Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до сина [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] та зобов"язати його знятись з реєстрації за даною адресою. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності, згідно договору про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя від 08.02.2017 р. належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані позивачка та відповідач, який доводиться їй сином. З червня 2016 року [PERSON] в даній квартирі не проживає, оскільки постійно проживає та працює в м.Гайворон Кіровоградської області, але в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації у належній [PERSON] квартирі. Реєстрація [PERSON] в квартирі Позивачки перешкоджає їй здійснювати своє право власності вказаним житловим приміщенням, розпоряджатися ним, оплачувати комунальні послуги, оформити субсидію. Саме ці підстави стали причиною звернення [PERSON] з позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з"явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належними чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, позивачці на підставі договору про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя від 08.02.2017 р. належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-8), що також підтверджується копією витягу з Держаавного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9). Відповідно до ксерокопії домової книги (а.с.10-12), вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [INFO]. З червня 2016 року [PERSON] в даній квартирі не проживає, оскільки постійно проживає та працює в м.Гайворон Кіровоградської області, в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації за вказаною адресою. Згідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач більше року без поважних причин не проживає в квартирі, іншої домовленості між позивачем та відповідачем немає, відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування даною квартирою. Посилаючись на вищевикладене суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved