Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

22 серпня 2016 року на адресу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог позивачка послалася на наступне. З 15 вересня 2012 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають дитину [PERSON], [INFO]. З початком проведення антитерористичної операції вона разом із дитиною виїхала зі свого постійного місця проживання в м. Горлівка та переїхала до м. Києва (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 травня 2016 року), де і проживає разом із дитиною по теперішній час. В січні 2015 року відповідач залишив її із дитиною та виїхав до Російської Федерації де і вирішив залишитися. З того часу відповідач з нею не спілкується. Точне місцезнаходження відповідача їй невідомо, ніяких контактів з ним немає. На тимчасово окупованій території у м. Горлівка проживає її мати [PERSON], яка є рідною бабусею їх з відповідачем спільної дитини. Для того, щоб дитина могла бачитись з бабусею, яка через похилий вік не може приїжджати до м. Києва, вона має бажання виїжджати до м. Горлівки, яка є окупованою територією України. Крім того, у м. Горлівка знаходиться її квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та їй необхідно час від часу відвідувати свою квартиру. Оскільки можливості залишити з кимось дитину на час відїзду у неї немає, вона змушена брати доньку з собою. Відповідно до п.п. 5.1.1 та 5.1.2 Наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року № 415ог, яким затверджено Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей слідує, що вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України (надалі Правила), затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 3-4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України осіб, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків може бути здійснено за нотаріально посвідченою згодою батьків, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, відсутність згоди батька унеможливлює оформлення документів, які дають право на виїзд малолітньої дитини за кордон. Просить суд надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд в район проведення антитерористичної операції на тимчасово неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у м. Горлівка, а також за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме: Російської Федерації, Греції, Білорусі та інших країн ближнього та дальнього зарубіжжя з обовязковим поверненням на територію України у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Позивач [PERSON] про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. 22 серпня 2016 року та 31 серпня 2016 року направила на адресу суду заяви про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, провила їх задовольнити. Проти розгляд справи в заочному порядку не заперечувала (а.с.7, 28). Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився. У зв'язку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ "Укрпошта") (а.с.31). У відповідності до ч.5\~ст. 74 ЦПК України\~«у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.» У відповідності до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.» Оголошення у пресі Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 171 (5791) від 13 вересня 2016 року (а.с.37). Оголошення у пресі Газеті « Донбасс» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті « Донбасс» від 15 вересня 2016 року ( а.с. 38) і тому з 13 вересня 2016 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] повідомлений у встановленому порядку (належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення в регіональних та всеукраїнських друкованих засобах масової інформації) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1\~ст. 224 ЦПК України\~вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2012 року (Свідоцтво про шлюб серії І-НО № 294577 а.с.13). Відповідно до Свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 травня 2016 року № [NUMBER], [PERSON] зареєструвалася разом із донькою [PERSON] [INFO], як внутрішньо переміщена особа і фактичне місце її проживання зареєстроване за адресою: [INFO] (а.с.12). Відповідно до Договору купівлі продажу квартири, укладеному 01 березня 2013 року, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Суд приймає до уваги твердження позивачки в частині того, що позивачці необхідно час від часу відвідувати свою квартиру та оцінює вищезазначений договір як доказ у справі, на який позивачка посилається як на доказ в обґрунтування своїх вимог. Статтею\~\~ 313 Цивільного Кодексу України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2\~статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року № 415ог, слідує, що вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України (надалі Правила), затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 3-4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України осіб, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків може бути здійснено за нотаріально посвідченою згодою батьків, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини Відповідно до ч. 2\~ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. ст.\~3,\~6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до\~ст. 151 Сімейного Кодексу України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 155 Сімейного кодексу України\~передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 257 Сімейного кодексу України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] покинув сім'ю, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Проведення антитерористичної операції на території Донецької області триває. Позивач бажає тимчасово виїхати разом із малолітньою донькою за межі України і отримати на це офіційний дозвіл відповідача [PERSON] не має змоги. Суд вирішуючи позовні вимоги в частинні надання позивачу дозволу на виїзд дитини за межі України, без згоди та супроводу відповідача та дозволу на оформлення документів, враховує, що виїзд дитини за межі України сприятиме її всебічному та гармонійному розвитку, розширенню кругозору, спілкування з близькими родичами, тому відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною 1\~статті 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~„ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати ". У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 88 ЦПК\~та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2\~ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ\~мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складала 1378,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп. (а.с.26). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті нею судового збору, у розмірі 551 грн. 21 коп. Крім того, позивачкою було здійснено оплату оголошень про виклик відповідача у судове засідання в друкованих засобах масової інформації та на підтвердження своїх доводів надала квитанції про оплату розміщення оголошень в сумі 180 грн. та 630 грн., що загалом склало 810 грн. Отже, згідно положень ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в загальній сумі 1361 грн. 21 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved