Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, посилаючись на те, що вона з 04 серпня 2012 року з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбу. Від сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З вини відповідача сім'я розпалася, сторони проживають окремо, дитина проживає з нею і перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Вона не працює, так як здійснює догляд за дитиною і також потребує матеріальної допомоги. Відповідач здоровий, працездатний, має змогу надавати матеріальну допомогу на дитину і на неї. Тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його прибутку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття. Також просить стягнути аліменти на неї до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його прибутку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивачка подала до суду заяву, якою підтримала свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, а також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 600 грн. щомісячно. Крім того, просила розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та її заяви. Відповідач також подав до суду заяву, якою погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ? частки від всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення позивачки до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Крім того погодився сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Також просив розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та його закону. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 112, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 04 серпня 2012 року. Від спільного сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 05 березня 2013 року). Дитина проживає разом з позивачкою і перебуває на повному її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний, інших грошових зобов'язань немає. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. За змістом ч. 8 ст. 7 , ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України „Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно положень ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач не надає добровільно ніякої матеріальної допомоги ні на утримання дитини, ні на утримання позивачки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов'язку утримувати дитину та дружину, а тому аліменти на їхнє утримання підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладення батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоров'ю відповідач являється працездатним, має постійний та стабільний заробіток, що визнається сторонами, інших грошових зобов'язань немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує регулярної батьківської матеріальної допомоги. Суд також приймає до уваги право дружини на утримання від свого чоловіка і наявну таку можливість у останнього. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Outcome: approved