Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму у розмірі 22078,02 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Мотивуючи позовні вимоги, позивачем зазначено про те, що 12.07.2016 р. між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9361531, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 21 листопада 2016 року у м. Львів на перехресті вул. Київська та вул. Єфремова трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai Accent», державний реєстраційний номери [NUMBER] , під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] . ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи - [PERSON] страхове відшкодування в сумі 22078 грн. 02 коп. У зв`язку з тим, що [PERSON] відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2016 року, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу), просить стягнути з відповідача в порядку регресу 22078 грн. 02 коп. виплаченого страхового відшкодування та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 листопада 2016 року у м. Львів на перехресті вул. Київська та вул. Єфремова трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai Accent», державний реєстраційний номери [NUMBER] , під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 21.12.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У мотивувальній частині зазначеної постанови по справі №462/6414/16-п вказано, що [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не надав дорогу транспортному засобу марки «Хундай» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив із ним зіткнення, чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України та 2.1 додатку 1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 „ Совтрансавто - Холдинг " проти України ", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 „Брумареску проти Румунії " встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-ІУ від 01.07.2004 р. (надалі - Закон N 1961-ІУ), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована позивачем згідно полісу серії№ АІ/9361531 від 12.07.2016 року, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну - 100 000 грн., франшиза дорівнює ноль гривень. Згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1309-16-00273 від 29.09.2016 р. транспортний засіб, яким керував [PERSON] «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] було застраховано в ПАТ «СК «Українська страхова група». ПАТ «СК «Українська страхова група» 26.01.2017 року звернулась із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та на підставі Рахкунку-фактури № А-00002352 від 24.11.2016 року здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 22 078,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23846 від 25.07.2017 р. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно п. 38.1.1 (г) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідачу 16.11.2018 р., було направлено регресну вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Згідно рекомендованого повідомлення 04 грудня 2018 року відповідач отримав зазначену вимогу, однак жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача здійснено не було. Станом на 05.08.2019 р. страхове відшкодування не повернуто. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілому відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 22 078,02 грн. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved