Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувсядо суду з позовом, який у подальшому уточнив та просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити йому та його малолітній донці [PERSON] [INFO] перешкоди у проживанні у житловому будинку [ADDRESS] вселивши їх у цей будинок, встановити сервітут та визначити порядок користування цим будинком, а саме правом користування кімнатою позначеною у технічному паспорті 1-3, площею 14,8 кв.м. з правом користування кухнею, коридором та окремим входом. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідачка по справі доводиться йому бабцею. Їй на праві власності належить будинок у [ADDRESS] . У вказаному будинку, окрім відповідачки зареєстровані його батьки [PERSON] та [PERSON] , сестра [PERSON] , а також він з малолітньою дитиною [PERSON] .. [PERSON] нікого з них не допускає у вказаний будинок та одноособово користується таким, хоча оплату комунальних послуг за вказаний будинок здійснює він та його батько [PERSON] .. У зв`язку з цим всі перераховані члени сім`ї проживають у літній кухні, яка хоч складається з двох поверхів, де є три кімнати, однак рахується самочинною будівлею і як житловий будинок не зареєстрований. Так як, між ним та його батьками склались неприязні стосунки,а також у зв`язку з тим, що у літній кухні для нього з дитиною немає місця він просив відповідачку впустити його проживати у її будинок, однак остання це категорично заперечила, незважаючи на те, що користується однією кімнатою, а дві кімнати є вільними. Крім того, будинок має два ізольовані входи, а тому його проживання у будинку ніяким чином не буде порушувати її права як власника. Зазначив, що він не претендує на будь - яке право власності у будинку, але вважає, що має право як зареєстрований член сім`ї відповідачки, проживати у будинку разом зі своєю дитиною, у якому вони зареєстровані, а також просить суд визначити порядок користування цим будинком. Відповідач [PERSON] не погоджуючись з первісним позовом, звернулась до суду з зустрічним позовом у якому просить, визнати [PERSON] та його малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на проживання у будинку позначеному у технічному паспорті літерою А-1 по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є одноособовим власником будинковолодіння по [ADDRESS] . У даному будинку за її згоди було прописано її сина [PERSON] , та двох його дітей [PERSON] та [PERSON] , жоден з яких з 2005 року не проживає з нею та не приймає участі в утриманні її будинку. Окрім цього її син [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] самовільно, без її згоди як власника домогосподарства, переобладнали приміщення літньої кухні та добудували у ній другий поверх до якої приєднали дублюючий лічильник світла та газу, що є неприпустимим згідно чинного законодавства. Здійснюючи проплату за електрику та газ відповідач сплачує за спожиту електрику на новоствореному самобуді, а не як члени сім`ї власника домоволодіння. Вона ж як власник будинку не може скористатись правом на отримання субсидії від держави. Також вказала, що відповідач хоча і прописаний у неї у будинку з малолітньою донькою, однак з часу одруження, тобто понад три роки у її будинковолодінні не проживають, а проживають за місцем реєстрації його дружини у с. Задеревач Стрийського району, при цьому час від часу провідує батька, який проживає у самочинно переобладнаній літній кухні на її подвір`ї. Не проживаючи у її будинку відповідач не приймає участі у його утриманні, не здійснює поточного ремонту, благоустрою прибудинкової території, заготівлю дров для його опалення та проплат на утримання будинковолодіння, окрім цього разом з батьком цинічно образливими словами принижують її у її ж домоволодінні. Окрім того зазначила, що відповідач без її згоди за попередньою змовою з головою Лисовицької сільської ради здійснив реєстрацію своєї малолітньої дочки у її будинковолодінні, що суперечить вимогам закону. Вважає, що відповідач просячи суд вселити його з малолітньою донькою [PERSON] , тобто фактично визначити місце проживання доньки з батьком, не вказує про придатність житла та умов проживання для малолітньої дитини. Відтак вважає, що відповідач разом з малолітньою донькою [PERSON] у силу ст. 72 ЖК України втратили право на користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ярмощук Н.В.заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та просили суд задоволити їх повністю. Зустрічний позов заперечили з підстав викладених у запереченні на зустрічний позов. Зокрема позивач додатково пояснив, що спірний будинок є власністю бабусі, на який він не претендує. Однак з народження він проживав у даному будинку, та через конфлікти його батьків з бабусею вони змушені були перейти проживати у літню кухню, яка була реконструйована його батьком самовільно на території домоволодіння у [ADDRESS] , та у якій вони проживають вже близько 13 р. Бабуся ключів від будинку не надає та не допускає їх до такого у зв`язку з чим він не має можливості брати участь у його утриманні. Коли він пропонує бабусі допомогу по господарству остання категорично відмовляється і спеціально щоб це бачили сусіди, запрошує для виконання цих робіт сторонніх людей. Примусово вселитись у будинок він не намагався та з цього приводу у поліцію не звертався. Однак намагався у добровільному порядку залагодити ситуацію з бабусею, проте остання на контакт не йде. Також зазначає, що не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що він нібито з дочкою постійно проживає у своєї дружини у селі Задеревач, що спростовується відповідним актом, складеним представниками сільської ради. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом адвокат -Андрейків Ю.Я., первісний позов заперечив, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав повністю з підстав викладених у зустрічній позовній заяві та просив суд такі задоволити поністю. Додатково пояснив, що зі слів відповідачки йому відомо, що позивач [PERSON] понад 14 років добровільно не проживає та не приймає жодної участі в утриманні будинку. Проживав з 2005 року разом з батьками і сестрою у самовільно переобладнаній літній кухні на території цього ж будинковолодіння, а після одруження переїхав проживати до дружини у с. Задеревач та час від часу провідує батька. Вважає, що його довірителька [PERSON] не позбавляла його з малолітньою донькою права проживати у житловому будинку за місцем прописки, не чинила та на даний час не чинить жодних перешкоду користуванні будинком, остання надає доступ до спірного будинку та згідна надати [PERSON] ключі від будинку. Окрім цього вважає, що служба у справах дітей зобов`язана надати висновок чи будуть належні умови розвитку та проживання дитини у атмосфері постійних конфліктів позивача [PERSON] та власниці будинку [PERSON] . У звязку з цим, вважає вимогу про примусове вселення позивача безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про втановлення сервітуту та визначення порядку користування будинком, то такі теж не підлягають задоволенню, оскільки згідно чинного житлового законодавство житлове приміщення яким члени сім"ї власника житла можуть користуватися визначається самим власником. Тобто в даному випадку позивачем не вірно обрано спосіб захисту. Представник третьої особи служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Котик О.С. у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала та просила суд такі задоволити. У задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити повністю. Додатково пояснила, що 02.08.2019 р. комісія служби у справах дітей Стрийської РДА виїжджала на місце та проводила у присутності власника [PERSON] обстеження щодо належності умов проживання неповнолітньої [PERSON] у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , про що було складено акт обстеження умов проживання. Ствердила, що власник житлового будинку [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] обіцяла будинок залишити дітям, однак проживати з позивачем немає бажання, оскільки почуватиметься некомфортно коли у її будинку буде проживати ще хтось, окрім неї. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи на користування жилим приміщенням, в якому зареєстровано їхнє місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим та Цивільним кодексами України. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до вимог ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до статті 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Так, в судовому засіданні встановлено, що станом на 15.04.1991 року господарство [PERSON] по [ADDRESS] рахувалось колгоспним двором, у якому на цю дату були зареєстровнаі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.68/ На даний момент житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що стверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на жилий будинок серії [NUMBER] від 30.11.2000 р. виданого на підставі рішення виконкому Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області /а.с.47/ Згідно копії технічного паспорту на даний житловий будинок від 16.11.2000 р. загальна площа будинку становить 59,1 кв.м., житлова 41,3 кв.м. та такий складається з трьох житлових кімнат, кухні, двох коридорів, ванни та кухні /а.с. 52-53/ Судом встановлено, та таке не заперечувалось сторонами по справі, що у житловому будинку [ADDRESS] у відповідності до довідки № 101 від 23.01.2018 р. виданої виконкомом Лисовицької сільської ради зареєстровані та проживають [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] - [INFO], [PERSON] -[INFO], [PERSON] -[INFO]. та [PERSON] -[INFO]../а.с.9/ Згідно копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що такий зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] з 29.03.1996 року , тобто з його народження та задовго до того як відповідач за первісним позовом [PERSON] стала одноособовим власником будинку, а його малолітня донька [PERSON] , [INFO] зареєстрована у даному будинку з 03.03.2017 р.. /а.с.7/. Тобто беззаперечно доведено, що позивач [PERSON] у свій час набув у встановленому законом порядку право користування житловим будинком [ADDRESS] , оскільки був вселений у даний будинок та зареєстрований у ньому по місцю реєстрації свої батьків, як член сім`ї власника даного житлового будинку. Також, в ході судового розгляду судом з`ясовано, що позивач та відповідач хоч і є членами однієї сім`ї, однак перебувають тривалий час у конфліктних відносинах, що не заперечувалось ні позивачем, ні відповідачем у поданій зустрічній позовній заяві, а також представником відповідача у судовому засіданні. Так, згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року, яке набрало законної сили 25.06.2018 р., спірне помешкання знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою є домогосподарство, що складається з одноповерхового житлового будинку та двоповерхової будівлі, переобладнаної з літньої кухні, у якому і проживають всі родичі відповідача за первісним позовом [PERSON] , а саме - малолітня дитина [PERSON] , батько дитини [PERSON] , мати дитини - [PERSON] , дідусь - [PERSON] , бабуся дитини - [PERSON] та тітка дитини [PERSON] .. Перший поверх складається з однієї кімнати, кухні, ванної кімнати та санвузла. Другий поверх складається з двох кімнат. Факт наявності конфлікту та неприязних відносин між сторонами стверджується наявною у матеріалах справи копією звернення відповідача [PERSON] з заявою у Стрийський ВП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до [PERSON] від 16.01.2018 р., який спричинив їй легкі тілесні ушкодження, а також актом обстеження умов проживання складеного службою у справах дітей Стрийської РДА від 02.07.2019 р. згідно якого також вбачається, що стосунки у сім`ї напружені, конфліктні. Окрім цього у судовому засіданні були допитані свідки. Так зокрема свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що відповідачка за первісним позовом [PERSON] , якій на праві власності належить будинок у [ADDRESS] , доводиться йому матірю. У зв`язку з постійними конфліктами матері з його дружиною він був вимушений переобладнати літню кухню, яка знаходиться на території домоволодіння та перейти з сімє`ю жити туди. Вказана літня кухня вважається самочинним будівництвом, правовстановлюючих документів на таку не виготовлено. Саме він здійснює оплату за комунальні послуги як за житловий будинок у якому проживає його мати так і за літню кухню, що стверджується доданими до матеріалів справи квитанціями. Підтвердив той факт, що його син [PERSON] має бажання проживати у спірному житловому будинку у якому зареєстрований з народження, однак його мати, [PERSON] створює йому у цьому перешкоди, не допускає до будинку та не надає ключів від вхідних дверей, стверджуючи що хоче проживати одна. У зв`язку з тим, що у літній кухні мало місця, його син з дитиною та дружиною періодично проживає, то у будинку батьків дружини у с. Задеревач, то у літній кухні разом з ними. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що доводиться сестрою позивача за первісним позовом [PERSON] .. Ствердила той факт, що у спірному житловому будинку проживає одноособово її бабуся [PERSON] .. Вона разом з батьками та братом і його малолітньою дочкою також зареєстровані у даному будинку, однак не проживають у ньому так як бабуся не допускає їх до будинку та чинить їм перешкоди для проживання у ньому. Вказала, що бабуся обіцяла впустити брата жити у будинок коли він одружиться, потім коли народиться дитина, однак до сьогоднішнього дня цього не зробила. Її брат періодично живе то в них у літній кухні, яка була добудована її батьком, то у дружини у с. Задеревач. Також зазначила, що оплату всіх комунальних послуг здійснює її батько. До моменту виникнення конфліктів з бабцею вони все допомагали по господарсту, батько проводив всі поточні ремонти у будинуку. На будь - які контакти, які вони намагаються встановити з бабусею остання не йде, та не надає брату ключів від будинку. Даним показам свідків суд надає віри оскільки такі є послідовними, логічними та не суперечать фактичним обставинам справи. Окрім цього у матеріалах справи наявні заяви про надання письмових показів свідків [PERSON] та [PERSON] , які завірені виконкомом Лисовицької сільської ради від 01.04.2019 р. Так зокрема свідок [PERSON] у поданих письмових показах повідомила, той факт, що вона відвідує свою сестру [PERSON] і їй відомо про те, що [PERSON] .. приблизно з 2005 р. не проживаєу домоволодінні [PERSON] , за адресою основного будинку по [ADDRESS] . На скільки їй відомо онук [PERSON] з моменту одруження переїхав жити на постійне місце проживання та вже 3 роки проживає у с. Задеревач Стрийського району у домоволодінні своєї дружини. До того з 2005 р. проживав зі своїм батьком у самовільно реконструйованій літній кухні у с. Лисовичі, але жодної участі в утриманні будинку бабці [PERSON] не брав. Згідно письмових показів [PERSON] останній ствердив, що йому відомо від жителів села, що [PERSON] з 2015 не проживає у с . Лисовичах за адресою [ADDRESS] . Суд критично оцінює дані письмові покази свідків, оскільки такі не узгоджуються з фактичним обставинам справи, та з таких показів не вбачається причин у звязку з якими позивач не проживає у спірному будинку. У відповідності до ч. 2 ст. 90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Так, покази [PERSON] отримані зі слів інших людей, які у судовому засідані не були допитанні у якості свідків, тому такі є недопустимим доказом та судом до уваги не беруться. Окрім цього, доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] у відзиві на позов та її представника у судовому засіданні про те, що позивач разом з малолітньою донькою з 2016 р, тобто понад три роки проживають за місцем реєстрації його дружини [PERSON] у с. Задеревач Стрийського району, спростовуються наявним у матеріалах справи актом обстеження господарства [PERSON] затвердженого сільським головою Воля -Задеревацької сільської ради Стрийського району від 23.01.2019 № 7, згідно якого встановлено, що [PERSON] з дочкою [PERSON] на даний час не проживають у [ADDRESS] . /а.с.69/ Таким чином, на підставі вище викладеного суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] має право на проживання у спірному будинку, оскільки в свій час був вселений до нього як член сім"ї власника житла за його згоди, зареєстрований у ньому все своє життя, тривалий час у ньому проживавав до моменту виникнення конфліктої ситуації з власницею житла (з 1996 року по 2005 рік), з поважних причини не проживав та не користування житловим будинком [ADDRESS] , оскільки відповідачка свідомо чинила перешкоди у користуванні майном, а саме не допускала його у вказаний будинок шляхом не надання ключів від вхідних дверей будинку, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості зайти у спірне приміщення та користуватися таким. На підставі вище наведеного суд приходить до переконання, що на позивача на підставі ст. 64 ЖК Української РСР поширюються гарантії, визначені положенням ст. 156 ЖК Української РСР та ст. 405 ЦК України, а тому є всі підстави для його вселення у вказане спірне житло. Посилання відповідача на те, що реєстрація малолітньої доньки позивача у її будинку була проведена без її згоди, що суперечить вимогам закону спростовується наявною у матеріалах справи копією рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року, яке набрало законної сили 25.06.2018 р., згідно якого беззаперечно встановлено той факт, що дії Лисовицької сільської ради стосовно реєстрації 03.03.2017 р. місця проживання малолітньої особи [PERSON] за адресою [ADDRESS] є правомірними. Вказаним рішенням суду [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій виконавчого комітету Лисовицької сільської ради щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] та зобов`язання таких скасувати державну реєстрацію місця проживання [PERSON] .. /а.с. 10-17/ Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 має преюдиціальне значення, а тому посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, а також у зустрічному позові на те, що реєстрації малолітньої була проведена в супереч вимогам Закону, є голослівними та судом до уваги не беруться. Окрім цього, як вбачається з наявного у матеріалах справи акту обстеження умов проживання складеного 02.08.2019 р. комісією служби у справах дітей Стрийської РДА було проведено обстеження умов для проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Даним актом обстеження встановлено, що житло розміщене на 1-му поверсі 1-поверхового будинку та скаладається з 3 -кімнат: коридору , кухні та ванної кімнати. Умови проживання задовільні, будинок газофікований, електрофікований, опалення пічне, підведено водопостачання(гаряча, холодна вода). Для виховання та розвитку дитини можна виділити кімнату, яка облаштована меблями. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що спору щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] немає, дитина законно зареєстрована за місцем реєстрації одного з батьків, матір дитини не заперечує щоб така проживала з батьком, що стверджується її заявою, тому вимога відповідача за первісним позов про обгрунтування у рішенні суду чому суд визначає місце проживання дитини з батьком є необгрунтованою та не є предметом розгляду даного спору. З врахуванням викладеного вселення малолітньої [PERSON] [INFO] у житловий будинок у повній мірі забезпечить права останньої гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини та факту не досягненням особою повноліття. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] у частині зобов`язання відповідачку не чинити перешкоди йому та його малолітній донці у користуванні спірним житловим будинком [ADDRESS] , а також їх вселення у такий підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог у частині встановлення сервітуту та визначення порядку користування цим будинком, а саме правом користування позивачем кімнатою позначеною у технічному паспорті 1-3 площею 14,8 кв.м. з правом користування кухнею, коридором та окремим входом, то такі задоволенню не підлягають з врахуванням наступного. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захистусвого права. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником Ст. 156 ЖК України чітко встановлено права і обов`язки власника жилого будинку. Так члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Главою 26 ЦПК України встановлено, що суд може встановлювати порядок користування виключно власникам спільної часткової чи сумісної власності. З аналізу вищенаведених норм права, а також враховуючи те, що позивач за первісним позовом [PERSON] не є співвласником спірного житлового будинку, суд приходить до переконання, що способом захисту порушеного права у даних житлових правовідносинах, які виникли між сторонами є спосіб усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення. Питання щодо того яке саме житлове приміщення може займати та використовувати позивач з малолітньою дочкою у належному відповідачу на праві власності будинку за адресою [ADDRESS] повинно визначатися власником будинку - [PERSON] .. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.07.2018 року № 537/1950/16-ц, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Що стосується доводів позивача за зустрічним позовом про те, що відповідач [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , втратили на підставі ст. 72 ЖК України право на проживання у житловому будинку позначеному у техпаспорті літ.А . по [ADDRESS] , що належить їй на праві власності, оскільки тривалий час більше трьох років без поважних причин не проживають у спірному житловому будинку, та проживають у с. Задеревач є необґрунтованими, та спростовуються наявним у матеріалах справи та дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема актом обстеження господарства [PERSON] затвердженого сільським головою Воля -Задеревацької сільської ради Стрийського району від 23.01.2019 № 7, показами свідків [PERSON] та [PERSON] .. У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суд приходить до перконання, що у даному випадку до правовідносин, які виникли між сторонами положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Окрім цього у ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживав тривалий час у спірному будинку саме з поважних причин так як позивач у звязку з напруженими відносинами, які існують між нею та батьками [PERSON] , чинила йому перешкоди у користуванні приміщенням, не допускала його до вказаного будинку шляхом ненадання ключів від дверей. Тобто по суті відповідач не втратив зв"язку з житловим помешканням, його батько [PERSON] здійснює оплату комунальних послуг за спірний житловий будинок, що також не заперечувалось представником позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні та стверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій доданих відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] .. Будь - яких інших належних, достовірних та достатніх доказів про те, що відповідач не проживав у житловому будинку по [ADDRESS] без поважних причин понад один рік позивачем у розпорядження суду не надано та у судовому засіданні не здобуто. У зв`язку з вищенаведеним суд не вбачає правовових підстав для визнання відповідача та його малолітньої доньки такими, що втратили право на користування вказаним житловим будинком, а тому зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: partial