Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

29.05.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривеньщомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, зі щорічною індексацією суми відповідно до закону та на її користь аліменти наутримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривеньщомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду і до досягнення [PERSON] 23-х років, зі щорічною індексацією суми відповідно до закону. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1997 по лютий 2016 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від вказаного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя з відповідачем не склалось через різницю в характерах та світогляді і рішенням Фастівського міськрайонного суду шлюб між ними був розірваний. На даний час неповнолітній син [PERSON] та повнолітній син [PERSON] проживають з нею та знаходяться на її утриманні, для них створені всі належні умови для їх виховання та розвитку. Позивач зазначає, що вона самостійно забезпечує неповнолітнього сина [PERSON] всім необхідним, а на його утримання (харчування, одяг, взуття, виховання, вивчення англійської мови з індивідуальним вчителем) щомісяця потрібно кошти в сумі близько 10 000 грн., їх неповнолітній син також має вкрай незадовільний стан здоров`я, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом гіднонефроз, пієлоектазія нирок, хронічний тонзиліт, що призводить до постійних чималих витрат на його медичне обстеження, лікування та здійснення профілактичних заходів, крім цього [PERSON] хоче відвідувати спортивні секції та гуртки, це теж немалі майнові витрати (оплата за гуртки, витрати на спортивне спорядження та інші індивідуальні речі для відповідних занять). Відповідач займається підприємницькою діяльністю але приховує свій дійсний заробіток та в силу свого матеріального становища спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, однак всі кошти, які отримує, витрачає виключно на свої особисті потреби, він не має інших дітей та непрацездатних батьків чи інших утриманців. У вересні 2016 року відповідач купив квартиру [ADDRESS] де і проживає на даний час, а в 2018 році придбав автомобіль KIA SORENTO, що свідчить про його матеріальну забезпеченість та свідчить про наявність у нього рухомого та нерухомого майна, витрати на придбання якого перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім цього, їхній повнолітній син [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту комп`ютерних інформаційних технологій Національного авіаційного університету і потребує постійної матеріальної підтримки, яку вимушена надавати лише вона, сплачуючи витрати на харчування, одяг, взуття, проїзд до місця навчання (м. Київ) та назад кожен учбовий день, придбання навчальної літератури, тощо. Також їхній повнолітній син [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом вроджений порок серця та ще кілька хвороб (плоскостопість, сколіоз, деформація грудної клітки, міопія обох очей), що потребують постійних медичних обстежень та підтримуючого лікування, згідно з рекомендаціями лікарів потребує лікувального масажу та плавання в басейні, це немалі майнові витрати, тому щомісяця потрібні кошти в сумі близько 10 000 грн. На підставі викладеного змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 13 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Ухвалою від 25 липня 2019 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 гривень та на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання в розмірі 1 000 гривень. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 13.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17.01.2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області /а.с.9-10/. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.8/. Відповідно до довідки Фастівської житлово-експлуатаційної контори №01536 від 23.04.2019 року вбачається, що [PERSON] , 1976 року народження зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , сім`я складається із 3-х чоловіків: [PERSON] , [INFO] - мати та її сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.11/. Згідно витягу з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , 2009 року народження дитина має незадовільний стан здоров`я, перебуває на диспансерному обліку з діагнозомгіднонефроз, пієлоектазія нирок, хронічний тонзиліт /а.с.12-17/. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2016 року придбав квартиру [ADDRESS] /а.с.37/. Відповідно до відповіді з Міністерства внутрішніх справ України Регіонального сервісного центру в Київській області територіального сервісного центру №3244 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру МВС за гр. [PERSON] станом на 03.07.2019 транспортні засоби не зареєстровані /а.с.38/. Позивачем до позову долучено ряд квитанцій та товарних чеків, датованих 2017-2018 роками, що підтверджують придбання нею ліків, речей та окулярів для синів (а.