Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики(розпискою) від 13.06.2016 року в розмірі 13 000,00 грн, 5358,82 грн. - відсотків за користування позикою, 981,55 грн. - 3% річних, 4043,00 грн. - інфляційних втрат, а всього 23\~383,37 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 13.06.2016 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн. строком до 20.08.2016 року. Свої зобов"язання згідно договору позики відповідач не виконує, а тому позивач просить стягнути суму заборгованості, проценти за користування позикою, 3% річних від суми боргу та індекс інфляції. Ухвалою від 14.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження, призначено судовий розгляд справи на 01.04.2019 року та надано строк відповідачу для надання відзиву на позовну заяву. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви до суду про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, відповідач позов визнав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши позовну заяву,\~ дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики(розпискою) з [PERSON] Статтею 1046 Цивільного Кодексу України\~визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 13.06.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]. було укладено договір позики(розписку), відповідно до якої відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн. строком до 20.08.2016 року (а.с. 27). Відповідач свої боргові зобов"язання згідно договору позики грошей не виконав, суму боргу по даний час не повернув. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника. Згідно ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року Справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 виклала позицію, відповідно до якої вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, позивач мав право на отримання відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України протягом дії договору позики (розписки) з 13.06.2016 року до 20.08.2016 року, а не після закінчення строку його дії. На підставі вищенаведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача 5 358 грн. відсотків визначених на рівні облікової ставки Національного банку України до задоволення не підлягає. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу\~(ч.1\~ст. 1050 ЦК України). Статтею 625 Цивільного Кодексу України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2\~ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договором позики (розпискою) не виконав та суму боргу не повернув. Суд перевірив розрахунки, наведені позивачем щодо інфляційних втрат та 3% річних від суми виплати і погоджується з вимогами позивача. Так, суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в порядку\~ст. 625 ЦК України, що становить 981,55 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то у відповідності до норми\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Позивачем проведено розрахунок індексу інфляції заборгованості за договором позики(розпискою) в розмірі 4043,00 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат та доводи позивача суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики(розпискою) є обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується\~ст. 141 ЦПК України. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог. До позовної заяви позивачем додану докази понесених ними витрат на правничу допомогу згідно яких встановлено, що за надання правничої допомоги позивачем було сплачено 3300,00 гривень. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~533,\~612,\~625,\~1046,\~1048-1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст.\~4,\~5,\~12,\~13,\~81 ЦПК України,

Outcome: partial