Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

03.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], оскільки не проживає в квартирі з моменту реєстрації без поважних причин. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, пояснила суду, що відповідач не проживав в спірній квартирі з моменту його реєстрації, а разом з її донькою проживали на орендованій квартирі по [ADDRESS]. Шлюб відповідача з її донькою був розірваний в 2017 році. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки, у зв'язку з чим суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Чернігівської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно особового рахунку на квартиру від 26.04.2018 року основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON]. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON], дочка [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON] Даніїл Олександрович, онук [PERSON], зять [PERSON]. Відповідно до затвердженого т.в.о. начальника КП «ЖЕК-10» акту від 25.04.2018 року [PERSON], 1971 року народження не проживає в [ADDRESS]. Вказаний акт складений виключно для пред'явлення у відділ соціальних допомог та субсидій. Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Оскільки позивачем не надано суду беззаперечних доказів щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з часу його реєстрації 02.07.2006 року, а наданий акт від 25.04.2018 року не містить відомостей щодо періоду не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] та з часу складання даного акту від 25.04.2018 року не пройшов шестимісячний строк відсутності проживання відповідача без поважних причин, оскільки позов до суду подано лише 03.05.2018 року, тому позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.71 ЖК України не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed