Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», третя особа - Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про виселення, зобов»язання вчинити дії. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками є [PERSON], [PERSON], які уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу часток квартири від 06 грудня 2012 року, але без повідомлення та її згоди, як співвласника, яка має переважне право купівлі частки квартири. Після таємного укладання вказаного договору [PERSON] разом з сином в порушення ст. 156 ЖК України зареєструвалася до спірної квартири, без її на те згоди. Проте з моменту реєстрації [PERSON] з сином ніколи в квартирі не мешкали, а проживали в м. Миколаїв. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року, частково зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2014 року, переведено на неї [PERSON] права покупця за вказаним договором купівлі-продажу 2/3 частини квартири; припинено право власності [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS], стягнуто на її користь вартість придбаної частки [PERSON] квартири в сумі 239 700 грн. Незважаючи на те, що наразі [PERSON] не є співвласником спірної квартири з часу вступу рішення в законну силу, вона залишається зареєстрованою особою за вказаною адресою, на її неодноразові звернення про необхідність знятися з реєстрації не реагує, при цьому не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги. На її звернення до КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», на обслуговуванні якого знаходиться даний будинок, останній також відмовив у знятті відповідачки з реєстрації з підстав вирішення даного питання при дотриманні певної процедури - наявності заяви самої відповідачки та погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 11 листопада 2013 року (а.с.3), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити: виселити [PERSON] разом з сином [PERSON] з квартири [ADDRESS]; зобов»язати КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» здійснити перерахунок по сплаті житлово-комунальних послуг з моменту реєстрації [PERSON] та її сина в спірній квартирі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON], діюча в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], позовні вимоги не визнала у цілому за безпідставністю вимог, посилаючись на те, що підстав для її виселення немає, оскільки вона в квартирі ніколи не проживала й нині не проживає, з 26 березня 2014 року вона знялась з реєстрації в спірній квартирі, нині проживає й зареєстрована з 26 березня 2014 року в [ADDRESS]. В судовому засіданні представник відповідача КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» Савченко Г.М., діюча на підставі довіреності від 01 жовтня 2014 року (а.с.21), позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю, вважаючи, що вимоги до КП не узгоджуються з захистом порушеного права позивача, порушення якого позивач в ході розгляду справи не довів. Третя особа в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.16), звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд визнав за можливе розглядати справу за його відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та за погодження зі сторонами. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є співвласницею 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками є [PERSON], [PERSON], які уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу часток квартири від 06 грудня 2012 року, але без повідомлення та згоди позивачки, як співвласника, яка має переважне право купівлі частки квартири. [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], 15 січня 2013 року зареєструвалися у вказаній квартирі (а.с.26), проте 26 березня 2014 року знялись з реєстрації (а.с.26), нині з 26 березня 2014 року є зареєстрованими мешканцями [ADDRESS] (а.с.26, 56). Будь-яких доказів незаконного перебування та зайняття відповідачкою та її сином спірної квартири позивачем не надано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2014 року, переведено на [PERSON] права покупця за вказаним договором купівлі-продажу 2/3 частини квартири; припинено право власності [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS], стягнуто на її користь вартість придбаної частки [PERSON] квартири в сумі 239 700 грн. (а.с.4-6, 7-9). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, позивач вимагаючи виселити відповідача та її сина із займаної квартири, виходить із того, що оскільки згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а відповідач перешкоджає позивачу користуватись належним майном, тому відповідач має бути виселений із займаної ним квартири. При цьому, в судовому засіданні позивач визнав, що відповідачка в спірній квартирі не проживає, її особистих речей там немає, а тому суд приходить до висновку про те, що правових підстав для її виселення немає. При відсутності встановленого порушеного права позивача, підстав для його захисту немає. Суд, вирішуючи спір в частині вимог про зобов»язання КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» здійснити перерахунок по сплаті житлово-комунальних послуг з моменту реєстрації [PERSON] та її сина в спірній квартирі, також виходить з того, що в судовому засіданні позивач не довів, й судом в ході розгляду справи не встановлено порушення прав позивача, пов»язаних з вказаними вимогами. Так, наявність існування можливої заборгованості за житлово-комунальні послуги [PERSON] перед КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» жодним чином не порушує права позивача, оскільки ці правовідносини притаманні між вказаними особами й не впливають на права та обов»язки позивача, а тому підстав вживати заходів для зобов»язання відповідача вчинити вказані дії, немає. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Тобто, законодавець визначив, що підставою для захисту порішеного права є наявність порушеного права, а за відсутності останнього захист здійснюватися не може, оскільки саме право особи не порушено. На підставі вищевикладеного, ч.1 ст. 15, ст. 16 ЦК України,

Outcome: dismissed