Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: Орган опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір»ю, стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та додаткових витрат на утримання дітей, що викликані особливими обставинами в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Позов обґрунтовано тим, що з 14.02.2014 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які на даний час проживають з матір'ю і знаходяться на її утриманні. В зв»язку зі зловживанням відповідачем алкогольними напоями та застосуванням до позивачки фізичної сили, остання, звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, який перебуває на розгляді в суді. У сторін наявний спір про визначення місця проживання дітей та відповідач постійно маніпулює ними, погрожуючи забрати дітей від позивача, а тому позивач просить суд визначити місце проживання дітей разом із нею. Крім того, позивач вказує, що діти знаходяться на її повному утриманні та потребують належного матеріального забезпечення, вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, самотужки утримувати дітей немає змоги, а відповідач грошову допомогу на утримання дітей не надає, в зв»язку з чим позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на їх утримання, а також на своє утримання, як дружини, з якою проживає малолітня дитина. Крім того, позивач зазначає, що діти часто хворіють, потребують оздоровлення влітку та восени, вона лише за січень-лютий 2018 року для належного забезпечення розвитку та виховання дітей витратила 9125,80 грн., а також донька [PERSON] з 14.04.2017 року окремо знаходиться під наглядом хірурга, що потребує додаткових фінансових витрат. Наведене свідчить, що діти потребують додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а відтак позивач просила стягнути на її користь додаткові витрати на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Сторона відповідача до суду не з"явилася, направила на адресу суду відзив в якому позовні вимоги визнав частково, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Одночасно вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, в решті вимог просив відмовити за необґрунтованістю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Третя особа - Орган опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. В зв»язку з викладеним, суд вважає за можливе розглянути справу без участі третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення представника сторіни, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2014 року позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу (а.с.19). Від шлюбу у сторін народились малолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.21, 22). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.04.2018 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу був задоволений та шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набрало законної сили (а.с.141-142, 143-144). Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18), та фактично проживає в [ADDRESS], яка належить матері позивачки [PERSON] Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.04.2018 року, за адресою: [ADDRESS] в квартирі хороші умови проживання, квартира з усіма зручностями, оснащена необхідними меблями та побутовою технікою. Матері та дітям надано в користування всю квартиру, діти мають окрему ізольовану кімнату, в якій наявні окремі спальні місця, наявні іграшки, дитяча література, а також речі для повсякденного вжитку. Для проживання дітей створені всі необхідні умови (а.с.22). Відповідно до висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16.05.2018 року № 101-4349/01, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] з їх матір»ю [PERSON] (а.с.162-163). Сторона відповідаса фактично не заперечувала, що після фактичного припинення подружніх стосунків та розірвання шлюбу судом діти залишилися проживати з матір'ю, яка належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За приписами статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно із частинами першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За вимогами частини першої ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не заперечував проти визначення місця проживання дітей разом з їх матір»ю, та, виходячи переважно не з права батьків на спілкування і виховання, а з інтересів дітей, суд вважає, що позовна вимога про визначення місця проживання дітей разом з матір»ю є законною та обґрунтованою, в зв»язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд встановив наступне. Статтями 180, 181, 183 Сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2015 року, позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про зменшення розміру аліментів, було задоволено та зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17.11.2011 року у справі № 2-618/11 на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття з ј частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.44, 45). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 0426927, [PERSON] має третю групу інвалідності з грудня 2013 року за загальним захворюванням довічно (а.с.74, 75). Судом встановлено, що відповідач є інвалідом 3 групи загального захворювання, останній, може працювати у звичайних виробничих умовах за фахом, має зобов'язання щодо сплати аліментів на утримання іншої дитини в розмірі 1/6 частини від всіх доходів (заробітку) та в ході розгляду справи визнав позовну вимогу в частині стягнення аліментів на дітей в запропонованому позивачкою розмірі. При визначенні розміру аліментів суд враховує зобов'язання обох батьків утримувати дітей. Виходячи з матеріального становища малолітніх дітей, їх стану здоров»я, зважаючи на встановлений розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, та визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред»явлення позову до досягнення дітьми повноліття, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині позовної вимоги про стягнення на утримання дітей додаткових витрат, пов»язаних із особливими обставинами, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно зі ст.141Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положенням ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексуУкраїни визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Судом встановлено, що відповідно до довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району м. Києва від 06.02.2018 року, яка видана [PERSON], встановлено, що діти [PERSON], [INFO] з діагнозом атопічний дерматит та [PERSON], [INFO] перебувають під наглядом в поліклініці з 2017 року і перебувають на «Д» обліку, як часто та довготривало хворіючі діти, які потребують оздоровлення влітку та восени (а.с.42). Відповідно до консультативного висновку Інституту дерматокосметології доктора Богомолець від 21.11.2017 року, [PERSON] з 04.2017 року перебуває під наглядом хірурга. Рекомендовано спостереження 1 раз на шість місяців. Для усунення естетичного дефекту рекомендовано лоуротерапія (а.с.43). На підтвердження своїх додаткових витрат на дітей позивачем надано ряд чеків та товарних чеків на придбання дитячих речей та харчування (а.с. 39, 41), які на думку суду, не є додатковими витратами, які викликані особливими потребами дітей, в розумінні ст. 185 СК України, а є складовими аліментів та не потребують додаткового стягнення. Крім того, на підтвердження хвороб дітей, що є на думку позивача особливими обставинами, та, відповідно, витрачання коштів на їх лікування, стороною позивача надано витяги з історії хвороб дітей та відповідно чеки на придбання ліків в період їх лікування (а.с.136-140,87, 89, 169-172). Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що стороною позивача дійсно фактично понесені витрати на лікування дітей, однак, доказів на підтвердження наявності особливих обставин, пов»язаних із хворобою дітей та потребу в їх постійному лікуванні в майбутньому до досягнення дітьми повноліття, в розумінні закону, суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що понесені позивачем фактично додаткові витрати, в зв»язку з лікуванням дітей мають нести обоє батьків порівну, та те, що переконливих доказів на підтвердження наявності особливих обставин, що є умовою для стягнення додаткових витрат до повноліття дітей, стороною позивача суду надано не було, - суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення додаткових витрат підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати в сумі 2000 грн. разово по фактично понесеним в межах суми пред»явленої до стягнення, а в задоволенні вимоги про стягнення цієї суми щомісячно до досягнення дітьми повноліття слід відмовити за недоведеністю. В частині стягнення аліментів на утримання дружини суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до довідки ДП «Укренерго» від 07.02.2016 року, [PERSON] працює в ДП «Укренерго» та з 04.11.2016 р. по 13.09.2019 р. останній надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Однак, відповідно до довідки ДП «Укренерго» від 11.12.2018 року № 01-7-2/196, [PERSON] достроково припинила 23.07.2018 року відпустку по догляду за дитиною та приступила до роботи (а.с. 33, 34). Діти на даний час проживають та перебувають на повному утриманні позивачки. Слід зазначити, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, - має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. За правилами ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. В ході розгляду справи стороною відповідача не надано суду переконливих доказів відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина. Разом з тим, при визначенні розміру такого утримання суд приймає до уваги те, що відповідач є інвалідом 3 групи, однак, може працювати та організувати належним чином своє життя для забезпечення можливості надавати таке утримання, а також суд приймає до уваги наявність інших аліментних зобов»язань, визначених судом на утримання іншої дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги граничний розмір всіх аліментних зобов»язань відповідача, що не має перевищувати Ѕ частини від всіх його доходів (заробітку), суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, а тому вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини доходів відповідача, щомісячно, з моменту пред'явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку. За змістом ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей в сумі 704 грн. 80 коп., а також на користь держави за дві позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини в сумі 1409,60 грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial