Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та здійснення представництва в інтересах [PERSON], звернувся в суд із позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 червня 2017 між позивачем та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» був укладений договір фінансового лізингу №005405, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування майно - трактор МТЗ 622, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу, сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов договору. Того ж дня [PERSON] було сплачено на користь ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» 35000 грн. в якості частини першого лізингового платежу. Зазначає, що договір фінансового лізингу №005405 від 22 червня 2017 року підписаний позивачем під впливом обману, є несправедливим та порушує права [PERSON] як споживача. При його укладенні не було дотримано вимоги чинного законодавства щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Просить стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь позивача в порядку реституції грошові кошти в сумі 35000 грн., сплачені [PERSON] згідно договору фінансового лізингу №005405 від 22 червня 2017 року, який є нікчемним. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Направив на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судові засідання не з'являється, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 червня 2017 між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" був укладений договір фінансового лізингу №005405, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування трактор МТЗ 622, а останній зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов договору (а.с.5-19, 20, 21-22). Того ж дня позивачем було сплачено на користь відповідача 35000 грн. в якості частини першого лізингового платежу (а.с.25). Згідно з ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду),\~ купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством,\~ вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно\~ застосовує\~ наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з положеннями ч. 1, п. 4 ч. 3, ч. 5, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно з ст. 21 Закону України «Про захист споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеним, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника)\~ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій\~ та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений\~ строк\~ не\~ менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч.2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Відповідно до п.5.1 договору фінансового лізингу №005405 від 22 червня 2017 року трактор (предмет лізингу) передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії\~ за організацію, авансового платежу, комісії за пердачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених у п. 5.4 договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу. У пункті 5.4. вищевказаного договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п. 1.3 договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Як вбачається зі змісту договору, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмету лізингу. Проте формули перерахунку не передбачено. [PERSON] того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Таким чином суд, аналізуючи вищезазначені положення договору, приходить до висновку про те, що навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 відсотків вартості предмета лізингу, лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання договору позивачем. В той же час за договором у позивача відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у зв'язку із невиконанням\~ товариством\~ договору. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Суд констатує, що вищезазначені положення договору свідчать про несправедливість умов, які вказані у п.п. 4, 5, 7, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, оскільки в п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що значна частина умов договору фінансового лізингу №005405 від 22 червня 2017 року є несправедливими відносно споживача та суперечать загальним принципам, зазначеним у ч. 1 ст. 808 ЦК України, а також положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки фактично всю відповідальність та всі ризики покладено на споживача (лізингоодержувача) та виключено таку для лізингодаця. Для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдають шкоди споживачеві. Договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін,\~ що в сукупності з іншими фактами дає суду підстави для визнаня такого договору недійсним. Таким чином договір фінансового лізингу №005405 від 22 червня 2017 року підлягає визнанню\~ недійсним,\~ з\~ відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у розмірі 35000 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 509, 638, 640, 806\~ ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг»,

Outcome: approved