Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Синиця Т.В., [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири з моменту вчинення. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 21.03.2011 року було накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Однак, в супереч вказаній ухвалі суду, 24.11.2011 року [PERSON] уклав договір дарування зазаначеної частини квартири на користь своєї доньки [PERSON] На думку позивача, відповідач навмисно відчужив зазначене нерухоме майно на користь [PERSON] з метою уникнення виконання зобов"язання перед позивачем, тому позивач вважає, що договір дарування квартири від 24.11.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] є таким, що порушує норми чинного законодавства та права позивача. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином. Відповідно ст..224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо зазначені ним причини неявки визнані судом не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від третьої особи ПН Синиці Т.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що договір дарування нею був посвідчений з дотриманням вимог чинного законодавства та підстав для визнання його недійсним немає, крім того, просила суд слухати справу у її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і визначені їм правовідносини. Судом встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м.Києва знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкодиспричиненої в результаті ДТП. В рамках вказаної справи суддею Дарницького районного суду м.Києва винесено ухвалу від 21.03.2011 року, відповідно до якої було накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] Вказана ухвала відповідачем оскаржена не була та вступила в законну силу. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21.03.2011 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкодиспричиненої в результаті ДТП, а саме: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 42676,66 грн., моральну шкоду у сумі 2000,00 грн., а також судові витрати; в задоволенні решти вимог - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 05.07.2011 року відхилено апеляційну скаргу [PERSON], а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21.03.2011 року залишено без змін. Суд встановив, що в період дії ухвали суду від 21.03.2011 року, [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені своєї малолітньої дитини [PERSON], 24.11.2011 року укладено договір дарування частини квартири, відповідно до якого дарувальник передав, а обдаровувана безоплатно прийняла в дарунок 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Враховуючи, що арешт з вказаної частини квартири знято не було, відповідач не мав права віджужувати належну йому на права власності 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно ст.124 Конституції України Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно ч.1 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Вчинення правочину всупереч судовому рішенню, зокрема, всупереч встановленому їм забороні на її вчинення, є порушенням публічного порядку. Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Синиця Т.В., [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири з моменту вчинення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved