Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

01 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 14 серпня 2016 року в Україні, у м. Донецьку померла її мати [PERSON], [INFO]. На даний час, заявниці відомо, що органи ДРАЦС на території м. Донецька діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть матері відповідного державного зразка, вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України у місті Донецьку немає. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть матері у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про її смерть відповідного державного зразка\~ іншим чином аніж як через звернення до суду, заявниця змушена була звернутися до суду із даною заявою, та просити суд\~ встановити факт того, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Кривцовка Щигровського району Курської області РФ, громадянка України, померла 14 серпня 2016 року у м. Донецьку, причина смерті хронічна судинно-мозкова недостатність церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією. 02 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, де збільшила свої вимоги та окрім встановлення факту смерті [PERSON], для можливості прийняття спадщини, що відкрилася після її смерті, просила також встановити факт перебування її із померлою у родинних відносинах, а саме, що вона є її рідною донькою, оскільки документи, які б підтверджували родинні відносини між ними не збереглися. Вказані обставини є перешкодою, зокрема в оформленні заявницею своїх спадкових прав. Заявник [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заявлені нею вимоги посилаючись на обставини, викладені у заяві.\~Будучи допитаною у судовому засіданні як свідок у порядку ст. 184 ЦПК України, про обставини, які їй відомі особисто, під присягою показала, що дійсно, 14 серпня 2016 року у м. Донецьку померла її рідна мати [PERSON]. Її було поховано на кладовищі «Гарабари» Куйбишевського району м. Донецька. [PERSON] дійсно є її рідною матірю. До її смерті заявниця, її чоловік, син та матір мешкали разом у квартирі [ADDRESS]. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Головного територіального у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, натомість суду надано клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, рішення ухвалити згідно із вимогами чинного законодавства.\~ Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони є далекими родичами [PERSON], в силу родинних відносин вони часто спілкувалися, а тому можуть ствердити, що [PERSON] була матірю [PERSON] Суд, заслухавши пояснення заявниці, пояснення свідків, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно свідоцтва про смерть ДНР № 035556, [PERSON], [INFO], уродженка с. Кривцовка Щигровського району Курської області РФ, померла 14 серпня 2016 року у м. Донецьку. Згідно із копією медичного свідоцтва про смерть № 37 від 15 серпня 2016 року, [PERSON], [INFO] померла 14 серпня 2016 року у м. Донецьку. Відповідно довідки про причину смерті до форми № 106/у № 37 від\~ 14 серпня 2016 року, [PERSON], померла 14 серпня 2016 року у віці 91 року. Причиною смерті стала хронічна судинно-мозкова недостатність церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією. Згідно із відмовою ВДРАЦС по м. Словянську Головного територіального у Донецькій області № 345/15.22-25 від 01 лютого 2017 року, про відмову у проведенні реєстрації смерті, заявниці було відмовлено у реєстрації смерті матері, оскільки для підтвердження смерті [PERSON] було предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно повідомлення ВДРАЦС по м. Словянську Головного територіального у Донецькій області № 361/15.22-16 від 01 лютого 2017 року, в результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо актового запису про смерть [PERSON], [INFO] відсутні. Згідно із довідкою про отримання допомоги на захоронення 16 серпня 2016 року № 797, [PERSON], [INFO] померла 14 серпня 2016 року у м. Донецьку. Відповідно довідки КП «Керуюча компанія Куйбишевського району міста Донецька» Житлово-експлуатаційної дільниці №5, заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Крім неї за вказаною адресою зареєстровані її чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та мати [PERSON], [INFO], яка померла 14 серпня 2016 року. На момент смерті [PERSON] проживала разом із донькою. Згідно із свідоцтвом про народження заявниці ЯФ №422684, [PERSON] народилась 07 квітня 1949 року, та при народженні мала прізвище Галактіонова. Відповідно свідоцтва про право власності на житло, від 22 грудня 2006 року №8425, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] 1/5 частки та членам її сімї: [PERSON] 1/5 частки; [PERSON] 1/5 частки; [PERSON]- 1/5 частки; [PERSON] 1/5 частки, що також стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13844034 від 12 березня 2007 року. Відповідно п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно ч. 2\~ ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 р., «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в звязку із втратою годувальника. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно п. 8 ч.1ст. 256\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно ст.257-1 ЦПК України\~\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.\~ До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Горлівки Донецької області. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення,\~ зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно розяснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими\~наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.\~ Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні свідоцтво про смерть, медичне свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті [PERSON], які хоч\~ і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних,\~ що у сукупності із довідкою про склад родини, довідкою про отримання допомоги на поховання, показаннями заявниці, допитаною у порядку ст. 184 ЦПК України, як свідка стосовно тих обставин, які їй особисто відомі, та свідків у судовому засіданні, дають суду можливість дійти висновку, що смерть [PERSON], настала 14 серпня 2016 року за вказаних у заяві обставин.\~ Приймаючи до уваги медичне свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті [PERSON],\~суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинилась заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї матері, а тому звертаючись до суду, надала усі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться\~ у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».\~\~ Суд також зазначає, що свідоцтво про смерть, медичне свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті [PERSON], довідка про склад родини, довідка про отримання допомоги на поховання, показання заявниці, допитаною у порядку ст. 184 ЦПК України, як свідка стосовно тих обставин, які їй особисто відомі, та свідків у судовому засіданні, узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, що [PERSON], померла саме\~ 14 серпня 2016\~ року у м. Донецьку.\~\~ Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового слідства.\~\~\~\~\~ На теперішній час заявниця має намір подати заяву про прийняття спадщини для чого їй необхідно надати нотаріусу свідоцтво про смерть та відомості про підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, тобто необхідно встановити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем [PERSON] Однак вона позбавлена можливості здійснити вказані дії, оскільки не має навіть можливості подати заяву про прийняття спадщини, тому що у неї відсутнє свідоцтво про смерть її матері, при цьому без встановлення факту родинних відносин, вона не має можливості здійснити дії по отриманню такого свідоцтва.\~\~ Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених відповідно його обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин заявниці із померлою [PERSON] та факт її смерті повністю знайшли своє підтвердження у ході судового засідання, у представлених в матеріалах справи письмових доказах, а також показаннях свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних під присягою у судовому засіданні. Суд приймає до уваги показання свідків, оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються між собою, та підтверджуються письмовими доказами, зокрема даними свідотва про право власності на житло, згідно із яким [PERSON] разом із [PERSON] записані як члени сімї, довідки про склад сімї, за якою вони на час смерті [PERSON] проживали разом, даними свідоцтва про народження [PERSON]. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаних фактів породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги\~ [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved