Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позов мотивує тим, що він став переможцем на електронних торгах системи Сетам за лотом №111188, сплатив внески та отримав акти державного виконаця. Майно він отримав, але автомобіль не відповідає даним описаним у документах. Уповноважений на зберігання автомобіля - Відповідач [PERSON] підмінив автомобіль на інший, такої ж марки, але іншої моделі. Такі дії Відповідача є неправомірні, тому просить витребувати автомобіль марки ГАЗ 66 (Фургон С) 1989 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] на з [NUMBER] у [PERSON] на користь [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про проведення засідання без його участі, оскільки вважає з'являтися 12.12.2018 року за не доцільне. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовнеі вимоги не визнав, оскільки [PERSON] отримав автомобіль саме той, який він придбав з електронних торгів, на що вказує його особиста розписка про отримання автомобіля. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є неприпустимим позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Згідно з вимогами частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу автомобіля марки ГАЗ-66 1989 року випуску, ідентифікаційний номер якого [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що був придбаний Позивачем з електронних торгів. Так, згідно з протоколом №134885 електронних торгів, які відбувались 17.12.2015 року з 09.00 год по 19.48 год [PERSON] запропонувавши найвищу цінову пропозицію - 15770 гривень, став переможцем конкурсу з продажу колісного транспортного засобу марки ГАЗ 66, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], 1989 року випуску, зеленого кольору, який знаходився у [ADDRESS]. За наслідками цих торгів старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції [PERSON] було видано акт про проведені електронні торги від 03 лютого 2016 року та того ж дня постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції [PERSON] було звільнено з-під арешту автомобіль ГАХ 66, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], 1989 року випуску, зеленого кольору, що належить боржнику ТОВ «Бруно ЛТД», [ADDRESS]. Порядок реалізації арештованого майна визначався Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року зі змінами, чинними станом на день проведення електронних торгів з продажу майна, що являється предметом позову, а також Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №68/5 від 27.10.1999 року та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за №745/4038, який втратив чинність 18.01.2016 року. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина 4 ст. 656 Цивільного кодексу України). Як вбачається з зазначених вище протоколу проведення електронних торгів та акту про проведені електронні торги [PERSON] придбав транспортний засіб марки ГАЗ 66, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], 1989 року випуску, зеленого кольору. Жодних даних про те, що цей автомобіль являється фургоном з вказаних документів не вбачається. Натомість Позивач стверджує, що він придбав з аукціону зазначений автомобіль, який мав би бути фургоном, а Відповідач підмінив автомобіль на інший такої ж марки, але іншої моделі. Доручення, яке надавав начальник відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Тулайдан [PERSON] [PERSON], також жодних даних про те, що автомобіль, який є предметом позову, являється фургоном, немає. Крім того, згідно з актом опису й арешту майна від 06.02.2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області [PERSON], при примусовому виконанні наказу №5008/564/2011 виданого 02.09.2011 року Господарським судом Закарпатської області про стягнення грошових коштів з Бруно ЛТД" у присутності понятих [PERSON] та [PERSON], в присутності дитректора ТОВ "Техноліс" [PERSON] було описано і накладено арешт на майно, у тому числі автомобіль ГАЗ-66, реєстраційний номер [NUMBER], зеленого кольору. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання [PERSON] За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України. Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. З наданого в ході розгляду справи представником Відповідача [PERSON] супровідного листа, адресованого Територіальному сервісному центу №2145 Регіонального сервісного центру у МВС в Закарпатській області, вбачається, що [PERSON], 04.02.2016 року взяв автомобіль ГАЗ 66 від [PERSON], на зберіганні якого він знаходився, про що особисто поставив свій підпис. Жодних застережень з приводу отриманого автомобіля (підміни, перероби чи іншого) [PERSON] не зазначав. Зі змісту статті 664 ЦК України слідує, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, у тому надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. За таких обставин, прийнявши 04.02.2016 року товар, яким є автомобіль марки ГАЗ 66, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], 1989 року випуску, зеленого кольору, Позивач фактично підтвердив отримання ним автомобіля, що був придбаний з електронних торгів 171.22015 року. Жодних доказів на підтвердження своїх вимог Позивач не надав, а клопотання [PERSON] про допит свідка [PERSON] не містило обставин, які може підтвердити вказаний свідок, тому він судом не допитувався. З облікової картки державного транспортного засобу [NUMBER] РТ вбачається, що власником автомобіля марки ГАЗ 66, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], 1989 року випуску, зеленого кольору, станом на 31.10.2018 року є ТОВ «Бруно ЛТД», який позивачем не був залучений до розгляду даної справи. Згідно зі ст.ст.12,13,76-83 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен письмово повідомити про це суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи, а також обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач у позовній заяві ставив вимогу про витребування на його користь автомобіля у [PERSON], який без відповідної правової підстави заволодів ним, однак не надав суду жодних доказів наявності у Відповідача чи набуття ним незаконно автомобіля марки ГАЗ 66 (фургон С), реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], 1989 року випуску, зеленого кольору. Враховуючи, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Частина 9 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що ухвалою Рахівського районного суду від 20 серпня 2018 року було вжито судом заходів забезпечення позову в даній справі, з урахуванням відмови позивачу у задоволенні позову суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову по даній справі, що були вжиті судом згідно з вказаною ухвалою. Питання про стягнення судових витрат сторонами не ставилося.

Outcome: dismissed