Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омегабанк», і просить визнати недійсними Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, який був укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1749, що був укладений між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якою є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого в подальшому є Публічне акціонерне товариство «Омегабанк» та [PERSON] В обґрунтування вимог зазначає, що відповідачами було укладено договори після звернення первісного кредитора до суду за захистом своїх прав щодо примусового стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань, а саме, щодо грошової вимоги (стягнення заборгованості) за Кредитним договором від 02.10.2008 pоку, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] є таке, шо набрало законної сили судове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.08.2009 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1901/1007/71-269 від 11 жовтня 2007 року в сумі 81517,50 доларів США, що в еквіваленті становить 621042,59 грн. та судові витрати по справі. З огляду на вище викладене, ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу №15 від 28.11.2012 р. відступило TOВ «Факторинговій компанії «Вектор Плюс», на думку позивача, недійсне право грошової вимоги (стягнення заборгованості) за Кредитним договором №1901/1007/71-269 від 11 жовтня 2007року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] Позивач вважає, що недійсність відступленого права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за Кредитним договором № 1901/1007/71-269 від 11 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], встановлена на підставі п. 1.1. Договору факторингу №15 від 28.11.2012 pоку, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та нормами чинного законодавства України. У зв'язку з недійсністю відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним Кредитним договором № 1901/100771-269 від 11 жовтня 2007року, недійсним вважається і відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1749, що був укладений між Банком та Позивачем. Таким чином, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та вважає, що на підставі ст.519 та ч.1 ст.1081 ЦК України ПАТ «Сведбанк» є відповідальним перед ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за недійсність переданої грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором № 1901/1007/71-269 від 11 жовтня 2007року, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] Представник позивача Зіневич В.Б. в судове засідання не з'явився, позов підтримав, в останнє судове засідання ним подано суду заяву про слухання справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та поясненнях до позовної заяви. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що договори укладені між відповідачами є дійсними, відповідають положенням чинного законодавства, а та обставина, що на час передачі права грошової вимоги існувало рішення суду, не може бути підставою для визнання угоди недійсною - оскільки позивачем невірно тлумачено зміст п. 1.1. Договір факторингу - ним «висмикнуто» зі змісту пункту лише частину речення на 4 сторінці договору, без з'ясування тексту рішення п.1.1. Договору факторингу цілком з урахуванням тексту пункту 1.1. на 5 сторінці договору. Представник Публічного акціонерного товариства «Омегабанк» в судове засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, своїх заперечень з приводу поданого позову не подавали. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. 11 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1901/1007/71-269, відповідно до п.1.1 якого банк зобов»язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 78 000 доларів США на строк з 11 жовтня 2007 року по 11 жовтня 2037 року на умовах передбачених у договорі, а позичальник зобов»язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов»язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 відсотків річних за весь строк фактичного користування кредитом. Пунктом 8.1 зазначеного договору сторони передбачили, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та строків сплати процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. ВАТ «Сведбанк» є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 серпня 2009 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ВАТ «Сведбанк» до [PERSON], вирішено стягнути із [PERSON] в користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договорі в розмірі 81517,50 доларів США, що еквівалентно 621042,59 гривень, а також судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідно до договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС Комерцбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», банк відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимоги якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Відповідно до представленого позивачем копії витягу з реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28 листопада 2012 року, у ньому під порядковим номером 1021 зазначено [PERSON], у якому зазначено заборгованість по тілу кредиту станом на 28.11.2012 року 75596 доларів США, заборгованість по процентах станом на 28.11.2012 року 38028,20 доларів США, заборгованість по пені станом на 28.11.2012 року 53456,25 доларів США, загальна сума боргу, що відступається складає 167080,45 доларів США. Як вбачається із договору від 28 листопада 2012 року про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеного між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного банку «ТАС-Комерцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», уклали вказаний договір відповідно до якого, первісний іпотекодержатель відступає новому іпотеко держателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку №1 до цього договору. Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу №15 від 28.11.2012 p., що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» визначено поняття «дійсного права вимоги», яке може бути предметом даного договору. Під «дійсним правом вимоги» у п. 1.1. Договору факторингу №15 від 28.11.2012 р. розуміється право вимоги щодо якого відсутнє судове рішення, компетентного українського суду, яке набуло законної сили, про визнання його недійсним. (сторінки 4 та 5 оглянутого в судовому засіданні тексту договору факторингу). Згідно із копії повідомлення ПАТ «Сведбанк» від 14 грудня 2012 року №0031611 адресованого [PERSON], ПАТ «Сведбанк» повідомило про те, що право вимоги її заборгованості включаючи суми кредиту, проценти нараховані банком за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі по кредитному договору №1901/1007/71-269 від 11.10.2007 року відступлене ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», а також зазначено про суму заборгованості станом на 28 листопада 2012 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсотках та пені за кредитним договором, після ухваленого судового рішення, тобто за період з 13.08.2009 по 11.11.2013 року у розмірі 85 538,85 доларів США, що еквівалентно 683 375,52 гривні, а саме: 32674,30 доларів США, що еквівалентно 261067,66 гривень заборгованість за відсотками; 52864,55 доларів США, що еквівалентно 422307,86 гривень заборгованість по пені - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30.04.2015року Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 32674,30 доларів США, що еквівалентно 261067,66 грн. заборгованості за відсотками за кредитним договором №1901/1007/71-269 за період з 13.08.2009 року по 11.11.2013року. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Таким чином, неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання правочину частково недійсним до задоволення не підлягає, так під «дійсним правом вимоги» у п. 1.1. Договору факторингу №15 від 28.11.2012 р. розуміється право вимоги щодо якого відсутнє судове рішення, про визнання його недійсним. Твердження позивача, що правове регулювання відносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ухвалення з цього приводу судового рішення, здійснюється вже не на підставі норм ЦК України, а порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» та ЦПК України, суд до уваги не приймає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed