Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №15-06/12-2007 від 13.06.2007 року у розмірі 13855,67 доларів США та 201244,24 грн. пені, оскільки позичальник та поручитель прострочили виконання грошового зобов'язання, не виконали його належним чином. В судове засідання на судовий розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Позивач подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно не з'явилися в судове засідання, причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, у відповідності до ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані докази, повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 13.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 15-06/12-2007, згідно якого останній взяв на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту в сумі 15000,00 доларів США та відсотків за його використання у розмірі 14,49% річних, строком до 12.06.2017 року. Згідно умов кредитного договору Позичальник зобов'язувався повернути кредит та нараховані відсотки шляхом щомісячної, до 10 числа поточного місяця, сплати суми мінімально необхідного платежу розмір якого складає 249,00 доларів США. Отримання кредитних коштів в сумі 15000,00 дол. США. підтверджується меморіальним ордером № 412 від 22.06.2007 року. При настанні чергових строків погашення Кредиту, сплати відсотків за користування кредитом Позичальник свої зобов'язання перед Банком не виконує. Згідно п.4.2.4. Кредитного договору банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього Договору. Пункт 5.1. Кредитного договору визначає, що у разі прострочення Позичальником строку сплати необхідного платежу по погашенню Кредиту, визначеного у п.3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань Позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.2.3. цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. В якості забезпечення виконання Позичальником вищевказаних зобов'язань згідно вищевказаного Кредитного договору [PERSON] (Поручитель) безвідзивно та безспірно зобов'язалася відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником зобов'язань, що витікають з даного кредитного договору. Відповідно п.1.2 Договору поруки передбачено, що Поручитель і Позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п.1.1. цього Договору, повністю чи у будь-якій його частині як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно умов зазначеного кредитного договору та розрахунку боргу загальна заборгованість відповідачів за кредитним договором становить станом на 11.06.2014 року 31157,78 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 362402,35 грн., з них: по кредиту 10989,42 доларів США, по відсотках 2866,25 доларів США, пеня за порушення строку сплати платежів у розмірі 201244,24 грн. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені судом факти, врегульовані нормами ЦК України, чинного із 01.01.2004 року та умовами кредитної угоди. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч.2 ст.214 ЦПК України, вирішуючи питання щодо валюти виконання зобов"язання, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у Постанові ВСУ від 02.07.2014 року у цивільній справі 6-79 цс 14. Верховний суд України зробив висновок про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Отже, оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача слід задовольнити, визначивши суму, що підлягає сплаті за зобов"язанням у гривні за офіційним курсом Національного банку України, відмовивши позивачу у стягненні коштів у рахунок погашення грошового зобов"язання у іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3624,02 грн.(а.с.2), які відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню на його користь із відповідачів - із кожного у рівних частках.

Outcome: partial