Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд за дорученням [PERSON] з позовом до виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON], залишилося спадкове майно, яким являється на даний час, в тому числі, гараж для легкового автомобіля, який розташований на подвір'ї будинку [ADDRESS]. Дане майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності в цілій частині батькові позивача - [PERSON], що ним було набуте в порядку новобудови, яке спадкоємець використовував за його цільовим призначенням та вважав його своєю особистою приватною власністю. Однак, як з'ясувалось після смерті батька Позивача, первинна реєстрація прав власності на спадкове нерухоме майно за життя спадкодавця проведена не була. Спадкове майно розташовується на земельній ділянці площею близько 0,0062 га, необхідною для його утримання та використання, цільовим призначенням якої являється обслуговування гаража для легкового автомобіля. У грудні 2015 року Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак у задоволенні заяви було відмовлено з причин розташування на даній земельній ділянці гаража, на який виготовлено будівельний паспорт на ім'я покійного батька Позивача, громадянина [PERSON] та рекомендовано оформити відповідно до чинного законодавства право власності на спадкове майно, після чого повторно звернутися із зазначеною заявою. Однак, через відсутність належних правовстановлюючих документів на гараж, Позивач, як спадкоємець даного нерухомого майна за законом, фактично не має можливості оформити у встановленому законом порядку. За свого життя [PERSON] заповітних розпоряджень відносно свого майна не складав. Позивач [PERSON] на день смерті спадкодавця являвся особою - спадкоємцем першої черги спадкування за законом. У відповідності до ст. 549 КЦ ( в редакції 1963 року) прийняв спадщину та йому 20.05.2003 року було видано свідоцтво про право на спадщину. Однак, оскільки правовстановлюючі документи на гараж, який являється предметом позову, належним чином оформлені не були, а отже й, відповідно, він не ввійшов до складу спадщини, на яке видано свідоцтво, тому просить визнати за [PERSON] право власності в цілій частині на будівлю гаража для легового автомобіля, що розташовується біля будинку [ADDRESS], Закарпатської області, що належав на праві приватної власності його батькові, [PERSON]. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник Рахівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з"явився, міський голова [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без представника міської ради, позовні вимоги визнають. Представник Рахівської державної нотаріальної контори для участі в розгляді справи не з'явився, державний нотаріус [PERSON] надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, не заперечила щодо задоволення позову. Представник реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Вивичвши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Судом встановлено, що [INFO] помер громадянин [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 08.11.2002 року. Після його смерті залишилося спадкове майно, яким являється будівля гаража, що знаходиться на подвір'ї біля будинку [ADDRESS]. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (1963 року). Так, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем майна нині померлого [PERSON] став його син [PERSON], тобто позивач, який в силу ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном. 20.05.2003 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. До складу спадщини, на яке видано свідоцтво ввійшла ? частка житлової квартири [ADDRESS] Із зазначеного свідоцтва слідує, що гараж, який є предметом позову не ввійшов до спадщини, на яку позивачеві видано свідоцтво про право власності. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий гараж. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З матеріалів справи встановлено, що спірний гараж був побудований у 1983 році. Як вбачається з будівельного паспорта на будівництво гаража та літньої кухні, що розташований по [ADDRESS], забудовником його є [PERSON]. На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до об"єктів самочинного будівництва, а в даному випадку є об"єктом спадкових прав. З висновку про вартість майна вбачається, що вартість спадкового гаража становить 10729 гривень, а його загальна площа - 52,7 кв.м. Таким чином, беручи до уваги, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, спадщину прийняв згідно положень ст. 549 ЦК УРСР, спадковий гараж належав на праві власності померлому спадкодавцю [PERSON], будь-якого майнового спору з приводу спадкового майна не існує, тому, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачами не ставилось.

Outcome: approved