Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог вказує, що між нею та відповідачем 16.05.2003 року було укладено шлюб. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, позивач не дбає по матеріальне забезпечення сім"ї, не працює та зловживає спиртними напоями. Сторони десять місяців проживають окремо, примирення не бажають. Від шлюбу є діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. За час окремого проживання останніх десять місяців відповідач надав позивачу на утримання дітей 2000 грн., що є недостаньо для повноцінного виховання за забезпечення належного рівня життя дітей, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей на [PERSON]- по 650 грн. щомісячно, на [PERSON] - по 550 грн. щомісячно, виходячи з законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та обов"язку утримання дітей до досягнення ними повноліття, який покладений на обох батьків. Позивач до суду не з"явилася. Подала письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Адресованих заяв до суду про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 16.05.2003 року, (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 23.11.2013 року), від якого мають двох неповнолітінх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з'ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім'я розпалась остаточно, подружніх стосунків між собою не підтримують протягом тривалого часу, не ведуть спільного господарства, їх шлюб існує формально. Відповідач не цікавиться життям позивача та дітей. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, належної матеріальної допомоги позивачу не надає. Згоди про добровільну сплату коштів між сторонами не досягнуто. Оскільки судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку необхідні кошти на утримання неповнолітніх синів не надає, суд вважає необхiдним стягнути з нього на коpисть позивача алiменти на утpимання дітей. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. Жодних об'єктивних доказів щодо зазначених обставин як позивачем, так і відповідачем не надано. Враховуючи вимоги ст.180 СК України, яка зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, та закріплений у ст.ст.1,7 СК України принцип паритетності сімейних відносин, рівності прав та обов'язків батьків, а також враховуючи встановлений державою розмір прожиткового мінімуму, суд вважає необхідним стягнути аліменти в сумі по 650 грн. щомісячно на сина [PERSON], та на сина [PERSON] - по 550 грн. щомісячно, що становить половину встановленого законодавством розміру прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати. На пiдставi ст.ст.24, 110, 112, 113, 181, 182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved