Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції в м.Чернівці про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спричиненої незаконними діями. Мотивує позовні вимоги тим, що 31.05.2017 року інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Чернівці, рядовим поліції Каспруком В.М. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 641225 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.02.2017 року у справі №726/2274/16-а, залишеного в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 року, постанову серії ПС2 № 641225 скасовано. У відповідності до рішень, інспектором було не належно складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, не конкретизовано, який саме пункт, підпункт Правил дорожнього руху він порушив. Суди першої та апеляційної інстанції прийшли до висновку, що постанова, якою його було притягнено до адміністративної відповідальності є не обгрунтованою та такою, що не відповідає нормам КпАП України. При розгляді справи не були з`ясовані та доведені обставини, що в його діях є ознаки проступку, за який закон встановлює адміністративну відповідальність. Таким чином, інспектором патрульної служби було незаконно та безпідставно, з порушенням встановленого законом порядку притягнуто його до адміністративної відповідності. На даний час стан його здоров`я незадовільний, будучи інвалідом III групи, учасником бойових дій та ветераном війни він неодноразово проходить стаціонарне лікування у Чернівецькому обласному госпіталі ветеранів війни. Внаслідок грубого порушення інспектором патрульної служби 31.05.2017 р. його прав, незаконного та протиправного притягнення його до адміністративної відповідальності, він пережив сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи та тривоги. Через значне емоційне напруження та моральні переживання він відчув гострий біль у серці, у нього підвищився артеріальний тиск і він змушений був викликати бригаду швидкої медичної допомоги. Конституцією України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Враховуючи стан його здоров`я, обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які він зазнав внаслідок порушення його прав, характер немайнових втрат та безпосередньо пов`язаного з цим наслідку - погіршення стану здоров`я, розмір спричиненої йому моральної (немайнової) шкоди він оцінює в 10000,00 грн., що підлягає стягненню із відповідача - Державної казначейської служби України, оскільки відповідачем Управлінням патрульної поліції в м. Чернівці незаконним діями спричинено йому моральну (немайнову ) шкоду, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні та в його інтересах представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач - представник Управління патрульної поліції в м. Чернівці - Замерзляк О.В. в судовому засіданні позовні вимог не визнав, надав відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав не надання доказів позивачем на підтвердження того, що такі дії відповідача призвели до змін в його здоров`ї, повсякденному житті, вплинули на його моральний стан, призвели до інших негативних явищ. Вважали, що УПП в м. Чернівці є не належним відповідачем, так як даний структурний підрозділ було реорганізовано. Крім цього, в поясненнях представник позивача посилався на відсутність підстав для задоволення позовних вимог і внаслідок того, що фактично судом провадження по справі закрито не було, доказів цьому позивач не надав; лише була скасована постанова в справі про адміністративне правопорушення, а медична документація на яку посилається позивач, стосується загального стану здоров`я [PERSON] , а не таке, що пов`язане з діями працівників поліції. Відповідач - представник Державної казначейської служби України Василик І.С. в судовому засіданні позовні вимог не визнала, просила відмовити в задоволенні позову; надала відзив на позов у наданих суду поясненнях вважала, що оскільки позивачем не зазначено в чому полягає завдана йому моральна шкода, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві і з яких міркувань виходив позивач, зазначаючи розмір шкоди та не підтвердив доказами. Пояснила, що на думку відповідача, розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін та представників сторін, суд зважає на наступне. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених ними\~вимог і\~на підставі\~доказів сторін\~та інших\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом належними і допустимими доказами по справі встановлено, що 31.05.2016 року інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Чернівці, рядовим поліції Каспруком В.М. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 641225 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.02.2017 року, адміністративний позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції в м.Чернівці, третя особа: інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Чернівці, рядовий поліції Каспрук Василь Миколайович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення задоволено. Поновлено [PERSON] строк на оскарження постанови серії ПС2 №641225 від 31.05.2016 року. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №641225 від 31.05.2016 року, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. скасовано ( а.с.8-10). Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 року, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишено без задоволення, постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.02.2017 року без змін (а.с.11-12). З посвідчення серія [NUMBER] виданого 28.04.2016 року Чернівецьким обласним військовим комісаріатом вбачається, що [PERSON] має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій; відповідно до посвідчення серія [NUMBER] виданого Шевченківським Управлінням соціального захисту населення 06.04.2016 року, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.18). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4106, позивач [PERSON] перебував на лікуванні у неврологічному відділенні ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для ІВВ» з 01.11.2016 року по 18.11.2016 року з діагнозом, дозволеним до дослідження позивачем, а саме: - після травматична енцефалопатія (1975, 1984) з вираженим астеноневротичним синдромом, стійкими цефалгіями (а.с.13). У відповідності до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1681, позивач [PERSON] перебував на лікуванні у неврологічному відділенні ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для ІВВ» з 03.05.2017 року по 15.05.2017 року з діагнозом після травматична енцефалопатія (1975, 1984) з вираженим астеноневротичним синдромом, стійкими цефалгіями, лікворно-гупертензівним синдромом (а.