Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] Н М. такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. Комінтерна, буд. 98 с.м.т. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області. На обґрунтування позову позивач вказала, що з 30 червня 2000 року в її домоволодінні, яке розташоване за адресою: вул. Комінтерна, буд. 98 «а», смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області була зареєстрована дружина сина відповідач [PERSON] Позивач, її син [PERSON] та дружина сина проживали однією сімєю. 25 серпня 2014 року відповідач [PERSON] забрала свої речі та переїхала жити до своєї матері, яка мешкає в смт. Приколотне Великобурлуцького району Харківської області, оскільки подружнє життя у них з сином позивачки не склалось. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, будь-яких домовленостей між ними з приводу житла не існує, тому звернулася до суду для вирішення цього спору в судовому порядку та просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача, який діє на підставі довіреності від 17 серпня 2015 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 2000 року проживала зі свої чоловіком у домоволодінні його матері, яке знаходиться за адресою: смт. Великий Бурлук, вул. Комінтерна, 98 «а» Великобурлуцького району Харківської області. Подружнє життя з чоловіком не склалось і 25 серпня 2014 року вона переїхала мешкати до свої матері в смт. Приколотне Великобурлуцького району Харківської області. Позовні вимоги не визнає. Представник третьої особи по справі завідуючий Великобурлуцьким районним сектором ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON] просив прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані ними\~документи і матеріали, \~всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Як вбачається з свідоцтва про право власності серії ААІ № 275855 посвідченого державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори та зареєстрованого за № 544 [PERSON] належить право власності на половинну частку в спільному майні, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в смт. Великий Бурлук по вул. Комінтерна, буд. 98 «а» Великобурлуцького району Харківської області (а.с.57). Відповідно до угоди серії ААІ № 275893 складеної 15 березня 2015 року та посвідченої державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори, зареєстрованої в реєстрі за № 551 у власність [PERSON] переходить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в смт. Великий Бурлук по вул. Комінтерна, буд. 98 «а» Великобурлуцького району Харківської області (а.с.56). За [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в смт. Великий Бурлук по вул. Комінтерна, буд. 98 «а», Великобурлуцького району Харківської області після померлого 02 серпня 1996 року [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААІ № 275857 від 15 березня 1997 року (а.с.55). Як вбачається з домової книги, вищевказане домоволодіння значиться зареєстрованим за [PERSON] на праві свідоцтва про право на спадщину (а.с.58). За відомостями Великобурлуцького РС ГУДМС України в Харківській області та паспортних даних, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [INFO] «а» смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області (а.с.21, 50). Із актів, складеними депутатами Великобурлуцької селищної ради та сусідами позивача вбачається, що [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації з 25 серпня 2014 року по теперішній час (а.с.11-17), тобто не проживає за місцем реєстрації більше року. В судовому засіданні відповідач пояснила, що вона на даний час мешкає в сел.Приколотне Великобурлуцького району Харківської області у своєї матері. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто позивачі вправі самостійно вирішувати питання взяття на реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб у житловому приміщенні, користуватися житлом, яке належить на праві приватної власності. У відповідності зі ст.391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Великий Бурлук по вул. Комінтерна, буд. 98 «а» Великобурлуцького району Харківської області і ці обставини відповідач не оспорює. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом також встановлено, що відповідач проживала разом з позивачем та її сином [PERSON] в спірному житловому будинку з 2000 року, тобто була членом сім»ї власника житла. У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обовязковою умовою розуміння сім"ї. Згідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В розясненнях, які містяться в п. 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватись цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. Згідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у стороні та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В порушення вказаної норми ЦПК України, відповідач не надала суду доказів, які б свідчили про відсутність в спірному житловому приміщенні її понад рік без поважних на те причин. Відповідно до ст.391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач з 25 серпня 2014 року не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому більше року, доказів того, що позивач або інші особи, чинили їй перешкоди у користуванні спірним житлом не надала, також не надала будь-яких доказів про те, що між нею встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою вул. Комінтерна, буд. 98 «а» смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судові витрати, враховуючи вимоги ст.\~88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги задоволені.

Outcome: approved