Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] у лютому 2008 року звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області в інтересах свого батька [PERSON] з позовом про визнання договорів міни, дарування і купівлі - продажу квартири [ADDRESS] недійсними. Уточнивши і доповнивши свої позовні вимоги остаточно позивач просить суд визнати недійсними договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] від 30.10.2007 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], договір дарування квартири [ADDRESS], укладеного 26.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON], договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 05.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON], витребувати у [PERSON] на користь позивача квартиру [ADDRESS], зобов`язати комунальне підприємство "Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації» скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказану спірну квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та зареєструвати її за [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11 414 грн. оплати вартості придбаної [PERSON] вищевказаної квартири [ADDRESS], стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що при укладені 30.10.2007 року договору міни квартир між відповідачами [PERSON] і [PERSON] порушено право власності її батька - [PERSON] на частку квартири [ADDRESS], так як відчуження квартири за договором міни здійснено без його згоди як співвласника, який будучи дієздатною особою не надавав [PERSON] повноважень на вчинення дій від його імені без його згоди, у зв'язку з чим позивач вважає договір міни таким, що укладений з порушенням вимог законодавства, та просить суд визнати вищевказаний договір міни недійсним. Також позивач [PERSON] вважає, що через недійсність договору міни є недійсними і наступні договори, укладені відповідачами відносно квартири квартири [ADDRESS], а саме - договір дарування квартири, укладений 26.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 05.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки право власності на квартиру набуто відповідачами з порушенням закону. За наслідками недійсності вищевказаних угод позивач, посилаючись на застосування реституції як правових наслідків недійсності вищевказаних правочинів, просить суд зобов'язати повернути сторою оскаржуваних угод іншій стороні одержаного за угодами, а саме витребувати у [PERSON] на користь позивача квартиру [ADDRESS], зобов`язати комунальне підприємство "Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації» скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказану спірну квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та зареєструвати її за [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11 414 грн. оплати вартості придбаної [PERSON] вищевказаної квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Відповідач [PERSON], не визнавши позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні,та подав зустрічний позов про визнання його добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 05.01.2008 року. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.01.2008 року [PERSON] правомірно придбано квартиру у [PERSON], який не повідомляв йому про наявність будь-якого спору чи претензій третіх осіб щодо придбаної квартири, на час придбання відсутність перешкод для укладення договору купівлі-продажу квартири встановлено нотаріусом, який посвідчував угоду купівлі-продажу квартири, право власності на яку зареєстровано [PERSON] належним чином в бюро технічної інвентаризації, у зв'язку з чим, оскільки окрім іншого заявлено позовні вимоги про визнання недійсної угоди, за якою [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS], позивач за зустрічним позовом просить суд визнати його добросовісним набувачем квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, 14.11.2013 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв'язку із станом здоров'я, позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, зустрічний позов [PERSON] про визнання добросовісним набувачем майна просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, 17.12.2013 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв'язку з відрядженням та подальшим виїздом на лікування, позовні вимоги не визнала і просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову, зустрічний позов [PERSON] просила задовільнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в позові, зустрічні позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити. Треті особи за позовом та зустрічним позовом (Жовтоводська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Жовтоводського нотаріального округу [PERSON]) в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Комунальне підприємство «Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Жовтоводського нотаріального округу [PERSON] в листах до суду просили розглядати справи за їх відсутності. Судом за згодою осіб, які приймають участь у справі, ухвалено про розгляд справи за відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.01.2012 року позов [PERSON] задоволений частково, визнані недійсними договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] від 30.10. 2007 року, договір дарування житлового приміщення - квартири [ADDRESS], укладеного 26.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON], договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 05.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON], витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS], зобов`язано комунальне підприємство "Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації» скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказану спірну квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] і відновити реєстрацію вказаної квартири за [PERSON] та [PERSON], яка діяла станом на 30 жовтня 2007 року, вирішено питання щодо розподілу судових витрат, в іншій частині позовних вимог відмовлено, в зустрічному позові [PERSON] про визнання добросовісним набувачем майна відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2012 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволені частково, рішення місцевого суду від 13.01.2012 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON], оскільки його позовні вимоги не передбачені ст.16 ЦК України як спосіб захисту порушеного права. Ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2013 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.01.2012 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції до розгляду. Норми ч.2 ст.31 ЦПК України передбачають право позивача до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Під час розгляду даної цивільної справи позивачем за первісним позовом - [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] до початку розгляду справи судом предмет чи підстави заявлених позовних вимог не змінено, зміст та правові підставі заявлених вимог уточнено судом в судовому засіданні у позивачів, у зв'язку з чим суд відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позивачами вимог та зазначених ними обставин та правових підстав заявлених вимог. Судовим розглядом справи встановлено та не оспорюється особами, які беруть участь у справі, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], який разом з дружиною [PERSON] проживав в [ADDRESS], що належала подружжю на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Фонду комунальної власності м. Жовті Води 16 січня 2007 року. Оскільки [PERSON] у 2005 році переніс ішемічний інсульт і потребував стороннього догляду, його дружина - відповідач [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради із заявою про призначення її піклувальником над чоловіком. Рішенням №658 від 24 жовтня 2007 року виконавчий комітет Жовтоводської міської ради задовольнив заяву [PERSON] і призначив її піклувальником над [PERSON] з правом здійснення фінансово-розпорядчих операцій від імені останнього. Рішенням Жовтоводського міського суду від 28 січня 2009 року, залишеного в цій частині без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2009 року, вищевказане рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №658 від 24 жовтня 2007 року про встановлення піклування над [PERSON] скасоване як незаконне на підставі того, що виконкомом Жовтоводської міської ради безпідставно встановлено піклування над [PERSON], який був особою з повною цивільною дієздатністю. 30 жовтня 2007 року між відповідачами [PERSON] і [PERSON] укладено договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]. При укладенні договору міни [PERSON] діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету № 685 від 24 жовтня 2007 року і уклала зазначений договір. Положеннями ст.78 ЦК України передбачено, що дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обирати собі помічника. При розгляді справи судами встановлено і не оспорюються особами, які беруть участь у справі, що [PERSON] в установленому законом порядку не був визнаний недієздатною особою, а тому на час укладення договору міни квартир мав повну цивільну дієздатність і для укладення договору міни квартир міг обрати собі помічника або надати нотаріально посвідчену довіреність іншій особі для представлення його інтересів, в т.ч. при укладенні угод від його імені. У відповідності до ст.71 ЦК України опікун не має права на укладення без дозволу органу опіки та піклування укладати, а піклувальник не має права без дозволу цього органу давати згоду на вчинення підопічним, угоди, яка підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Нормами ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 цього кодексу. Так, положеннями ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.2,3 ст.203 ЦК України). Відтак, оскільки судовим рішенням від 28.09.2009 року рішення виконкому міської ради про призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] скасовано як незаконне, оскаржуваний договір міни квартир від 30 жовтня 2007 року укладено відповідачем - [PERSON] без належних правових підстав та повноважень від імені співвласника [PERSON], який в свою чергу на час укладення угоди був особою з повною цивільною дієздатністю, судом встановлено, що відповідач [PERSON] діяла як піклувальник поза межами прав наданих їй законом, не мала необхідний обсяг прав на вчинення правочину від імені [PERSON], відчуження власності якого здійснено без його належного волевиявлення, дії [PERSON] в частині укладання договору міні квартири від імені [PERSON] без його належного волевиявлення як співвласника квартири є незаконними, а звернення позивача [PERSON] в інтересах свого батька як заінтересованої особи до суду з вимогою про визнання правочину міни недійсним є правомірним. У зв'язку з викладеним, оскільки при укладенні угоди міни квартири встановлено порушення вищевказаних вимог ст.203 ЦК України суд вважає позовні вимоги в частині визнання недійсним договору міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] від 30.10.2007 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. 26 грудня 2007 року за договором дарування [PERSON] подарувала вищевказану квартиру [PERSON], який в подальшому за договором купівлі-продажу 05.01.2008 року продав зазначену квартиру [PERSON], який сплатив йому відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири її вартість в розмірі 11 414 грн. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно із вимогами ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Із змісту ч.1,3 ст.215 ЦК України вбачається, що на угоди, укладені з порушенням вимог закону, не поширюються загальні положення недійсності угод, крім наслідку визнання такої угоди недійсною, при чому такі наслідки не можуть бути застосовані і у випадку оспорення дійсності угоди заінтересованою особою, яка не була стороною угоди. Відтак, визнаючи недійсність договору міни квартир, який уклали відповідачі [PERSON] та [PERSON] 30 жовтня 2007 року, судом встановлено, що вказаний договір міни є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до сторін цієї угоди як набувачів обміняних квартир. Згідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення є обов'язкові для суду першої інстанції при новому розгляді справи. Так, в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2013 року зазначено, що відповідно змісту ч.3 ст.215 ЦК України та роз'яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Питання про захист права власника у випадку відчуження його майна за плату особою, яка не мала на це права, вирішується шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Системний аналіз ст..ст.216,387,388 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що визнання правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності є належним способом захисту лише тоді, коли передане майно за правочином, який визнано недійсним, у подальшому не відчужувалося його набувачем. У разі якщо набувач, який придбав майно за недійсним правочином, в подальшому здійснив продаж такого майна іншій особі, слід заявляти віндикаційний позов про витребування майна в останнього набувача. В той же час позивачем [PERSON] заявлено окрім іншого вимоги про витребування квартири в останнього власника квартири [ADDRESS] [PERSON] на її користь, при чому при розгляді справи судом не встановлено існування будь-якого речового (зобов'язального) права позивача на вказану квартиру (чи її частку), належних доказів будь-якого права на квартиру [PERSON] до суду не надано, іншого під час розгляду справи за зазначеними позивачем правовими підставами та обґрунтуваннями позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно окрім іншого вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином між позивачем [PERSON], яка не є стороною оскаржуваних нею угод та не є власником майна за оскаржуваними угодами, та нинішніми володільцями спірного майна існують речово-правові відносини, а не зобов'язальні, для яких характерним є спосіб повернення переданого за договором майна шляхом визнання угоди недійсною та повернення сторін договору до попереднього стану, та враховуючи, що, не будучи стороною оспорюваних договорів, її право в результаті визнання їх недійсними відновлене не буде, оскільки відчужене за ними майно має бути повернутим його відчужувачу, а не позивачу, з урахуванням викладеного, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу квартири [ADDRESS] обґрунтовані застосуванням наслідків недійсності договору міни квартири, передбачених положеннями ст.ст.203, 216 ЦК України, через що наступні договори дарування та купівлі-продажу мають бути визнані недійсними, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири та витребування у [PERSON] на її користь квартиру [ADDRESS]. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог щодо визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири [ADDRESS], з урахуванням окрім іншого того, що наслідки у вигляді реституції до визнаного недійсного правочину міни на підставі вищевикладеного не застосовуються, КП «Міжміське бюро технічної інвентаризації» не є відповідачем по справі, суд відмовляє в позові в частині вимог щодо зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказану спірну квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та зобов'язання зареєструвати її за [PERSON] та [PERSON], стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 11 414 грн. оплати вартості придбаної [PERSON] вищевказаної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, право власності на нього може набути тільки добросовісний набувач і за умови, що за правилами ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, коли майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, або було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, або вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки згідно ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, віндикаційного позову чи інших вимог вимог належним власником майна - квартири [ADDRESS] в розумінні ст.388 ЦК України до [PERSON] про витребування майна не заявлено, неправомірність відчуження [PERSON] придбаної [PERSON] квартири в розумінні норм ст.330 ЦК України за вказаними у зустрічному позові правовими підставами при розгляді справи судом не встановлювлено, суд відмовляє в зустрічному позові [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем спірної квартири за відсутності підстав для його задоволення. Задовольняючи частково позовні вимоги суд згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України вирішує питання про розподіл між відповідачами судових витрат, стягуючи з відповідачів понесені і документально підтверджені [PERSON] судові витрати пропорційно до розміру заявлених позовних вимог.

Outcome: partial