Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на його користь на утримання трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі Ѕ усіх видів доходів боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину до досягнення дітьми повноліття. Також позивач просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на його користь аліменти на утримання трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] за минулий час, а саме з 01.07.2020 року по 28.02.2021 року в розмірі Ѕ усіх видів доходів боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Вказані вимоги обґрунтував тим, що із червня 2020 року відповідачка не приймає жодної участі в утриманні спільних дітей та не прикладає зусиль для того, аби побачитись із ними. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Позивач звернувся до Деснянського районного суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей, в ході якого із відповідачкою було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою від 27.01.2021 року у справі № 754/9022/20. За змістом укладеної угоди сторони добровільно погодили місце проживання спільних дітей разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, сторонами було погоджено спосіб участі матері у вихованні дітей - шляхом встановлення днів зустрічі та особистого спілкування. Разом з тим, вказаною угодою не було визначено способу утримання двох малолітніх, а також старшої неповнолітньої доньки. В свою чергу відповідачка не приймає участі ані у вихованні, ані в утриманні своїх дітей. Фінансовий тягар їх утримання повністю лежить на позивачу, в результаті чого він за власні кошти забезпечує їм належні побутові умови, а також умови для навчання, відпочинку та розвитку. Незважаючи на те, що позивач неодноразово зауважував відповідачці на необхідності фінансово утримувати власних дітей, вона всіляко ухилялась від виконання своїх обов`язків. Підтвердити цей факт можуть свідки. Ухвалою судді від 22.03.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечуючи проти позову відповідач направила до суду відзив на позовну заявузі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до неї позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що надані позивачем докази жодним чином не підтверджують заявлені ним позовні вимоги. У відповідача існує єдиний спосіб прийняття участі в утриманні спільних з позивачем дітей - у натуральній формі, шляхом забезпечення дітей якісними сільськогосподарськими продуктами харчування. Крім того, наразі відповідач у зв`язку із народженняим сина від іншого шлюбу перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має доходу. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та присив суд його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи. Заслухавши вступне слово учасників справи, вислухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, їх належність, достатність, допустимість, достовірність та взаємний зв`язок між ними, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підстверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Крім того, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2021 року визнано Мирову угоду, [PERSON] та [PERSON] за якою сторони зобов`язуються: 1.Сторони угоди добровільно погоджують місце проживання спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . 2.Сторони угоди добровільно погоджують спосіб участі матері - [PERSON] у вихованні спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення днів зустрічі та особистого спілкування на наступних умовах: двічі на місяць у вихідні від шкільних занять дні без присутності батька дітей; під час осінніх, зимових та весняних канікул у школах, де проходитимуть навчання діти (до досягнення шкільного віку [PERSON] - у школі, де навчається [PERSON] ) - протягом трьох днів, а під час літніх канікул - протягом тридцяти днів без присутності батька дітей. 3.Сторони угоди домовились, що під час особистого спілкування з дітьми [PERSON] самостійно визначає спосіб та місце проведення дозвілля дітей та вирішує питання, пов`язані з їх поверненням до місця постійного проживання. 4.Сторони угоди погоджують, що вони мають право безперешкодно спілкуватись з дітьми за допомогою засобів телефонного, електронного та поштового зв`язку 5.Сторони угоди зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою. Після затвердження судом цієї мирової угоди претензії Сторін угоди щодо місця проживання дітей та участі Сторін угоди у їх вихованні вважаються врегульованими. Сторони заявляють, що Мирова угода укладена у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках правосуб`єктності і повноважень, які має згідно з законодавством кожна із сторін, що її підписала, укладання Мирової угоди не порушує права чи охоронювані законом інтереси будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави. Дана Мирова угода набирає чинності та є обов`язковою для [PERSON] та [PERSON] з моменту її підписання та затвердження у встановленому порядку і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей закрито. Як вказував позивач діти від народження по теперішній час проживають за місцем їхньої поточної реєстрації по [ADDRESS] разом з ним. Вказана інформація підтверджується актом обстеження умов проживання від 02.03.2021 року, складеним за присутності сусідів та голови управління ЖБК «Суднобудівник-17», а також довідкою з місця проживання та склад сім`ї від 02.03.2021 року, виданою ЖБК «Суднобудівник-17». Відповідно до копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] у відповідачки [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] . Також позивач вказував на те, що неодноразово просив відповідачку фінансово утримувати власних дітей, однак, вона всіляко ухилялась від виконання своїх обов`язків. Підтвердити цей факт можуть свідки - його брат [PERSON] та старша донька [PERSON] . Судом у якості свідка було допитано [PERSON] , який суду пояснив, що відповідач поїхала з каханцем в м. Ніжин, а дітей покинула. Коштів на утримання дітей відповідач не надає. Дітей із знем народження не вітає. Крім цього, неповнолітня свідок [PERSON] , [INFO] суду пояснила, що мати не допомагає матеріально, сміється, каже, що у неї нічого немає. Останній раз бачились в травні 2020 року. Чула як батько просив у матері кошти на її утримання та утримання брата та сестри. Особисто чула розмови по телефону в червні та серпні, але мати відмовилася допомагати. При цьому в процесі розгляду справи відповідачкою не надано суду доказів, що вона надає постійну, регулярну допомогу на утримання спільних з позивачем дітей. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу матері, яка має стягуватись на утримання її неповнолітніх дітей, суд враховує відсутність будь-яких даних про незадовільний стан здоров`я відповідачки, її працездатний вік. Отже, відповідач як здорова та працездатна особа має можливість працювати та зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дітей, тому суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Одночасно суд не бере до уваги позицію відповідача, що викладена у відзиві на позов щодо виконання свого обов`язку по утриманню дітей у натуральній формі, шляхом забезпечення дітей якісними сільськогосподарськими продуктами харчування, оскільки така форма виконання батьківських обов`язків не передбачена чинним Законодавством, а позивач вважає таку форму недоречною. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку відповідача. В силу положень ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх оплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки показами свідків наданих в судовому засіданні підтверджено факт того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, однак, не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх оплати, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей за минулий час, а саме з 01.07.2020 року по 28.02.2021 року в розмірі Ѕ усіх видів доходів відповідачки також підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судові витрати в доход держави.

Outcome: approved