Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

25.10.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.01.2014 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушила умови кредитного договору і має заборгованість, яка станом на 04.10.2017 року становить 19398,45 грн. Представник відповідача Єгоров О.О. надав до суду відзив на позовну заяву яким задоволення позову заперечували, посилаючись на наступне. Так, представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" стверджує, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладалося кредитного договору, Відповідач уклала Договір про надання саме банківських послуг, а не кредиту. Крім того, відповідно до наданої позивачем Анкети-заяви про приєднання, Відповідач не вказувала розмір бажаного кредитного ліміту, не отримувала та не ознайомлювалася з Пам`яткою клієнта, яка містить Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Оскільки не [PERSON] не підписувала кредитного договору та не погоджувалася на кредитування відкритого поточного рахунку можна стверджувати про відсутність існування будь-яких кредитних відносин та зобов`язань. Окрім того у відзиві представник відповідача посилається на неправомірність зміни відсоткової ставки та застосування штрафних санкцій в результаті чого сума пред`явленого позву майже у 70 разів перевищує суму боргу. Також представник відповідача у своєму відзиві просив суд застосувати строки позовної давності, зазначивши наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої Позивачем, строк позовної давності має відкліковуватись починаючи з 29 серпня 2014 року. Таким чином, сплив строку позовної давності відбувся 30 серпня 2017 року, а позовну заяву було складено лише 10 жовтня 2017 року. У зв`язку з зазначеним, Позивач не скористався своїм правом на судовий захист і тому, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, йому має бути відмовлено у позові. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" Гаренко Н.В. надав до суду відповідь на відзив. У своїй відповіді на відзив представник позивача посилався на таке. Так 14.01.2014 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Стосовно строку позовної давності представник позивача вважав, що позову заяву подано з додержанням позовної давності та строк слід відраховувати зі спливу останнього дня місяця дії картки. Враховуючи викладене позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін, оцінивши докази у справі, прийшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.01.2014 року [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 14.01.2014 р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З підписанням відповідної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою ", «Тарифами банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом клієнта у анкеті-заяві (а.с. 5). Крім того, підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач підтвердив, що був ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. На підставі анкети-заяви №б/н від 14.01.2014 року позивачу було відкрито рахунок та видано платіжну картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 03.2016 року.(а.с.111). Згідно з ч.ч.1,2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст.648ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно наданої позивачем виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 14.01.2014р. по 11.12.2018 р. судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно користувалась кредитними коштами, а саме отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів та здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом з урахуванням нарахованих відсотків, остання операція щодо зарахування коштів була здійснена 23.07.2014 року на суму 300 грн.(а.с.92), що також має своє відображення і у здійсненому позивачем розрахунку заборгованості за договором (а.с. 3 ), відповідні обставини не були спростовані відповідачем в наданих суду заявах по суті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач підписавши анкету-заяву від 14.01.2014 року та в подальшому користуючись кредитними коштам, здійснюючи погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту нарахованим відсоткам, не висловлював заперечень щодо розміру нарахованої банком заборгованості, а отже був обізнаний про відповідний вид кредитування, а також ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. В позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків станом на 04.10.2017р. [PERSON] , має заборгованість по договору №б/н від 14.01.2014 р. в 19398,45 грн., яка складається з наступного: 273,32 грн. заборгованість за кредитом; 14227,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3497,72 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 899,93 грн. (процентна складова).(а.с. 3-4) Представником відповідача в заяві зазначено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). За змістом ч.1 ст.261ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі застосування судом позовної давності, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Як встановлено судом вище та підтверджено письмовими доказами відповідач користувався кредитними коштами, а отже, мав зобов`язання перед банком щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань було порушено право кредитора за захистом якого той звернувся до суду. При цьому, суд приходить до висновку проте, що за захистом свого порушеного права позивач звернувся зі спливом загальних строків позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та виписок по картці остання операція щодо зарахування коштів на карту була здійснена 23.07.2014 року на суму 300 грн. Таким чином, враховуючи, що останній платіж по спірному кредитному договору боржником здійснено 23.07.2014 року, строк позовної давності для звернення позивачем до суду із зазначеними вимогами в повному обсязі закінчився 23.07.2017 року, а до суду позовна заява була складена 10.10.2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права без поважних причин, а тому вважає необхідним в позові АТ КБ "ПриватБанк" відмовити. Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed