Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в розмірі 249 681, 73 грн., з яких: 239 292, 85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 000, 00 грн. - понесені банком судові витрати; 8 388, 88 грн. - заборгованість за пенею, а також витрати по оплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що що згідно з рішенням акціонера №03/2018 від 29.11.2018 Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінило своє найменування на АТ «Кредобанк». 19.12.2016 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7813.09.00.2330 на умовах якого позивач надав, а відповідач отримав суму кредиту відповідно до кредитного договору. Оскільки відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконані, позивач вимушений звернутись до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. 20.10.2020 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву, при цьому остання належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, та не подала до суду відзив, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 19.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 7813.09.00.2330, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 699 852, 70 грн. терміном до 18 грудня 2021 року зі сплатою 20,49 % річних (п.п. 4.1, 4.2. кредитного договору) Згідно з рішенням акціонера №03/2018 від 29.11.2018 Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк». Для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з Кредитного договору № 7813.09.00.2330 від 19.12.2016 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір застави, предметом якого було рухоме майно - автомобіль марки AUDI, модель А62014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 2773 куб. см., колір -синій, реєстраційний номер [NUMBER] . На виконання умов кредитного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав в повному обсязі, однак [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 20.07.2020 року має перед банком заборгованість в сумі 249 681, 73 грн., яка складається із: 239 292, 85 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 000, 00 грн. - понесені банком судові витрати, 8 388, 88 грн. - заборгованість за пенею, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим стороною позивача. Будь-яких доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано суду доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно зі ст.ст. 526-530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором а тому в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує та доказів зворотном матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачкою доводи позивача не спростовані, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 249 681, 73 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Зокрема, згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат позивачем договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, на час вирішення спору позивачем не надано конкретних правових доказів у підтвердження своїх вимог про понесення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 24 968, 173 грн., а тому, дані вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3 745, 23 грн.

Outcome: partial