Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

20 травня2019 року [PERSON] , звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК»)про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часупрацював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 14.07.1998 року йому первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та другу групу інвалідності. При наступних переоглядах14.07.1999 року та 13.06.2000 року підтверджено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням. 14.06.2001 року та 05.06.2002 року повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.20.06.2005 рокупри черговому переогляді позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переоглядом. 19.06.2007 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вінвтративсвоє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль в попереково-крижовому відділі хребта з віддачею в ноги, скутість рухів у хребті, відчуття затерпання ноги до охолодження, судоми в м`язах правої ноги під час нічного сну.У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 190\~000грн., яку просив стягнути з відповідача. 22 травня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 06 червня 2019 року судом отримано заяву представника відповідача із запереченням проти розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з проханням проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження та здійсненням заміни засідання підготовчим засіданням. Одночасно представником відповідача надано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказані заява та клопотання за результатами розгляду ухвалою суду від 18.06.2019 року залишені без задоволення. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, вказані обставини не підтверджені належними доказами. Акт розслідування професійного захворювання від 29.06.1998 року складено в Трест «Кривбасшахтобуд», яке було самостійним госпрозрахунковим підприємством, правонаступником якого не є ПАТ «КЗРК», тому відповідач не може нести відповідальність за шкоду заподіяну його здоров`ю. Крім того, позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди саме відповідачем, а заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 24.02.1984 року по 06.07.1998 року працював гірничим робітником, підземним прохідником та працівником в ШБУ Трест «Кривбасшахтобуд» та шахті [PERSON] ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», звільнився 05.07.1998 року за станом здоров`я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с.6-9). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини\~від 1998 року, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом:радикулопатіяпопереково-крижова з вираженим статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Висновком МСЕК від 14.07.1998 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та другу групу інвалідності. При наступних переоглядах 14.07.1999 року та 13.06.2000 року встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням. 14.06.2001 року та 05.06.2002 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. 20.06.2005 року при черговому переогляді позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переоглядом. Остаточно висновком МСЕК від 19.06.2007\~року позивачу\~ встановлено\~50%\~втрати професійної\~працездатності та\~третю групу\~інвалідності безстроково. ( а.с. 11-14). Актом розслідування професійного захворювання від 29.06.1998 року проведеного на ш. «Родина» ВО «Кривбасруда», правонаступником якої є ПАТ «Кривбасзалізрудком» до складу якого на час розгляду справи входить ш. «Родіна», встановлено причини виникнення професійного захворювання [PERSON] , а саме: несприятливий мікроклімат, тяжка фізична праця. (а.с.9-10). Осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено(а.с.10). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір,\~що склався\~між сторонами,\~суд виходить\~із законодавства,\~що діяло\~на момент\~первинного встановлення\~позивачу втрати\~працездатності в\~1998\~році,\~а саме\~ст.12\~Закону України\~« Про\~охорону праці»\~в первинній\~редакції від\~14.10.1992\~року,\~згідно якої\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ провадиться\~ власником,\~ якщо\~небезпечні або\~шкідливі умови\~праці призвели\~до \~моральної \~втрати потерпілого,\~ порушення\~ \~його \~ нормальних\~ \~життєвих зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Крім того, суд враховує національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 50 % втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності безстроково в 2007 році, а саме норм ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 50% та ІІІ групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль в попереково-крижовому відділі хребта з віддачею в ноги, скутість рухів у хребті, відчуття затерпання ноги до охолодження, судоми в м`язах правої ноги під час нічного сну. Оцінюючи позицію відповідача щодо відсутності підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки позивачем не доведено жодного зв`язку між Державним виробничим об`єднанням «Кривбасруда» та ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке не є правонаступником вказаного окремого госпрозрахункового підприємства, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Виходячи з вказаних вимог закону, суд визнає загальновідомими обставини перебування в складі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» шахти «Родіна», на якій працював позивач з 01.01.1990 року по 05.07.1998 року, про що містяться відповідні записи у трудовій книжці позивача і вказані обставини також підтверджені історичною довідкою, розміщеною на офіційному сайті відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ( http://www.krruda.dp.ua/pro-nas/). \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65%, що був первинно встановлений позивачу після звільнення з ш. " [PERSON] ", а також остаточно встановлений відсоток втрати працездатності 50% та ІІІ групу інвалідності безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 60\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 190 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 гривень.

Outcome: partial