Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], з нею [PERSON], за місцем її проживання в [ADDRESS]. В обґрунтування позову покладалася на те, що 07 грудня 2016 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області шлюб між сторонами було розірвано. У липні 2016 року [PERSON] вчинив скандал з позивачем у справі та вигнав її з квартири, яка належить [PERSON] на праві власності, залишивши доньку мешкати з собою. [PERSON] змушена жити у своїх батьків, а донька [PERSON] залишилася жити з батьком . [PERSON] доступу до доньки не дає. Позивачка вказала, що донька [PERSON] лише інколи може зустрітися з нею. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, де просила визначити місце проживання доньки [PERSON] за її місцем проживання в [ADDRESS], а також зобов`язати [PERSON] повернути доньку для проживання з матір`ю. Представник третьої особи - позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що органом опіки та піклування при виконавчому комітеті видано висновок від 11.05.2018 року, врахувавши вік дитини та необхідність постійного догляду за нею, вважали за доцільне проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю. Малолітня [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду що бажає проживати з матір`ю, про заборону батька спілкування з матір`ю і з бабусею, а також застосування батьком фізичного насильства до неї. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачу [PERSON] направлялися повістки. Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає з'являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з'явився в судове засідання, заперечень проти позову не надав, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, малолітньої дитини [PERSON], дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.2014 року. ( а.с.9). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.17). Органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради видано висновок від 11.05.2018 року, врахувавши вік дитини та необхідність постійного догляду за нею, вважали за доцільне проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю за її місцем проживання за адресою: [ADDRESS].(а.с.14) Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджено факт права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON].(а.с.10). Позивач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] відповідно до її паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Ізюмським МВ ГУМВС України в Харківській області.(а.с.7) Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган. Враховуючи вищезазначене, інтереси дитини, її прихильність до матері, позицію представника органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку, що позов про визначення місця проживання малолітньої доньки слід задоволити.

Outcome: approved