с.53-61) . Також позивачем долучено копії консультативних висновків спеціалістів, щодо стану здоров`я дітей. Судом, в ході розгляду справи, відповідно до ст.12 ЦПК України, позивачу було роз`яснено, що наявність у дітей захворювань, у зв`язку з чим позивачем витрачаються кошти на лікування та придбання ліків та в разі неприйняття участі у цих витратах відповідачем, позивач має право вирішувати такі спірні питання в порядку ст.185 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у визначений позивачем розмір аліментів в сумі по 5000 гривень на кожного сина, зараховано насамперед витрати позивача на медичне обслуговування дітей , а не лише на їх утримання. Також, позивач, обґрунтовуючи наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей саме в визначеному нею розмірі, надала суду витяг з Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців станом на 29.05.2019 року, з якого вбачається, що серед засновників (учасників) юридичної особи -ТОВ «LK-PEGAS» є [PERSON] (мати відповідача) та зазначено розмір внеску до статутного фонду, а згідно цього ж витягу станом на 09.08.2019 року серед засновників (учасників) юридичної особи -ТОВ «LK-PEGAS» вже зазначено прізвище відповідача [PERSON] (а.с.77-89). На думку позивача, виявлені нею обставини свідчать про наявність у відповідача коштів, достатніх для створення та внесення їх до статутного капіталу товариства, а тому у відповідача є можливість сплачувати щомісяця на утримання дітей аліменти саме в сумі 10 000 гривень. Проте, дані витяги, на думку суду, є лише підтвердженням, що відбулась заміна співзасновника (учасника) товариства на відповідача і жодних фінансових операцій, в даному випадку, не відбувалось, а такі твердження позивача спростовані відповідачем в ході судового розгляду. Судом встановлено, що відповідач після розлучення, яке відбулось в 2016 році, протягом 2016-2019 років періодично перераховував на картку позивача достатньо не малі кошти, вважаючи їх матеріальною підтримкою синів, що підтверджено документально (ас.90-99). Крім цього, відповідачем для синів були придбані речі, а саме -принтер (а.с.100), одяг (а.с.94-95), ноутбук (а.с.102), абонемент у фітнес центр (а.с.103), що не заперечувалось позивачем. Також, відповідач сплачує частину комунальних послуг в квартирі, де мешкає позивач та діти, в якій сам не проживає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначені документальні докази свідчать про те, що відповідач не ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку та на досить достойному рівні допомагає матеріально утримувати дітей Як вбачається з матеріалів, наданих стороною відповідача, батько дітей - [PERSON] має на утриманні від іншого шлюбу ще одного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, відповідач [PERSON] , згідно даних копії трудової книжки (а.с.70) працевлаштований в ТОВ «LK-PEGAS" на посаду механіка та його дохід з січня 2019 року по червень 2019 року становить -26 100 гривень, шо підтверджується довідкою про заробітну плату (а.с71). Крім цього, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця, [PERSON] -05.03.2018 знятий з обліку, що свідчить про відсутність у нього доходів від підприємницької діяльності, якою він займався до того часу (а.с.72-75). Також, на утриманні відповідача є батьки пенсійного віку, які потребують допомоги, в тому числі і фінансового характеру, враховуючи, що мати відповідача- [PERSON] страждає на хворобу серця та має діагноз -інфаркт міокарда, що підтверджено документально (а.с.69). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Даним законом передбачено, що вищевказаний прожитковий мінімум на протязі року буде змінюватися. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини так і на батька. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в судовому порядку. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження в сумі -1500 гривень, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та враховуючи, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, суд бере до уваги, що згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 6.11.2013 року у справі № 6-113цс13, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації у порядку передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON] , 2000 року народження, який продовжує навчання, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до довідки № 1321 від 12.10.2018 року, виданої Навчальним науковим інститутом комп`ютерних інформаційних технологій, [PERSON] дійсно є студентом 1 курсу денної форми навчання інституту (факультету) Національного авіаційного університету IV (четвертого) рівня акредитації, термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року /а.с.18/. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідач погодився матеріально допомагати сину, який навчається, але в сумі 1000 гривень. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз`яснень, наведених в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Ст. 182, 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем розміри аліментів в сумі 5000 грн. на неповнолітнього сина [PERSON] та 5000 грн. на повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання не є обґрунтованими в частині визначеного позивачем розміру, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від утримання дітей, що відповідач має можливість надавати допомогу саме у розмірі 10 000 щомясячно. Тому, суд приймаючи до уваги матеріальне становище дітей, які потребують матеріальної допомоги та матеріальне становище відповідача на утриманні якого є малолітня дитина та матір, розмір та джерело його доходів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень на малолітнього сина [PERSON] та 1200 гривень на повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 300,00 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 180-183, 191, 198-200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial