Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом (згідно з редакцією позову від 12.09.2016 року), посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] За життя батько склав заповіт, посвідчений 4 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. за реєстровим № 6090, за яким все належне йому на день смерті майно і на що він за законом буде мати право, заповідав йому, [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, у тому числі на належне йому на праві власності нежитлове приміщення [ADDRESS] При цьому факт належності спадкодавцю указаного майна на праві власності та його право претендувати на це майно у порядку спадкування підтверджується договором про участь його батька у Фонді фінансування будівництва вказаного об'єкта, договором про уступку майнових прав, довідкою про 100 % інвестування об'єкта інвестування, документами, що вказують на родинний зв'язок між ним та померлим, як сина та батька, та вищезазначеним заповітом. З метою оформлення спадкових прав на вказане приміщення він як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було постановою від 3 листопада 2014 року відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане майно. Позивач вважаючи себе фактичним спадкоємцем, який вступив у володіння спадковим майном на підставі складеного батьком заповіту від 4 грудня 2013 року, просив суд визнати за ним майнові права та обов"язки на нерухоме майно та право власності на нерухоме майно у порядку спадкування, а також зобов'язати відповідачів Головне управління юстиції у м. Києві та П»ятнадцяту Київську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлого [PERSON], а саме: нежитлове приміщення - підвал літ. "А" у будинку [ADDRESS] загальною площею 66,5 кв. м. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року було вирішено Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, враховуючи, що вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України не роз'яснив позивачу наслідки незалучення до участі у справі в якості співвідповідачів ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ПАТ КБ «Аркада» та дійшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] Після чого, ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ПАТ КБ «Аркада» були залучені у якості співвідповідачів по справі. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги та обгрунтування позову підтримали, просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Аркада» надала письмові заперечення проти позову. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, в тому числі, копію спадкової справи, наявні заперечення проти позову, враховуючи також положення ч.2 ст.64 ЦПК України, зміст обставин, встановлених згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини, які унеможливлюють задоволення позовних вимог. Відповідно до заповіту, посвідченого 4 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. за реєстровим № 6090, [PERSON] заповів сину [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, та все, що буде належати йому на день смерті і на що він буде мати право (а. с. 15, т. 1). 3 листопада 2014 року постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлове приміщення [ADDRESS] після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане майно (а. с. 17, т. 1). Згідно з довідкою КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» Київської міської державної адміністрації від 14 серпня 2014 року НЖ-2014 № 6957, згідно з даними бюро, житлове приміщення [ADDRESS] на праві власності не зареєстровано (а. с. 16, т. 1).Вбудовані приміщення не введені в експлуатацію (копія акту прийняття в експлуатацію без вбудованих приміщень від 29.06.2005 року). За договором від 8 лютого 2005 року № 670-НП про участь у Фонді фінансування будівництва, [PERSON] на підставі повного визнання ним правил фонду фінансування будівництва за програмою АТ ХК «Київміськбуд» дає згоду на участь у фонді фінансування будівництва, бере на себе зобов'язання виконувати правила фонду фінансування будівництва, передає кошти банку у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій банку з управління цими коштами (а. с. 39 - 40, т. 1). Згідно п. 1.6 даного договору, довіритель [PERSON] може отримати у власність закріплений за ним об'єкт інвестування після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, на умовах визначених правилами фонду фінансування будівництва. Як вбачається з довідки № 445 про 100 % інвестування об'єкта інвестування від 16 травня 2005 року, [PERSON] згідно договору від 8 лютого 2005 року № 670-НП внесено кошти у сумі 225 376 грн 09 коп. та здійснено 100 % інвестування конкретного об'єкта інвестування (а.с.51, т. 1). Відповідно до договору про уступку майнових прав від 28 березня 2005 року № 670-НП, укладеного між АКБ «Аркада» та [PERSON], банк уступає останньому як довірителю майнові права на об'єкт інвестування, які банк набув відповідно до умов генерального договору від 10 червня 2002 року з АТХК «Київміськбуд» (а. с. 41, т. 1). Згідно розписки № 445 про вилучення свідоцтва до договору про участь у фонді фінансування будівництва від 16 травня 2005 року, свідоцтво до договору від 8 лютого 2005 року № 670-НП про участь у фонді фінансування будівництва, згідно якого здійснено 100 % інвестування конкретного об'єкта інвестування у сумі 225 376 грн. 09 коп. вилучено (а. с. 50, т. 1). Як вбачається з акта прийому-передачі вбудовано-прибудованих приміщень інвестору від 11 липня 2005 року ПАТ «ХК «Київміськбуд» побудував та передає, а [PERSON] сплатив 100 % вартості та приймає нежитлове приміщення [ADDRESS] (а. с. 53, т. 1). Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.1223 ЦК України: право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України: спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (а не заява про прийняття спадкового майна, виключно яка фактично була подана позивачем). Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1296 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до положень ст.ст.1270, 1272 ЦК України: для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття; якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, зі змісту заяви від 05 червня 2014 року [PERSON] до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, яка міститься в матеріалах спадкової справи (копія т.1 а.с.84), вбачається, що за змістом ця заява (як і заява від 03 листопада 2014 року, копія т.1 а.с.122) не є заявою про прийняття спадщини, оскільки в ній зазначено виключно про прийняття лише спадкового майна (що фактично ще є і застереженням, зоерема щодо відсутності посилання в заяві на спадкування усіх обов"язків та прав) після смерті [PERSON], а не спадщини в цілому. При цьому, згідно з вищенаведеними положеннями діючого законодавства саме заява спадкоємця про прийняття спадщини є обов"язковою передумовою для набуття цією особою статусу такої, що прийняла спадщину, лише після чого можуть відбуватись похідні дії -в тому числі, видача відповідного свідоцтва про право на спадщину (копія заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно від 03 листопада 2014 року т.1 а.с.104). Згідно з ч.1 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008р. N7 визначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, при цьому, вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини стороною позивача не заявлено. Крім того, судом враховано, що згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008р. N7 визначено наступне - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, судом враховано і те, що згідно з безпосереднім змістом вказаної заяви [PERSON], останній звернувся до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з цією заявою 03 листопада 2014 року саме про видачу свідоцтва про право на вказане нежитлове приміщення, а не на відповідні майнові права. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed