Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.11.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово змінювався. Договір укладено шляхом заповнення заяви-анкети, на підставі чого відповідач отримав кредитну карту для доступу до кредитного рахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України. 08.11.2010 відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про що поставила свій підпис у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 3,0%, тобто 36% річних. Також в довідці було зазначено строк внесення щомісячних платежів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні строків платежів. Свої зобов`язання з передачі грошових коштів банк виконав шляхом надання доступу до кредитних коштів через банківські картки. Однак, в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28.07.2010 заборгованість відповідача перед банком складала 31 327,90 грн., яка складається з наступного: 23 864,58 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 7 463,32 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість у вказаному вище розмірі та сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. Згідно витребуваної інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.10.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою від 22.10.2020 розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. 22.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому [PERSON] заперечувала, що зверталася до банку з заявою від 08.11.2010, заперечила укладення договору, в зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позову. 03.11.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив [PERSON] , у якому позивач вказав на факт укладення договору кредиту та ознайомлення відповідача з усіма його умовами. 14.12.2020 до суду надійшла заява [PERSON] про застосування строку позовної давності, у якій відповідач просить відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском банком строку звернення до суду. Заяву мотивовано тим, що оскільки на підставі заяви анкети на ім`я відповідача було видано три банківські картки, дві з яких завершили дію за межами строку позовної давності, то звернення банку до суду в жовтні 2020 року здійснено з пропуском трирічного строку, визначеного ст. 257 ЦК України. 04.01.2021 надійшли заперечення [PERSON] на відповідь позивача на відзив, у яких відповідач вказує на те, що наявність її підпису лише на одному документі анкеті-заяві не може свідчити про укладання кредитного договору між сторонами, також сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору. Крім того строк позовної давності закінчився за двома із чотирьох виданих карток і відтак позовні вимоги за ними заявлені з пропуском строку позовної давності. Просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні 06.01.2021 задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів у позивача, а саме відомості про фактичну суму коштів, сплачених позивачу за час дії договору, розрахунок заборгованості по відсотка в розмірі 3% на місяць, окремі виписки по кожній з виданих [PERSON] картках. Ухвала суду про витребування доказів позивачем не виконана належним чином, суду було надано лише заперечення на пояснення відповідача, які повторюють доводи позву та відповіді на відзив. В листі від 03.03.2021 позивачем вказано, що надати розрахунок заборгованості з врахуванням ставки по відсотками з первісної ставки є неможливим з технічних причин. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, у своїх заявах просив розглядати справу без участі позивача. Також в заяві від 03.03.2021 позивач повідомив, що найближчим часом суду буде направлено уточнену позовну заяву. Суд критично ставиться до даного повідомлення, оскільки діючим\~ЦПК\~не передбачено такого документу як уточнена позовна заява, а передбачено лише подання заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, і, з врахуванням положень ст. 49, 126, 279 ЦПК, у даній справі право на звернення до суду з такою заявою у позивача втрачено в зв`язку з спливом процесуальних строків. Суд констатує, що розгляд справи неодноразово відкладався в зв`язку з невиконанням позивачем ухвали про витребування доказів, правом на участь в судовому засідання позивач не скористався, заявами по суті сторони обмінялись, а заяв про відкладення розгляду справи від позивача не надійшло. В судовому засіданні [PERSON] проти позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Підтримала своє клопотання про застосування позовної давності та відмову в позові, також надала свій письмовий розрахунок отриманих та сплачених коштів, з якого вбачається, що за час дії договору відповідач повернула банку всі суми отриманих коштів. В заяві від 23.02.2021 просила розглядати справу без її участі та відмовити в позові. За таких обставин суд розглядає справу без участі сторін, і на підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України без технічної фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Так, з матеріалів справи встановлено, що 08.11.2010 [PERSON] підписала анкету-заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг й ознайомлення з Тарифами банку (а.с. 17). Також 08.11.2010 [PERSON] під підпис була ознайомлена з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 3,0%, тобто 36% річних. Також в довідці було зазначено строк внесення щомісячних платежів, що складають 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості - до 25 числа кожного місяця, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається із пеня(1) = базова процентна ставка по договору /30 - нараховується за кожен день прострочення; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз в місяць при наявності прострочення по кредиту чи процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а.с. 17). До позову додано текст Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», розрахунок заборгованості та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, у яких відсутній підпис відповідачки, який би підтверджував її ознайомлення з даними документами (а.с. 18-42). Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідача перед банком станом на 28.07.2020 складало 31327,90 грн., яка складається з наступного: 23864,58 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 7463,32 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Згідно вказаного розрахунку, процентна ставка за відсотками неодноразово змінювалася (а.с. 4-13). Як вбачається з довідок про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , останній неодноразово видавались кредитні картки за договором, а саме 08.11.2010 (термін дії якої до 06/13), 23.05.2018 (термін дії якої до 05/17), 20.06.2017 (термін дії якої до 05/21) та востаннє 04.04.2018, яка діє до 01/22. Кредитний ліміт за договором б/н також неодноразово змінювався (дев`ятнадцять разів), востаннє -04.02.2020 до «0» грн. (а. с. 14,15). Згідно виписки по рахунку, відповідач користується наданими банком кредитними коштами за час дії договору кредиту, востаннє картку поповнено на 3000 грн. 07.11.2019 (а.с. 50-59). Згідно розрахунку за договором б/н від 08.11.2010 за період з 08.11.2010 по 31.05.2015 відповідач має заборгованість за кредитом складала 7995,04 грн., в тому числі заборгованість за процентами 279,59 грн.; в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 279,51 грн.; несплачені проценти на прострочену заборгованість 0,00 грн.; нарахована комісія 0,00 грн.; прострочена комісія 0,00 грн.; разом 8274,55 грн. (а.с.4-7). За період з 01.06.2015 по 30.06.2019 погашено заборгованості за тілом кредиту 135 851,00 грн.; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 1187,16 грн.; погашено заборгованості по нарахованим відсоткам 0,00 грн.; погашено заборгованості по простроченим відсоткам 0,00 грн.; погашено заборгованості по пені - 200,00 грн.; заборгованість за тілом кредиту 24174,40 грн., в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту 24174,40 грн.; простроченим тілом кредиту 0,00 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 867,55 грн.; нарахована пеня за прострочене зобов`язання 0,00 грн.; загальна заборгованість за наданим кредитом 25 041,95 грн. (а.с.8-12). За період з 01.07.2019 по 28.07.2020 погашено заборгованості за тілом кредиту 3 476,73 грн.; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 2 416,66 грн.; погашено заборгованості по нарахованим відсоткам 1 800,43 грн.; погашено заборгованості по простроченим відсоткам 0,00 грн.; погашено заборгованості за нарахованими відсоткам на прострочений кредит згідно ст.. 625 0,00 грн.; погашено заборгованості по комісії 0,00 грн.; заборгованість за тілом кредиту 23864,58 грн., в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн.; простроченим тілом кредиту 23864,58 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 7463,32 грн.; заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625 0,00 грн.; заборгованість по комісії 0,00 грн.; заборгованість по пені 0,00 грн.; загальна заборгованість за наданим кредитом 31327,90 грн. (а.с. 13). Загалом, за договором б/н від 08.11.2010 станом на 28.07.2020 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зазначено в сумі 31 327,90 грн. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту стягнути і інші складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на його сайті, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Підписана відповідачем 08.11.2010 довідка про умови кредитування не містить положень про односторонню зміну банку кредитного ліміту чи процентної ставки, що неодноразово відбувалось за час дії договору кредиту. Фактично з відповідачем було погоджено лише базову ставку по відсоткам на місяць у виді 3 % , що зазначено в підписаній довідці 08.11.2010. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника від 08.11.2010, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку\~та витяг\~з Тарифів\~обслуговування кредитних\~карт,\~які містяться\~в матеріалах\~даної справи,\~не містять\~підпису відповідача,\~тому їх\~не можна\~розцінювати як\~частину кредитного\~договору,\~укладеного між\~сторонами 08.11.2010\~шляхом підписання\~заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, на підставі яких банком нараховано зазначений в позові сукупний розмір заборгвоансоті. Тому, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Також, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд враховує, що розмір процентів, зазначених в підписаній відповідачкою Довідці від 08.11.2010 (3% в місяць) не відповідає їх розміру, зазначеному в розрахунку заборгованості за договором, укладеному між Банком та [PERSON] (від 36 % річних до 43,2 % в різний час). При цьому початкова процентна ставка в подальшому була неодноразово як зменшена, так і збільшена банком в односторонньому поряду, що унеможливлює перевірити правильність розрахунку заборгованості за ставками, зазначеними в довідці від 08.11.2010, а розрахунку боргу за кредитом із процентної ставки визначеної договором 30% річних до позову не долучено, ухвалу суду про витребування цього доказу позивачем не виконано. Самостійно суд не в змозі нарахувати розміри 3% в місяць від тіла кредиту за весь час з 08.11.2020, оскільки тіло кредиту щомісячно постійно змінювалося, а розрахунок 3% на місяць від кінцевого тіла кредиту буде невідповідним, так як в тіло кредиту банком самостійно весь час включались списані кошти на погашення відсотків у розмірах, які не погоджені з відповідачкою. Суд зазначає, що згідно довідки (а.с.14) та виписки (а.с.50-59), з червня 2017 і по даний час у відповідачки було дві активні банківські картки, якими вона користувалась і з яких списувалися і переводилися кошти, та які відповідачка поповнювала своїми коштами. Водночас, суду не надано відомостей, на яких саме умовах було видано дві картки, в якому розмірі взаємні перекази по картками можна вважати списанням чи погашенням заборгованості відповідача саме за договором кредиту від 08.11.2010, а з наданого розрахунку заборгованості (а.с.4-13) неможливо з`ясувати з якої саме картки здійснювалося зняття та поповнення коштів. Згідно розрахунку, з 01.07.2020 у відповідачки взагалі відсутня заборгованість за тілом кредиту, адже суму боргу перенесено в графу «прострочене тіло кредиту». Суд зазначає, що відсутність тлумачення такого\~поняття\~як "заборгованість за простроченим тілом кредиту" позбавляє суд можливості покладати на споживача банківських послуг відповідальність по їх сплаті, оскільки при цьому буде порушуватися принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм. В даному випадку позивачем не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. З наведеного розрахунку слідує, що банком з кредитного рахунку відповідача здійснювалося списання кредитних коштів на погашення відсотків та комісії, сплата яких у саме цих розмірах не передбачена кредитним договором. Зазначена обставина підтверджується випискою руху коштів по рахунку, з якої вбачається, що після списання відсотків за використання кредитного ліміту відповідно зменшувався залишок коштів на рахунку на суму такого списання, тим самим збільшувалась заборгованість відповідача за тілом кредиту. Кошти, внесені відповідачем на погашення отриманого кредиту були безпідставно зараховані банком на погашення відсотків, тому їх необхідно врахувати як погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту. Суд констатує, що із самого розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що відповідачем на повернення отриманих у АТ КБ «ПриватБанк» коштів за період з 08.11.2010 по 31.05.2015 було погашено заборгованості за кредитом в розмірі 3071,69 грн. як сплату відсотків, (стовпчик 11), а заборгованість за цей період склала 8274,55 грн. Далі, за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 відповідачем було фактично отримано 137\~092, 46 грн. коштів (стовпчик 3), а погашено (згідно розрахунку) заборгованості за простроченим тілом кредиту 135851,74 грн.; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 1187,16 грн.; погашено заборгованості по пені 200 грн., а разом за цей період часу 137238,90 грн. (135851,74+1187,16+200). Далі, за період з 01.07.2019 по 28.07.2020 відповідачем було фактично отримано 1670,01 грн. коштів (стовпчик 3), а погашено (згідно розрахунку) заборгованості за тілом кредиту 3476,73 грн.; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 2416,66 грн.; погашено заборгованості нарахованим відсоткам 1800,43 грн., а разом за цей період часу сплачено 7693,82 грн. (3476,73+2416,66+1800,43). Тобто, разом за період часу з 08.11.2010 по 28.07.2020 відповідачем сплачено (повернуто) банку кошти в розмірі 148\~004, 41 грн. (3071,69 + 137\~238,90 + 7693,82), що є більшим ніж як максимальна сума ліміту кредитування в розмірі 25000 грн., так і ніж загальна сума всіх отриманих клієнтом коштів за цей же період часу, що, згідно наданих розрахунків, складало 147 037,08 грн. (8274,55 + 137\~092,46 + 1670,07) грн. Відтак вбачається, що відповідач повернув банку як фактично отриману суму кредитних коштів за весь час, так і частину додаткових коштів в розмірі 967,33 грн. (148\~004, 41 грн. - 147 037,08 грн.). Отже відповідачем здійснено проплати, які перевищують суму отриманих кредитних коштів та суму кредитного ліміту. Суд зазначає, що ненадання позивачем ані з позовом, ані за ухвалою суду про витребування доказів конкретного розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитом за первісною ставкою, яка була погоджена з відповідачем 08.11.2010, унеможливлює належне вирахування судом вказаної складової заборгованості за кредитом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти повернуті Банку в добровільному порядку, тіло кредиту відповідачем повністю погашене, а розрахунок заборгованості по відсотками за погодженою первісною ставкою позивачем не надано, тому суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту. Такий висновок районного суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду по справі № 545/2248/17 від 02 жовтня 2019 року, який є обов`язковим для врахування судом згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. З урахуванням зазначеного та стосовно поданої відповідачкою заяви про застосування строку позовної давності до позовних вимог банку, суд зауважує, що за змістом\~ст. 261 ЦК України,\~суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. (постанова\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 22\~травня 2018\~року у\~справі №\~369/6892/15-ц) У даній справі суд відмовляє в задоволенні позовних вимог саме у зв`язку з їх необґрунтованістю, відтак підстав для застосування позовної давності за заявою [PERSON] суд не вбачає. Відповідно до\~частини 1\~ст.\~141\~ЦПК України\~та в зв`язку з відмовою в позові, судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, суд покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed