Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 травня 2018 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» була укладена угода про надання кредиту № 501026739, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав позивачу споживчий кредит в сумі 300 000грн. з процентною ставкою 13,99% річних строком на 48 місяців. Позивач зазначає, що в період з 16 травня 2018 року по 14 травня 2020 року ним було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту в розмірі 219 837,26 грн., з яких 67 500 грн. - комісія в користь банку за розрахунково-касове обслуговування кредиту. Позивач вважає такі умови договору такими, які порушують норми чинного законодавства та його права, а тому, просив суд визнати недійсною умову кредитного договору по сплаті за розрахунково-касове обслуговування кредиту та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши ним сплачену суму цих платежів в рахунок інших обов`язкових платежів, що передбачені умовами даного кредитного договору. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути без його участі. Представник відповідача направив до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач був ознайомлений з усіма умовами укладеного договору, в тому числі щодо оплати обов`язкових щомісячних платежів, умови договору виконував належно та сплачував відповідну комісію , що свідчить про прийняття позивачем таких умов договору. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вивчивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути вказану справу у порядку спрощеного позовного провадження за правилами статті 279 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вказаного позову в повному обсязі у зв`язку із наступним. Як вбачається із матеріалів справи між сторонами 16 травня 2018 року був укладений кредитний договір №501026739, за умовами якого банк надав позивачу споживчий кредит для власних потреб в сумі 300 000 грн., зі сплатою 13,99% річних від залишкової суми кредиту строк 48 місяців року. Як вбачається із Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501026739 від 16 травня 2018 року банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) для власних потреб в сумі 300 000 грн. та зазначає, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода для банку: за надання кредиту 0,00% від суми кредиту; за обслуговування кредиту - 1,25% від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується згідно діючих тарифів банку, які є невід`ємною частиною Договору. Як вбачається судом із Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, позивачу за період з 16 травня 2018 року по 16 травня 2022 року необхідно сплатити вказану комісію в розмірі 180 000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до статті 18 «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит, який містить умови плати за розрахунково-касове обслуговування, і це є підставою для визнання такого положення недійсним. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Так відповідач, встановив в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, що є незаконним та не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тим більше, що сума, яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування майже дорівнює сумі, яку позивач отримав в кредит. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17. За таких обставин кредитний договір в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту слід визнати недійсним. Разом з тим, згідно положень статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У зв`язку із вказаним належить визнати недійсною з моменту укладення договору умову вказаного кредитного договору від 16 травня 2018 року, за якою передбачено, що за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості щомісячно позичальник сплачує платежі в розмірі 1,25 % від суми кредиту, які визначені згідно графіку щомісячних платежів, а також визнати недійсною умову договору в частині визначеної в даному графіку комісії, що підлягає до сплати, яка визначена позивачем в позовних вимогах, досліджена судом в судовому засіданні та сумнівів у собі не викликає. Судом також встановлено, що починаючи з 16 травня 2018 року по 14 травня 2020 року позивач сплатив коштів на погашення кредитної заборгованості в сумі 219 837,26 грн., з яких 97 412,53 грн. - погашення суми кредиту; 54 524,73 грн. - відсотки; 67 500,00 грн. - комісії; 400,00грн. - штрафні санкції, що стверджується повідомленням АТ «Альфа-Банк» від 14 травня 2020 року №41583-23.1-б/б, які додані до матеріалів справи. Тому як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок інших обов`язкових платежів, що передбачені умовами вказаного кредитного договору, що на думку суду буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Задовольняючи позов суд враховує, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а тому на підставі статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судовий збір із відповідача.

Outcome: approved