Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

05.11.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Під час розгляду справи [PERSON] позов уточнила та зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 16.04.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 86 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. По причині протилежних поглядів на життя, сім'я розпалась остаточно, фактично шлюбні відносини між [PERSON]. та [PERSON] припинені, спільне господарство не ведеться, відповідач проживає окремо. Крім того, відповідач [PERSON] не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини,угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, дитина проживає разом з позивачем. За таких обставин, [PERSON] просить суд розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], стягнути із [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2015 рокудо досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти вимог про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання сина, однак просить суд стягнути аліменти з часу винесення судом рішення, оскільки з часу подання позову і до вирішення справи судом віннадавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач [PERSON] факт надання допомоги відповідачем з моменту фактичного припинення шлюбних відносин не заперечувала. Дослідивши матеріали справи у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.11.1987 року між [PERSON] та [PERSON] Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 86, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на прізвище [PERSON]. Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 20.10.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. З метою збереження шлюбу [PERSON], в інтересах неповнолітньої дитини, відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2015 року, подружжю надавався строк для їх примирення, строком на один місяць, однак після спливу цього строку [PERSON] та [PERSON] наполягають на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвище [PERSON], після розірвання шлюбу, залишити - [PERSON]. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України та ст. ст. 8, 12 Закону України „Про охорону дитинства", батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до вимог ст.ст. 181, 182 СК України, у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дітей, аліменти присуджуються за рішенням суду в долі від доходу їхньої матері, батька і (чи) у твердій грошовій сумі. Як вбачається із довідки Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту „Запоріжелектротранс" від 17.12.2015 року № 26/с-829, [PERSON] працює в трамвайному депо № 1 на посаді водія трамваю, отже відповідач має регулярний дохід. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З пояснень [PERSON] та [PERSON], які були надані ними в судовому засіданні вбачається, що між сторонами відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини, та відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання їх сина, а тому суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня винесення рішення, тобто [INFO], до досягнення дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є такими, що підлягають частковому задоволенню. Крім того, ухвалюючи рішення суд вважає за необхідне роз'яснити, що в порядку ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір", позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, за вимоги про стягнення аліментів. За таких обставин, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 489 грн. 00 коп., який був сплачений нею за позовні вимоги про розірвання шлюбу, а також стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 489 грн. 00 коп. за позивними вимогами про стягнення аліментів. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підялгає частковому задоволенню.

Outcome: partial