їх заяви на адресу суду. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, наполягають на розірванні шлюбу. Примирення між ними не досягнуто, строк на примирення не потрібен. Спору з приводу поділу майна між сторонами немає. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами ст. 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач просить судові витрати залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved