Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.03.2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис - №128. У шлюбі у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, втрату поваги один до одного, відповідач не дбав про сім`ю, не забезпечував матеріально сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує. Вказує на те, що на даний час проживають окремо. Окрім того, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, відповідач сплачує на дитину 1000,00 грн. щомісячно, що є недостатньою сумою для утримання дитини, яка є дитиною з інвалідністю з дитинства та потребує регулярних медичних обстежень та лікування. На даний час син знаходиться повністю на її утриманні. З посиланням на викладене позивач просить суд: шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17.03.2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис - №128 - розірвати; стягнути з відповідача - [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі на утримання сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; дитину [PERSON] , [INFO] залишити проживати з матір`ю. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила, що після народження дитини відповідач перестав турбуватись про неї і дитину. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Вказала, що після народження дитини відповідач перестав піклуватися про дружину та дитину. Також пояснила, шо дитина народилася з вадами здоров`я та потребує додаткових витрат, а саме на харчування та лікування. Також вказала, що відповідач не вживав жодних заходів для примирення. Подружжя два роки спільно не проживають. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, оскільки це та сума яку він спроможний сплачувати, не заходячи у борги. Інших дітей на утриманні не має. Пояснив, що піклується про сина, пересилав гроші на утримання. Також вказав, що з липня 2017 року подружжя разом не проживає, подружні стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведуть. Пояснив, що дружина забороняє його матері та хресній бачитися з дитиною. Він працює менеджером турагенства « Баунті Тур». Не заперечує проти позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. В судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу;не заперечує щодо проживання дитини з матір`ю; частково визнає вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, спроможний сплачувати аліменти в сумі 2000,00 грн. Представник відповідача - [PERSON]в судовому засіданні підтримав доводи відповідача. В судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не з`явився. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування Ужгородської міської ради - Шатров В.В. в судовому засіданні вказав, що згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 17.09.2019 року враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON] , [INFO] орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з його матір`ю [PERSON] за адресою її місця проживання. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 06.05.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду призначено подружжю строк для примирення; провадження у справі зупинено. 04.09.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду поновлено проваджння у справі; 04.09.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду залучено до участі у справі за клопотанням відповідача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Ужгородської міської ради; 18.09.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача , представника відповідача, відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 17.03.2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.03.2016 року. У даному шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований разом з матір`ю, позивачкою по справі [PERSON] , що стверджується даними довідки ПП « Ужгородський будинковий Сервіс» № 3095 від 25.09.2018 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов`язок утримувати дитину, що передбачений ст. 180 СК України виконує періодично. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2019 рік" затверджено на 2019 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року - 1626 гривень, з 01 липня 2019 року 1699 грн. , на дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача,стан здоров`я, потреби дитини, який є інвалід з дитинства та розмір отриманого відповідачем доходу , відсутність у відповідача інших утриманців, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків. Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні,а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2700,00 грн. щомісячно на утримання дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольняючи позовні вимоги частково. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Обгрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з нею. Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 17.09.2019 року № 586/23-35 враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON] , [INFO] орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з його матір`ю [PERSON] за адресою її місця проживання. З пояснень сторін наданих в судовому зсіданні не вбачається наявність спору щодо визначення проживання їх спільної дитини. Суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги в частині визначення місця проживання їх дитини [PERSON] разом з його матір`ю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину та часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 23.11.2018 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial