Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] треті особи: [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації вартості частки майна. Мотивуючи свої вимоги тим, що він, його колишня дружина [PERSON] та треті особи [PERSON] (дочка [PERSON]), [PERSON] (їх син) володіють на праві часткової власності в річних долях по ? частці на кожного квартирою [ADDRESS]. Наразі він бажає виділити в натурі його частку та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за його ? частину вказаного майна, яку він оцінює в сумі 240 000 грн. 00 коп. згідно середніх цін на ринку продажу квартир. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діюча на підставі довіреності від 22 жовтня 2013 року (а.с.31) та договору про надання правової допомоги від 16 травня 2014 року (а.с.35-36), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити, посилаютьсь на право співвласника виділити майно із спільної часткової власності та отримати грошову компенсацію вартості частки майна; від проведення судової будівельно-технічної експертизи щодо оцінки вартості часки майна відмовився, вважаючи належною оцінку, визначену ним згідно середнього показника цін на ринку нерухомості; від залучення до участі в справі інших співвідповідачів також відмовився. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 13 травня 2014 року (а.с.37), позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на безпідставність та недоведеність вимог. При вирішенні спору просила врахувати, що вона не є єдиною співвласницею спірного майна, а тому вимоги позивача, спрямовані лише до неї є безпідставними; з оцінкою майна вона не погоджується; матеріально вона не спроможна виплатити відповідачу визначену ним грошову компенсацію вартості частки майна; від проведення судової будівельно-технічної експертизи щодо оцінки вартості часки майна відмовилася. В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на відсутність коштів для виплати позивачу грошової компенсації вартості частки майна. В судове засідання третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, заперечуючи щодо вимог позивача (а.с.52). Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, обговоривши процесуальне питання щодо належної особи відповідача, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 2004 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) Відділу приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 38166 від 27 вересня 2004 року [PERSON] та членам її сім»ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях належить на праві власності квартира [ADDRESS], загальна площа якої складає 81,6 кв м (а.с.42-43). Квартира розташована на 10-му поверсі 16-ти поверхового будинку, складається із трьох кімнат, жилою площею 48, 6 кв м (а.с.44-45). Наразі сторони проживають порізно: відповідачка з дітьми в спірній квартирі, а позивач з 2012 року в будинку батьків в м. Переяслав-Хмельницький. Він не бажає проживати в спірній квартирі й бажає виділити в натурі його частку та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за його ? частину вказаного майна, яку він оцінює в сумі 240 000 грн. 00 коп. згідно середніх цін на ринку продажу квартир. Відповідачка не бажає сплачувати компенсацію вартості частки майна позивача, посилаючись на свою неплатоспроможність. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Даний позов неправомірно пред»явлено до одного відповідача в особі [PERSON], як співвласника майна, яка володіє лише ? частиною майна у праві спільної часткової власності. Пред»являючи вимоги лише до одного із співвласників, позивач тим самим порушує права як відповідача, покладаючи лише на нього обов»язок сплатити грошову компенсацію, так й інших співвласників (третіх осіб). Так, згідно даних правовідносин, належними відповідачами є не лише [PERSON], а й [PERSON], [PERSON], як співвласники спірної квартири. Так, учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому. В процесі розгляду справи судом поставлено на обговорення учасників процесу питання про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів, проте позивач заперечив щодо проведення такої процесуальної дії, вважаючи визначену ним особу відповідача належною. На підставі вимог ст. 33 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою, за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. Враховуючи той фактор, що позивачем пред"явлено позов до відповідача без урахування прав інших відповідачів, на права та обов»язки яких прямо впливають дані правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Позов, пред"явлений позивачем до неналежного відповідача, підлягає відмові у його задоволенні. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, або залечення до участі в справі іншого співвідповідача суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Окрім того, вирішення даного спору потребує проведення судової будівельно-технічної експертизи щодо оцінки вартості частки майна, яку позивач вимагає виділити й стягнути з відповідача грошову компенсацію її вартості, проте як позивач, так й відповідач відмовились від її проведення (а.с.50, 51). Позивач, посилаючись на оцінку, визначену ним згідно середнього показника цін на ринку нерухомості згідно інформації інтернет-ресурсу, а відповідач на відсутність коштів. Суд не може приймати до уваги оцінку майна, визначену позивачем відповідно середнього показника цін на ринку нерухомості згідно інформації інтернет-ресурсу, оскільки дані інформація є недостовірною, такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", "Загальним засадам оцінки майна і майнових прав", відповідно, не може бути покладена в основу рішення про задоволення позовних вимог. Дана категорія справ вимагає проведення професійної оцінки вартості майна, без проведення якої правильно вирішити спір неможливо, а тому спір й з цих підстав відлягає відмові у задоволенні. Окрім того, позивач, ставлячи вимогу про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, проти якої відповідав заперечив, посилаючись на неплатоспроможність, не довів матеріальну здатність відповідача сплатити йому визначений ним розмір компенсації. Надавши правову оцінку вимогам про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, суд вважає дані вимоги безпідставними, такими, що не можуть бути задоволені, виходячи із таких правових підстав. Згідно предмету спірного майна (квартира), яка є неподільною річчю у відповідності до ч. 2 ст. 364 ЦК України, виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. В даному спорі позивач не довів те, що виділ часток кватири, що перебуває у спільній частковій власності сторін та третіх осіб, є можливим, а тому дані вимоги є безпідставними й задоволенню не підлягають. Більше того, ці вимоги не узгоджуються із умовами спірних правовідносин. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 356, 358, 364, 367 ЦК України,

Outcome: dismissed