Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

09 липня 2013 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином. Свої вимоги мотивувала тим, що вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за спричинення їй умисних легких тілесних ушкоджень. При розгдяді кримінальної справи цивільнимй позов нею не заявлявся.. У той же час злочином їй завдано майнової шкоди, яка складається з витратами, що понесені нею у зв"язку із оплатою послуг Жовтоводського СМЕ за проведення судово-медичної експертизи в розмірі 80,44 грн. та витрат на придбання нею ліків в розмірі 54,20 грн., а всього 134 грн. 64 коп. Окрім того, нею було сплачено 450 грн. адвокату за надання правової допомоги при складанні скарги про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] Окрім того, злочинними діями відповідача їй завдано і моральної шкоди у розмірі 2 000 грн., яка полягає у душевних та емоційних стражданнях внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень, порушення звичайного ритму її життя, у зв'язку з необхідністю лікуватися. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 134,64 грн., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., а також витрати за надання правової допомоги у ромізі 450 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі за обставин викладених у позові, та просила його задовольнити. При цьому суду пояснила, що з відповідачем по справі вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2001 по 2008 рік. Від спільного проживання у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] року народженн, батьком яких у свідоцтві про їх народження записаний відповідач [PERSON] у відповідності до ст. 135 СК України (зі слів матері). 01 серпня 2011 року приблизно о 11 год.30 хв. на території дитячого садка №34 по вул. Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області між нею та [PERSON] на грунті особистих неприязних стосунків виникла сварка та бійка, в ході якої відповідач хапав її руками за руки та плечі, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді синців на правому плечі та передньої грудної клітки. Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за спричинення їй умисних легких тілесних ушкоджень. При розгляді даної кримінальної справи її цивільний позов не розглядався, оскільки адвокат [PERSON], який представляв її інтереси, його до суду не подав. Внаслідок спричинення їй тілесних ушкодженьїй їй завдано матеріальної шкоди у розмірі 134,64 грн., яка складається з 80,44 грн. сплачених за послуги Жовтоводського СМЕ та 54,20 грн. на придбання ліків. Внаслідок злочинних дій [PERSON] вона також зазнала моральних страждань, що виражалися у фізичному болі та душевному стражданні, відчувала почуття страху, невпевненості. Заподіяну моральну шкоду вона оцінює у розмірі 2000 грн. Крім того, нею було сплачено 450 грн. адвокату за складання скарги за порушення кримінальної справи та цивільного позову. Всі ці витрати в повному обсязі має їй відшкодувати відповідач по справі [PERSON] Відповідч [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. При цьому, не оспорюючи факту свого засудження за спричинення позивачу умисних легких тілесних ушкоджень, пояснив, що він поніс кримінальне покарання за скоєний злочин, вибачився перед позивачкою. Окрім того, пояснював, що сплачував позивачу завдану їй матеріальну та моральну шкоду, оскільки перераховував на її особистий рахунок кошти, загальний розмір яких назвати суду не зміг. Також зазначив, що спільно з позивачкою він проживав до 2011 року, а не як вона зазначає по 2008 рік. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Частинами 1,2,3 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил ст. 22 ЦК України. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Загальне поняття "збитки" це шкода, під якою стаття 22 ЦК України розуміє дві групи витрат: витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою та витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається на увазі перш за все вартість, причому як така, яку особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами. Судом достовірно встановлено, що вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року, який набрав законної сили 15 травня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн. Даний вироком суду встановлено, що 01 серпня 2011 року приблизно об 11 год. 30 хв., на території дитячого садка №34 по вул. Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області між [PERSON] та його співмешканкою [PERSON], на грунті особистих неприязних стосунків, виникла сварка та бійка, під час якої [PERSON] навмисно хапав руками за руки та плечі, чим навмисно заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді синців нашкірі нижньої третини правого плеча тапередньої поверхні грудної клітки, які відносяться до категорії легких. /а.с.32/. Потерпіла [PERSON] на теперішній час має прізвище [PERSON] у зв'язку зі зміною прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, звільняє позивача від доказування відповідних обставин, щодо наявності вини відповідача в скоєні злочину. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні відносно позивачки [PERSON] злочину встановлена вироком суду, який набрав законної сили. Внаслідок злочинних дій [PERSON] позивачу [PERSON] завдано матеріальної шкоди, яка складається з витрат по оплаті послуг Жовтоводського СМЕ в розмірі 80,44 грн. та витрат на придбання ліків в розмірі 54,20 грн., які понесла позивач, а всього 134 грн. 64 коп. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено завдання їй матеріальної шкоди за понесені витрати за надання послуг СМЕ в сумі 80,44 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданої послуги СМЕ /а.с.3/. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 80 грн. 44 коп. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 54,20 грн. на придбання медичних ліків. До такого висновку суд дійшов з наступних підстав. В підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних на придбання ліків у розмірі 54,20 гривен, що обґрунтовуються товарним чеком від 01.08.2011 року на /а.с. 4/, позивач в судовому засіданні надала оригінал своєї амбулаторної картки та запропонувала суду дослідити один із записів лікаря, а саме: запис про призначення їй медичних препаратів зазначених у товарному чеку від 01.08.2011 року. Але дослідити лікарський запис суд був позбавлений, оскільки він був зроблений нерозбірливим почерком, що унеможливило прочитати назви лікарських препаратів. Після роз'яснення судом позивачу наслідків ненадання належних доказів, позивач заявила, що у наданні інших доказів у цій частині намірів немає. Таким чином, за обставин коли позивач не надала суду належних доказів на підтвердження призначення їй саме цих медичних препаратів, що зазначені у товарному чеку від 01.08.2011 року, її вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. За правилами ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд приходить до висновку, що злочинним діями відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивачка, внаслідок ушкодження її здоров'я спричиненням легких тілесних ушкоджень, зазнала фізичний біль та душевні страждання, що, у свою чергу, порушило звичайний ритм її життя, у зв'язку з необхідністю проводити лікування. Виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи глибину душевних страждань, перенесених позивачкою, у зв'язку з вчиненням відносно неї злочинних дій відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем в сумі 2000 грн., є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Суд оцінює завдану позивачці моральну шкоду в розмірі 200 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача проте, що він у повному обсязі розрахувався з позивачем за заподіяну їй шкоду, в підтвердження чого надав суду виписку про рух коштів по його кредитних картках (про переказ коштів [PERSON]) суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються поясненнями позивача, яка зазначила, що ніякої домовленості з відповідачем по справі на відшкодування ним в добровільному порядку будь-яких затрат, які були понесені нею в зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, досягнуто не було. Кошти, які вона отримувала від [PERSON] у вигляді переказу - це кошти, що перераховувалися ним на утримання їх спільних дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] року, що не заперечував і сам відповідач у судовому засіданні. Окрім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив факт того, що будь-якої домовленості з позивачем про відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди за спричинення їй тілесних ушкоджень не існує. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 450 грн., суд приходить до висновку, що така вимога позивача задоволенню не підлягає. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було надано довідку видану адвокатом [PERSON] (а.с.5) [PERSON] про те, що нею 25 квітня 2012 року адвокату [PERSON] було сплачено грошову суму у розмірі 450 гривен за складання скарги про порушення кримінальної справи та складання цивільного позову. Як встановлено судом із досліджених матеріалів кримінальної справи №1/176/17/13 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України, цивільний позов потерпілою не заявлявся і предметом розгляду в рамках кримінальної справи не був. Таким чином, судом встановлено, що позивач ставить питання про стягнення витрат на правову допомогу, які вона понесла в рамках розгляду судом кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] Стаття 49 КПК України (в редакції 1960 року) визначила права потерпілої особи в рамках кримінальної справи. Частина 4 зазначеної статті передбачила, що потерпілий має право під час судового розгляду особисто або через свого представника підтримувати обвинувачення. У свою чергу, стаття 28 КПК України (в редакції 1960 року) передбачила право особи, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, пред'являти як під час досудового слідства і дізнання, так і під час судового розгляду справи цивільний позов. Як вже зазначалося судом вище, позивач своїм правом на подачу цивільного позову в рамках розгляду кримінальної справи не скористалася. Стаття 91 КПК України (в редакції 1960 року) передбачила, що судові витрати складаються: із сум, що видані і мають бути видані свідкам, потерпілим, експертам, спеціалістам, перекладачам і понятим; із сум, витрачених на зберігання, пересилання і дослідження речових доказів; з інших витрат, що їх зробили органи дізнання, досудового слідства і суд при провадженні у даній справі. У той же час, ст. 93 КПК України (в редакції 1960 року) передбачила порядок відшкодування судових витрат по оплаті праці адвокатів. Зазначена норма закону передбачає, що судові витрати покладаються на засуджених, крім сум, що видані і мають бути видані перекладачам, або приймаються на рахунок держави. При визнанні підсудного винним суд постановляє стягти з нього судові витрати. В тому разі, якщо винними буде визнано декількох осіб, суд постановляє, в якому розмірі повинні бути стягнені витрати з кожного з них, ураховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених. Оплата праці захисника у разі його участі в справі за призначенням провадиться за рахунок держави в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відшкодування державі витрат у цьому випадку за згодою засудженого або осіб, які несуть майнову відповідальність за його дії, може бути покладено на них. Таким чином, зазначені норми КПК України (в редакції 1960 року) не передбачають відшкодування таких судових витрат потерпілому, як за складання скарги та позовної заяви, та не передбачає покладення таких витрат на засудженого, тому у задоволені позову в цій частині необхідно відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial