Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Обєднання співвласників багатоквартирного будинку « Добробут» 25.11.2015 року звернулась з позовом до [PERSON], яка діє від свого імені, а також в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості [PERSON] перед позивачем у сумі 25289,76 грн. (що утворилась в наслідок несплати останнім житлово-комунальних послуг за період з 01.08.2005 року по 01.03.2013 року) зі спадкоємців з підстав ст. 1281 ЦК України, та, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 18.05.2017 року, стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2013 року по 31.10.2015 року в розмірі 16278,64 грн., з яких 10766,08 вартість спожитих послуг, 5094,93 грн. інфляційні витрати, та 417,63 грн. 3% річних. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 12.12.2013 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №520/3651/13-ц, з [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за надані йому, як власнику квартири [ADDRESS], у період з 01.08.2005 року по 01.03.2013 року житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 25289,76 грн. У наступному, 25 лютого 2013 року, [PERSON] помер, а його спадщину прийняли [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Не погоджуючись із рішенням Київського районного суду м. Одеси спадкоємці [PERSON] звернулись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка була залишена судом без задоволення. Після того спадкоємці [PERSON] оскаржили зазначене рішення до Апеляційного суду Одеської області та 20 жовтня 2015 року Рішенням апеляційного суду Одеської області було ухвалено рішення, яким Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси було скасовано та ухвалено нове, про відмову позивачу у задоволенні його вимог до [PERSON], яка діяла від свого імені, а також в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки наведені особи не є правонаступниками за зобовязаннями померлого [PERSON] що витікають з договору надання житлово-комунальних послуг, та з зобовязань за яким витікала спірна заборгованість, натомість апеляційний суд вказав, що зазначені особи є спадкоємцями [PERSON] та таким чином за боргами спадкодавця спадкоємці відповідають пропорційно до їх частки у спадщині, а підстави виникнення у них кореспондуючого обовязку визначено положеннями ст. 1281 ЦК України, та таким чином захистити майнові права позивача у обраний ним спосіб шляхом стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті [PERSON] житлово-комунальні послуги у загальному порядку не можливо. Таким чином дізнавшись про належний спосіб захисту свого майнового права позивач у найкоротші строки звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідачів вказаної заборгованості в сумі 25289,76 грн. в порядку ст. 1281, 1282 ЦК України, та просить задовольнити таку вимогу з наведених підстав та відповідно до долучених до матеріалів позову розрахунків. Крім того позивач вказав, що після прийняття спадщини відповідачі, будучи вже власниками квартири [ADDRESS] не виконують своїх обовязків по несенню витрат, повязаних з утриманням належного їм майна - сплаті житлово-комунальних послуг, що надаються позивачем до такої квартири, у звязку з чим їх заборгованість за період з 01.03.2013 року по 31.10.2015 року складає 16278,64 грн., та посилаючись на норми чинного законодавства просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача наполягав на заявленому позові та просив суд його задовольнити з наведених підстав. Додатково представник позивача зауважував, що в силу положень цивільного кодексу України, квартира [ADDRESS], до якої були надані житлово-комунальні послуги, належить відповідачам з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті [PERSON], а з такого і обовязок по утриманню зазначеного майна лежить на них з 01.03.2013 року, а не з моменту юридичного оформлення права власності на спірну квартиру. При цьому посилання сторони відповідача на те, що жодних комунальних послуг відповідачі за адресою вказаної квартири не споживали оскільки ніяким чином не використовували її, на думку представника позивача заслуговують на критичну оцінку, оскільки для вирішення питання про стягнення заборгованості за комунальними послугами істотним для вирішення справи є факт надання таких послуг, а не факт їх споживання. З питання строків предявлення вимоги кредитора до спадкоємців, то представник позивача наголошував на тому, що про необхідність захисту свого майнового права у передбаченому ст. 1281 ЦК України порядку позивачу стало відомо лише 20 жовтня 2015 року, з ухваленого Апеляційним судом Одеської області рішення у справі №520/3651/13-ц, після чого у найкоротший строк ним було подано цей позов до Київського районного суду м. Одеси, а тому представник позивача вважає, що строк предявлення відповідної вимоги до спадкоємців не пропущено. Крім того представник позивача вказував на те, що в силу цивільного законодавства, спадкоємці були зобовязані повідомити позивача про відкриття спадщини після смерті [PERSON], однак проігнорували такий обовязок, в наслідок чого позивач не зміг своєчасно довідатись про смерть вказаної особи та про необхідність предявлення вимоги до боржників, що в свою чергу також вказує на обґрунтованість заявленого позивачем позову та про необхідність його задоволення. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти можливості задоволення позову та вказував, що питання про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 01.08.2005 року по 01.03.2013 року вже розглядалось судом, та за наслідками його розгляду позивачу було відмовлено у задоволенні відповідного позову з мотивів обрання позивачем невірного способу захисту його майнових прав, вказано на те, що належним способом захисту його прав є предявлення вимоги по погашенню такої заборгованості до спадкоємців у визначеному ст. 1281 ЦК України порядку, та разом з тим представник відповідача вказує на те, що задоволення такої вимоги неможливе через пропуск позивачем передбачених ст. 1281 ЦК України строків на предявлення відповідної вимоги. Так, представник відповідача вказував на те, що його довірителем було вжито всіх належних заходів для повідомлення кредитора спадкоємця про відкриття спадщини з того часу, коли вона сама дізналась про існування такої заборгованості 02.06.2015 року, відколи їй стало відомо про існування Заочного рішення Київського районного суду м. Одеси у справі №520/3651/13-ц. Звертаючись до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення, 08.06.2015 року, [PERSON] були подані до суду у тому числі і документи, що підтверджують факт смерті [PERSON] і документи, що вказують на коло спадкоємців, що свідчить про достеменну обізнаність позивача про смерть [PERSON]М, та про коло спадкоємців такого боржника з червня 2015 року. Крім того представник відповідачів просив суд також врахувати, що право власності спадкоємців на спадкове майно, та зокрема квартиру, до якої позивачем надавались житлово-комунальні послуги, було зареєстроване 04.07.2014 року, та вже з такої дати позивач міг дізнатись про зміну власників квартири, та про підставу набуття її у власність новими власниками. Більш того, представник вказував, що зазначене заочне рішення суду перебувало на виконанні у органах державної виконавчої служби, та в рамках такого виконавчого провадження державним виконавцем 25.12.2014 року було сформовано інформаційну довідку з державного реєстру прав власності на нерухоме майно про відсутність за [PERSON] будь-якого зареєстрованого нерухомого майна, та оскільки позивач був стороною виконавчого провадження, його представник міг знайомитись з матеріалами провадження та дізнатись про таку обставину. Таким чином представник позивача наполягав на тому, що позивач мав реальну можливість дізнатись про відкриття спадщини до майна померлого [PERSON] починаючи 04.07.2014 року, однак через пасивну поведінку його представників та неналежну реалізацію прав ОСББ «Добробут», позивачем таких відомостей своєчасно отримано не було. При цьому підстав вважати, що позивач не дізнався про смерть боржника у вказаний строк з поважних причин, на думку представника відповідача немає, що тягне за собою необхідність відмови у цій частині позову. В іншій частині позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті комунальних послуг за період з 01.03.2013 року по 31.10.2015 року представник відповідача просив суд відмовити з тих підстав, що у період з 01.03.2013 року по 04.07.2014 року відповідачі не були власниками квартири, до якої надавались комунальні послуги, та з такого за переконанням представника, не мають нести тягар утримання такого майна, а у період з 05.07.2014 року по 31.10.2015 року, відповідачі взагалі не використовували квартиру [ADDRESS], та відповідно жодних комунальних послуг не споживали, що на думку представника відповідачів є підставою для відмови у задоволенні позову. Тривалість розгляду справи обумовлена тим, що справа, після звільнення судді Реви С.В., шляхом повторного автоматичного розподілу була розподілена до розгляду іншим складом суду. У судовому засіданні, з наданих сторонами доказів, пояснень та доводів судом встановлені наступні обставини справи. Житловий будинок за адресою м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1 знаходиться на балансі та обслуговується ОСББ «Добробут», що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплекс (а.с. 9) Позивач згідно вказаного акту - приймання житлового комплексу на баланс здійснює функції виконавця робіт з утримання будинків, споруд і прибудинкової території, приймає на баланс житлові будинки, їх інженерне обладнання, укладає договір з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго-, водопостачальними та іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинків і прилеглої території. Оплату за надання житлово-комунальних послуг споживач повинен вносити на рахунок ОСББ «Добробут». У період з 09 серпня 2006 року по 25 лютого 2013 року [PERSON], належала квартира [ADDRESS]. Таке право власності [PERSON] виникло на підставі договору дарування, та припинилось у зв'язку з його смертю 25.02.2013 року, та переходом права власності на спадкове майно до спадкоємців. Спадкоємцями майна [PERSON]М, та зокрема вказаної квартири є [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину у встановленому законом порядку та яким 04.07.2014 року було видано свідоцтва про право власності на спадщину за законом у відповідних частках. Вказані обставини були встановлені Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року по справі №520/3651/13-ц, та додаткового доказування не потребують. Відповідно до положень ч.4 ст. 319 ЦПК України, власність зобовязує. Зокрема, Згідно з ст. 68 ЖК України та ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992р., власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно і в строки. Згідно з ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться: послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку за нормами, затвердженими у встановленому порядку (ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності та рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до положень ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірній основі. Статтями 20 та 21 зазначеного Закону визначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов'язками споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого на основі типового договору, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, а відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, тому відсутність у суду відомостей про укладення письмового договору про надання житлово не є підставою для відмови у позові. Вказана правова позиція кореспондує висловленій в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-6651св12), де зазначено, що відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих відповідачем послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території. Кореспондуючи положення передбачені ЗУ «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку». Крім того не є підставою для відмови у позові пояснення представника позивача щодо неспоживання відповідачами комунальних послуг, оскільки в силу положень ч.3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», такі послуги надаються споживачам безперебійно, а питання споживання наданих комунальних послуг належить до права відповідачів, яке вони реалізують на власний розсуд. При цьому сплаті підлягають саме надані, а не спожиті послуги. Таким чином суд вказує на те, що власник зобовязаний утримувати належне йому майно, та сплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у належному розмірі та у визначені строки. Відповідно до положень статті 525, 526 та 530 ЦК України, встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства, одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов є недопустимими, якщо інше не встановлено договором або законом, та якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає у цей строк (термін). Відповідно до наданих суду відомостей (актів виконаних робіт), та пояснень, вбачається, що плата за комунальні послуги має вноситись споживачем щомісячно, тобто споживач має окремі самостійні зобовязання, які деталізують його обовязок по сплаті безперебійного надання йому комунальних послуг, та таким чином вбачається, що виконавець комунальних послуг отримує право вимоги сплати наданих послуг щомісяця, та таке його право вбачається порушеним з моменту недотримання споживачем строку сплати кожного місячного платежу. Сплата наданих споживачу комунальних послуг є грошовим зобовязанням. Згідно положень ст. 610 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, невиконання боржником такого зобовязання у визначений строк є його простроченням. Відповідно до положень ч.2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. З викладеного вбачається, що власник квартири зобовязаний здійснювати щомісячну сплату наданих виконавцем комунальних послуг, а у випадку порушення строків оплати, на вимогу виконавця, має сплатити додатково суму інфляційного збільшення простроченої заборгованості та 3% річних. Таким чином розмір заборгованості, заявлений відповідачем до стягнення, із врахуванням відомостей про вартість комунальних послуг, що надаються за адресою: [ADDRESS] та долучених до матеріалів справи розрахунків вбачається обґрунтованим. При цьому суд окремо зауважує, що посилання сторони відповідача, на те, що право власності на спірну квартиру було отримано відповідачами лише 04.07.2014 року, та з такого вони не зобовязані нести тягар утримання зазначеної квартири у період з 01.03.2013 року по 04.07.2014 року, не відповідають дійсності, оскільки такі відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] та при цьому чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Так, відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спадкоємці (відповідачі по справі) несуть тягар утримання майна починаючи з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті [PERSON], - 25 лютого 2013 року, та таким чином, вбачається, що наведені висновки спростовують відповідні доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.03.2013 року по 04.07.2014 року, а вимоги позову про стягнення з [PERSON], яка діє від свого імені, а також в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], заборгованості за період з 01.03.2013 року по 31.10.2015 року в розмірі 10766,08 грн., інфляційних витрат у розмірі 5094,93 грн., 3% річних у розмірі 417,63 грн. вбачаються належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті наданих [PERSON] у період з 01.08.2005 року по 01.03.2013 року житлово-комунальних послуг, в розмірі 25289,76 грн., то суд вважає за необхідне вказати наступне. Вказана заборгованість випливає з неналежного виконання [PERSON] його зобовязань за договором про надання зазначених послуг. Оскільки зі смертю боржника зобовязання по сплаті житлово-комунальних послуг включаються до складу спадщини, то умови п.7 правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року та ст.ст. 13, 22 ЗУ «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. ст. 526, 625 ЦК України не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право. За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, наведені вище обставини свідчать про те, що зазначена заборгованість у творилась через нездійснення щомісячних платежів, які кожен окремо є предметом самостійної вимоги, та з такого право вимоги повернення заборгованості у загальному розмірі 25289,76 грн. у кредитора виникло не пізніше 01.03.2013 року. В силу положень ч.3 ст. 1281 ЦК України кредитор міг предявити свою вимогу до спадкоємців протягом одного року з моменту виникнення права вимоги, тобто не пізніше 01.03.2014 року. При цьому такий строк поширюється і на випадки, коли кредитор не знав i не міг знати про відкриття спадщини. Так, за результатами розгляду касаційних скарг у справах № 6-52990св13, № 6-19676ск14, № 6-29257св14 суд касаційної інстанції погодився по суті з рішеннями судів інших інстанцій щодо відмови в задоволенні позовів кредиторів до фізичних осіб про стягнення заборгованості, які виходили з того, що оскільки договірні зобов'язання не виконувалися, то кредитор спадкодавця міг та мав дізнатися (шляхом здійснення відповідних запитів) про смерть боржника та про відкриття спадщини, однак не пред'явив у визначений положеннями статті 1281 ЦК України своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином вбачається, що позивач не повно використав наданий йому обсяг цивільних прав, через що втратив право вимоги до спадкоємців [PERSON], та відмова у задоволенні позову з таких підстав є правомірною. У звязку з викладеним суд окремо підкреслює, що визначені положеннями ст. 1281 ЦК України строки є преклюзивними, тобто такими, зі збігом яких жодних дій щодо реалізації свого права вимоги, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. На необхідності суворого дотримання відповідних строків, та застосуванні наслідків їх пропуску судами України було наголошено Європейським судом з прав людини у контексті того, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує один з основоположних аспектів верховенства права - принцип правової визначеності, що вказує, зокрема і на те, що незастосування наслідків пропуску строків до одного учасника правовідносин є порушенням прав інших учасників цих відносин. При цьому посилання представника позивача про необізнаність ОСББ «Добробут» про смерть боржника [PERSON], та про відкриття спадщини до його майна, що стало відомо позивачу лише в ході оскарження відповідачами заочного рішення Київського районного суду м. Одеси, заява про перегляд якого була подана ними 08 червня 2015 року, та про те, що належний спосіб захисту його майнового права став відомий позивачу лише з Рішення Апеляційного суду Одеської області, яке було проголошено 20 жовтня 2015 року, є належними підставами для того, щоб вважати строк на предявлення вимог кредитора до спадкоємців не пропущеним спростовуються наведеними вище доводами, а з такого позовні вимоги ОСББ «Добробут» до [PERSON], яка діє від свого імені, а також в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 25289,76 грн., предявлені як до спадкоємців [PERSON] в порядку ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, задоволенню не підлягають. У звязку з викладеним та, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача, ОСББ «Добробут», підлягає стягненню компенсація судових витрат у відповідному, до частини задоволених вимог, розмірі 475,00 грн.

Outcome: partial