Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.08.2011 року в розмірі 111981 грн. 79 коп., посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до них з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписав заяву № б/н 05.08.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що відповідач дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Стверджують, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, але відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, заборгованості не сплачує. Оскільки відповідач добровільно не сплачує заборгованості, то позивач змушений звернутися до суду. Просять позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду клопотання в якому просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю. Просить позов задоволити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзвиву на позовну заяву. Факт зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] за адресою: с. Великий Дорошів, вул. Мічуріна, 15, Жовківського району Львівської області підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 17.09.2018 року. Крім того суд враховує, що відповідач неодноразово отримував судову повістку за даною адресою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання повторно без повідомлення причин, поважності причин неявки ним не повідомлено, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні права і обовязки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обовязковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписав заяву № б/н 05.08.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач свої обовязки за договором не виконує, заборгованості згідно умов вказаного договору не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості, представленого позивачем, вбачається, що відповідач станом на 31.05.2018 року за кредитним договором б/н від 05.08.2011 року заборгував позивачу 111981 грн. 79 коп., з яких: - 2839 грн. 48 коп. заборгованість за кредитом; - 109142 грн. 31 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом за період 05.08.2011 року по 29.01.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В той же час суд враховує, що з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 5577212715010842 від 05.08.2011 року) вбачається, що строк її дії до червня місяця 2015 року. Як вбачається із виписки з банківського рахунку 30.10.2015 року відбулося автоматичне погашення прострочення заборгованості з картки 26**41. Тобто з іншої банківської карти. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в межах строку дії банківської картки позивач змушений був сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, які ним використовувалися. Починаючи з 01 липня 2015 року відповідач мав обовязок незалежно від предявлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (строк надання позики). Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Суд враховує, що згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом 30.06.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила: 2839 грн. 48 коп.- заборгованість за тілом кредиту, 8584 грн. 69 коп. - заборгованість по відсотках, 2235 грн. 44 коп.- комісія та пеня. Слід відмітити, що і станом на 31.05.2018 року заборгованість за тілом кредиту становила 2839 грн. 48 коп., тобто така заборгованість за тілом кредиту аналогічна тій, що була станом на 30.06.2015 року. Суд розгядає справу лише в межах заявлених позовних вимогах. Так як позивачем не заявлено вимог про стягнення пені і комісії, штрафів, а тому суд вирішує питання стягнення з відповідача лише заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що нарахування відсотків після строку кредитування, яким є строк дії картки, припиняється. Крім того слід звернути увагу на межі розумності, оскільки заборгованість за тілом кредиту станом на 31.05.2018 року згідно представленого розрахунку позивачем становить 2839 грн. 48 коп., в той же час позивачем нараховано заборгованість за відсотками станом на 31.05.2018 року в розмірі 146388 грн. 56 коп. Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що строк дії картки було продовжено. Навпаки, з виписки з банківського рахунку вбачається, що 30.10.2015 року відбулося автоматичне погашення заборгованості з картки 26**41, тобто з іншої, ніж та, яка видавалася відповідачу [PERSON] А тому і немає підстав вважати, що строк дії картки було продовжено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем частково обгрунтовані позовні вимоги, не доведено обставин щодо продовження строку дії картки, як наслідок суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.08.2011 в розмірі 11424 грн. 17 коп., з яких 2839 грн. 48 коп. заборгованість за тілом кредиту; 8584 грн. 69 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 1762,00 грн. судового збору, що вбачається з платіжного доручення в матеріалах справи. Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягненя з відповідача 111981 грн. 79 коп. заборгованості, в той же час суд прийшов до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та про стягнення з відповідача в користь позивача 11424 грн. 17 коп., що складає 10,2 % від суми заявлених позовних вимог, а тому суд приходить до висновку, що із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 179 грн. 72 коп. (10,2 % від 1762,00 грн.). Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк".

Outcome: partial