Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

15 березня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що з нього вже стягуються аліменти на трьох дітей у розмірі 1/3 та 1/4 частини від всіх його доходів, на його утриманні перебуває непрацездатна мати і якщо суд прийме рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини, то сукупно це буде становити 0,75 % усіх його доходів, що буде більше ніж це визначено в ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якого максимальний розмір відрахувань не може перевищувати 70 % від заробітної плати. Також відповідач зазначив, що він офіційно не працює, виконує роботи по ремонту приміщень, а тому має мінливий, нестабільний дохід. Крім того, відповідач зазначив, що винаймає житло за договором оренди, а також оплачує кредит перед АТ «Укрсиббанк». Рухомого та нерухомого майна у його власності немає, так як автомобіль, яким він користується і про який зазначає позивач у своєму позові, належить його брату. Позивач надіслала до суду відповідь на відзив, в якому заперечувала щодо посилань відповідача, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, оскільки відповідно до копії пенсійного посвідчення, наданого відповідачем, остання є особою пенсійного віку та отримує пенсію з 2013 року. Крім того, позивач зазначає, що у матері відповідача є чоловік та троє інших працездатних синів. Також, позивач посилається на те, що відповідач має накопичення від заробітків за кордоном, куди він виїздив у період з лютого по липень 2020 року. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив про відсутність у нього фінансової можливості надавати утримання [PERSON] , а також зазначив, що позивач фактично працює, отримує дохід, а тому може сама себе утримувати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а/с 6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року у справі № 750/6717/18 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.07.2018 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 67-68). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2020 року у справі № 750/1625/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки старшого державного виконавця Бомбер Ю.А., відповідач станом на квітень 2021 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 10440 грн. 40 коп. (а.с. 65 на звороті). Згідно довідки Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради № 3551 від 29 грудня 2020 року [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народжені в розмірі 860 грн. на місяць (а.с. 9). Як зазначено в позовній заяві, позивач разом із сином змушена винаймати житло, оскільки власного немає. Відповідно до копії договору оренди житлового приміщення [PERSON] винаймає квартиру за адресою: [ADDRESS] . Розмір орендної плати становить 2500 грн. на місяць (а.с. 10). Згідно копії акту від 05.02.2021, за адресою: [ADDRESS] проживає без реєстрації [PERSON] разом з [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до копії довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 65 Чернігівської міської ради № 01-35/23 від 29.01.2020, виданої [PERSON] - матері дитини [PERSON] , за час відвідування ДНЗ № 65 (з 08.09.2020 року) батько дитини жодного разу не приводив дитину і не забирав, участі у вихованні не приймає, з вихователями не спілкується, батьківські збори не відвідував, життям дитини не цікавиться, за харчування дитини мати сплачує самостійно (а.с. 11). Згідно копії довідки від 22.04.2021 [PERSON] має кредитні зобов`язання перед АТ «Укрсиббанк» (а.с. 71-73, 74, 75-76). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу DAEWOO SENS [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , його власником є [PERSON] (а.с. 77). Відповідач у судовому засіданні пояснив, що власного житла немає, а тому винаймає житло, що підтверджується копією договору оренди квартири від 16.10.2020 (а.с. 84-85). Нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано, адже надані позивачем відомості з Реєстру прав власності про наявність нерухомого майна у особи з однаковим як у відповідача прізвищем, ім`ям та по батькові, не співпадають з паспортними даними [PERSON] , тобто відповідача у даній справі, що підтверджується відомостями з Реєстру на а.с. 83 Згідно ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 Сімейного кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Статтею 79 Сімейного кодексу України визначено час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки дитина сторін проживає з позивачем, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач має заробіток, а тому не потребує утримання від батька дитини, а також те, що відповідач є працездатним, з нього вже стягуються аліменти на утримання трьох дітей, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, проте вважає за доцільне стягнути їх у розмірі меншому, ніж просить позивач, а саме в розмірі 1/10 частини заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Також, у зв`язку з наявністю підстав для часткового задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Байдала В.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 01.01.2021 та ордеру серії ХВ № 001091 від 01.01.2021 (а.с. 13, 14, 15). Згідно копії квитанції № 15 від 10 лютого 2021 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «ЮФ Вілеон» 7000 грн. за договором № б/н від 01 січня 2021 року (а.с. 17). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі пропорційно до задоволених позовних вимог. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial