Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] . через свого представника Ніколаєва В.І. звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], зареєстроване у реєстрі за №205 та зобов'язати приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н. С. видати чотири нових свідоцтва про право на спадщину за законом, свої позовні вимоги вони обгрунтовують тим, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай), що підтверджувалося сертифікатом серії [NUMBER]. На час смерті [PERSON] були живі її діти - [PERSON] та [PERSON], які були спадкоємцями першої черги, але не встигнувши оформити свої спадкові права померли. Також позивачі зазначають, що [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла [PERSON] та спадкоємцями після смерті [PERSON] є його доньки [PERSON] та [PERSON], а спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] Також позивачі зазначають, що у березні 2018 року їм стало відомо, що відповідач [PERSON], який також є сином померлої [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Позивачі вважають вказане свідоцтво таким, що видане в порушення діючого законодавства, оскільки відповідач при зверненні до нотаріуса не повідомив останню про наявність інших спадкоємців на спадкове майно. Враховуючи вищевикладене просять суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER] недійсним та зобов'язати третю особу - приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. видати чотири нових свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що підтверджувалося сертифікатом серії [NUMBER], виданого 20 листопада 1997 року Коломацькою РДА Харківської області на підставі рішення цієї ж адміністрації за №262 від 08 жовтня 1997 року, що за життя належав [PERSON], яка померла [INFO]. Позивачі та їх представник - адвокат Ніколаєв В.І. у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, крім того від представника позивачів надійшла заява, в якій він просив суд судове засідання провести за його відсутності, а також зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, надав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила судове засідання проводити за її відсутності. Врахувавши думки сторін викладені в їх відповідних заявах, письмових поясненнях та відзивах, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 листопада 2003 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього кодексу (ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини). Враховуючи вищевикладене, оскільки спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати правила Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. До складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO] ввійшло право на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом серії [NUMBER], виданого 20 листопада 1997 року Коломацькою РДА Харківської області на підставі рішення цієї ж адміністрації за №262 від 08 жовтня 1997 року. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З матеріалів справи вбачається, що до числа спадкоємців першої черги ввійшли діти [PERSON], що померла [INFO], а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], при цьому [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], а [PERSON] померла [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16, 37). Як також вбачається з матеріалів справи до кола спадкоємців після [PERSON], який помер [INFO] можуть бути віднесені його доньки [PERSON] та [PERSON], до кола спадкоємців після [PERSON], яка померла [INFO] може бути віднесена її донька [PERSON] Згідно з положеннями статтей 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачі у своєму позові зазначають, що вони у відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України вони є спадкоємцями після смерть [PERSON], яка померла [INFO] за правом представлення. Однак з такими твердженнями позивачів погодитись не можна, у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті їх матері - [PERSON], яка померла [INFO] були живими, ще 14 та 15 років відповідно, а тому суд вважає безпідставними посилання позивачів на те, що вони є спадкоємцями за правом представлення у відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, оскільки як вбачається з вказаної норми внуки, правнуки, спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живини на час відкриття спадщини. Як вбачається з довідки Шляхівської сільської ради за № 368 від 22 грудня 2017 року [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала разом з нею за однією адресою, а саме: [ADDRESS], однак вказана довідка не підтверджує того, що [PERSON] фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а тому її не можна вважати такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]. Даних щодо того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] суду не надано та за час судового розгляду не встановлено. Оскільки факт того, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] за час судового розгляду не знайшов підтвердження, а тому будь-які спадкові права на право на земельну частку (пай), що посвідчена сертифікатом серії [NUMBER], який видано 20 листопада 1997 року Коломацькою РДА Харківської області на підставі рішення цієї ж адміністрації за №262 від 08 жовтня 1997 року до складу їх спадщини не ввійшли і не можуть включені до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] та [PERSON] Таким чином єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є відповідач - [PERSON], який у відповідності до чинного законодавства отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Стаття 67 Закону України « Про нотаріат», в редакції від 29.11.2000 року, яка діяла на час видачі свідоцтва, передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] при видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом був єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину було видане державним нотаріусом згідно вимог Закону України „Про нотаріат" і ст. 549 ЦК України 1963 року. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що судом за час розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спадщини після померлої [INFO] [PERSON] не прийняли, беручи до уваги те, що посилання позивачів на те, що вони є спадкоємцями за правом представлення у відповідності до ст. 1266 ЦК України за час судового розгляду підтвердження не знайшли, а також приймаючи до уваги той факт, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після померлої [INFO] [PERSON] суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], зареєстроване у реєстрі за № 205 правильно та без порушення вимог ЗУ «Про нотаріат» та ст. 549 ЦК України 1963 року видано особі, яка мала право на спадкування, а тому підстав для визнання оспорюваного свідоцтва недійсним немає і вимоги позивачів щодо визнання недійним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] задоволенню не підлягають, а відтак і вимоги щодо зобов'язання приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. видати чотири нових свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed