Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

представник заявника [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] 06 травня 1962 року уклала шлюб з [PERSON] , обоє були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як тимчасово переміщена особа [PERSON] зареєструвався в [ADDRESS] , а [PERSON] [ADDRESS] . [PERSON] до [INFO] проживала разом з [PERSON] за вказаною адресою без реєстрації спільно. У заявника та її чоловіка був спільний бюджет, який вони витрачали на продукти харчування, одяг, ліки тощо, а отже вони були пов`язані тісним побутом, що підтверджує факт їх постійного сумісного проживання. Цей факт підтверджується актом про фактичне проживання з померлою особою на день її смерті, виданий «Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міста Брянки» так званої «Луганської Народної Республіки», з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на день смерті останнього [INFO] проживали разом за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер у [ADDRESS] . Після смерті чоловіка заявник вирішила перейти на його пенсію, однак при зверненні до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області отримала відмову з тих підстав, що [PERSON] не надала документ , який засвідчує доказ її перебування на утриманні померлого годувальника [PERSON] на момент смерті чоловіка вони були зареєстровані у місті Кремінна Луганської області за двома різними адресами. [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком її розмір становить 2190,99 грн. Чоловік заявника також був пенсіонером та отримував пенсію за віком у розмірі 8479,45 грн. Таким чином вирішити дані обставини в позасудовому порядку заявник не має можливості, тому змушена через свого представника звернутися до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні її чоловіка [PERSON] з 11 січня 2012 року до дня його смерті [INFO] . В судовому засіданні представник заявника [PERSON] на заяві наполягає з підстав, зазначених у ній та просить її задовольнити. Представник Рубіжанського об`єднаного УПФУ в Луганській області до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду відзив на заяву, в якому проти заяви заперечував та вказав, що заявнику [PERSON] була призначена пенсія з 29.12.1992 року і вона отримувала її у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних громадян. Більш того, [PERSON] працювала по 11.01.2012 року, тобто отримувала і пенсію і заробітну плату. З огляду на це, за відсутності підтвердження знаходження на утриманні у [PERSON] [PERSON] не може претендувати на його пенсію. Більш того, заявник та померлий були за різними адресами в м. Кремінна, а документи, що надані заявником відносно спільного проживання на окупованій території, видані нелегітимним органом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дочкою [PERSON] [PERSON] та вони постійно спільно проживали з її народження і по день смерті батька. Заявник та померлий вели спільне господарство. Підтвердила той факт, що заявник проживала разом з чоловіком і пенсія у нього була більше ніж у заявниці. Свідок [PERSON] дав суду аналогічні пояснення, він знав сім`ю заявника. [PERSON] утримував дружину та всіляко піклувався про неї. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був чоловіком заявниці [PERSON] по справі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 181 від 06.05.1962 року (а.с.6,9,12). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 жовтня 2018 року, [PERSON] помер [INFO] у м. Брянка Луганської області (а.с.8). Заявник [PERSON] та її чоловік [PERSON] були пенсіонерами, про що свідчать копії їх пенсійних посвідчень (а.с. 7,11). Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26 жовтня 2017 року № 16275 [PERSON] дійсно була зареєстрована разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] та була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,9,14). Відповідно до довідки та акту № 7 від 05.06.2019 року КП «Житловик-2» [PERSON] мешкала разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.17, 18). Згідно будинкової книги за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані зокрема [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19,20). Розмір пенсії [PERSON] станом січень 2018 року 1871,83 грн., січень 2019 року 2090,99 грн., жовтень 2019 року 2190,99 грн. (а.с. 72,74). Пенсія [PERSON] станом на серпень 2018 року складала 8479,45 грн. (а.с. 71,73) Тобто, розмір пенсії чоловіка заявниці перевищував розмір пенсії заявниці майже в чотири рази. Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання заявниці. Відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України, а саме ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого\~ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 5.11.2005 N 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8\~постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Частиною 2\~ст. 256 ЦПК України\~передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно\~ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Судом встановлено, що заявник [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] та отримувала пенсію, розмір якої менший за пенсію, яку отримував її чоловік майже в чотири рази. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має\~значення для переходу на пенсію в\~разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити,\~чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Суд не приймає посилання представника заявника на ту обставину, що заявник до 2012 року працювала та отримувала дохід, а тому забезпечувала себе та не була на утриманні [PERSON] , оскільки представник заявника охопила період з 11.01.2012 року по 31.08.2018 року, коли фактично [PERSON] отримувала лише пенсію, яка не в повному обсязі могла задовольнити її потреби, разом з тим, факт утримання має значення на день смерті особи, яка здійснювала таке утримання. З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась [PERSON] , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, а тому суд не приймає посилання представника відповідача на ту обставину, що заявник мала пенсію, яка покриває мінімальний прожитковий мінімум для осіб непрацездатного віку. Як наслідок суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення заяви. Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці № 7 від 05.06.2019 р. з місця проживання (а.с. 17), в акті про фактичне проживання з померлим на день його смерті № 7 від 05.06.2019 р. (а.с. 18) приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Отже, за відсутності інших документів, обмеженості заявника у доступі до отримання доказів на підтвердження своїх вимог суд приймає до уваги документи, що надані заявником та видані на тимчасово окупованій території України та не приймає посилання представника заінтересованої особи на не легітимність документів. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та реалізації її конституційних прав. Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у справах окремого провадження щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, відсутній спір та позовні вимоги, а заявник встановлює факт, що для нього має юридичне значення, а відтак судовий збір, сплачений при зверненні до суду необхідно залишити за заявницею.

Outcome: approved