Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду у вересні 2014р. звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спадкового майна, припинення права власності, визнання права власності, посилаючись на те, що [INFO] за місцем свого проживання померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з жилого будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0785 га за цією ж адресою. Спадкоємцями на дане спадкове майно є доньки спадкодавця : позивач [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON] Позивач та відповідач прийняли спадщину після матері шляхом подання заяв про прийняття спадщини після померлої матері, [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від своєї частки спадщини на користь позивача. Тобто, позивач вважає, що її належить 2/3 частки жилого будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], а відповідачу 1/3 частка цього ж майна. Позивач та відповідач добровільно вирішили спір з приводу поділу спадкового майна, відповідач згодна на припинення її права власності на 1/3 частку спадкового майна та визнання за позивачем права власності на весь жилий будинок та всю земельну ділянку. Проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що позивач відмовилася приймати ідентифікаційний податковий номер та не бажає ставити штамп в паспорті. На даний час позивач вважає, що вона прийняла спадщину, але у неї відсутній документ, який посвідчує право власності на спадкове майно. Просить суд : - поділити спадкове майно між [PERSON] та [PERSON]; - припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд [ADDRESS]; - припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку земельної ділянки [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на цілу частку жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] вартістю 79824,00 грн.; - визнати за [PERSON] право власності на цілу частку земельної ділянки [ADDRESS] вартістю 19701,47 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, навела доводи, тотожні з викладеними у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10,11,27,60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Правовідносини сторін урегульовані нормами ЦК України. [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 09.09.2013р. відділом РАЦС по м. Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1252 (а. с. 5). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з жилого будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі рішення народного суду м. Слов'янська від 10.11.1965 р. ( а. с. 9-10), вартістю, згідно висновку КП БТІ м. Слов'янська, станом на 03.09.2014р. 79824,00 грн. ( а. с. 16), а також земельної ділянки площею 0,0785 га за адресою [ADDRESS], вартістю 19701,47 грн., згідно Витягу № 23/1304 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відділу Держземагентства у м. Слов'янську ( а. с. 17), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ДН № 064441 від 22.04.2004р. ( а. с. 11). Спадкоємцями, згідно матеріалів спадкової справи № 114/2013, на вказане вище спадкове майно є позивач [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON] Позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті матері шляхом подання заяв про прийняття спадщини після померлої матері, [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від своєї частки спадщини на користь позивача ( а. с. 13), заведено спадкову справу № 114/2013 ( а. с. 35-52). Постановою приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] від 19.03.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі її свідоцтв про право на спадщину за законом на належні частки спадкового майна з тих підстав, що остання не надала паспорту зі штампом про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта ( а. с. 15). Конституцією України ( ст..41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції" від 17.07.1997р. №47597-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст..ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( статті 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно приписів ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], як спадкоємці першої черги, подали нотаріусу в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON], тобто позивач та відповідач є такими, що прийняли спадщину. З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач [PERSON] протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, свою заяву про прийняття спадщини не відкликала, спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Відповідно до ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, шляхом подання заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У спорах між спадкоємцями про поділ спадкового майна застосуванню підлягають спеціальні норми, яке регулюють спадкові правовідносини щодо поділу спадкового майна ( статті 1278,1279 ЦК). Загальні норми про право спільної власності, зокрема ст. 365 ЦК, застосовуються судом в частині, що не врегульована нормами книги шостої ЦК. Якщо спадкоємці не були разом із спадкодавцем співвласниками майна, у разі спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників-спадкоємців, застосуванню підлягають норми ст. 365 ЦК. Згідно ст. 1278 ЦК частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. Статтею 365 ЦК встановлені чотири умови, за наявності яких (всіх чотирьох) можливе припинення права на частку в спільному майні. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі ( п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. В той же час, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування " при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи обґрунтованої відмови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (п. 24). З поданих [PERSON] документів вбачається, що у її паспорті Слов'янською ОДПІ була проставлена відмітка про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру. Відповідно до глави 7 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 47 Закону України «Про нотаріат» зазначені вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії, в яких, серед інших, повинно бути зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта ( для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний орган ДПІ і мають відмітку у паспорті) за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Якщо особа через свої релігійні переконання у встановленому законодавством порядку відмовилась від прийняття РНОКПП нотаріус перевіряє цей факт за її паспортом, де на стор.7,8,9 має бути проставлений штамп про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Відповідно до п. 63.3 статті 63 Податкового кодексу України облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім'ям, по-батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. На теперішній час у паспорті позивача [PERSON] не проставлений відповідний штамп про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, у позовній заяві ( а. с. 2), у судовому засіданні позивач зазначила, що вона не бажає ставити відповідний штамп в паспорті. В даному випадку позивач не надала відомостей щодо використання свого права на оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто обґрунтованість постанови нотаріуса не підтверджена відповідним судовим рішенням. Окрім того, отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину передбачає певну процедуру, яка включає в себе надання нотаріусу передбаченого Інструкцією пакету документів, який включає в себе наявність документів про належність спадкового майна спадкодавцю, його оцінку та вартість, тощо. Нотаріус перед видачею свідоцтва перевіряє наявність заборони відчуження та інші факти, що підтверджує відповідними витягами з реєстрів. З матеріалів спадкової справи вбачається, що процедура отримання свідоцтва в нотаріальній конторі позивачем не дотримана у повному обсязі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, позивач має можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі за умови відповідного штампу в своєму паспорті. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до Цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Право власності на нерухоме майно та рухоме майно у випадках, передбачених законом, виникає з моменту державної реєстрації таких прав (ст.ст. 331,1299 ЦК), сторонами ж не надано суду доказів того, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано в установленому законом порядку право власності на 1/3 частку жилого будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Окрім того, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки 1/3 частку спірного спадкового майна не можна вважати незначною часткою у спільному майні, позивачем не доведено неможливості спільного володіння та користування майном та що таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, тобто на час розгляду справи за відповідачем в установленому законом порядку право власності на спірне спадкове майно не зареєстровано, а тому підстав для припинення цього права та задоволення позову немає і позовні вимоги заявлені передчасно. З цих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на цілу частку жилого будинку та земельної ділянки, ці позовні вимоги є похідними від вимог про припинення права власності за [PERSON] Оскільки позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи безстроково, на підставі п9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору, то судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed