Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] 18 грудня 2018 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики від 31 січня 2018 року в сумі 60000 гривень 00 копійок, яка складається з: суми боргу в сумі 40000 гривень та відсотків за користування коштами у розмірі 20000 гривень, а також витрати по сплаті судового збору та надання правової допомоги, посилаючись на те, що відповідачем не виконані належним чином умови договору позики від 31.01.2018 року, на підставі якого останньому було надано позивачем в борг грошові кошти в загальній сумі 40000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків в сумі 20000 гривень, строком до 01 квітня 2018 року. У зв`язку з чим, [PERSON] була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08 січня 2019 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату і час проведення підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання 23.05.2019 року не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак 23.05.2019 року на електронну скриньку суду надійшла заява від представника позивача, в якій представник позов підтримав та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими конвертами разом з рекомендованими повідомленнями повернутими до суду без вручення за закінченням терміну зберігання наявними в матеріалах справи, а також довідкою про доставку смс повідомлення, про причини поважності неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 11 січня 2006 року за адресою: [ADDRESS] , та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на ім`я відповідача. У зв`язку з чим, судом встановлено, що [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце проведення яких повідомлявся належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено судовим розглядом, 31 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Смичковою Л.Б., зареєстрований в реєстрі за №278. За умовами вказаного договору [PERSON] передала, а [PERSON] позичив та прийняв грошові кошти в сумі 40000 гривень, строком до 01 квітня 2018 року. Також, п.5 договору передбачено, що [PERSON] зобов`язався повернути позичені грошові кошти з урахуванням відсотків за користування коштами, а саме повернути в сумі 60000 гривень 00 копійок. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Предметом доказування у даному спорі є факт наявності боргових зобов`язань між сторонами та отримання відповідачем грошових коштів у сумі 40000 гривень за договором позики від 31 січня 2018 року. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд зазначає, що судом було оглянуто оригінал договору позики та встановлено відповідність його копії наявної в матеріалах справи. Наявність у позивача оригіналу договору позики свідчить про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі. Суд приймає вказаний документ в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання за договором позики, укладеного 31.01.2018 року між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем не було повернуто у строк, зазначений у договорі позики від 31 січня 2018 року, [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у розмірі 40000 гривень, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає позовні вимоги позивача. про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики всумі 40000 гривень 00 копійок, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Також сторонами у договорі позики від 31.01.2018 року було визначено, що [PERSON] зобов`язався повернути позичені грошові кошти з урахуванням відсотків за користування коштами, які становлять у розмірі 20000 гривень, а саме повернути в сумі 60000 гривень 00 копійок. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З урахуванням вищезазначених домовленостей сторін по справі щодо розміру відсотків за користування коштами, а також з урахуванням того, що відповідачем не виконані умови договору позики від 31.01.2018 року, суд доходить до висновки, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики з урахуванням суми встановлених відсотків, що в загальному розмірі становить 60000 гривень 00 копійок, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 139 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як убачається з письмових матеріалів справи, між адвокатським об`єднанням «БІ ЕС БІ ПАРТНЕРС» та [PERSON] 07.11.2018 року було укладено договір про надання правової допомоги у цивільній/адміністративній справі №12-ц/18, за умовами якого Адвокатське об`єднання в особі адвокатів-членів об`єднання приймає на себе зобов`язання здійснювати представництво та захист прав і законних інтересів клієнта та надавати їй необхідну юридичну допомогу в цивільній/адміністративній справі щодо стягнення заборгованості з [PERSON] згідно договору позики від 31 січня 2018 року у судах загальної юрисдикції України всіх рівнів (місцевий суд, Київський районний суд м. Одеси, окружний адміністративний суд міста Києва, Київський Апеляційний суд або інший апеляційний суд, Верховний Суд), з усіма правами, які має представник позивача у цивільній/адміністративній справі, у тому числі але не виключно, підписувати позовну заяву, визначати точний зміст предмету і підстав позову та розміру позовних вимог, укладати мирову угоду. Також клієнт доручає адвокату від свого імені подавати скарги до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя, судах всіх інстанцій, Міністерстві юстиції України, органах Державної виконавчої служби України, інших органів і посадових осіб у межах виконання завдань за цим договором з правом підписання від імені клієнта та подачі скарг, заяв і запитів й отримання відповідей на них. Клієнт доручає ведення справ по договору адвокатам Старчуку Євгену Валерійовичу, Гелла Сергію Вікторовичу та Буняку Валерію Сергійовичу незалежно один від одного. 07.11.2018 року між адвокатським об`єднанням «БІ ЕС БІ ПАРТНЕРС» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору №12-ц/18, за умовами якої, сторони погодили, що вартість наданої правової допомоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь клієнта, яка виникла на підставі договору позики від 31.01.2018 року складається та становить: складання позовної заяви та усіх додатків до неї, а також розрахунок позовних вимог та вжиття інших необхідних дій направлених на швидке та ефективне вирішення питання - 4000 гривень 00 копійок; прийняття участі за одне судове засідання - 2000 гривень, в режимі відео конференції без врахування клопотань та надання письмових пояснень або 2500 гривень за участь в судовому засіданні безпосередньо у м. Одеса. Судом встановлено, що під час розгляду справи представництво здійснювалось адвокатом Гелла С.В., який є членом адвокатського об`єднання «БІ ЕС БІ ПАРТНЕРС», про що зазначено у договорі №12-ц/18. Відповідно до квитанції №0.0.1306477582.1 від 23.03.2019 року [PERSON] було сплачено на рахунок адвокатського об`єднання «БІ ЕС БІ ПАРТНЕРС» 2500 гривень за надану правову допомогу згідно договору №12-ц/18, а також надалі сплачено 2000 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.1361771465.1 від 22 травня 2019 року. На підставі викладеного вбачається, що позивачем було сплачено в загальному розмірі 4500 гривень за надану їй правову допомогу відповідно до умов договору №12-ц/18, укладеного з адвокатським об`єднанням «БІ ЕС БІ ПАРТНЕРС». За таких обставин, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за реально надані, отримані та документально підтверджені послуги адвоката. На підставі викладеного та

Outcome: approved