Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом і просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку із отриманням травми 20 000 грн. Свій позов обґрунтовує тим, що він з серпня 1983 року по квітень 2011 року працював на різних посадах в підприємствах вугільної промисловості. Робота на шахті є джерелом підвищеної небезпеки. Ця робота пов'язана с особливими природними, географічними, геологічними умовами, запиленістю повітря, умовами підвищеного ризику для здоров'я. 09 березня 2001 року при виконанні своїх трудових обов'язків на посаді гірничого майстра з позивачем стався нещасний випадок, про що було складено акт про нещасний випадок на виробництві № 44 від 11 березня 2001 року. Згідно виписки з акту огляду у МСЕК серії 2-18 АВ № 086131 наслідки визначення ступеню втрати професійної працездатності у процентах, необхідності у додаткових видах допомоги серії від 12 листопада 2003 року була встановлена ступень втрати працездатності у процентах первинно - 60 %, з 03 листопада 2010 року - встановлена ступень втрати працездатності 60 %, третя група інвалідності - безстроково. На підставі висновків МСЕК, позивачу було потрібно постійне медикаментозне лікування з приводу отримання травми та санаторне лікування, не може виконувати навіть елементарних дій в побуті і у зв'язку з цим він відчуває великі моральні страждання. Також моральна шкода полягає в тому, що він до отримання травми рідко звертався до лікарів, а тепер потребує постійного лікування, біль, слабкість не проходять, багато часу він витрачає на відвідування лікувальних установ, тоді як цей час він міг би провести зі своєю сім'єю. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Зокрема, позивач [PERSON] вказав, що несе моральні страждання у зв'язку із отриманням травми, до теперішнього часу відчуває біль та слабкість, постійно вимушений звертатися до лікарів. Позивач просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. Представник відповідача за довіреністю Степанюк Р.В. з позовом не погодився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилався на те, що до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни Законом України № 717-V від 23.02.2007 року і цим виключено статті, які регламентували порядок відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві. Тому на момент подачі позовної заяви Фонд не має правових підстав та фінансових можливостей для відшкодування моральної шкоди. Крім того, Фонд взагалі є неналежним відповідачем у справі, оскільки спір виник із трудових правовідносин, так як позивач отримав травму внаслідок того, що довгий час працював на шахті «Трудівська». Також представник відповідача вказав, що обов'язок відшкодувати моральну шкоду покладається на винних осіб, а позивачем не доведена вина Фонду у спричиненні йому моральної шкоди. Безпечні умови праці йому повинен був забезпечити роботодавець. І взагалі позивач не довів факт спричинення йому моральної шкоди, медичних документів, які б свідчили про те, що йому дійсно заподіяна моральна шкода, не надав, тому його позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У акті розслідування про нещасний випадок від 09 березня 2001 року, комісія по розслідування прийшла до висновку, що у [PERSON] сталася закрита травма грудної клітини, множинні переломи ребер з обох сторін, двосторонній посттравматичний гемопневмотаракс, внутрішньолегенева гіматома верхньої частки правої легені. Згідно виписки з акту огляду у МСЕК серії 2-18 АВ № 086131 наслідки визначення ступеню втрати професійної працездатності у процентах, необхідності у додаткових видах допомоги серії від 12 листопада 2003 року була встановлена ступень втрати працездатності у процентах первинно - 60 %, з 03 листопада 2010 року - встановлена ступень втрати працездатності 60 %, третя група інвалідності - безстроково. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до змісту ст. ст. 1, 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції Закону від 23.09.1999 р., на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати. Як вбачається із матеріалів справи, отримання професійної травми у [PERSON] було придбано на виробництві при виконанні ним трудових обов'язків. Він отримав професійну травму і саме у зв'язку з отриманням цієї травми йому встановлена безстроково втрата працездатності 60 % в той час, коли норми Закону щодо відшкодування моральної шкоди Фондом були діючими. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] була заподіяна моральна шкода у зв'язку з отримання трудового каліцтва. За таких обставин у позивача є право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ". При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Мар»їнському районі на внесені зміни до Закону 23 лютого 2007 року і виключення положень, які регламентували порядок відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Стійка втрата професійної працездатності позивачу МСЕК була встановлена 12 листопад 2003 року і позивачу було встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності, тобто на момент дії Закону в тій редакції, коли було передбачено порядок відшкодування моральної шкоди. Також суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що Фонд є неналежним відповідачем у справі, так як позивач отримав професійну травму на виробництві, а його отримання сталося внаслідок того, що позивач довгий час працював в тяжких умовах праці. Інших доказів на підтвердження цих доводів відповідач не надав, тому вони судом не приймаються. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд керується принципами розумності та справедливості. Суд враховує стан здоров'я позивача, а саме, що він на 60 % втратив професійну працездатність, вимушений звертатися до лікувальних установ, відчуває фізичний біль та загальну слабкість. Але також суд враховує те, що позивач отримав від відповідача на підставі рішення МСЕК одноразову виплату, своєчасно отримує щомісячні страхові виплати, отримує щороку медичну допомогу, витрати на яку компенсуються Фондом. Також суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує обставини, за яких позивачем було отримано професійну травму і, як наслідок, втрату професійної працездатності, а також те, що позивач залишається працездатним. На підставі наведеного, враховуючи обсяг фізичних і душевних страждань, їх характер, ступінь та тривалість, а також відсутність більш тяжких наслідків, суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 18 000 грн. Позивач і відповідач звільнені за законом від сплати судового збору, тому суд вважає необхідним ці витрати віднести на рахунок держави. На підставі ст. ст. 1, 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 30.07.2003р.),

Outcome: partial