Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON], з урахуванням заяви про збільшених позовних вимог від 20.01.2015 року, звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, пені за прострочення аліментів. Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2000 року, з відповідача [PERSON] ухвалено стягнути на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.09.2000 року, і до досягнення дитиною повноліття. З жовтня 2014 року та по теперішній час відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, а тому [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів у сумі 1 478 грн. 80 коп., пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 19 010 грн. 13 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 2 443 грн. 60 коп., що складаються із суми витрат на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., та витрат за надання правової допомоги у розмірі 2 200 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги та заяву про збільшення позовних вимог від 20.01.2015 року підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти вимог [PERSON] заперечував, надав письмові заперечення, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що на теперішній час відповідач заборгованості по аліментам не має, на даний час працює у місті Києві, саме на бухгалтера покладено обов'язок утримувати і перераховувати аліменти на користь [PERSON], виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа на даний час перебуває на виконанні у відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників процесу, допитавши в якості свідка представника відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Михайлідіс Ю.С., суд дійшов до висновку, що в позові слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно дублікату виконавчого листа № 2-3152/2000, 04.10.2000 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.09.2000 року, і до досягнення дитиною повноліття. Із розрахунку щодо суми заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів, виконаного позивачем станом на 19.01.2015 року вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] по аліментам за період з 31.10.2014 року по 19.01.2015 року складає 1 478 грн. 80 коп., загальна сума пені, за весь час прострочення сплати аліментів складає 19 010 грн. 13 коп. Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам, затвердженого заступником начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 08.12.2014 року, державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3152 від 04.10.2000 року здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого заборгованість по аліментам станом на 01.08.2014 року відсутня, нараховано 12 293 грн. 10 коп., сплачено 16 100 грн. 00 коп. Відповідно до наданих у судовому засіданні показів свідка представника відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Михайлідіс Ю.С., 27.08.2014 року виконавчий лист № 2-3152 від 04.10.2000 було направлено до державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві для виконання за місцем роботи боржника. Заборгованість по аліментам боржника [PERSON] на час відправлення виконавчого документа була відсутня. Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Відповідно до ч.4 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний рахунок та повідомляє про нього стягувача і боржника. Згідно ч.9 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження", спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно ч.4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Частиною 1 ст. 196 Сімейного кодексу України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Із зазначених правових норм слідує, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем, а не стягувачем чи боржником, про що останні повідомляються. Визначивши розмір, на заборгованість, яка виникла з вини боржника, нараховується пеня. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 27.08.2014 року виконавчий лист № 2-3152 від 04.10.2000 було направлено Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції до державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві для його виконання за місцем роботи боржника [PERSON] Отже, виконання за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] аліментів повинно проводитися державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, тому і нарахування заборгованості по виконавчому листу входить в обов'язки цього державного виконавця. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідача, а саме докази нарахування заборгованості по аліментам державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, в провадження якого і був направлений виконавчий документ до виконання. Таким чином, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає що позивачкою у судовому засіданні не доведено перед судом вимоги свого позову, що є її обов'язком відповідно до ст. 10 ЦПК України, при цьому суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, попереджував про вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги не доведеними, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім того, в зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог позивача, відсутні підстави для стягнення з відповідача і судових витрат. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed