Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що 04 серпня 2007 року між нею та відповідачем укладений шлюб, який на час подачі позову не розірваний. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Належний рівень\~життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дітей позивачка\~одна не\~зможу забезпечити,\~знаходиться у\~відпустці за\~доглядом сина\~ [PERSON] 28.05.2017\~року по\~досягненню ним\~3-річного\~віку з\~31.07.2017\~р.\~по [INFO] .\~Крім того,\~ [PERSON] \~ [INFO] є\~інвалідом дитинства. Батько є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні 1/2 частини з усіх видів заробітку, оскільки працює науковим співробітником в Харківському університеті Повітряних Сил та має постійний дохід у розмірі, з його слів, 25000 грн. Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому може сплачувати такий розмір аліментів. Починаючи з 1 січня 2019 року позивач намагалася з відповідачем домовитися про розмір аліментів на малолітніх дітей з урахуванням його розміру заробітної плати та витрат на малолітніх дітей. Порозуміння з цього питання ми не знайшли. Згідно декларації про доходи, яка знаходиться на офіційному сайті НАЗК відповідач за 2018 рік отримав заробітну плату за основним місцем роботи у розмірі 269548 грн. За період з 1 січня 2019 р. по 01 серпня і 2019 року відповідач зобов`язаний був перерахувати аліменти у розмірі 78618,19 грн., що становить 1/2 частку доходу. З урахуванням отриманих мною грошових коштів на утримання дітей відповідач починаючи з 01 січня 2019 - до 01 серпня 2019 року зобов`язаний сплати одноразово суму аліментів у розмірі 51508,19грн. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до повноліття дітей з [INFO] . Стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх синів за період з 01 січня 2019 року до 01.08.2019 р. в розмірі 51508,19 грн. одноразово. Також просила вирішити питання про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2800 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав частково та просив визначити аліменти у розмірі 1/3 частки його доходу. Щодо стягнення аліментів за попередній період з 01 січня 2019 року до 01.08.2019 р. в розмірі 51508,19 грн. одноразово просив відмовити, оскільки заборгованості за цей період не має, аліменти за цей період сплачено у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, зазначила, що дохід відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у такому розмірі, як зазначено в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили визначити аліменти у розмірі 1/3 частки доходу платника аліментів, стягувати з липня 2019 року. В іншій частині просили відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини про те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.12.2009 та серія [NUMBER] від 31.05.2017. Сторонами не оспорюється, що діти проживають разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8\~ст.7 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частиною 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 1\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ст. 183 СК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що відповідач є працездатною особою, має на утриманні непрацездатних батьків, та приймає до уваги потреби дітей відповідно до віку. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки доходу платника аліментів. Суд наголошує, що виходячи з наявних в матеріалах справи доказів майнового стану відповідача, дохід якого за 2020 рік склав 316814,49 грн, такий розмір аліментів зможе забезпечити мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного до їх віку. Щодо стягнення аліментів за попередній період, а саме з 01 січня 2019 року до 01 серпня 2019 року суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1, 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто обов`язковою умовою для стягнення аліментів за попередній період є наявність доказів, які підтверджують вжиття позивачем заходів, спрямованих на отримання аліментів, а також доказів факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Позивачем ані доказів про те, що нею були вжиті заходи щодо одержання аліментів з відповідача, ані доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, всупереч зазначеним вище вимогам закону, а також положенням ст. 81 ЦПК України, подано не було. Суд наголошує що ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника законом варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Водночас відповідачем спростовано твердження позивача, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, оскільки наявні в матеріалах справи докази, а саме квитанції від 03.06.2019 на суму 2010,05 грн, від 14.06.2019 на суму 4020,10 грн, від 18.07.2019 на суму 4020,10 грн, від 25.07.2019 на суму 1507,54 грн, однозначно спростовують факт ухилення відповідача від сплати аліментів. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення аліментів за попередній період, а саме з 01 січня 2019 року до 01 серпня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, а позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 384,20 коп. Згідно з ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем в особі її представника надано договір про надання правової допомоги від 25.06.2019 року, згідно з п.4.3 якого вартістю послуг адвоката складає 10000 грн. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні цих вимог, оскільки вартість послуг є неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг наданих послуг, приймаючи до уваги надані документі, які підтверджують понесені витрати, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь [PERSON] 1300 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial