Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] , звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часупрацював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 22.06.2011 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням,а саме: 30% по радикулопатії, 5% по хронічному бронхиту, 5% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності,з наступним переоглядом01.06.2012 року. При черговому повторному переогляді 17.07.2012 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 25% по радикулопатії, 10% по хронічному бронхиту, 5% по туговухості та встановлено з 01 липня 2012 року безстроково.Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуваєстійкий біль та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, утруднена хода, біль в плечових, ліктьових, колінних суглобах, обмеження рухів і хрускіт в них, заніміння кінцівок, загальна слабкість, задишка при помірному фізичному навантаженні, кашель зі слизовим мокротинням, підвищення артеріального тиску, головний біль. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 166 920 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 02серпня 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачпрацював протягом 13 років в шкідливих та небезпечних умовах правці і на інших підприємствах, що підтверджується записом в трудовій книжці, тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» не може відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншими підприємствами. Крім того, член комісії по розслідуванню хронічного професійного захворювання - начальник ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] відмовився підписувати акт розслідування хронічного професійного захворювання №21 від 06.06.2011 року мотивуючи свою відмову тим, що не погоджується з п. 19 вищевказаного акту, оскільки умови праці в яких працював [PERSON] не створювалися ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом та результатом проектних робіт, виконаних державними органами при створенні ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком». Крім того, відповідно до ст.. 13 ЗУ «Про охорону праці» у ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» постійно впроваджуються нові технології та ведеться робота з пропаганди безпечних методів та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці. Також на протязі усієї трудової діяльності на підприємстві позивач отримував передбачені законодавством відповідні пільги та компенсації. 11.07.2011 року позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я. Крім того, зазначили, що наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами. Вважають суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 166 920 грн. не підлягають задоволенню. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 16.01.1995 року по 24.05.2011 року працював на підприємстві відповідача, а самепідземним слюсарем черговим і по ремонту обладнання шахти «Октябрська» тресту «Кривбасшахтобуд» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком», звільнений 24.05.2011 року за власним бажанням, (копія трудової книжкиа.с.39-47). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 05.05.2011 р., позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом:Радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1 вираженими статнко-динамічним порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудиннимсиндромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопатковогоперіартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ГІФ другою ступеня) суглобів. Хронічний бронхіт. Легеневанедостатністьпершогоступеня.Нейросенсорна приглухуватість справа 0 ступеня (початковіявища), злівапершогоступеня (з легким зниженням слуху) (далі по тексту - туговухість). Висновком МСЕК від 22.06.2011 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 30% по радикулопатії, 5% по хронічному бронхиту, 5% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2012 року. При повторному переогляді 17.07.2012 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 25% по радикулопатії, 10% по хронічному бронхиту, 5% по туговухості та встановлено з 01 липня 2012 року безстроково. Інвалідність не встановлено.( а.с.9-10). Актом розслідування професійного захворювання №21 від 24.05.2011 року проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено причини виникнення професійного захворювання [PERSON] , а саме: робота протягом 29 років 6 місяців в умовах важкої праці, пилу та 24 років в умовах шуму, параметри яких перевищували норми: рівень фізичного перевантаження: маса піднімання та переміщення вантажів вручну - 4175 кг при допустимій до 30 кг; робоча поза з нахилом тулуба до 30° /більше 30° - 56,8%/12,6% робочої зміни при допустимій 25%, нахили тулуба більше 30°: 140-194 разів за зміну при допустимих до 100 разів за зміну. Важкість праці відноситься до III класу 2го ступеня шкідливості. Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10% до 70% в концентраціях: 3,3 мг/м3 - 30.3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.Рівень шуму: еквівалентний рівень звуку до 92 дБА при ГДР - 80 дБ. Відповідно до п.19 Акту розслідування хронічного професійного звхворювання, професійне захворювання отримано позивачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва трест «Кривбасшахтобуд`ВО «Кривбасруда», ВАТ іПАТ «Кривбасзалізрудком» та особисто і 01.12.2008 р. начальник дільниці №7 проходки шахти «Октябрська» - Івченко 1.С., які не виконували вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення здорових та безпечних умов праці на робочому місці позивача.(а.с.14-17). Згідно Акту про відмову працедавця підписати акт розслідування хронічного професійного захворювання від 03.06.2011 року член комісії по розслідуванню хронічного професійного захворювання - начальник ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] відмовився підписувати акт розслідування хронічного професійного захворювання №21 від 06.06.2011 року мотивуючи свою відмову тим, що не погоджується з п. 19 вищевказаного акту, оскільки умови праці в яких працював [PERSON] не створювалися ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом та результатом проектних робіт, виконаних державними органами при створенні ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком»(а.с.18.) Статтею 3 Конституції Українипередбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті46 Конституції Українипередбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідност. 173 КЗпП Українишкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП Українизабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбаченіст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Посилання представника відповідача на відмову працедавця від підписання Акту про розслідування хронічного професійного захворювання як на підставу для відмову в позові суд вважає такими, що не грунтуються на законі, оскільки відмова від підпису представника працедавця не спростовує змісту самого Акту розслідування хронічного професійного звхворювання, яким встановлено причини його виникнення та осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці»передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьоюстатті 23 ЦК Українипередбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК Україниморальна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві абовнаслідок профзахворюванняполягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку зушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 40 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий біль та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, утруднена хода, біль в плечових, ліктьових, колінних суглобах, обмеження рухів і хрускіт в них, заніміння кінцівок, загальна слабкість, задишка при помірному фізичному навантаженні, кашель зі слизовим мокротинням, підвищення артеріального тиску, головний біль. Визначаючи розмірвідшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 50 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 166 920 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положеньст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката, крім того позовна заява не містить вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу із зазначенням розміру таких витрат, тому суд не вирішує питання про відшкодування таких витрат виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Outcome: partial