Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.10.2018 року о 20:35 годині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Subaru Outback, державний номер [NUMBER] , належного [PERSON] та автомобіля Seat Leon, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. Дзержинським районним судом м.Харкова 05.06.2019 року винесено постанову про закриття провадження відносно [PERSON] у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Не погодившись з вказаною постановою, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою [PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Харківського апеляційного суду від 23.07.2019 року апеляційну скаргу задоволено частково, постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.06.2019 року скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. Харківський апеляційний суд прийшов до висновку про наявність в матеріалах справи доказів порушення [PERSON] п.2.10 «а», 10.1 ПДР України. Позивач зазначає, що 12.03.2018 року між АТ «Просто-Страхування» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування №АК/8312782 цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Subaru, державний номерний знак [NUMBER] . 02.05.2019 року позивач звернувся до АТ «Просто-Страхування» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди. В той же день представником відповідача у присутності позивача було здійснено огляд транспортного засобу Seat Leon, державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу та зафіксовано пошкодження переднього правого крила, переднього бамперу та правої фари. 14.08.2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Просто-Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування, вхід. №5109 від 16.08.2019 року. Листом №04-2463 від 10.09.2019 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, в якому зазначалось, що не може визнати подію, що мала місце 02.10.2018 року страховим випадком, не визнає майнові вимоги, оскільки не несе відповідальності за шкоду завдану в результаті іншого ДТП, а також з підстав невиконання позивачем своїх обов`язків, що призвело до неможливості встановити причини ДТП та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди. Представником позивача було направлено адвокатський запит від 17.01.2020 року до АТ «Просто-Страхування» з проханням надати копію акту огляду автомобіля Seat Leon, державний номерний знак [NUMBER] , копію розрахунку вартості матеріального збитку, калькуляцію ремонту\\запчастин на вказаний автомобіль, а також копії інших документів, що підтверджують пошкодження автомобіля позивача чи вартість заподіяного матеріального збитку. На вказаний адвокатський запит надійшла відповідь, в якій зазначається, що у страхової компанії відсутні відомості про пошкодження автомобіля позивача, а тому страхова компанія не може визначити розмір страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю об`єктивних даних щодо дорожньо-транспортної пригоди. На підставі цього, позивач звернувся до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для отримання висновку щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Seat Leon, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до висновку експертного дослідження №6-1/6ЕД-2020 від 10.03.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Seat Leon, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 02.10.2018 року становить 85 570,77 грн. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим просить стягнути 85 570,77 грн., а також витрати на правничу допомогу, що відповідно до Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №167 від 14.02.2020 року складає 8200,00 грн та витрати на проведення експертного дослідження № 6-1/6ЕД-2020 від 10.03.2020 року у сумі 1015,20 грн. Представником відповідача надано до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких вважає позовні вимоги необґрунтованими. Зазначає, що відповідно до постанови Дзержинського районного суду м.Харкова по справі №638/15182/18 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП, була призначена судова транспортна-трасологічна та автотехнічна експертиза. Відповідно до висновку судового експерта №28434/4034 від 25.03.2019 року експерт не виключав можливості настання вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, але зазначив, що пошкодження, які були виявлені на автомобілі Seat Leon, державний номерний знак [NUMBER] , не могли бути утворені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що є предметом розгляду у справі. Також експертом було вказано на те, що пояснення водія автомобіля Seat Leon [PERSON] відносно виникнення дорожньо-транспортної пригоди є з технічної точки зору неспроможними, а пояснення водія автомобіля Subaru Otback [PERSON] є з технічної точки зору спроможними. Таким чином, відповідач зазначає, що враховуючи вищенаведений висновок експерта, позивачем було подано свідомо неправдиві відомості про факт настання ДТП. Зазначає, що у даному випадку він не несе відповідальність за шкоду завдану в результаті інших ДТП, чи інших подій, а виникнення зафіксованих під час огляду пошкоджень відповідно до експертного заключення не знайшли свого підтвердження з контактуванням з забезпеченим у АТ «Просто-Страхування» транспортним засобом Subaru Outback, державний номерний знак [NUMBER] . Також відповідачем було надано розрахунок витрат на правову допомогу, що становить 5000,00 грн. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 жовтня 2018 року приблизно о 20 годині 35 хвилин по пр.Л. Свободи, біля буд.46 у м.Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Subaru Otback, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Seat Leon, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.06.2019 року у справі №636/15182/18 провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Постановою Харківського апеляційного суду від 23.07.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.06.2019 року скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Разом із цим, апеляційний суд дійшов висновку про наявність в матеріалах справи доказів порушення [PERSON] пунктів 2.10 «а», 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність статтями 122-4, 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 23.07.2019 року. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивач [PERSON] є власником пошкодженого транспортного засобу Seat Leon д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль Subaru Outback, державний номерний знак [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] , є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 -VІ, що підтверджується полісом АК/8312782 від 12.03.2018 року. За вказаним договором ліміт відповідальності на одного потерпілого становить 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. На замовлення позивача 10.03.2020 року було проведено експертне дослідження №6-1/6ЕД-2020, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Seat Leon, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.10.2018 року, складає 85 570,77 грн. Позивачем повідомлено відповідача про страховий випадок та 14.08.2019 року подано заяву про страхове відшкодування зі всіма необхідними документами. 10.09.2019 року позивач отримав листа від страхової компанії, яким повідомлялось, що АТ «Просто-Страхування» не може визнати подію, що мала місце 02.10.2018 року страховим випадком, не визнає майнові вимоги, оскільки не несе відповідальності за шкоду завдану в результаті іншого ДТП, а також з підстав невиконання позивачем своїх обов`язків, що призвело до неможливості встановити причини ДТП та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди, підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. Відповідач у запереченнях посилався на висновок експерта №28434/4034 від 25.03.2019 року, згідно якого експерт не виключав можливості настання вищезазначеної ДТП, при чому вказав, що пошкодження, які виявлені на автомобілі Сеат Леон, днз [NUMBER] не могли бути утворені в результаті ДТП, що є предметом розгляду в даній справі. Отже відповідач вважає, що на підставі зазначеного висновку можливо прийти до висновку, що позивачем було подано свідомо неправдиві відомості про факт настання ДТП. Дослідивши вищезазначений висновок експерта, на який посилається представник відповідача як на обставину, що свідчить про недоведеність вимог позивача в частині завдання 02.10.2018р. внаслідок ДТП матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що у ньому не міститься доказів того, що дані ушкодження утворились не внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 02.10.2018 року, а фактично у цьому висновку надана оцінка поясненням водіїв відносно виникнення дорожньо-транспортної пригоди, про що свідчить обставини, зазначені у дослідницькій частині висновку (а.с. 6). Експерт зазначив, що враховуючи наведені дослідження слід зробити висновок про те, що пояснення водія автомобіля Seat Leon Сокола відносно виникнення даної ДТП є, з технічної точнки зору, неспроможними. Тому посилання відповідача на даний висновок, як на спростування позиції позивача, є безпідставним. Також, відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 23.07.2019 року, за апеляційною скаргою [PERSON] на постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.06.2019 року, апеляційний суд прийшов до висновку, що відповідно до матеріалів справи, а також пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди, у діях [PERSON] наявні ознаки порушення п.2.10 «а», 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.122-4, 124 КУпАП. Також у своїй постанові, суд зазначає, що на вирішення судової транспортно-трасологічної експертизи питання щодо наявності в діях учасників ДТП, яка мала місце 02.10.2018 року, порушень ПДР України не ставилось, а тому нема підстав вважати висновок експерта №28434/4034 від 25.03.2019 року доказом відсутності порушень ПДР України в діях [PERSON] . Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.ст.3, 5).Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. У статті 3 вказаного Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, тощо Частиною першою статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Дії осіб, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені у статті 33 Закону. Вказаною нормою, зокрема, визначено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). У частині першій статті 33-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Вказані положення передбачають обов`язок саме позивача сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (частина перша статті 35 Закону). Вказаною нормою також визначено вимоги до змісту та необхідних додатків до заяви про страхове відшкодування. Згідно зі статтею 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 1) навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 2) вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. У статті 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком, та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно з пунктом 34.3 статті 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки представник відповідача на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а отже стягненню з відповідача підлягає сума страхової виплати у розмірі 85 570,77 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов"язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенних позовних вимог. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Дослідивши матеріали справи, враховуючи результат вирішення справи (задоволення позовних вимог у повному обсязі), розрахунок суми судових витрат у справі з детальним описом робіт (наданих послуг), наданий акт виконаних робіт, співмірність розрахунку з обставинами, зазначеними у ч.4 ст.137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові втрати позивача на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). За таких обставин, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, наданих доказів на підтвердження надання правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про задоволення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі. Також у відповідності до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. Крім того, не підлягають розподілу витрати позивача на оплату проведення експертного дослідження від 10.03.2020 року №6-1/6ЕД-2020 у розмірі 1015,20 грн., оскільки зазначені витрати не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи у розумінні ст.133 ЦПК України. Разом із цим, позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення суми матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП у вказаному розмірі. На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 22, 980, 999, 1188, ЦК України,

Outcome: approved