Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшенння розміру аліментів,стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину та неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів. Свій позов мотивує тим, що від зареєстрованого шлюбу з [PERSON], який рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 січня 2013 року було розірвано, у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 22.11. 2012 року з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 08 листопада 2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, та додаткові витрати на доньку [PERSON] в розмірі 80 гривень щомісячно, починаючи з 08.11.2012 року і до 05 січня 2014 року. Вказує, що на даний час витрати на утримання дітей значно зросли, оскільки суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів. Крім того, вказує, що вона працює у приватного підприємця маляром-штукатуром із зайнятістю 2 години в день та отримує низьку заробітну плату і не має змоги самостійно утримувати дітей. Крім того, перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики як малозабезпечена сімя. Вказує, що для забезпечення потреб дітей, з врахуванням цін на продукти харчування, одяг, навчальні посібники, забезпечення відвідування культурно-освітніх заходів, придбання вітамінів нею витрачаються щомісячно кошти у розмірі не менше ніж по 2000 гривень на кожну дитину. Зазначає, що син [PERSON] відвідує секцію дзюдо КЗ ВОДЮСШ «Колос» з 2017 року щомісячно на оплату занять нею витрачаються кошти у розмірі 100 гривень. Крім того, витрачаються кошти на придбання форми, поїздки на змагання. В середньому щомісячно на додаткові витрати на дитину витрачає 1500 гривень. Відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує свого обов'язку, ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого у період з 01.03.2016 року по 31.01.2018 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 23 000 гривень. На підставі наведеного, просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення старшою дитиною повноліття, стягнути додаткові витрати на сина [PERSON], у розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 7020 гривень за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2018 року включно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав у повному обсязі. Вказував, що не сплачує аліменти на утримання дітей у звязку із тим, що позивач перешкоджає йому бачитись із дітьми та налаштовує їх проти нього. Суду пояснив, що офіційно працює помічником столяра, його дохід в місяць становить приблизно 6000 гривень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO](а. с. 7,8). Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 22.11. 2012 року з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 08 листопада 2012 року і до досягнення [PERSON] повноліття, та додаткові витрати на доньку [PERSON] в розмірі 80 гривень щомісячно, починаючи з 08.11.2012 року і до 05 січня 2014 року. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу\~(далі -\~СК) України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року , внесено зміни до ч. 2\~ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2018 року становить 1492 гривні, від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Положеннями\~ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезбечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11. 2012 року розмір аліментів є значно меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дітей, оскільки відповідно зросли затрати на утримання,навчання, які несе лише позивач. Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів до 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, оскільки такий розмір не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд не приймає до уваги покликання відповідача на неможливість сплачувати аліменти у звязку із тим, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, оскільки дана обставина не звільняє його від обовязку утримувати неповнолітніх дітей, батьком яких він є та не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідною позовною заявою. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).\~\~ Отже, виходячи з аналізу\~статті 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.\~\~Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до частина 1 статті81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на розвиток здібностей дитини позивач витрачає щомісячно 1500 гривень. Наявна в матеріалах справи характеристика КЗ « ВОДЮСШ «Колос», свідчить про те, що [PERSON] відвідує секцію дзюдо з 2017 року та проявив себе як активний, старанний учень, та вихованням займається мама, інформація щодо розміру понесених витрат на оплату цих занять відсутня. Зважаючи на вищевикладене, позивач не довела суду, що вона кожного місяця несе додаткові витрати на утримання сина [PERSON] повязані з розвитком його здібностей, а тому суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Стосовно стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє\~\~від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. У постанові Верховного суду України від 11.09.2013 у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Це пов'язано з тим, що відповідно до\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15 та від 16.12.2015р. № 2696цс15. Відповідно до довідки-розрахунку Луцького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області заборгованість відповідача по сплаті аліментів у період з березня 2016 року по грудень 2016 року, в період з січня 2017 року по грудень 2017 року, та січень 2018 року становить 23\~000 гривень. Зобовязання щодо сплати аліментів за березень 2016 року є простроченим на 31 день, а тому розмір пені становить 310 гривень (1%*31 днів*1000 грн. = 310 грн.). Пеня за квітень 2016 року становить 300 грн., травень 2016 року 310грн., червень 2016 року 300 грн., липень 2016 року 310 грн., серпень 2016 року 310 грн., вересень 2016 року 300 грн., жовтень 2016 року 310 грн., листопад 2016 року 300 грн., грудень 2016 року 310 грн., січень 2017 року 310 грн., лютий 2017 року 280 грн.. березень 2017 року 300 грн., квітень 2017 року 300 грн., травень 2017 року - 310 грн.. червень 2017 року 300 грн.. липень 2017 року 310 грн., серпень 2017 року 310 грн., вересень 2017 року 300 грн., жовтень 2017 року 310 грн., листопада 2017 року 300 грн., грудень 2017 року 310 грн., січень 2018 року 310 грн. Отже, загальний розмір пені за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2018 року становить 7020 гривень. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом вбачається наявність вини платника у порушенні виконання зобов'язання та такий повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом. За таких обставин справи та відповідно до зазначеної норми матеріального права, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконував покладені на нього зобов'язання, то з нього підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2018 року в розмірі 7020 гривень. Згідно положень ч.6\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial