Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Комишнянської територіальної громади про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку(пай) у порядку спадкування за законом в якій просить встановити факт прийняття спадщини та визнати за ним право на земельну частку(пай) бувшого КСП «Перемога», розміром 2,3795 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Комишнянської територіальної громади Миргородського району Полтавської області в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 2,3795 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифікату серії ПЛ № 0219444, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право земельну частку (пай) колишнього КСП «Перемога», розташований на території Попівської сільської ради на ім`я [PERSON] , сертифікат не видавався, спадкоємцем якого є його син [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців за законом або за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , які б могли претендувати на спадщину після його смерті, немає. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Наконечної Н.П. з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розміром 2,69 га за законом після померлого його батька [PERSON] на земельну частку (пай), однак приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим що заява була подана не у відповідний строк та відсутній документ, що підтверджує родинні відносини. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити своє право на земельну частку (пай), а тому вимушений звернутися до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку(пай) у порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 02 липня 2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.22). 06 серпня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.35). В судове засідання 26.10.2021 сторони по справі не з`явилися. Позивач [PERSON] надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю (а.с.31, 56). Відповідач [PERSON] надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши, що позовні вимоги визнає повністю (а.с.30, 55). Представник відповідача Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області надав клопотання в якому просить розглянути справу без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечував (а.с.29, 54). Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він: 1) фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 5). На момент смерті проживав сам (а.с.10, 32). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 20.01.2020 року встановлено факт що [PERSON] являється батьком [PERSON] ( а.с. 12) . Після смерті батька залишилось спадкове майно до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 2,3795 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифікату серії ПЛ № 0219444, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право земельну частку (пай) колишнього КСП «Перемога», розташований на території Попівської сільської ради на ім`я [PERSON] , сертифікат не видавався (а.с.6, 9,). Згідно Додатку №1 до протоколу №3зборів співвласників земельних часток (паїв) [PERSON] включений до списку осіб що мають право на земельну частку (пай), підпис про отримання сертифіката - відсутній (а.с.77). Відповідно до архівної довідки Миргородської РДА, [PERSON] працював у КСП «Перемога» з 1953 року до 1995 року (а.с. 58). Родинні відносини спадкодавця та спадкоємця підтверджуються свідоцтвом про народження та копію рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.12). Згідно з ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В письмових поясненнях [PERSON] вказала, що вона працювала з 2004 по 2020 рік спеціалістом-землевпорядником Попівської сільської ради, підтверджує, що [PERSON] був включений до списку розпаювання КСП «Перемога», сертифікат на нього виготовлявся, але він не встиг його отримати, так як помер. Земельна ділянка згідно проекту розпаювання земель колективної власності виділялася і на даний час рахується як невитребуваний пай (а.с. 81-84). В письмових поясненнях [PERSON] вказав, що померлий [PERSON] був його кращим другом, все життя [PERSON] працював в КСП «Перемога» на плотні, вони обоє займалися бджолярством. Після смерті [PERSON] його садибою і бджолярством почав займатися його син [PERSON] , якого [PERSON] навчав батьковій справі (а.с.85-86). В письмових поясненнях [PERSON] вказала, що [PERSON] був найближчим її сусідом, все життя він працював в КСП «Перемога» на плотні, у будівельній бригаді до самої пенсії. На даний момент у цьому будинку та городі господарює його син [PERSON] (а.с.87-88). Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги показання свідків, суд вважає, що у справі достатньо доказів та підстав для встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті батька [PERSON] . У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті першому Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно положень ст.524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно з ч.3 ст.158 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. За життя [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Право на земельну частку (пай) розміром 2,3795 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене сертифікатом серії ПЛ № 0219444, належало померлому [INFO] [PERSON] , після його смерті успадкував його син [PERSON] , який фактично вступив в управління та розпорядився спадковим майном померлої, що підтверджено відповідними показами свідків (а.с.81 --88), згідно з ст.549 ЦК України, прийнятому у 1963 році та п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, прийнятому у 2003 році. Як встановлено з матеріалів справи, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ПЛ № 0219444, померлому не видавався. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Наконечної Н.П. з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розміром 2,69 га за законом після померлого його батька [PERSON] на земельну частку (пай). Внаслідок пропуску шестимісячного терміну з дня смерті спадкодавця, відсутності на час звернення до нотаріуса рішення про встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та його сином та, як встановлено в судовому засіданні, відсутністю сертифікату на земельну частку (пай), приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що убачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 вересня 2019 року (а.с.13, 57). За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.Згідно з ст.2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Відповідно до п.п.16-17 Перехідних положень ЗК України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачою державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В разі смерті власника такого сертифіката, спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами чинного законодавства, згідно норм ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до п.г ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги позивача про визнання права на право на земельну частку (пай), яке належало померлому [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Враховуючи те, що померлий [PERSON] мав право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Перемога», позивач є його рідним сином, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння і управління спадковим майном, інший син спадкодавця та рідний брат позивача [PERSON] спадщину не прийняв та не претендує на неї - суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки це не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved