Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що 01.11.2002 року між нею та відповідачем, [PERSON], [INFO], було укладено шлюб. Від шлюбу маємо сина [PERSON] [INFO]. 18.10.2012 року, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 815/14037/2012, шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Після цього спілкування с колишнім чоловіком практично припинено внаслідок того, що він зловживав спиртними напоями. При розірванні шлюбу, Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області не було визначено місця проживання дитини після розлучення. Але, фактично після розлучення і до цього часу син проживає з позивачкою, відвідував дитячий садочок в м. Мелітополі. Відповідач виплачує на утримання дитини аліменти. Участь у вихованні практично не приймає. Після розірвання шлюбу спілкування з колишнім чоловіком було практично припинено. Але деякий час він продовжував спілкуватися з сином за її згодою. Внаслідок того, що [PERSON] при зустрічах з дитиною вживав спиртні напої, вона вимушена була обмежити його спілкування з сином. 23.09.2014 року, рішенням виконавчого комітету ММР ЗО №150/13, «Про визначення способу участі у виховані малолітнього сина [PERSON] та спілкуванні з ним», вирішено визначити [PERSON] спосіб участі у виховані та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] - систематичні побачення - у вихідні дні тижня за домовленістю з матір'ю дитини на території м. Мелітополя. У будь-який інший час - за домовленістю між батьками. Але, навіть після винесеного рішення виконкому [PERSON] продовжував вживати спиртні напої. Без дозволу позивачки, у період спілкування з дитиною, намагався вивезти малолітнього сина за межі міста Мелітополя, тобто порушував вищевказане рішення та норми Закону України «Про охорону дитинства» та Сімейного Кодексу України, Після зустрічі з батьком син ставав нервовий, дратівливий, не бажав спілкуватися і розказувати про зустрічі з батьком. Неодноразово вона чула від [PERSON], як він після зустрічі з сином вибачався перед ним. Отже, [PERSON], при зустрічах зі своїм сином, вів себе без належної поваги до дитини та його людської гідності, допускав поступки несумісні для поведінки батька. На теперішній час син не бажає спілкуватися з батьком внаслідок його ставлення та поведінки. На телефоні дзвінки [PERSON] син не відповідає, зустрічатися не бажає, про що сказав їй сам. Однак, повністю заборонити спілкування з сином вона не має права, та повинна виконувати рішення органу опіки та піклування. А внаслідок того, що місце проживання дитини не визначено судом, відповідач має можливість та право вивезти сина за межі міста Мелітополя. Проте Відповідач колись погрожував позивачці, що вивезе сина за межі України. Відповідач проживає окремо від дитини, в іншому місті, дитину відвідує рідко, обмежується телефонними розмовами, але як вона вказувала вище, на теперішній час син не бажає спілкуватися з батьком внаслідок його ставлення та поведінки. З приводу викладених фактів позивачка зверталась до органу опіки та піклування 14.07.2016 року, після чого були складені відповідні акти, та опитано її і дитину. Згідно з ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 152 Сімейного Кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. [PERSON] має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Згідно з ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання е сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвитої дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку ї природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з Ухвалою Верховного суду України від 23.09.2009р. по справі № 6-6861св09, судом, вирішуючи спір щодо місця проживання малолітньої дитини повинно бути враховано принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини бути розлученою зі своєю матір"ю. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Крім доданих до заяви документів, зазначені нею обставини зможуть підтвердити наступні свідки: [PERSON] [INFO] [ADDRESS]; [PERSON] [INFO] [ADDRESS]; [PERSON] [INFO]. [ADDRESS]. Вважає також за необхідне та просить, для повного і всебічного розгляду справи витребувати з органу опіки та піклування виконкому ММР ЗО та Мелітопольського ВП ГУ НП України в Запорізькій області, матеріали перевірок за її зверненнями. Зважаючи на викладене вище вважаю, що найбільш сприятливі умови для виховання дитини створені нею, тому позивачка просить постановити рішення, яким визначити місце проживання її сина [PERSON] [INFO], з нею, його матір'ю - [PERSON] - у [ADDRESS] Стягнути з відповідача судовий збір. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання надали письмові заяви, в яких просять розглянути дану справу без їх участі. Позовні вимоги просять задовольнити. Відповідач [PERSON] також надав письмову заяву в якій позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечує проти того, щоб дитина проживала разом з матір»ю, але він заперечує проти стягнення з нього судового збору. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР до судового засідання надав письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі документів, враховуючи інтереси малолітньої дитини, разом з цим надав рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.10.2016 року за № 210/9 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] та сам висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], відповідно до якого: представник органу опіки та піклування, в особі провідного спеціаліста служби у справах дітей Мелітопольської міської ради [PERSON], вивчив документи, які надані позивачкою [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], провів бесіду та обстежив житлово-побутові умови проживання позивачки. У результаті встановлено наступне: - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження видане відділом РАЦС по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис від 26.02.2009 № 285); 18.10.2002 шлюб між батьками розірвано у судовому порядку. [PERSON] [PERSON] залишився проживати з матір'ю [PERSON]; [PERSON] працює бухгалтером у ФОП [PERSON] та регулярно отримує заробітну плату; відповідно до акту обстеження житла за адресою: [ADDRESS], в якому проживає мати з дитиною, встановлено, що у квартирі створено всі умови для проживання та виховання малолітньої дитини; відповідно до рішення органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 23.09.2014 № 150/13 «Про визначення способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] та спілкуванні з ним» батькові [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]: «систематичні побачення -у вихідні дні тижня за домовленістю з матір'ю дитини на території м. Мелітополя та у будь-який інший час - за домовленістю між батьками»; - малолітній [PERSON], [INFO], не перебуває на обліку в службі у справах дітей як дитина, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов'язків. До служби у справах дітей та до органу опіки та піклування не надходило інформацій від медичних установ, навчального закладу, громадськості щодо невиконання матір'ю [PERSON] батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; Декларація прав дитини від 20.11.1959 містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради Запорізької області від 11.10.2016, згідно зі ст. ст. 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради вважає, що немає підстав для того, щоб не підтримати позов [PERSON] про визначення місця малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю та просить суд прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, враховуючи інтереси малолітньої дитини. В зв'язку з тим, що у справі наявні документи, які підтверджують те, що сторони до судового засідання не з»явились, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Викладені в позові обставини підтверджуються матеріалами, які надані позивачем по справі, а саме: копією паспорту позивача; копією паспорту відповідача; копією свідоцтва про народження дитини; копією свідоцтва про одруження; копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду про розірвання шлюбу; копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду про стягнення аліментів; копією рішення виконкому від 23.09.2014р. №150/13; копією відповіді виконкому ММР ЗО від 2.08.2016р. № 01-08/2-2217-03; квитанцією про сплату судового збору; копією акту обстеження умов проживання від 29.07.2016 року; рішенням Мелітопольської міської ради від 27.10.2016 року за № 210/9; висновком органу опіки та піклування від 27.10.2016 року за № 210/9;заявами сторін про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ст.174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). На час розгляду справи і батько і мати дитини мають постійне місце проживання. Обидва з батьків мають роботу, отримують заробітну плату, що підтверджується відповідними довідками. Відповідно до актів обстеження умов проживання за місцем проживання позивачки створені всі умови для проживання та виховання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини закріплено правило, за яким дитина не повинна розлучатись з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. У даному випадку немає ніякої виняткової ситуації, ніяких виняткових випадків (зловживання матір'ю дитини спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка останньої, жорстоке поводження матері із дитиною тощо). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вищевикладене, а також і інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення цієї справи, а саме вік дитини, якій виповнилося лише сім років, тобто дитина є малолітньою, та в силу свого віку має особисту прихильність до матері, те що мати має всі необхідні умови для нормального розвитку та виховання сина, сумлінно відноситься до своїх батьківських обов'язків та відсутність виняткових обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю, врахувавши при цьому принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суд вважає, що з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини її місце проживання слід визначити з матір'ю. Відповідно до письмового висновку орган опіки та піклування визнав доцільним визначення місця проживання дитини з матір'ю. Про наявність виняткових обставин, які б давали підстави для можливості розлучення дитини з матір'ю у висновку не зазначено. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved