Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У червні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що їм на сім`ю з чотирьох осіб видано ордер про право заняття квартири [ADDRESS] . Квартира не приватизована, відноситься до державного житлового фонду. У вказаному приміщенні, крім позивача та інших членів родини, також значиться зареєстрованою відповідач, яка була співмешканкою [PERSON] - померлого брата позивача та є матір`ю їхньої спільної дитини. Письмової згоди на вселення відповідача члени родини не надавали. За період проживання у квартирі, за життя брата, з вересня 2015 р. відповідач участі в утриманні житла та прибудинкової території не брала, комунальних послуг не сплачувала, мала негативні стосунки з іншими членами родини позивача. Проживання разом з відповідачем створює негативну ситуацію у родині, є нестерпним через неприязні відносини один до одного. Позивач вимушена проживати з хворою донькою за іншою адресою . На прохання змінити місце проживання, відповідач відмовляється, в добровільному порядку виселятись не бажає. Враховуючи наведені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог від 17.12.2018 (а.с. 88-89), позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача та всіх залежних від неї осіб без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою суду від 27.07.2018 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 41). 22.08.2018 відповідач подала відзив на позовну заяву, зазначила, що 06.02.2015, коли зустрічалась з [PERSON] , вона переїхала проживати до квартири [ADDRESS] , де разом з ними також проживала його матір [PERSON] . Разом з [PERSON] відповідач підтримувала шлюбно-сімейні стосунки, вели спільне господарство, проводили разом відпочинок. [INFO] у них народилась донька [PERSON] , яка також була зареєстрована за вищевказаною адресою за згодою [PERSON] [INFO] цивільний чоловік помер. У спірній квартирі фактично проживає вона з донькою та [PERSON] . Позивач з донькою хоча зареєстровані у вказаній квартирі, проте проживають за іншою адресою. З лютого 2015 р. відповідач бере участь в утриманні квартирі, ремонті, прибиранні, оплаті комунальних послуг. Підстави для виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідача та її доньки відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.44-51). 22.08.2018 [PERSON] подала зустрічний позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що остання разом зі своєю донькою [PERSON] хоча і є зареєстрованими у квартирі №40 за вказаною адресою , проте, з 2010 р. постійно проживають за іншою адресою: [ADDRESS] , участі в утриманні квартирі, оплаті житлово-комунальних послуг не бере. [PERSON] та її донька не є членами родини [PERSON] , вони проживають за іншою адресою, спільне господарство не ведуть (а.с. 77-82). У судовому засіданні судом вирішено зустрічну позовну заяву прийняти до спільного розгляду з первісним позовом, про що зафіксовано в журналі судового засідання (а.с. 95). 23.04.2019 в судовому засіданні [PERSON] надала відповідь на відзив, зазначила, що [PERSON] зареєстровано у спірному житловому приміщенні з порушенням закону, оскільки не було отримано згоди інших членів родини. Докази сплати останньої комунальних послуг не надано, додані до матеріалів справи квитанції не містять відомостей про сплату саме [PERSON] таких послуг, крім того, додано лише дві квитанції, в той час, коли остання проживає у квартирі з лютого 2015 р. Квартира, де проживає [PERSON] придбана за кредитні кошти, а тому має намір здавати житло в оренду для оплати кредиту та в подальшому планує проживати за місцем реєстрації. Однак не може це зробити, оскільки у спірному житлі проживає [PERSON] , яка не є членом сім`ї наймача, між ними існують неприязні стосунки, вона має можливість придбати інше житло та проживати у ньому, а тому підлягає виселенню (а.с. 103-107). 30.09.2019 підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, подали заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримують (а.с. 153). Представники [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, від зустрічних позовних вимог відмовляються (а.с. 147-149). Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 74, 76, 98, 99, 140, 141, представник Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації подав заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с. 146). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, вимоги зустрічного позову підлягають залишенню без розгляду з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) видано ордер №55552 серії Б на право заняття жилого приміщення, площею 42,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Розпорядженням Ленінградської РДА м. Києва №1369 від 25.07.2001 внесено зміни в договір найму жилого приміщення на квартиру №40 за вищевказаною адресою, договір заключено з [PERSON] (а.с. 13). 07.06.2016 у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] (а.с. 54). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 16). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 16.07.2018, за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 29). Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.07.2018 [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (а.с.108). 30.05.2019 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набула право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м. (а.с. 151). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно зі ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР особи, що вселились в жиле приміщення як члени наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Частинами 1,2 ст. 64 ЖК Української РСР встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (з останніми змінами від 25 травня 1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на те всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до пункту 4 статті 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач за первісним позовом [PERSON] разом з донькою є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Позивач та третя особа [PERSON] заселились до вказаної квартири на підставі ордеру на житлове приміщення. Судом встановлено, що при вселенні відповідача, не було дотримано встановленого порядку, зокрема: не було отримано письмової згоди на те всіх членів сім`ї наймача. Крім того, як встановлено судом, відповідач [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , куди має намір та бажання переселитись, проживати на постійній основі, про що зазначила у заяві від 30.09.2019 (а.с. 147-149), а тому суд приходить до висновку, що остання підлягає виселенню з квартири [ADDRESS] та вселенню до належного їй на праві власності житлового приміщення. Щодо зустрічних позовних вимог слід зазначити наступне. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . У поданій заяві від 30.09.2019 позивач за зустрічним позовом відмовилася від зустрічних позовних вимог (а.с.147-149). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (п. 4. ч. 1 ст. 255 ЦПК України). В силу наведених норм, подання клопотання про відмову від заяви - це процесуальне право позивача за зустрічним позовом. У суду відсутні підстави не прийняття відмови [PERSON] від заяви, а тому заява підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю. Враховучюи вищевикладене, основний позов підлягає задоволенню, вимоги за зустрічним позовом підлягають закриттю.

Outcome: approved