Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив визнати недійсним Договір №2 купівлі-продажу майнових прав від 17 червня 2013 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльністю від 30 січня 2004 року із Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум», що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 29 листопада 2011 року між Фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» (Первісний інвестор), [PERSON] (Новий інвестор) та Спільна діяльність без створення юридичної особи між Публічним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», було укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого Фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» відступила, а [PERSON] набув право вимоги за Інвестиційним договором. Відповідно до п. 1.3 Договору, Спільна діяльність підтвердила та гарантувала, що з моменту підписання Договору від 29.11.2011 р. вона буде виконувати свої обов'язки [PERSON] в повному обсязі, передбаченому Інвестиційним договором, у т.ч. передасть у власність [PERSON] квартиру, будівельний [NUMBER], розташовану на 16 поверсі, секції «Г», житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS]. На виконання умов цього Договору, [PERSON] сплатив Фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» 410 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №2109 від 05.12.2011 р. 03 грудня 2011 року між [PERSON], [PERSON] та Спільна діяльність без створення юридичної особи між Публічним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», було укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] відступив, а [PERSON] набув право вимоги за Інвестиційним договором. Відповідно до п. 1.3 Договору, Спільна діяльність підтвердила та гарантувала, що з моменту підписання Договору вона буде виконувати свої обов'язки перед [PERSON] в повному обсязі, передбаченому Інвестиційним договором, у т.ч. передасть у власність [PERSON] квартиру, будівельний [NUMBER], розташовану на 16 поверсі, секції «Г», житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS]. На виконання умов цього Договору, [PERSON] сплатив [PERSON] 837 900,00 грн. у готівковому вигляді, що підтверджується розпискою [PERSON] від 03.12.2011 року. Таким чином, Позивач, набувши прав Інвестора, який виконав свої обов'язки в частині внесення інвестицій за Інвестиційним договором, набув право на одержання квартири у власність. Однак, як стало відомо позивачу, 17 червня 2013 року між Спільною діяльністю, в особі Приватного акціонерного товариства «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» було укладено Договір №2 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до предмету договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає, а Покупець купує майнові права на об'єкти нерухомості, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в [ADDRESS]. Таким чином, на підставі Договору №2 купівлі-продажу майнових прав Спільна діяльність продала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» придбало майнові права на квартиру, будівельний [NUMBER], розташовану на 16 поверсі, секції «Г», житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS], яка належить позивачу на підставі Інвестиційного договору та Договору від 03.12.2011 р. Позивач вважає, що оскільки на дату укладення Договору купівлі продажу майнових, права на квартиру належали Позивачу, а не Спільній діяльності, тому остання не мала права продавати майнові права на цю квартиру третій особі, що свідчить про те, що Договір купівлі-продажу майнових прав укладено без дотримання вимог ч. 1 ст. 656, ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, тому є підстави визнати оспорюваний договір недійсним на підставі ч.ч.1. 3 ст. 215 ЦК України, що є предметом позову. Представники відповідачів - Приватного акціонерного товариства «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум», в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідачі не скористались. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 03 грудня 2011 року між [PERSON], [PERSON] та Спільна діяльність без створення юридичної особи між Публічним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», було укладено Договір про відступлення права вимоги. (а.с.44-46) Відповідно до предмету Договору, Інвестор ([PERSON].) відступає, а Новий інвестор ([PERSON].) набуває права вимоги за Інвестиційним договором (про інвестування у житлове будівництво) від 11 жовтня 2005 року №202, що був укладений між Фірмою «Харрісон-Транс-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю та Компанією (Спільна діяльність без створення юридичної особи між Публічним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм»), та права по якому були відступлені Інвестору відповідно до договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2011 року, укладеному між Інвестором та Фірмою «Харрісон-Транс-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю. Як передбачено у п.1.2 Договору, з моменту підписання Сторонами цього Договору Новий інвестор набуває всіх прав Інвестора за Інвестиційним договором та стає стороною Інвестиційного договору замість Інвестора. За умовами п.1.3 Договору, Компанія підтверджує та гарантує, що з моменту підписання цього Договору вона буде виконувати свої обов'язки Новому інвестору в повному обсязі, передбаченому Інвестиційним договором, у тому числі: передати у власність Нового інвестора двокімнатну квартиру, будівельний [NUMBER], загальною площею 80,5 кв.м, розташовану на 16 поверсі, секції «Г», житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS]. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 17 червня 2013 року між Спільною діяльністю, в особі Приватного акціонерного товариства «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» було укладено Договір №2 купівлі-продажу майнових прав. (а.с.57-63) Відповідно до предмету Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає, а Покупець купує майнові права на об'єкти нерухомості, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в [ADDRESS]. Як зазначено у п. 1.2 Договору, сторони домовились, що під Об'єктом нерухомості, Майнові права на які передається за даним Договором, Продавець та Покупець розуміють: житлові приміщення (квартири), визначені у Додатку №1; нежитлові (офісні) приміщенняё визначені у Додатку №2. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність ", об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. До завершення будівництва (створення майна), відповідно до частини 3 статті 331 Цивільного кодексу України, особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Таким чином, об'єкт нерухомості набуває статусу окремого майна лише після введення його в експлуатацію, в порядку встановленому чинним законодавством. Проте, окрім права власності на матеріали та обладнання, які використовуються в процесі будівництва, забудовника та об'єкт будівництва пов'язують інші права, які виникають під час його створення. Забудовник, як уповноважена відповідним дозволом на будівництво, особа у випадку залучення до створення об'єкту будівництва генерального підрядника, отримує у тому числі права вимоги до останнього щодо передачі забудовникові готового об'єкту будівництва. Зважаючи на викладене та з урахуванням положень статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до якої майновими правами визнаються права, які пов'язані з майном, відмінні від права власності, зокрема права, які є складовими права власності, зокрема права володіння, розпорядження, користування, а також права вимоги, забудовник набуває майнові права, пов'язані із об'єктом будівництва. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Цивільного кодексу України, особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Цивільним кодексом не заборонено здійснювати купівлю-продаж майнових прав на об'єкти житлового будівництва, що дає достатні підстави вважати таке їх відчуження правомірним, та таким, що не суперечить частині 3 статті 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність ". Операція купівлі-продажу майнових прав або права вимоги, що виникають у забудовника за договором генерального будівельного підряду не є інвестуванням будівництва, а є операцією з придбання майнового права. На такі операції законодавством, у тому числі ч. 3 ст. 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність " заборони не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, оцінивши наведені позивачем підстави щодо недійсності оспорюваного правочину, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] визначено неналежний спосіб захисту його порушених або оспорюваних прав шляхом пред'явлення позову щодо визнання недійсним Договору №2 купівлі-продажу майнових прав від 17 червня 2013 рок, який укладено між Спільною діяльністю, в особі Приватного акціонерного товариства «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум», оскільки позивач, не будучи стороною оспорюваного договору, не довів наявність обставин, які б свідчили про порушення його майнових прав з боку відповідачів по справі, як і не встановлено судом обставин, які б свідчили, що метою укладення оспорюваного договору є відчуження об'єкта інвестування, яким виступає квартира, будівельний [NUMBER], загальною площею 80,5 кв.м, розташована на 16 поверсі, секції «Г», житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS]. При цьому суд враховує, що відповідно до предмету Договору купівлі-продажу майнових прав №2 від 17 червня 2013 року, об'єктом майнових прав є об'єкти нерухомості перелік яких визначено у Додатку №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав №2 від 17 червня 2013 року, в той же час виходячи із загального обсягу перелічених об'єктів нерухомості, такий об'єкт нерухомого майна, як «квартира, будівельний [NUMBER], загальною площею 80,5 кв.м, розташована на 16 поверсі, секції «Г», житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS].» у Додатку №1 не значиться. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ( ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» про визнання правочину недійсним є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed