Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог: 10.02.2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14493,18 гривень та суму сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач 03.06.2019 року була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів 5 розряду фірмового магазину №18 м. Житомир ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод». 31.12.2019 року на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора підприємства №182 від 24.12.2019 року позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. На день звільнення відповідач не провів остаточний розрахунок при звільненні, сума заборгованості, відповідно до довідки №13 від 21.01.2020 року, складала 19727,80 гривень. Усі необхідні виплати з позивачем були проведені лише 28 січня 2020 року. Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін 11.02.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.03.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він частково визнає позов, а саме визнає сам факт затримки розрахунку при звільнені, при цьому вказує на невірність розрахунків, здійснених позивачем. Так, на думку відповідача, обраховуючи середній заробіток, позивач невірно визначає місяці, за які рахує розмір середньої заробітної плати, а саме середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивач була звільнена з ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» 31.12.2019 року, а отже календарними місяцями, що передують звільненню є жовтень і листопад, а не листопад та грудень як про це зазначає позивач. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач невірно обрахувала кількість робочих днів, за які підлягає стягненню середній заробіток, а саме позивачем вказано 17 робочих днів, проте відповідно до наказу №243а від 27.12.2019 року на ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» з 01.01.2020 року по 15.01.2020 року були вихідними днями, а тому стягнення середнього заробітку за цей період є невірним, таким чином, відповідач вважає, що [PERSON] має бути виплачена компенсація за затримку розрахунку при звільненні виходячи з 8 робочих днів. Таким чином, відповідач частково визнав позовні вимоги, та з врахуванням своїх доводів, викладених у відзиві на позовну наяву, вважає за можливе стягнути в підприємства на користь відповідача 3320,24 гривні (415,03середньоденна зарплата х 8 робочих днів). Копія відзиву була направлена позивачу 09.03.2020 року, що підтверджується змістом копії поштової накладної, доданої до відзиву. Позивач не скористалась своїм правом та відповідь на відзив до суду не подала. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 03.06.2019 року позивач була призначена на посаду продавця продовольчих товарів 5 розряду фірмового магазину №18 м. Житомир ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», що підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 8). 31.12.2019 року на підставі наказу №182Б від 24.12.2019 року позивач була звільнена з займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.9). Відповідно до довідки ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» №13 від 21.01.2020 року у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по заробітній платі після її звільнення 31.12.2019 року, яка складала 19727 грн. 80 коп., зокрема 5966 грн. 17 коп. за листопада 2019 року та 13761 грн. 63 коп. за грудень 2019 року (а.с.10). 28.01.2020 року відповідач провів повний розрахунок з позивачем, що визнається сторонами. Згідно довідки про доходи, виданої на імя [PERSON] ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» від 16.01.2020 року №9, доходи позивача складали: за жовтень 2019 року 7059,09 грн.; за листопад 2019 року 7502,04 грн.; за грудень 2019 року 17221,53 грн. (а.с.11). Розмір доходів позивача за період за жовтень-грудень 2019 року підтверджується і розрахунковими листами, копії яких надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 7 статті 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним органі повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум. Розрахунок середнього заробітку проводиться згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», (далі за текстом Порядок № 100), відповідно до якого середньомісячна заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Таким чином, як обгрунтовано вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, позивач невірно визначила місяці, які мають бути враховані при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В даному випадку, з урахуванням дати звільнення - 31.12.2020 року, при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні врахуванню підлягає середньомісячна заробітна плата за два місяці, що передували місяцю звільнення, а саме за жовтень та листопад 2019 року. Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахункового листка за жовтень 2019 року позивачу було нараховано 7059,09 гривень доходу, з них : 5999,84 грн. оплата по годинному тарифу, 204,54 грн. доплата за вечірні години роботи, 300 грн. доплата за прибирання, 250 грн. разова премія, 204,71 індексація заробітної плати, 100 грн. харчування. Таким чином, сума доходу отриманого позивачем для обрахунку середнього заробітку в жовтні 2019 року складає 6709,09 грн. (5999,84 грн. оплата по годинному тарифу, 204,54 грн. доплата за вечірні години роботи, 300 грн. доплата за прибирання, 204,71 індексація заробітної плати). З врахуванням вимог п. б) та п. з) ч.4 розділу ІІІ Порядку № 100 одноразові виплати (разова премія 250 грн.) та дотації на обіди (100 грн. на харчування), не підлягають враховунню при обчисленні середньої заробітної плати. Згідно з розрахунковим листком за листопад 2019 року позивачу було нараховано 7502,04 гривні доходу, з них : 6720,06 грн. оплата продавців, 177,27 грн. доплата за вечірні години роботи, 300 грн. доплата за прибирання, 204,71 індексація заробітної плати, 100 грн. харчування. Таким чином, сума доходу отриманого позивачем для обрахунку середнього заробітку в листопаді 2019 року складає 7402,04 грн. (6720,06 грн. оплата продавців, 177,27 грн. доплата за вечірні години роботи, 300 грн. доплата за прибирання, 204,71 індексація заробітної плати) З врахуванням вимог п. з) ч.4 розділу ІІІ Порядку № 100 дотації на обіди (100 грн. на харчування) не підлягають враховунню при обчисленні середньої заробітної плати. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи (жовтень - листопад 2019 року) складає 415,03 грн. (14111,13 грн (6709,09 грн.+7402,04): 34 робочих дні). Період затримки розрахунку при звільненні почався з дня наступного за днем звільнення, тобто з 01.01.2020 року. Як встановлено судом, відповідач провів повний розрахунок з позивачем 28.01.2020 року, таким чином затримка розрахунку при звільнені склала 17 робочих днів, з врахуванням святкових днів - 1 та 7 січня. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилався на те, що позивачу має бути сплачена компенсація за затримку розрахунку при звільненні з розрахунку 8 робочих днів, з врахуванням того, що відповідно до наказу №243а від 27.12.2019 року дні з 01.01.2020 року по 15.01.2020 року на ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» були вихідними днями. Даний аргумент представника відповідача не може бути взятий судом до уваги з огляду на наступне. Відповідно до наказу № 243а від 27.12.2019 року "Про встановлення вихідних днів у січні 2019 року" встановлено на підприємтві по м. Житомиру та по Чуднівській філії вихідні дні з 30.12.2020 року по 15.01.2020 року. В пункті 2 даного наказу зазначено, що в цілому по підприємтву робочі дні, невідпрацьовані у січні 2020 року, вважати вихідними і по мірі необхідності відпрацювати протягом І-ІІ кварталу 2020 року. Разом з тим, в п. 6 цього наказу зазначено, що дія даного наказу не поширюється на працівників структурних підрозділів, які працюють за окремо затвердженими графіками. Як вбачається зі змісту трудової книжки позивача, остання працювала на посаді продавця продовольчих товарів 5 розряду фірмового магазину №18 м. Житомир ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», була звільнена 31.12.2019 року, який був її останнім робочим днем (а.с. 8). Таким чином, суд вважає, що представник відповідача не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме на позивача розповсюджувалась дія даного наказу. Крім того, нормами Кодексу законів про працю України не передбачений такий порядок визначення вихідних днів на підприємствах. Отже, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає виплаті позивачу, становить: 7055,51 грн. (17 робочих днів х 415,03 грн. середньоденного заробітку). Враховуючи ту обставину, що справляння та сплата податків і обов"язкових платежів є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цих податків та інших обов`язкових платежів. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивач довела законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, частково довела суму, яка підлягає стягненню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7055,51 грн. VI. Розподіл судових витрат На виконання положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір 840,80 грн.

Outcome: approved