Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , у даному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , яка понад один рік у вказаному будинку не проживає, не несе витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку, позивач просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, відзив на позов станом на 16.06.2021 не подала. За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] з 13.06.2018 на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору про виділ нерухомого майна зі складу усього майна подружжя, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Савіцькою І.Л. за р/н 727 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 127445405 від 13.06.2018 року . Згідно довідки № Д-03-51375 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданої управлінням з питань реєстрації Хмельницької міської ради 15.12.2020 в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована з 14.12.2018 року відповідач [PERSON] , [INFO] . Згідно акту б/н від 24.12.2020 посвідченого начальником управління з питань реєстрації зазначено, що [PERSON] , 1928 р. не проживає в [ADDRESS] і ніколи не проживала. Ці обставини підтверджуються поясненнями представника позивача та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідач не сплачує комунальних послуг та наміру проживати в будинку не має. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку понад один рік, позов про визнання її такою, що втратила право користування квартирою підлягає до задоволення.

Outcome: approved