Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

13 серпня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визначення місця проживання дітей з батьком. В обґрунтування вимог зазначив, що він з відповідачкою [PERSON] проживали разом однією сім'єю з початку весни 2012 року у нього в квартирі за адресою: [ADDRESS]. 30 квітня 2013 року у них народилася перша дитина [PERSON], [INFO] народилась друга дитина [PERSON]. Після народження другої дитини вони з дітьми переїхали проживати у [ADDRESS] [INFO] у них народилась третя дитини [PERSON], та [INFO] народилась четверта дитина [PERSON]. Шлюб між ним зареєстрований не був. 22 травня 2018 року відповідачка посварилася з ним та нічого не пояснивши зібрала свої речи, гроші, які належали дітям, картку для соціальних виплат та пішла з зазначеного будинку, залишив четверо малолітніх дітей проживати з ним. На даний час він самостійно виховує дітей. Відповідачка ховається від нього, не йде на примирення стосунків, не хоче розмовляти з останнім. Також вона ніде не працює, не має самостійного доходу і постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями і не займається вихованням малолітніх дітей. Просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним за адресою: [ADDRESS] В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, надали заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В підготовче судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник Служби у справах дітей по Лівобережному району Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. При винесені рішення просив максимально врахувати права та інтереси малолітніх дітей. Представник Служби у справах дітей Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Крім того надіслав на адресу суду висновок, відповідно до якого вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей залишив на розсуд суду. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 343 від 08 травня 2013 року, [PERSON] народився [INFO] батьком якого зазначено [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 227 від 22 березня 2014 року, [PERSON] народилася [INFO], батьком якого зазначено [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 180 від 27 лютого 2015 року, [PERSON] народився [INFO] батьком якого зазначено [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 147 від 23 лютого 2016 року, [PERSON] народився [INFO], батьком якого зазначено [PERSON], матір'ю - [PERSON]. З інформації, виданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно із актом, складеним КСН «Азовець» від 25.10.2018 року, позивач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] за даною адресою фактично не проживає з травня 2018 року. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої КСН «Азовець», у будинку [ADDRESS] на даний час зареєстрованими зазначені: [PERSON], його діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], діти зареєстровані за адресою [ADDRESS], але фактично проживають з батьком за вищевказаною адресою, що також підтверджується актом про фактичне місце проживання від 23 жовтня 2018 року за № 37. Згідно довідки, виданої Комунальним дошкільним навчальним закладом компенсуючого типу «Ясла - садок № 80 «Берізка» Маріупольської міської ради Донецької області № 4 від 16 жовтня 2018 року вбачається, що [PERSON] здійснює супровід своїх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд визначити місце проживання дітей з ним, зважаючи на те, що він зможе надати дітям все необхідне для належного виховання і розвитку, має всі можливості для створення належних умов для виховання дітей. Висновком органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 26.12.2018 року № 13-31-183 визнано за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], його діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Враховуючи викладені вище обставини справи, вимоги Закону України «Про охорону дитинства», особисті якості батьків, можливість створення батьком дитини належних умов для виховання дитини, його більшу турботу і увагу до дитини, а також висновок Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, виходячи із найвищих інтересів дитини, аналізуючи кожен аспект відносин до дитини, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити вимоги позову в частині визначення місця проживання дитини, оскільки залишення дитини проживати з батьком відповідає її інтересам та чинному законодавству, а також забезпечить розвиток дитини. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка визнала позовні вимоги, її визнання не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає можливим постановити рішення про визначення місця проживання дітей разом з батьком, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги. Крім того, у зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивача звільнено від сплати судового збору, і його вимоги про визначення місця проживання дітей задоволені, а відповідачка не звільнена від оплати судових витрат, то ці витрати в порядку ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved