Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

04.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 3,93 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого на ім'я [PERSON] 12.09.2014 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Монастирліу О.П. для отримання свідоцтва про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом йому був наданий лист про відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини по заповіту з причин того, що у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначена як «[PERSON]», а у заповіті «[PERSON]». Позивач до дня смерті бабусі проживав разом з нею по [ADDRESS]. Після її смерті він також продовжує проживати в цьому будинку, а тому фактично прийняв спадщину, так як був зареєстрований і проживав зі спадкодавицею за однією адресою, де і проживає по теперішній час, крім того, в установленому законом порядку він не відмовлявся від прийняття спадщини. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт родинних відносин між ним та бабусею та визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка залишилася після смерті останньої. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, направивши до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав (а.с.26). Суд, оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2009 року (а.с.6) видно, що [PERSON] померла [INFO] в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області. Як вбачається з копії заповіту від 06.06.2002 року (а.с.15) [PERSON] заповіла належний їй державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 13.09.2001 року внуку [PERSON]. Копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.11) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,93 га, розташованої на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за № Ч-273/0-100/19-15 виданою Відділом Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області (а.с.22) вбачається, що вартість земельної ділянки загальною площею 3,9301 га, розташованої на території Приморської сільської ради Татарбунарського району, власником якої є [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], складає 144810 грн. 48 коп. Листом нотаріуса (а.с.35) підтверджується, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту після смерті [PERSON] через те, що у державному акті на право приватної власності на землю прізвище померлої зазначено як «[PERSON]» а у свідоцтві про її смерть зазначено «[PERSON]». Як вбачається із копії паспорту серії [NUMBER], виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 28.10.1999 року (а.с.7), прізвище позивача зазначено як "[PERSON]". Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.06.1979 року (а.с.9) підтверджується, що батьками (російською мовою) «[PERSON]» є «[PERSON]» та «[PERSON]". З копії повторного свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27.11.2014 року (а.с.14) підтверджується, що 23.02.1975 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований виконавчим комітетом Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 5. Із копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.07.1947 року (а.с.12) вбачається, що матір'ю (російською мовою) «[PERSON]» є «[PERSON]». Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22.03.2002 року (а.с.13) підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області. Довідкою виданою виконкомом Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №630 від 12.11.2014 року (а.с.19) підтверджується, що [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO], дружиною [PERSON], [INFO] та дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по [ADDRESS] Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 42737372 від 22.01.2016 року (а.с.33) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] - інформація відсутня. У відповідності з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення вищезазначеного факту має для позивача юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати його право на спадкування земельної ділянки після смерті бабусі. Згідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору він не має можливості у зв'язку з тим, що у свідоцтві про смерть померла зазначена як «[PERSON]» а у заповіті «[PERSON]». Тому, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом, вказують на наявність підтвердження факту родинних відносин між позивачем - [PERSON] та спадкодавцем - [PERSON], як онуком та бабусею. Однак, враховуючи, що воля спадкодавця [PERSON] була зафіксована письмовим доказом-заповітом (а.с.15), в якому зазначено, що вона заповіла за життя позивачу Державний акт, яким посвідчується її право приватної власності на земельну ділянку, що не заперечує відповідач в наданій до суду заяві (а.с.26), заповіт внесений в спадковий реєстр (а.с.16) і ніхто з часу смерті спадкодавця заповіт не оспорював, суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано право власності по заповіту на земельну ділянку площею 3,93 га, розташовану на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала на праві приватної власності [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 13.09.2001 року (а.с.11).

Outcome: approved