Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

21 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування завданих збитків в якому просив стягнути з відповідач на свою користь збитки, завдані відмовою користувача повернути речі (майно, обладнання), у розмірі їх оціночної вартості, визначеної у Додатку № 1 до договору позички № 1 від 02.02.2017 р., яка складає 248 600 грн. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 02.02.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позички, згідно якого, позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове безоплатне користування належні Позичкодавцю на праві власності речі (майно), перелік, кількість та оціночна вартість яких була визначена у Додатку № 1 до вказаного Договору. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позички та не повернув визначені у договорі речі у встановлений строк. Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 27 липня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного провадження та відкрито провадження по справі за вказаним вище позовом без виклику сторін /а.с. 22/. 27 серпня 2020 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що повернути Позивачу майно Відповідач не має можливості через вилучення майна із його володіння правоохоронними органами в рамках проведеного на підставі ухвали слідчого судді обшуку в рамках кримінального провадження №1201308016001271. Про зазначені обставини, які заважають Відповідачу повернути майно на вимогу Позивача він належним чином повідомив [PERSON] листом, який останній отримав 25.11.2019 р. Після отримання ним вилученого майна, він у свою чергу виконає свій обов`язок по поверненню майна Позивачу /а.с. 27, 28/. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 02.02.2017 року між [PERSON] (далі - Позивач, Позичкодавець), та [PERSON] (далі - Відповідач, Користувач) був укладений договір позички № 1 (далі - Договір позички, Договір) /а.с 11, 12/. Відповідно до умов Договору та на строк його дії (до 31.12.2017 р.) Позичкодавець передав, а Користувач за актом приймання-передачі /а.с. 14/прийняв у тимчасове безоплатне користування належні Позичкодавцю на праві власності наступні речі (майно), перелік, кількість та оціночна вартість яких була визначена у Додатку № 1 до вказаного Договору: сервер HP ProLiant DL380 G5 s/n CZC7313LBN; сервер HP ProLiant DL380 G5 s/n USE747N2KA; сервер HP ProLiant DL360 G6 s/n CZJ95109U6; сервер HP ProLiant DL360 G6 s/n CZ2038F3NN; сервер HP ProLiant DL380 G6 s/n GB803238DR; сервер HP ProLiant DL360p G8 s/n 14XQ2380D22; сервер HP ProLiant ML31 Oe G8 s/n CZ1432003Y; ноутбук MacBook 15" s/n C02QJ056G8WQ /а.с. 13/. Загальна оціночна вартість речей (майна, обладнання) у кількості 8 (вісім) одиниць, яке передавалося в позичку, складає 248 600 грн. Пунктом 2.3 Договору Позичкодавець та Користувач встановили адресу реєстрації Позичкодавця місцем виконання зобов`язань за договором. Згідно п. 6.2 Договору його дія автоматично була пролонгована (продовжена) на наступні 2018 та 2019 роки. Пунктом 3.1.1 Договору встановлено право Позичкодавця в будь-який момент розірвати Договір позички та вимагати повернення речей (майна, обладнання). Пункт 6.3 Договору позички також встановлює право Позичкодавця та Користувача на дострокове розірвання Договору. 22.11.2019 року Позичкодавець звернувся до Користувача листом, в якому заявив про розірвання зазначеного договору позички з 22.11.2019 року та вимагав повернути йому як законному власнику речі (майно, обладнання), які є предметом позички, в строк до 25.11.2019 р. /а.с. 15/. Вищевказаний лист від 22.11.2019 року в той же день був отриманий Користувачем, про що свідчить його підпис на екземплярі листа, наявного у Позичкодавця. Згідно п. 3.4.5 Договору Користувач зобов`язаний у разі припинення дії Договору своєчасно повернути Позичкодавцю речі (майно) у стані, не гіршому, ніж на момент їх передачі в позичку, з урахуванням фактичного зносу. Пункт 4.1 Договору зобов`язує Користувача протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту припинення Договору повернути Позичкодавцеві речі (майно) у стані, не гіршому, ніж на момент їх передачі в позичку, з урахуванням фактичного зносу. 25.11.2019 року Позичкодавець отримав лист /а.с. 16/, в якому Користувач у відповідь на вимогу про розірвання Договору та повернення речей (майна, обладнання), які є предметом позички, повідомив про неможливість повернення перелічених речей (майна, обладнання) через їх вилучення правоохоронними органами в рамках проведеного на підставі ухвали слідчого судді обшуку в рамках кримінального провадження №1201308016001271. Крім того, у листі Користувач вказував про вжиття ним заходів по оскарженню дій органу досудового розслідування та поверненню вилученого майна, зобов`язувався повідомити про досягнуті результати до кінця 2019 року. Однак, Користувач, порушуючи взяті на себе за Договором зобов`язання, вимогу Позичкодавця від 22.11.2019 року не виконав, речі (майно, обладнання), які є предметом Договору позички, Позичкодавцю не повернув. Листом від 20.01.2020 року /а.с. 17/ Позичкодавець звернувся до Користувача з вимогою про відшкодування до 20 лютого 2020 року понесених збитків у розмірі оціночної вартості неповернутого майна, визначеної у Додатку № 1 до Договору, яка складає 248600 грн. Вказаний лист від 20.01.2020 року був отриманий Користувачем 21.01.2020 р., про що свідчить його підпис на екземплярі листа, наявного у Позичкодавця. До цього часу Користувач вимогу Позичкодавця від 20.02.2020 року залишив без відповіді та не виконав, понесені Позичкодавцем збитки не відшкодував. Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 22 ЦК України закріплено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Відповідно до п. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Пункт 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України зобов`язує Користувача повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Правові наслідки неповернення речі після закінчення строку користування нею передбачені ст. 836 ЦК України, відповідно до якої, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Зазначені положення ЦК повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 р. "Пайн Велей Девелопментс ЛТД" проти Ірландії, в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував [PERSON] , відповідачем порушені. Посилання ж Відповідача на те, що повернути Позивачу майно він не має можливості через вилучення майна із його володіння правоохоронними органами в рамках проведеного на підставі ухвали слідчого судді обшуку в рамках кримінального провадження № 1201308016001271 правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають, оскільки зазначена обставина відповідно до приписі ст. 617 ЦК України не є підставою звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується Пенсійним посвідченням № [NUMBER] /а.с.10/, а отже з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 486,00 грн. На підставі ст.ст. 3, 11, 16, 22, 612, 617, 651, 827, 833, 836 ЦК України,

Outcome: approved