Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

24 червня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину спільного майна подружжя, просить суд встановити факт проживання однією сім`єю та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2007 року він разом з [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Хоча вони шлюб офіційно не укладали, 03.11.2016 року [PERSON] взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] . За час проживання однією сім`єю у нього з [PERSON] склався спільний побут та господарство. Вони проживали разом, виховували їх спільну дитину та старшого сина дружини - [PERSON] , [INFO] . Стверджує, до нещодавно їх життя складалось належним чином, проте декілька місяців тому [PERSON] пішла з дому та почала проживати окремо, залишивши дітей. Він намагався налагодити зв`язок з дружиною усіма можливими засобами, однак вона на контакт не йде. Разом з тим, вони з 2007 року, як подружжя набували спільне майно. Зокрема, протягом періоду проживання однією сім`єю вони придбали два об`єкта нерухомості: квартиру, загальною площею 31,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; а також квартиру, загальною площею 19,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Метою придбання майна було спільне проживання, відпочинок та проведення спільного часу родиною, оскільки квартири територіально знаходяться у курортній зоні. Тому , посилаючись на той факт, що вони з відповідачем взагалі не спілкуються, існує ризик розпорядження нею одноособово нерухомим майном, що є їх спільною сумісною власністю, а тому вважає, що існують усі правові підстави для задоволення його вимог в судовому порядку. З урахуванням усього вищенаведеного, він і вимушений звернутися до суду з даним позовом. 26 червня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового розгляду. 26 червня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду була задоволена заява позивача про забезпечення позову. 18 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду була задоволена заява позивача про виклик в судове засіданні свідків. 18 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, також і через оголошення на офіційному сайті судової влади, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалою на місці, постановив перейти до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 -281 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, допитавши в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . /л.с.10/. У відповідача від першого шлюбу є ще одна дитина - [PERSON] /згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] /л.с. 12/, який відповідно до свідоцтва про зміну імені, змінив прізвище на " [PERSON] ". 03.11.2016 року відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] /за прізвищем позивача/, що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . /л.с.11/. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до роз`яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько. Матеріалами справи підтверджено, що дійсно згідно свідоцтва по народження серії [NUMBER] , позивач в добровільному порядку записаний батьком дитини [PERSON] , де запис вчинено за прізвищем батька. Більш того, задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2019 року, викликано в судове засідання та допитано в якості свідків: [PERSON] / [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що є рідним сином відповідача, підтвердив факт спільного проживання його матері разом з [PERSON] , з 2007 року до червня місяця 2019 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт спільного проживання позивача з відповідачем з 2007 року до червня 2019 року. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням усього вищевикладеного, а саме факту надання позивачем достатніх доказів перебування у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем, починаючи з 2007 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім`єю є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог про визнання квартири [ADDRESS] спільною власністю подружжя та як наслідок визнання за позивачем права власності на 1/2 частину даного майна, суд приходить до наступного . Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири серія та номер 1362, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області 08.06.2017 року, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 89117126. /л.с.13-17/ Частиною 1 статті 74 Сімейного Кодексу України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між - собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього кодексу. (ст. 74 ч.2 СК України). Відповідно до вимог ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15: «Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім "ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти». Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вирішення питання про обсяг спільно нажитого майна, що належить до спільної сумісної власності і підлягає поділу між подружжям, у зв`язку з тим, що майно було придбано під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, залежить від вирішення питання про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ураховуючи усе вищенаведене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства , та застосування його до фактичних обставин справи, з огляду на той факт, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу з 2007 року до моменту звернення до суду з відповідним позовом, з урахуванням відсутності спростування презумпції спільності права власності на квартиру [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] і в цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved