Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що за рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2009 року з відповідача [PERSON], на її користь, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 200 гривень щомісячно до повноліття дитини. Позивач вважає, що сума стягнутих аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, у зв"язку з тим, що донька [PERSON] потребує значно більших матеріальних витрат, тому що, збільшуються її потреби у навчанні, розвитку, оздоровленні. Позивач на даний час перебуває на обілку як безробітня в Маловисківському центрі зайнятості, допомоги по безробіттю не отримує. Вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з"явилася, надіслала до суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями статті 183 СК України вказано, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Згідно з пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Аналіз вищезазначених правових норм вказує на те, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний надавати кошти на утримання дитини в розмірах, які забезпечують на рівень життя дитини, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до положень Закону України № 2037-VII від 17.05.2017 року розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, наведені обставини вказують на те, що на день ухвалення судового рішення погіршився матеріальний стан позивача, з якою проживає неповнолітня дитина, у зв'язку з підвищенням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Тому, для збільшення розміру аліментів є законні підстави. Вирішуючи спір в частині зміни розміру аліментів, суд враховує: на день ухвалення судового рішення неповнолітній дитині [PERSON] виповнилось 15 років; дитина проживає з позивачем; мінімальний розмір аліментів на дитину такого віку не можу бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд приходить до висновку,що позов є обгрунтований і підлягає задоволенню. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved