Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Підгородненської міської ради Дніпропетроваської області про позбавлення батьківських прав батька відносного його малолітніх дітей та стягнення аліментів на її утримання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] У відповідності до свідоцтв про народження дітей батьком є [PERSON] шлюб між батьком та матір'ю дітей було укладено 28 листопада 2009 року та зареєстровано виконавчим комітетом Підгородненської міської ради, про що зроблено відповідний актовий запис за № 131. Приблизно з травня 2016 року шлюбні відносини між сторонами було припинено. З цього ж часу сторони фактичного спільного господарства та побуту не мали, однією сім'єю не проживали. З вказаного часу відповідач жодних контактів з малолітніми дітьми не підтримує, місце його знаходження та проживання невідоме. На теперішній час вона разом з дітьми постійно мешкає в [ADDRESS]. Діти знаходяться на повному утриманні матері. Відповідач у справі з травня 2016 року не займається вихованням малолітніх дітей, не проявляє турботи, не виконує обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не цікавиться взагалі їх долею, таким чином не виконує батьківських обов'язків, передбачених ст.155 СК України. Згідно зі ст.155 ч.4 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язків щодо утримання дітей. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. Оскільки діти на теперішній час проживають спільно з матір'ю, батько дітей повинен сплачувати аліменти на їх утримання. З урахуванням матеріального стану Відповідача, його сімейного становища та інших суттєвих обставин є доцільним призначення аліментів на утримання малолітніх дітей. Оскільки на даний час озивачка непрацездатна, тобто знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років ([PERSON] [INFO]). Батько дітей повинен сплачувати аліменти також і на утримання дружини. Просить суд позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини від усього заробітку відповідача у справі, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] щомісячно. Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини від усього заробітку відповідача у справі, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] щомісячно. Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] аліменти для її утримання у розмірі 1/6 частини від усього заробітку відповідача у справі, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дорослої людини, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною 3 років, тобто до [INFO] щомісячно. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. До початку відкритого судового засідання представник позивача надала суду заяву в якій позовні підтримала у повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. У відкрите судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився з невідомої суду причини, але будичи присутнім в судовому засіданні пояснював, що позовні вимоги визнає частково в частині стягнення аліментів. У відкрите судове засідання представник третьої особи не з'явився, але будучи присутнім в судовому засіданні пояснював, що в даному випадку відсутні підстави для позбавлення батьківських прав. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 22.12.2010 року та серії [NUMBER] від 14.07.2014 року вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки від 08.11.2016 року №4343 виданої Підгородненською міською радою, вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з синами [PERSON], 2010 р.н.та [PERSON], 2014 р.н. Згідно ст.164 ч.1 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, не цікавився їх духовним та фізичним розвитком, не займався їх вихованням та не надавав матеріальної допомоги. Це стало підставою для збирання позивачкою документів для подання позову до суду про позбавлення відповідача батьківських прав. Будучи присунім в судовому засіданні відповідач пояснював, що для повноцінної його участі у вихованні дитини є деякі перешкоди, однак він має намір належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Також, у судовому засіданні встановлена наявність між батьками дітей негативних відносин і ця обставина, на думку суду, є причиною того, що відповідач не має можливості належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. При цьому ухилення від виховання дитини має місце лише за умовами винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням указаних обставин, суд вважає, що у задоволенні вимог про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити, оскільки позивач не надала суду належних доказів про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та не довила його винну поведінку щодо злісного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку дітей, їх утриманні. Але при цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до дітей. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Згідно с.2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має не залежно від того, чи вона працює, та незалежно від матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, суд вважає необхідним позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в єдиній частці в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.11.2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином, [PERSON], [INFO] трьох років, починаючи з дня пред'явлення позову, обставин за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення сином трьох років судом не встановлено. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп., за вимогу майнового характеру (про стягнення аліментів). Вимоги позивача про стягненя витрат по сплаті судового збору за вимогу не майнового характеру (про позбавлення батьківських прав) у розмірі 551,20 грн. на її користь не підлягають задоволенню, оскільки у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав позивачу відмовлено.

Outcome: partial