Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачки, в якому з уточненням позовних вимог просить дати дозвіл на виготовлення проїзного документу [PERSON], [INFO] без згоди матері [PERSON]; дати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, на перетин кордону України малолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON] в період літніх, весняних, осінніх та зимових канікул 2017 року у країну Європейського Союзу, а саме - Італію. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак 02.11.2011 року даний шлюб було розірвано. Від шлюбу народилася дочка [PERSON],[INFO] Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати разом з позивачем і перебуває повністю на його утриманні. У вересні місяці 2012 року відповідачка була ув'язнена та вироком Галицького районного суду м.Львова від 20.03.2015 р. була визнана винною та засуджена за ч.3 ст.27, ч.1 ст.14, п.11 ст.115 КК України до семи років позбавлення волі. Позивач має намір повезти дочку на відпочинок до друзів за кордон, однак обов'язковою умовою для цього є наявність закордонного паспорта. З цього приводу звернувся до відповідачки з проханням про надання нотаріально завіреного дозволу на виготовлення проїзних документів і дозволу виїзду малолітньої дочки за кордон, на що отримав відмову. Вважає, що відмова матері прямо порушує конституційні права та свободи дитини, тому змушений звернутися в суд за захистом законних інтересів дитини. В судовому засіданні позивач дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Просить надати дозвіл на виготовлення проїзних документів та на виїзд дочки [PERSON] за кордон з метою відпочинку та оздоровлення дитини, так як у неї є хронічні захворювання і є доцільним відпочинок на морі. Він працює приватним підприємцем і має можливість повезти дитину за кордон. У Італії проживають його куми, тому має можливість відпочивати з дитиною у друзів, крім цього його транспортний засіб оснащений причіпним фургоном для автотуризму. Тому має можливість забезпечити належні умови для проживання і відпочинку дитини за кордоном. Відповідачка та її представник - адвокат Гординський М.В. позов визнали частково не заперечили щодо надання дозволу на виготовлення проїзного документа для дитини, однак заперечили щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Дали пояснення про те, що батько не звертався до відповідачки про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та надання дозволу на виїзд дитини за кордон, тому його звернення до суду є передчасним та безпідставним. Крім того позивачем не зазначено конкретний період для виїзду за кордон, дату та час перебування за кордоном, а також не зазначено з якою метою має намір везти дитину за кордон. У період канікул відповідачка також має намір відпочивати з дитиною, тому вона не погоджується з тим, щоб давати дозвіл на не конкретизовані періоди, на які бажає позивач везти дитину за кордон. Відповідачка бажає брати участь у вихованні дитини, однак позивач всіляко перешкоджає їй у цьому, забороняє спілкуватися, зустрічатися з дитиною, погрожує. Останнім часом дитина за місцем проживання, яке визначено рішенням суду, а саме м.Буськ, вул.Сагайдачного,10 не проживає, проживає у батьків позивача в с.Піски Горохівського району Волинської області. Представник третьої особи - представник органу опіки та піклування Буської РДА Яцків Б.М. в судовому засіданні підтримав рішення комісії з питань захисту прав дитини при Буській РДА, відповідно до якого комісія вирішила вважати за доцільне надання дозволу [PERSON],[INFO] для оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України, щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON], без згоди матері - [PERSON] покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON], народилася [INFO]. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до рішення Буського районного суду Львівської області від 26.02.2013 р. місце проживання [PERSON],[INFO] визначено з батьком [PERSON] та матір'ю [PERSON] за місцем їх проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). На даний час з метою оздоровлення та відпочинку, позивач має можливість вивезти дочку [PERSON] за кордон, забезпечуючи відповідний належний рівень матеріального забезпечення в країні Італії в період шкільних канікул протягом 2017 року. Із пояснень позивача вбачається, що він просить про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для тимчасового виїзду за кордон та дозволу на такий виїзд, без згоди матері [PERSON], оскільки остання не дає згоди на це, постійно уникає можливості нотаріально оформити таку згоду. Справа тривалий час перебуває на розгляді у судах, за цей час втрачена нагода відвезти дитину на відпочинок у 2016 році, затягування розгляду та вирішення справи відбувається виключно по вині відповідачки і в той же час жодних спроб врегулювати спір вона не зробила. Із рішення комісії з питань захисту прав дитини Буської райдержадміністрації від 26.04.2016 року №4/1/2016, випливає, що комісія вирішила вважати доцільним надання дозволу [PERSON],[INFO] для оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України та на розсуд суду покладається при вирішення питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON],[INFO] без згоди матреі [PERSON],[INFO] (а.с.90-92). Покликання в суді відповідачки на заперечення позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон з тих підстав, що вона також має намір відпочивати з дитиною під час канікул та те, що позивач чинить перешкоди в її участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, тощо, судом розцінюються як такі, що не можуть слугувати підставою до відмови в позові та такі, що нічим не обґрунтовані в судовому засіданні. У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" порядок тимчасового виїзду малолітнього громадянина України за кордон, що не досяг 16-річного віку проводиться на підставі нотаріально засвідчених клопотань батьків чи їх законних представників. За відсутності згоди одного з батьків тимчасовий виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За змістом п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 , проїзний документ дитини є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну дитини - громадянина України в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, законодавством України передбачена можливість вивезення дитини за кордон без надання згоди одного з батьків на підставі рішення суду за умови зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того чи здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі життя і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.1 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, проїзний документ дитини є документом, який посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені і дають право цій особі на виїзд з України і в»їзд в Україну. За п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання і вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. №231 убачається, що оформлення паспорта (проїзного документу) дитини, здійснюється на підставі заяви батьків (чи законих представників), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Аналізуючи правові норми та вищенаведені обставини суд вважає, що звернення позивача до суду спрямоване на захист прав та інтересів найперше дитини, спрямоване на зміцнення її здоров'я, оскільки мати дитини [PERSON] своїми діями безпідставно перешкоджає батькові дитини [PERSON] забезпечити належний рівень оздоровлення та відпочинку дитини, а відмова відповідачки у дачі згоди на виїзд дитини за кордон не ґрунтується на захисті інтересів дитини, а ґрунтується на особистих конфліктних відносинах, які склалися між відповідачкою і позивачем. Зважаючи на це вимоги позивача підставні та підлягають задоволенню. На підставі ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 154, 155, 157 СК України, Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України",

Outcome: approved