Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи слідуючим: Дочка позивачки [PERSON] та [PERSON] деякий час проживали разом, без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Мати дитини померла [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , з донькою на проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям , здоров`ям та її інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. 15.07.2019 року [PERSON] засуджений Кузнецовським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.317 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. На даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Малолітня [PERSON] , 2008 року народження проживає з позивачкою, яка є її рідною бабусею та опікуном, за адресою: [ADDRESS] . Позивачка самостійно займається вихованням та утриманням внучки. А тому, позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно [PERSON] , [INFO] . 26.12.2019 року [PERSON] звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація служба у справах дітей ( м. Київ, вул. Краківська, буд.20) про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 20 лютого 2020 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області, дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. 22 червня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. (Ухвала Володимирецького районного суду Рівненської області від 22.06.2020 року) Відзив на позовну заяву не подано. Клопотань не заявлено. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, останній відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)». Згідно письмових пояснень [PERSON] від 01.06.2020 року, позов визнає повністю, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостіних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація служба у справах дітей та сім"ї в судове засідання не з"явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши інші обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] 6 липня 2012 року уклала шлюб з [PERSON] , прізвище після державної реєстрації шлюбу змінила на - « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. На підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 06.08.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09.04.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] , померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії [NUMBER] . Батько дитини, [PERSON] , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Згідно вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.07.2019 року, [PERSON] засуджений за ч.2 ст.317 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно інформації ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» №7/426 від 12.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] з 26.09.2019 року відбуває покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)». Згідно письмових пояснень [PERSON] від 01.06.2020 року, останній копію ухвали та долучених до неї документів отримав. Позовні вимоги визнає. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №855 від 21.10.2019 року «Про надання статусу малолітній дитині», [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що мати [PERSON] - померла, батько [PERSON] - відбуває покарання в місцях позбавленян волі. Малолітня [PERSON] проживає в сім`ї рідної бабусі - [PERSON] . Згідно Висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківськи прав №103/6440/41/3 від 19.08.2020 року, батько дитини, [PERSON] , з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям, здоров`ям та інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. 15.07.2019 року [PERSON] був засуджений Кузнецовським міським судом Рівненської області до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна за ч.2 ст.317КК України. Малолітня [PERSON] , 2008 р.н., навчається в „Навчально- виховному комплексі № 141 „ Освітні ресурси та технологічний тренінг" м. Києва з вересня 2015 року. Батько, [PERSON] , жодного разу до школи не з`являвся, на контакт із класним керівником не виходив, що підтверджується характеристикою, наданою директором навчального закладу Ю.Кіньковим №558/1 від 05.12.2019 року. На засіданні Комісії була присутня малолітня [PERSON] , яка підтримала заяву бабусі про позбавлення батька батьківських прав, та підтвердила, що батько не бере участі у її вихованні та утриманні. На підставі вищевикладеного, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 155 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати власну дочку, крім того сам відповідач позов визнає та не заперечує щодо позбавлення його батьківськихправ відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved