Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

До суду з названим позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що з 2 березня 2000 року по 30 квітня 2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 23 листопада 2001 року відповідач [PERSON] та її дочка [PERSON] були зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS], який належав на той час його матері [PERSON], і який остання 18 травня 2004 року подарувала йому. 8 січня 2013 року відповідач [PERSON] самостійно поділила спільне майно, забрала речі, остаточно залишила сім'ю та переїхала разом із повнолітньою дочкою [PERSON] до іншого місця проживання. Відповідачі у належному йому на праві приватної власності будинку не проживають з часу вибуття, тобто більше одного року, він змушений сплачувати за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, між ним, як власником та відповідачами будь - якої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було, витрати по утриманню будинку вони не несуть, не приймають участі в спільному побуті і не є членами його сім'ї. Позивачка просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому вищевказаним житловим будинком. В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не прибули, із заявою про розгляд справи в їх відсутність до суду не зверталися. Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Допитані по справі свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони з позивачем проживають по сусідству і їм відомо, що позивач та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі. Відповідачі проживали з позивачем по [ADDRESS]. В січні 2013 року відповідачка [PERSON] забрала частину майна з будинку і з вказаного часу вона, її дочка [PERSON] та їх з позивачем неповнолітній син [PERSON] у вказаному будинку не проживають, переїхали проживати в інше місце. Позивачка з дітьми в їх село жити не повертались. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02 березня 2000 року у виконкомі Кривецької сільської ради Ставищенського району Київської області між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15). Відповідач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями договору дарування жилого будинку від 18.05.2004 р. та витягу про реєстрацію права власності виданим КП КОР „Білоцерківське МБТІ" від 01.07.2004 р. (а. с. 8-10). Відповідачі зареєстровані у вказаному жилому будинку по даний час: [PERSON] - з 23.11.2001 р. (а. с. 13,14), [PERSON] - з 18.12.2009 р. (а. с. 14, 23). Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 30 квітня 2013 року 13 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення (а. с. 16). З показів свідків [PERSON] та [PERSON], довідки Кривецької сільської ради від 16 жовтня 2013 року № 359 (а. с. 14) судом встановлено, що з січня 2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вищевказаному будинку не проживають. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Тобто дружина, діти, батьки, та інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України (2003 року) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2013 року не проживають у вищевказаному житловому будинку позивача, суд вважає, що відповідачі втратили право користування даним будинком.

Outcome: approved