Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі кредитного договору № б/н від 24.05.2008 відповідачу був наданий кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач за кредитним договором свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.06.2019 має заборгованість за договором в сумі 30279,99 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 1518,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 25381,79 грн., заборгованості за пенею та комісією 1700 грн., штрафу (фіксована частина) 250 грн., штрафу (процентна складова) 12430 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Ковтун М.В. надав заяву в якій просив слухати справу без його участі та без участі відповідача. При ухваленні рішення просив врахувати наданий ним розрахунок заборгованості за кредитом з урахуванням сплачених [PERSON] сум, згідно з яким при незмінному розмірі заборгованості за тілом кредиту 1518,20 грн., заборгованість за відсотками становить 2038,92 грн. Відносно позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією (позивачем зазначений сумарний розмір) та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), просить застосувати норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду, згідно з якими відносно фінансового порушення підлягає застосуванню лише один вид фінансових санкцій. Також, в окремо поданій заяві від 26.05.2020, представник відповідача прохав при ухваленні рішення у справі застосувати загальну та спеціальну позовну давність. Вказує, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Такий висновок наведений в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначає, що з доданої до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення виписки про рух коштів (відносно якого рахунку позивачем не зазначено), останній платіж [PERSON] здійснила 21.03.2016 року. Позов, що розглядається, поданий до суду у вересні 2019 року, тобто після спливу позовної давності. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 24.05.2008 року [PERSON] і АТ КБ „ПРИВАТБАНК" уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору та ч. 1 статті 634 ЦК України договір складається із заяви позичальника, Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві (а.с.9, 32). Копію Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» додано до позовної заяви (а.с. 11-16). Відповідно до доданої до позовної заяви довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», сторони визначили всі істотні умови договору кредиту, у якому передбачили базову процентну ставу в розмірі 3%, строки щомісячних платежів, пеню та штрафи за несвоєчасне погашення суми заборгованості. Вказана вище заява позичальника та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду» підписані відповідачем. Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. У зв`язку із порушенням умов договору станом на 30.06.2019 за відповідачем наявна заборгованість за картковим рахунком, яка з наданого позивачем розрахунку становить 30279 грн 99 коп., яка складається з наступного: 1518,20 грн - заборгованості за кредитом; 25381,79 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1700 грн - заборгованості за пенею та комісією; 250 грн - штрафу (фіксована частина); 1430,00 грн - штрафу (процентна складова)(а.с. 5-8). Розглядаючи вимоги позивача суд зазначає наступне. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, отриманий кредит не повернула, у зв`язку з чим у кредитора виникло право на захист своїх порушених прав. Розглядаючи вимоги позивача в частині заборгованості по процентам за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконала. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач, окрім тіла кредиту просить стягнути з відповідача заборгованість по відсотках за користування кредитом, пені, комісії, штрафів. На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, станом на 30.06.2019 року, позивач надав суду Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів льотного періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. Не погоджуючись з розрахунком заборгованості, складеним позивачем АТ КБ «Приватбанк», представник відповідача надав суду свій розрахунок, відповідно до якого заборгованість позичальника за тілом кредиту становить 1518,20 грн., сума заборгованості за процентами становить 2038,92 грн. (із врахуванням погашення відсотків) (а.с.180-187). Позивач указаний розрахунок не спростував та заперечень щодо його прийняття судом не надав, тому саме цей розрахунок підлягає застосуванню при розрахунку загальної суми заборгованості. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у сумі 1518,20 грн. та сума заборгованості за процентами у розмірі 2038,92 грн. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафів суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правових позиціях у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та постанові від 11 жовтня 2017 року у справі 6-1374цс17. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», за несвоєчасе погашення заборгованості, клієнт платить банку пеню. У той самий час, згідно вищевказаної Довідки, сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, більш ніж на 120 днів, при цьому позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для одночасного стягнення пені та штрафу за порушення грошового зобов`язання, тобто подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені та комісії в сумі 1700 грн., слід відмовити, а стягнути лише 177,86 грн - штрафу (процентна складова з урахуванням нового розрахунку) та 250 грн (фіксована частина). При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем у розрахунку заборгованості зазначено, що сума 1700 грн. - це пеня та комісія, яка, як убачається з самого розрахунку, нарахована одним платежем. Однак суд зазначає, що поняття пені та комісії є різними за своєю правовою природою, а тому вони не можуть нараховуватись одним платежем. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в наступному розмірі: 1518,20 грн. - заборгованість по кредиту, 2038,92 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом та 177,86 грн - штрафу (процентна складова) та 250 грн (фіксована частина). Всього сума до стягнення складає 3984,98 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Представник відповідача просив застосувати до вимог позивача загальну та спеціальну позовну давність, згідно ст. ст. 258, 261 ЦПК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висвітленої в постанові ВСУ від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, згідно з якою, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг строку давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Матеріали справи містять докази того, що строк дії картки № [NUMBER] , яка була надана відповідачу 19.02.2013 відповідно до підписаного кредитного договору, закінчився у лютому 2017 року (а.с.159). При цьому строк дії картки позивачем може пролонгуватися щороку, а сама відповідачка, продовжуючи користуватися нею, фактично погоджувалася на таку пролонгацію. Вказана обставина спростовує доводи відповідача стосовно строків позовної давності. Банк звернувся з позовом до суду 05.09.2019. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було пропущено передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 251,65 грн.

Outcome: partial