Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], власником якого вона є на підставі договорів дарування частин жилого будинку від 11.10.2014 року і 29.10.2009 року. Також просила зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що будинок де вона проживає і зареєстрований відповідач належить їй відповідно до укладених договорів дарування, її право власності зареєстроване. Відповідач по справі [PERSON]. був зареєстрований в будинку з 27.07.2013 року як співмешканець на правах члена сім'ї і проживав до жовтня 2013 року. Після чого він виїхав з її помешкання, ніяких витрат пов'язаних з утримання будинку та сплатою комунальних послуг не несе та відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації. Тому вона просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги змінила та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, просила розглянути справу за її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], не з"явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договорів дарування від 11.10.2004 року та 29.10.2009 року. Згідно довідки Красноградської міської ради за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] з 27 липня 2013 року. Позивач вказує, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2013 року. Як зазначено в ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, давати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з жовтня 2013 року, а позов пред'явлено до суду у листопаді 2014 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі і залишив його, змінивши місце проживання, а своєю реєстрацією порушує право позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Згідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved