Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Управління праці та соціальних питань Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], уродженки м.Харкова, з її матір'ю - [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. . Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що вона з відповідачем з 18 серпня 2012 року у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду від 23 травня 2016 року шлюб між ними розірвано, до розірвання шлюбу, близько півроку вони проживали окремо. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка весь час проживала з позивачем. В рішенні суду про розірвання шлюбу зазначено, що дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю, натомість на момент звернення до суду з даним позовом, сторони не досягли згоди щодо місця проживання дитини. Зараз дитина мешкає з позивачем, вона виховує їх доньку, займається її духовним розвитком, матеріально забезпечує дитину, вона та її батьки, з якими вони мешкають. Зараз позивач займається оформленням дитини до дитячого садку, оскільки має намір працювати задля належного забезпечення своєї дитини в майбутньому. Крім того, вона самостійно відвідує з донькою медичні заклади, де проходять планові обстеження. Позивач має квартиру в Харкові, де зареєстрована, а також будинок в передмісті Харкова, де вона мешкає з батьками та донькою, будинок повністю обладнаний для розвитку дитину, умови проживання дозволяють забезпечити дитину окремою кімнатою та належними побутовими умовами проживання, відпочинку, розвитку та навчання. Кімната [PERSON] обладнана таким чином, щоб вона мала здоровий сон, могла навчатися, гратися, всіляко розвиватися. Відповідач, в свою чергу, не має власного житла, на даний час не працевлаштований, зареєстрований на біржі зайнятості. При цьому, позивач не заперечує щодо участі батька у вихованні дитини, але виключно в рамках, передбачених діючим законодавством України. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали частково, просили стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини, пояснили суду про обставини викладені вище. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували.. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, при винесенні рішенні просили врахувати інтереси малолітньої дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 травня 2016 року шлюб між ними було розірвано (Справа 645/1843/16, провадження 2/645/1495/16 ) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26 березня 2013 року). Після припинення сумісного проживання між сторонами виник спір щодо утримання та місця проживання їх малолітньої доньки. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 25.10.2016 року №637, визначено за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON]. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, положеннях Сімейного Кодексу України (далі - СК) , роз'ясненнях, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно зі ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матірю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Судом встановлено, що батько та мати малолітньої проживають окремо. Згідно належні умови для проживання та розвитку разом з матір'ю за адресою: м.Харків, вул.Кулиничівська, 96. Позивачка на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває Як вбачається з довідки, виданої 31.10.2016 року КП «Харківське ремонтно-будівельне підприємство», позивач працює пічником 2 розряду в КП «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» з 21.10.2016 року Відповідно довідки адміністрації КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 1 Харківської міської ради» від 10.10.2016 року, [PERSON] відвідує ясла-садок з 06.09.2016 року. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, враховуючи ставлення до дитини обох батьків, їх участь у вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері , відсутність у судовому засіданні заперечень відповідача щодо місця проживання малолітньої дитини з матірю , з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON] . Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/3 частини підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї. Як вбачається з характеристики на старшого диспетчера ДВ Служби руху КП «Міськелектротранссервіс», [PERSON] почав працювати в Службі руху ХКП «Міськелектротранссервіс» з серпня 2016 року на посаді старшого диспетчера Служби руху. За місцем роботи характеризується позитивно. Відповідачем не надано доказів, які свідчать про наявність у відповідача захворювань та потреби в лікуванні. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину ( доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем не надано. При таких обставинах, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку відповідача. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. за вимоги про стягнення аліментів, підлягає стягненню з відповідача в доход держави.Судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., сплачений позивачкою за позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини , підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial