Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору-[PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння [ADDRESS]. Дане домоволодіння відноситься до категорії колгоспного двору, головою якого є [PERSON]. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка претендує на спадкове майно після смерті батька [PERSON] є вона, [PERSON], яка спадщину прийняла, так як у встановлений законом строк подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] є дружина померлого - [PERSON] та діти померлого - [PERSON], [PERSON], які спадщину не прийняли, на неї не претендують та в установлений законом строк подали заяви про відмову від прийняття спадщини. В позові позивач також зазначає, що її мати, а дружина померлого [PERSON] свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння [ADDRESS] не витребувала і на неї не претендує, проживає постійно в с. Малі Крушлинці Вінницького району, тобто, [PERSON] вибула з колгоспного двору і відповідно частку в майні колгоспного двору даного будинковолодіння не набула. Таким чином, єдиним членом колгоспного двору спадкового будинку станом на 15.04.1991 року був батько [PERSON]. Крім того, позивач зазначає в позові, що оскільки цілий житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], в зв'язку з чим вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] в Вінницькій районній державній нотаріальній конторі. Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори постановою від 15.02.2018 року № 257/02-31 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки з наданому свідоцтві про право власності на будинок не можливо встановити частку, яка належала спадкодавцю [PERSON]. За наведених обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON], на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який згідно до відомостей, викладених у технічному паспорті ТОВ «БТІ СЕРВІС», виготовленому станом на 11.09.2017 року, складається з : житлового будинку під літерою „А"; веранди під літерою «а»; прибудови під літерою «а 1»; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «б»; сараю під літерою «В»; погребу під літерою «п/В»; літньої кухні під літерою «Г»; прибудови під літерою «г»; воріт з хвірткою № 1; огорожі № 2; колодязю І. В підготовче судове засідання учасники судового провадження не з'явились, попередньо подавши суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги адвокат Галіцина В.В. в поданій заяві зазначили, що позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити; представник відповідача - Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області сільський голова [PERSON] в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги сільська рада визнає та не заперечує проти їх задоволення; третя особа без самостійних вимог- [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги позивача визнає та не заперечує проти їх задоволення, при цьому вказала, що вона спадщину після смерті чоловіка [PERSON] не прийняла та на неї претендує, у встановлений законом строк звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини. З 2010 року по даний час не проживає в будинку [ADDRESS], не приймає участі своєю працею та коштами у веденні господарства двору. Свою частку у майні колгоспного двору даного будинковолодіння не витребувала та на неї не претендує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Врахувавши думки та позиції учасників процесу, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], видане 11 січня 2010 року відділом виконкомом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області сільської ради Вінницького району Вінницької області ( а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на будинковолодіння [ADDRESS]. Дане домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого є [PERSON]. [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка претендує на майно свого батька - спадкодавця [PERSON], спадщину прийняла, так як у встановлений законом строк подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу , [NUMBER] , виданого Гавришівською сільською радою Вінницького району Вінницької області 15.01.1975 року, звідки вбачається, що 15.01.1975 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] та після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON]» ( а.с. 9 ) ; та діти померлого - [PERSON], [PERSON], які спадщину після смерті чоловіка та батька не прийняли, так як подали заяви про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] за № 412/2010 р. 09.10.2010 року, яка була витребувана судом з Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.37- 43). Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. від 15.02.2018 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 09.01.2010 року батька [PERSON]. Відмова нотаріуса мотивована тим, що з наданого свідоцтва №240 про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Гавришівської сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 07 жовтня 1988 року на підставі рішення Вінницької районної ради від 23.05.1987 року зробити висновки про те, яка саме частка у праві власності на будинок належить спадкодавцю [PERSON] не можливо (а.с.31). Той факт, що за життя [PERSON] дійсно набув право власності на будинковолодіння [ADDRESS], підтверджується наступними доказами: копією свідоцтва № 240 про право особистої власності на жилий будинок від 07 жовтня 1988 року видане виконкомом Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, на підставі рішення Вінницької районної ради за № 128 від 23.05.1987 року ( а.с.13); виписками з погосподарських книг Гавришівської сільської ради; витягом з земельно-кадастрової книги Гавришівської сільської ради ( а.с.20-25); довідками Гавришівської сільської ради за № 85 від 31.01.2018 року, за № 89 від 01.02.2018 року, за № 90 від 01.02.2018 року, за № 89 від 01.02.2018 року ( а.с. 26-29); довідкою КП «ВООБТІ» від 11.12.2017 року за № 21 ( а.с.14); технічним паспортом виготовленим ТОВ "БТІ СЕРВІС" від 11.09.2017 року ( а.с. 15-19). Крім того, [PERSON], як дружина спадкодавця свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння [ADDRESS] не витребувала і на неї не претендує, проживає постійно в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Мало-Крушлинецької сільської ради ( а.с. 30). Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Оскільки судом є встановленим, що [PERSON], як голова колгоспного двору та його дружина [PERSON], як член сім'ї колгоспного двору відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами за [ADDRESS] . Крім того, також встановлено, що [PERSON], як дружина спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння [ADDRESS] не витребувала і на неї не претендує, вибула з колгоспного двору і відповідно частку в майні даного колгоспного двору не набула, тому єдиним членом колгоспного двору спадкового будинку станом на 15.04.1991 року був [PERSON]. Такими чином, зібрані у справі докази підтверджують те, що спадкоємиця першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є позивач по справі [PERSON] успадкувала належну йому частку спірного об'єкта нерухомості; інші спадкоємці першої черги за законом- дружина померлого [PERSON] та їх діти [PERSON], [PERSON] відмовились в установленому законом порядку від спадкового майна, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості. За таких обставин та у контексті приведених вище правових норм, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставини викладені у позовній заяві, наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний нею спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача Гавришівська сільська рада Вінницького району Вінницької області та третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на боці відповідача надали суду заяви про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. Також за заявою позивач по справі, суд вважає необхідним залишити за ним судові витрати по справі. На підставі наведеного та

Outcome: approved