Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняти відповідача з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS], належить позивачу на праві власності, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує права позивача як власника квартири, та перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні належною їй квартирою. У зв'язку з тим, що відповідач з реєстрації не знялася позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник [PERSON], що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії НВХ № 421682 від 31.08.2016 року, у судове засідання не зявилися, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не заявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, яка повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи: «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.В Відповідно до нотаріально посвідченої заяви серії НВО № 291336 від 23.12.2016 року, відповідач не заперечувала проти зняття її з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS], належить позивачу на праві власності на підставі копії Договору купівлі-продажу квартири № У-04-496-Н від 15.04.1995 року, та копії технічного паспорту вищезазначеної квартири (а.с. 3, 6). Згідно з копією довідки про склад сімї від 16.06.2016 року, № 117 Домоуправління № 42 по обслуговуванню будинків житлово-будівельних кооперативів Фрунзенського району, у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до копії виписки з Домової книги № 6529024 дому № 80 к.1 по вул. Нижегородська району Нижегородський Південно-Східний м. Москви, відповідач з 12.04.2016 року зареєстрована у Російській Федерації, та фактично останні три роки в кв. № 476, буд. 1, вул. Амосова, м. Харків не проживала та не зявлялася (а.с. 7). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її право, як власника майна, та просить суд усунути перешкоди, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою № 476, буд. 1, вул. Амосова, м. Харків шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу. Судові витрати суд покладає на відповідача у розмірі 640 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial