Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.07.2008 року квартири [ADDRESS] за яким продавець [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру № 6, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 55,30 кв.м., в тому числі житловою площею 28,90 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів судові витрати по справі. У якості підстав позову [PERSON] зазначив, що 25.12.2007 року [PERSON] і [PERSON] оформили договір позики у якому зазначили, що беруть у [PERSON] в борг 34000 доларів США до 25.12.2009 року під 36% річних, а у разі неповернення даного боргу [PERSON] передасть позивачу квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Після оформлення договору [PERSON] передав [PERSON] і [PERSON] кошти. 25.07.2008 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір купівлі - продажу квартири згідно до якого [PERSON] продала [PERSON] кватиру [ADDRESS]. 29.09.2008 року [PERSON] оформила із [PERSON] договір позики в якому [PERSON] вказала, що бере в борг 60000 гривень до 29.09.2009 року під 20% річних, а в разі неповернення боргу передасть [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала їй. Після оформлення договору [PERSON] передав [PERSON] кошти. У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконала свої обов'язки за договорами позики , [PERSON] неодноразово звертався до суду із позовами. Судом було прийнято ряд рішень про стягнення на користь [PERSON] заборгованості на загальну суму 740302 гривні. [PERSON] не повертає [PERSON] борг. Таким чином, [PERSON] шляхом обману заволоділа майном [PERSON] оскільки позичаючи гроші не мала наміру їх віддавати. Влітку 2016 року [PERSON] стало відомо, що 25.07.2008 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. [PERSON] вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу є незаконним, суперечить моральним засадам суспільства і порушує його цивільні права і інтереси. 29 вересня 2008 року, [PERSON] оформляючи договір позики, за яким взяла у [PERSON] у борг 60000 гривень до 29.09.2009 року під 20% річних, вказала в тексті договору , що в разі неповернення даного боргу передасть йому квартиру [ADDRESS] яка належить їй на праві власності. Таким чином, [PERSON] ввела [PERSON] в оману зазначивши, що вона є власником цієї квартири. Станом на 29.09.2008 року [PERSON] вже не була власником квартири. Такі дії [PERSON] суперечать моральним засадам суспільства і порушують права та інтереси позивача. Крім того, у договорі купівлі-продажу [PERSON] зазначила, що на квартиру [ADDRESS] відсутні права третіх осіб. [PERSON] вважає, що ця умова договору не відповідає дійсності, оскільки на час укладення вищевказаного договору існували не виконані грошові зобов'язання за договором позики від 25.12.2007 року. У вказаному договорі зазначалося, що у разі невиконання взятих на себе грошових зобов'язань [PERSON] зобов'язується передати [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS]. Своїх зобов'язань [PERSON] не виконала і не збиралася виконувати, оскільки повідомила нотаріусу недостовірну інформацію про відсутність прав на цю квартиру у третіх осіб. Тому такі дії [PERSON] не можуть узгоджуватися з моральними засадами суспільства та явно порушують цивільні права та інтереси позивача. У 2012 році [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву у якій просить слухати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що [PERSON] шахрайськими діями заволоділа його майном. В розписці вказано, що в рахунок боргу віддасть квартиру. Про оспорюваний договір [PERSON] дізнався у 2016 році від слідчого. Судом були досліджені наступні докази: копію договору позики укладеного [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 25.12.2007 року, копію договору купівлі - продажу квартири укладеного між [PERSON] та [PERSON] 25 липня 2008 року, копію договору позики укладеного між [PERSON] ,[PERSON] та [PERSON] 16.08.2008 року та 20.08.2008 року, копію договору позики укладеного [PERSON], [PERSON][PERSON] та [PERSON] 29.09.2008 року, копія листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кельменецького районного управління юстиції №3024/04-19 від 04.12.2012 року, копія довідки виданої Кельменецьким районним відділом Державної виконавчої служби №6180/2 від 15.12.2016 року, копію листа слідчого Вітрового А.А. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір позики, згідно до якого [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] 34000 доларів США і зобов'язалися повернути борг в строк до 25.12.2009 року. В договорі позики зазначено „В термін п'ять місяців, тобто до 25.6.08. закладаю під заставу квартиру, яку належить на право власності". Будь - які відомості щодо адреси та опису квартири відсутні. 25 липня 2008 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 16 серпня 2008 року [PERSON] підписала договір позики, згідно до якого вона та [PERSON] взяли в борг у [PERSON] 9400 євро. Крім того, [PERSON] у разі не повернення боргу у термін зобов'язується у рахунок боргу віддати будинок розташований [ADDRESS], який належить їй на приватній власності. 29 вересня 2008 року [PERSON] підписала договір позики, згідно до якого [PERSON], [PERSON] [PERSON] взяли в борг у [PERSON] 60000 гривень терміном на один рік, тобто до 29.09.2009 року. У цьому договорі зазначено „У разі не повернення боргу своєчасно згідн віддати [PERSON] в рахунок боргу квартиру, яка розташована [ADDRESS], яка належить мені на приватні власності [PERSON] В чому і розписуємось." 08 листопада 2010 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. В матеріалах справи відсутні докази , які б стверджували, що [PERSON] виконала свої зобов'язання за договорами позики. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що між [PERSON] та [PERSON] до 25 липня 2008 року був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст. 572 ЦК України, в редакції станом на 25 липня 2008 року, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно до ч.1 ст. 574 ЦК України, в редакції станом на 25 грудня 2007 року, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч.1 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи наведене, суд вважає нікчемною частину договору яка викладена як „В термін п'ять місяців, тобто до 25.6.08. закладаю під заставу квартиру, яку належить на право власності". Таким чином, повідомлення [PERSON] 25 липня 2008 року нотаріусу інформації про відсутність прав третіх осіб на квартиру [ADDRESS], відповідало дійсності і не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що договір купівлі-продажу квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] є незаконним або суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі ст. ст. 215, 216, 572, 574, 575, 577 ЦК України,

Outcome: dismissed