с.14). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3, позивач [PERSON] перебував на лікуванні у неврологічному відділенні ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для ІВВ» з 11.12.2017 року по 26.12.2017 року з діагнозом після травматична енцефалопатія (1975, 1984) з вираженим астеноневротичним синдромом, стійкими цефалгіями, лікворно-гупертензівним синдромом (а.с.15). З висновку ЛКК №382 від 01.09.2016 року наданого ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для ІВВ» вбачається, що що хворий [PERSON] щорічно лікується в стаціонарі ІВВ. Останнє стаціонарне лікування в неврологічному відділенні ІВВ з 11.04.2016 року по 29.04.2016 року, на даний час отримує амбулаторне лікування (а.с.16). З відповіді ОКУ «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №1559 від 09.12.2016 року на звернення позивача [PERSON] вбачається, що 31.05.2016 року о 16.46 год. зареєстровано виклик. Бригада інтенсивної терапії міської станції швидкої медичної допомоги Центру ЕМД прибула на місце виклику по вул. Ватутіна. Лікар оглянувши [PERSON] вияснивши скарги та з`ясувавши анамнез виставив діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. 06.12.2016 року відповідно до звернення, з метою проведення експертної оцінки надання екстреної медичної допомоги, повного та об`єктивного розгляду звернення, випадок надання екстреної медичної допомоги розібрано на лікарсько-контрольній комісії. Згідно пояснень лікаря допомоги розібрано на лікарсько-контрольній комісії. Згідно пояснень лікаря виїзної бригади, було з`ясовано, що приводом для виклику бригади ЕМД було підвищення артеріального тиску, яке виникло, зі слів пацієнта, після конфліктної ситуації між [PERSON] та працівниками патрульної поліції (а.с.17). Проте, як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4106 (а.с.13); із медичної карти стаціонарного хворого №1681 (а.с.14); із медичної карти стаціонарного хворого №3 (а.с.15) позивачу [PERSON] встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст. Отже, як вбачається з даних досліджених медичних документів, з`ясованих обставин по діагнозах в позивача, вбачається, що [PERSON] тривалий період часу, задовго до подій які мали місце 31.05. 2017 року мав ряд захворювань, пов`язаних з інвалідністю. Даного в судовому засіданні фактично і не заперечував сам позивач. Статтею 56 Конституції України, закріплено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Встановлено ст.170 ЦК України, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно, Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів, таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу. Згідно зі\~статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом за з`ясованих в засіданні обставин установлено, що позивач звернувся до суду із позовом до УПП в м. Чернівці про відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям незаконного рішення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, пославшись на положення\~статті 1172 1174 ЦК України. За положеннями частини першої цієї статті юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою. Це один з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди - працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за\~статтею 1172,\~1174\~ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді деліктних зобов`язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. Щодо наведеного вище вказують і правові позиції Верховного Суду України (постанова ВСУ від 22.06.2017 року у справі №638/11853/15-ц) та у справі № 6-501цс17 від 22 червня 2017р.). Проте, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що дії інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Чернівці Каспрука В.М. призвели до змін здоров`я позивача та порушенні життєвого стану, та інших негативних явищ. Зокрема з досліджених вище доказів, чітко вбачається, що зміни в стані здоров`я [PERSON] пов"язані з лікуванням внаслідок захворювання по інвалідності, зокрема, це виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4106 (а.с.13); із медичної карти стаціонарного хворого №1681 (а.с.14); із медичної карти стаціонарного хворого №3 (а.с.15) відповідно до яких позивач [PERSON] проходив лікування з діагнозом після травматична енцефалопатія з вираженим астеноневротичним синдромом, стійкими цефалгіями, лікворно-гіпертензівним синдромом, що після перенесених черепномозкових травм, мали місце в 1975, 1984 роках, що також підтверджується висновком ЛКК №382 від 01.09.2016 року наданого ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для ІВВ». В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що щорічно лікується в стаціонарі ІВВ, останнє стаціонарне лікування в неврологічному відділенні ІВВ мало місце з 11.04.2016 року по 29.04.2016 року, а також в 2017 році однак документів суду надати не може. Таким чином, докази на які посилається позивач [PERSON] поганого самопочуття, розгубленості, образи та тривоги не можуть стосуватися подій 31.05.2016 року, оскільки виникли заздалегідь. При цьому судом звертається увага що із усіх досліджених медичних документів видно, що позивач поступав на лікування зі скаргами на постійний головний біль, запаморочення, хиткість при ході, виражену дратівливість, безсоння, неспокій, втомлюваність, болі в хребті та кінцівках (а.с.13-15), тобто дані скарги мають у позивача постійний характер, що не заперечувалося останнім. В правових позиціях ВС (постанова від 28.03.2018 у справі\~№ 757/32334/15-ц) зазначив, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону). Також позивачем не зазначено, з яких міркувань виходив позивач, зазначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, оскільки позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір, який підлягає стягненню саме з Державної казначейської служби України. Пунктом 5 ст.4 Указу Президента України «Про Положення про Державну казначейську службу України» передбачено, що Державне казначейство України, відповідно до покладених завдань, здійснює лише безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно зі\~\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях\~57-60,\~131-132,\~137,\~177,\~179,\~185,\~194,\~212-215 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed