Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом вказавши, що відповідач [PERSON] є її ([PERSON]) донькою, яка 28 липня 2000 року уклала шлюб з громадянином Нігерії [PERSON], від шлюбу з яким [INFO] народився син [PERSON], який, відповідно, є її онуком. [INFO] батько дитини [PERSON] помер. У 2006 році мати дитини відповідач [PERSON] виїхала до Італії, де постійно проживає, при цьому, не цікавиться життям сина, матеріально не допомагає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, в свою чергу, на даний час, дитина проживає з нею (позивачем) та її чоловіком, всі життєві потреби дитини, придбання необхідних для навчання та розвитку речей, одяг забезпечують дитині вона та її чоловік, а так само разом з чоловіком вони піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Також позивач зазначила, що 01 грудня 2015 року відповідач [PERSON] надала письмову згоду на позбавлення її батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина. Враховуючи викладене, та з посиланням на п.2 ч.1 ст. 164 СК України, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач, яка є її донькою, проживаючи тривалий час окремо від дитини, не цікавиться життям свого сина, не забезпечує дитину матеріально, не піклується про нього, не цікавиться його життям, успіхами в навчанні, вважає, що дитина їй (відповідачу) не потрібна. Крім того, зазначила, що з липня 2000 року дитина проживає разом з нею та її чоловіком, відповідач близько десяти років тому назад поїхала на заробітки, на даний час проживає в Італії, у неї там є сім'я - чоловік та донька. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлялася в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому Законом порядку. Відповідно до заяви [PERSON], посвідченої нотаріусом м. Падуя Енріко Дзеккінато Галло 01 грудня 2015 року, переклад якої (заяви) виконано з італійської мови українською перекладачем [PERSON] 02 грудня 2015 року, встановлено, що [PERSON] хворіє на тяжку невиліковну хворобу (ВІЛ), яка позбавляє її сил та не дозволяє їй працювати, у неї є невеличка погодинна робота, яка не дозволяє їй утримувати сина [PERSON], [INFO]. Також, [PERSON] зазначила, що вона не може залишити Італію, оскільки у неї є донька [PERSON], [INFO], а тому в вищезазначених причин вона ([PERSON]) дає свою згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно свого сина [PERSON], на підставі чого просить, щоб він офіційно був доручений її батькам - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у яких син живе з 8-ми років. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, крім того, зазначила, що позиція органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради викладена у висновку від 15 грудня 2015 року, за яким, орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а також пояснення неповнолітньої дитини [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], народилася [INFO], її батьками в свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданого 07 березня 1978 року, зазначені в графі «Батько» - [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого повторно 04 червня 2003 року, актовий запис за № 407, [PERSON], 1978 року народження, уклала шлюб із [PERSON], 1963 року народження, після одруження їй присвоєно прізвище «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві 25 грудня 2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №1102, батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені: батько «[PERSON]» та мати «[PERSON]». Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області 10 серпня 2011 року, актовий запис за № 3. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 29.01.2016 року [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] та 29.11.2013 року вибула в м. Одеса. Як вбачається з довідок, виданих КП «ЖЕО № 2 КМР» 29.10.2015 року за № № 5247, 5248 [PERSON], 1951 року народження проживає в [ADDRESS], разом з нею проживає чоловік [PERSON] та онук [PERSON], 2000 року народження. [PERSON], 1978 року народження була зареєстрована за вищевказаною адресою з 17.05.1995 року по 29.11.2013 року. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 15.12.2015 року № 7108/49-05-24 орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09.12.2015 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], з тих підстав, що згідно з довідкою від 17.11.2015 року № 632, наданою навчально-виховним комплексом «Кіровоградський колегіум - спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад - центр естетичного виховання» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області [PERSON] навчався у закладі з 01.09.2006 року по 11.06.2015 року. Мати дитини у 2006 році виїхала за межі України. З того часу вихованням, розвитком та утриманням [PERSON] займалися його дідусь та бабуся, з якими проживає дитина. Зазначене підтверджує у письмовій заяві від 14.11.2015 року [PERSON] учитель початкових класів Кіровоградського колегіуму. Згідно з інформацією комунального закладу «Педагогічний ліцей Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» [PERSON] навчається в 10-му класі іноземної філології з 01.09.2015 року. Вихованням дитини займається бабуся, яка спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори. Факт ухилення матері [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON] підтверджують у своїх письмових поясненнях [PERSON], [PERSON] Громадянка [PERSON] письмово пояснила, що хворіє, не має постійної роботи, не може покинути Італію через молодшу дитину і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON]. Неповнолітній [PERSON] пояснив, що проживає з бабусею та дідусем, які йому замінюють батьків. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], позивач посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивач обгрунтовувала тим, що відповідач після виїзду у 2006 році до Італії, не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню дитини, свідомо нехтуючи ними (батьківськими обов'язками), не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його житті, не цікавиться його успіхами у навчанні, спорті, не цікавиться станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєння дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, що свідчить про вольове небажання матері виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Представник третьої особи також зазначив, що стан здоров'я відповідача та наявне у неї захворювання, не є тим захворюванням, за яким відповідач не може приймати участь у вихованні дитини, та не може перешкоджати виконанню матір'ю своїх безпосередніх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, більш того, відповідач з наявним у неї діагнозом, може приймати участь у вихованні дитини, цікавитися життям дитини, його успіхами, навчанням, станом здоров'я, може піклуватися про нього, а так само, вважала, що наявність у відповідача незначних доходів, не є та не може бути перешкодою для спілкування з дитиною. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що він навчається в 10-му класі Педагогічного ліцею Кіровоградської міської ради Кіровоградської області, спеціалізація іноземна філологія, проживає разом з бабусею та дідусем за адресою [ADDRESS], які і займаються його вихованням, піклуються про нього, переживають разом з ним за його проблеми та радіють його успіхам, в той час як мати не піклується про нього, не цікавиться ні його життям, ні навчанням, ні здоров'ям, не надає матеріальної допомоги, і як мати, то вона фактично не присутня в його житті, а так само вважає, що і він не присутній в її житті, мати років десять тому назад поїхала, він залишився проживати з бабусею та дідусем, з мамою спілкується по телефону, однак це буває дуже рідко, мама вітає його з днем народження. Зазначив, що він не проти, щоб мати позбавили батьківських прав по відношенню до нього. Положеннями ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору між батьками, зокрема, і про позбавлення батьківських прав. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст.171 СК України). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). З огляду на зазначене, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина, разом з тим, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та праці, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності, при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні та виконання своїх батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов'язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, вони включають в себе також і материнську (батьківську) турботу та ласку, піклування про здоров'я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною, відзначається судом також і те, що неповнолітній [PERSON] має адекватну самооцінку, та його згода на позбавлення батьківських прав його матері [PERSON] відносно нього є його власною, а не нав'язаною кимось думкою, і така позиція дитини зумовлена тим, що мати не піклується про нього, не цікавиться його життям, розвитком, навчанням та здібностями, не проявляє до нього будь-якого інтересу та батьківської турботи, та фактично мати не присутня в його житті, і зазначена думка дитини враховується судом, при цьому, в своїй заяві відповідач [PERSON] не заперечувала, щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON], на підставі чого суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини [PERSON], які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також позицію відповідача, викладену в нотаріально посвідченій заяві від 01 грудня 2015 року, щодо її згоди на позбавлення її батьківських прав стосовно її сина [PERSON] та офіційного доручення сина її батькам [PERSON] та [PERSON], а також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON], яка є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що вимоги позивача [PERSON], яка, на підставі ст.ст.256, 258 СК України, має право на звернення до суду за захистом прав та інтересів неповнолітнього онука,в т.ч. з позовом про позбавлення батьківських прав, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В порядку ст.88 ЦПК України та з урахуванням позиції позивача, судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. залишити по фактично понесеним позивачем [PERSON] На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved