Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

02 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , а також до [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру № 102 від 13.03.1995 року. У цій квартирі позивач, його колишня дружина, два сини та онук проживали разом. Після розірвання шлюбу дружина змінила місце фактичного проживання та місце реєстрації, а у липні 2014 року обидва сини та онук виїхали до Російської Федерації, отримали громадянство зазначеної країни та постійно там проживають. На думку позивача, відповідачі втратили інтерес до квартири, не цікавляться її станом, не беруть участі у її утриманні та оплаті комунальних послуг, але через те, що залишаються в ній зареєстрованими, позивач змушений сплачувати підвищену квартирну плату та деякі інші комунальні послуги, а також позбавлений можливості оформити субсидію на їх оплату, тож позивач змушений звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивача адвокат Щербина С.В. в судове засіданні не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи - Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник органу опіки та піклування Черкаської селищної ради Борисова О.А. в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечує. А також представник органу опіки та піклування Черкаської селищної ради Борисова О.А. надала до суду висновок Виконавчого комітету Черкаської селищної ради від 30.06.2021 року № 53 щодо розв`язання спору, відповідно до якого виконавчий комітет вважає доцільним визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] , [INFO] , за адресою: квартира [ADDRESS] . Враховуючи це, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 102 від 13 березня 1995 року, [PERSON] , на сім`ю, яка складається із: дружина [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] , Гвардійською КЕЧ району було надано право на зайняття квартири [ADDRESS] (а.с.9). В зазначеній квартирі зареєстровані: основний квартиронаймач [PERSON] , його син [PERSON] , його син [PERSON] та його онук [PERSON] , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацією від 18 лютого 2021 року № 59 (а.с.11). Суду надано копію актів перевірки фактичного проживання (не проживання) по [ADDRESS] , складені депутатом Черкаської селищної ради округу № 3від 19 жовтня 2017 року, від 27 листопада 2018 року, від 14 листопада 2019 року та від 14 грудня 2020 року, у відповідності до яких сусіди підтвердили той факт, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою реєстрації місця проживання понад п`ять років, його місце проживання не відомо (а.с. 12-15). Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців. Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено. Окрім цього, суд вважає, що з питання визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, слід застосовувати такі норми законодавства. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно з п. 26 Правил..., у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Суду надано копію паспорту громадянина Російської Федерації на ім`я [PERSON] , [INFO] , а також копію свідоцтва № [NUMBER] про реєстрацію за місцем проживання, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням вказаного, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином іншої країни, зареєстрований за місцем проживання на території іншої країни, за місцем реєстрації в Україні не проживає. Встановлено, що [PERSON] проживає разом з батьком - [PERSON] . Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Відповідно до частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того , здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З врахуванням того, що суд виходить з пріоритету інтересів малолітньої дитини, їх найкращого забезпечення враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, тому приходить до висновку, що саме рішення про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця проживання дитини, незалежно від стосунків батьків, а отже таке судове рішення буде ефективним способом захисту прав дитини. Судом зазначалось, що Виконавчий комітету Черкаської селищної ради вважає доцільним визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] за фактичним місцем проживання зі своїми батьками суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що зміна її місця реєстрації є, в тому числі, необхідним заходом захисту прав малолітнього [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підлягають задоволенню, суду доведено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved