Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] 21.08.2015 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом із вимогами про стягнення на її користь з [PERSON] 176240 грн. боргу за договором позики, вказавши, що згідно розписки остання 23.09.2014 року позичила у позивача 8000 доларів США, які зобовязалась повертати по 500 доларів США. Зазначила, що при неодноразових зверненнях до відповідача повернути їй гроші в сумі 176240 грн., відповідач обіцяє, що поверне борг, але наразі суму боргу не повернула, чим не виконала свої зобовязання щодо його повернення. Зауважила, що згідно довідки Жмеринського відділення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» від 21.08.2015 року №29/157, курс валюти станом на 21.08.2015 року становив 2203,0769 грн. за 100 доларів США, на підставі чого визначила еквівалент вказаної суми боргу в розмірі 176240 грн. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги з викладених у позовній заяві обґрунтувань. Пояснили, що підставою предявлення даних позовних вимог є розписка, надана відповідачем про отримання нею від позивача коштів в сумі 8000 доларів США, що вважають договором позики. Позивач зазначила, що жодних платежів в рахунок погашення даного боргу від [PERSON] вона не отримувала. Просили задоволити позов. Відповідач позовні вимоги визнала частково в сумі 6400 доларів США, вказавши, що частину боргу в сумі 1600 доларів США вона повернула позивачу, передавши їх іншій особі для вручення [PERSON], але письмових доказів на підтвердження даного факту у неї немає, оскільки передавала вона вказану суму частинами, особу, якій доручала передачу коштів позивачу, останній раз бачила на початку вересня поточного року, коли віддала їй чергові 200 доларів США для передачі позивачу в рахунок погашення боргу. Вказала, що не зясовувала безпосередньо у позивача фактичного отримання нею переданих коштів, оскільки відповідач довіряла кожній з цих осіб. Визнала, що особисто написала розписку позивачу, оригінал якої представлений у справі, та зауважила, що обсягом вказаної у даній розписці суми охоплено розмір отриманих в борг коштів в розмірі 5000 доларів США та 3000 доларів США процентів за користування позиченими коштами. Повідомила, що мала намір повернути іншу суму боргу, однак потрапила у скрутне матеріальне становище за потреби грошей для проведення оперативного лікування її чоловіка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11, ч.1,2 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають, зокрема з підстав договорів. Відповідно до положень ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно вимог ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, яким обмінялись сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до змісту ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві поику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні з пояснень сторін установлено, що відповідач надала розписку від 23.09.2014 року про отримання нею від позивача коштів в сумі 8000 доларів США, та зобовязалась їх повернути по 500 доларів США щомісячно, що підтверджується наданим суду її оригіналом (а.с.36). Відповідно до довідки №29/157 від 21.08.2015 року, виданої Жмеринським відділенням ПАТ "Комерційний Банк "Хрещатик" (а.с.6) станом на 21.08.2015 року Національний банк України встановив офіційний курс гривні до іноземної валюти в розмірі 2203,0769 грн. за 100 доларів США. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не спростовуються та не суперечать один одному. З урахуванням наведених доказів та визнання вказаних обставин відповідачем суд визначає належно доведеним позивачем факти надання нею 23.09.2014 року відповідачу у позику 8000 доларів США, термін зворотнього повернення яких за відповідним зобовязанням минув до часу предявлення даного позову до суду. Суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно часткового повернення позивачу позичених коштів у розмірі 1600 доларів США, оскільки нею не представлено документальних підтверджень про їх зарахування на рахунок позивача, на депозитний рахунок нотаріуса, або відповідної розписки позивача, оскільки у відповідності до вимог ч.1,3 ст.545 ЦК Украни прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання навіть часткового виконання зобовязання, підтвердженням виконання боржником його обовязку визначено лише наявність у нього відповідного боргового документу. За таких обставин суд визначає, що відповідачем не представлено суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо здійснення нею заявлених платежів в рахунок часткового виконання власних зобовязань за вказаним договором позики, а отже, не доведено відсутність своєї вини у невиконанні усіх своїх зобовязань боржника за договором позики, що згідно вимог закону є обовязком особи, яка порушила зобовязання. Таким чином, в судовому засіданні на підставі представлених позивачем доказів, які ніким із сторін не оспорено та за визнання відповідачем відповідних обставин судом встановлено прострочення [PERSON] обовязку повернення [PERSON] отриманих за договором позики від 23.09.2014 року коштів із загальною сумою боргу в розмірі 8000 доларів США, який виник з вини позичальника, так як завлена до стягнення сума не суперечить вимогам закону та узгоджується з умовами договору позики згідно розписки, відповідаючи обчисленню еквіваленту вказаної суми за офіційним курсом валют (8000 доларів США х 2203 грн. / 100 = 176240 грн.), дані обставини не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб за непредставленням нею належних та допустимих доказів повного чи часткового розрахунку із позивачем за даним правочином, або щодо внесення відповідних коштів на депозит нотаріуса, тобто всупереч власного обовязку не доведено відсутність вини особи, яка не виконала зобовязання, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою судові витрати в розмірі 1762,40 грн. із розрахунку сплаченої та документально підтвердженої суми судового збору (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved