Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовною заявою, по якій просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на користь позивача безпідставно списані грошові кошти у розмірі 2595 гривень 66 копійок, 90000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди,витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 4000 гривень, та витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 1900 гривень 20 коп, при цьому посилаючись на обствини та підстави викладені в позові. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, наддав усні пояснення відповідні до позову. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши суду письмові заперечення, наддала усні пояснення відповідні запереченям. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Згідност. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України\~встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 18 грудня 2015 року [PERSON] до відділення № 20 ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК», у звязку із необхідністю відкрити рахунок для перерахування пенсії позивачкою була отримана пластикова картка для нарахування пенсії № 4149497850159536. Як вбачається з листа деталізованих операцій по картці № 4149497850159536, 18 грудня 2015 року пенсійним фондом Первомайського району Миколаївської області позивачу було перераховано суму пенсійного нарахування в розмірі 4193 грн 97 коп., після надходження вищезазначеної суми відповідачем 21.12.2015 року списанно прострочену заборгованості на погашення простроченої заборгованості по картці 88**14 в сумі 1950 грн 00 коп та 146 грн. 99 коп. 29 грудня 2015 року було перераховано пенсію в розмірі 949 грн., 24 січня 2016 року відповідач здійснив списання коштів в розмірі 498 грн. 64 коп. на погашення заборгованості по рахунку 29**22. 30 грудня 2015 року позивач надіслала заяву про повернення коштів і отримання інформації стосовно заборгованості за допомогою поштового відправлення до головного офісу ПАТ КБ «Приват Банк», який знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50., окрім того не одноразово телефонувала до ПАТ КБ «Приват Банк» для отримання пояснень та відповідей щодо відповідної ситуації. 01 лютого 2016 року позивачка через свого представника вдруге письмово звернулася з відповідною заявою від 01 лютого 2016 року за № 648, про що банк поставив свою відповідну відмітку . Так, що спочатку відповідач надав відповідь, датовану 19 лютого 2016 року, в якій вказують на відсутність повноважень в отриманні повноважень, а у відповіді, датованої 29 лютого 2016 року банк просить зачекати, так як спеціалісти шукають інформацію. Таким чином ніякої конкретної відповіді ПАТ КБ «Приват Банк» не надав. Представник відповідача зазначає у своїх запереченнях, що відповідне списання коштів з рахунку позивача з картки № 4149497850159536 відбулося на підставі п.3.2.5 кредитного договіру №NKXRRX02260043 від 20.12.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON]. Як встановлено судом , між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладен кредитний договір №NKXRRX02260043 від 20.12.2007 року. Відповідно до умов якого, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 10 200,43 грн. на термін до 20.06.2009 p., а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку , встановлених кредитним договором. Згідно п. 3.2.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка") (Стандарт), які є невідємною частиною заявки позичальника на отримання кредиту, що разом складають кредитний договір, позичальник доручає банку списувати кошти із всіх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). ПАТ КБ «Приват Банк» скоритався своїм правом та звернувся до Новотроїцького районного суду Херсонської області із позовною заявою про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості у розмірі 31055.59 грн. на користь ПриватБанку. 20.01.11 р. Новотроїцьким районним судом Херсонської області ухвалене рішення справа №2-145/11, яким позовні вимоги ПриватБанку задоволено в повному обсязі, рішення набрало чинності 31.01.11 р., у звязку з чим 01.02.2011 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області був виданий виконавчий лист № 2-145/11. Проте, згідно листа Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, виконавче провадження № 25703038 на підставі виконавчого листа від 01.02.2011 року Новотроїцького районного суду Херсонської області по справі 2-145/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було відкрито 06.04.2011 року. Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень складає три роки. Станом на 07.03.2017 року на виконанні Первомайського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Миколаївської області виконавчий лист від 01.02.2011 року Новотроїцького районного суду Херсонської області по справі 2-145/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] не перебуває. Так, згідно довідки ВП (спецрозділ) від 16.03.2017 року № 5850 Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 31.05.2011 року виконавчй документ № 2-145/11 повернуто стягувачеві відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто до 20.06.2009 року. У відповідності до вимог ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Між тим, у ч.І ст.1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати збитки якщо інше не встановлено законом. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є\~відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки кредитний договір №NKXRRX02260043 від 20.12.2007 року дії в до 20.06.2009 p.,а на виконанні Первомайського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Миколаївської області виконавчий лист від 01.02.2011 року Новотроїцького районного суду Херсонської області по справі 2-145/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] не перебуває, оскільки він 31.05.2011 року відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачеві , позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 2595 гривень 66 копійок є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Як роз'яснено у п.п. 3, 4постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, підставами для відшкодування моральної шкоди [PERSON] визначає у позові її душевні страждання, хвилювання, емоційний дискомфорт. Однак, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження у повній мірі заподіяння моральної шкоди в розмірі саме 9000,00 грн, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме\~2000,00 грн. Стаття 11 ЦПК Українивизначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача проти позову не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає задоволенню частково. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, сплату судового збору то суд вважає вказані вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.п. 2, ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до\~ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Як вбачається з наданої представником позивача копії договору про надання правової допомоги № 25/12-15, відповідно до п.3.1 договору розмір гонорару складає 4000 грн. одноразово. Враховуючи наведене, з ПАТ КБ «Приват Банк» слід стягнути понесені позивачем витрати повязані зі наданням правової допомоги у розмірі 4000 грн. та сплатою судового збору в розмірі 1900,20 грн.що підтверджується відповідними квитанціями

Outcome: partial