Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.09.1997 року по 18.12.2015 року. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачем не склалося, неповнолітні діти проживають з ним. Позивач повідомив, що відповідач проживає окремо, зв»язку з дітьми не підтримує, життям їх не цікавиться. Позивач зазначив, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON],1998 р.н., [PERSON] 2001 р.н., [PERSON] у розмір 459 грн. на кожну дитину щомісяця, але добровільно виконувати зазначене рішення [PERSON] так і не розпочала. Позивач зазначив, що відповідач не провідує дітей з листопада 2015 року, не сплачує аліменти, зовсім не приймає участі у вихованні дітей та веде аморальний образ життя. Позивач вказав, що докладає усіх зусиль аби діти розумово, духовно, фізично розвивалися, намагається весь вільний час проводити з ними, піклується про стан їх здоров»я. Позивач вказав, що самостійно несе витрати на утримання та виховання дітей. Позивач вважає, що відповідач негативно впливатиме на дітей, не зможе забезпечити їх належними матеріальними та побутовими умовами. Позивач вказав, що відповідач втратив інтерес до дітей, а подальше спілкування з дітьми його більше не цікавить. Також, позивач зазначив, що, перебуваючи з відповідачем у шлюбі 18 років, добре знає негативні звички відповідача, щодо проведення окультних ритуалів з мертвими тваринами та вбачає у відповідача психічний розлад, що саме і стало однією з підстав для їх розлучення. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та вказав, що відповідач залишила останнє місце свого проживання у зв"язку з тим, що позивач застосовував до неї фізичне насилля, погрожував їй, тому [PERSON] не спілкується з дітьми, через загрозу її життю. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації позовні вимоги позивача підтримав і вважав доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, заслухав сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.09.1997 року по 18.12.2015 року. Встановлено, що від вказаного шлюбу сторонни мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, спільне життя сторін не склалося, неповнолітні діти проживають з позивачем, відповідач проживає окремо, зв»язку з дітьми не підтримує, життям їх не цікавиться. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON],1998 р.н., [PERSON] 2001 р.н. та [PERSON] у розмір 459 грн. на кожну дитину щомісяця. Встановлено, що добровільно виконувати зазначене рішення [PERSON] так і не розпочала. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не провідує дітей з листопада 2015 року, не сплачує аліменти, зовсім не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, навчанням, станом здоров"я. Встановлено, що відповідач втратив інтерес до дітей, а подальше спілкування з дітьми його більше не цікавить. Суду не надано доказів про те, що у відповідача є постійне проживання та постійний дохід. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради від 20.01.2017 року № 01-37/058, орган опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO].по відношенню до неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року із змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, свої батьківські обов'язки відносно дітей не виконує, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Відповідачем не надано судові належних доказів в обгрунтування своїх заперечень, а саме, що вона не спілкується з дітьми у зв"язку з тим, що позивач погрожує їй, її життю, тому вона виїхала з місця їх спільного проживання, і переховується від нього, не спілкується з дітьми, оскільки це небезпечно для її життя, не надано жодного доказу відповідачем, зокрема письмового її звернення до правоохоронних органів з письмовими заявами на незаконні дії позивача, не зверталась вона із письмовими заявами і до органів опіки стосовно усунення перешкод в спілкуванні з дітьми. Усі доводи позивача, викладені в позові також підтримали і свідки, опитані в судовому засіданні. В судовому засіданні в якості свідків також опитані повнолітні діти сторін - [PERSON] та [PERSON], які також підтвердили судові той факт, що їх мати вже більше року, як усунулася від їх виховання, утримання, взагалі не спілкується з ними, навіть по телефону, самі діти також не можуть дозвонитися матері, діти взагалі не знають де знаходиться їх матір, зі слів дідуся та бабусі вона знаходиться в м. Києві та працює там. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 та

Outcome: approved