Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У червні 2019 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь виплачену одноразову допомогу та вихідну допомогу у розмірі 32949,18 грн та судові витрати у розмірі 1921 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до наданих медичних рекомендацій, директором ВСП «ШУ імені Героїв Космосу» був підписаний наказ № 184/4к від 11.10.2017 року про звільнення відповідача на підставі п.2 ст. 40 КзпП України. На виконання ст.44 КЗпП, а також п.12.13 Колективного договору, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» при звільненні [PERSON] , останньому було виплачено 16474,59 грн вихідної допомоги та 16474,59 грн. одноразової допомоги. Не погоджуючись зі своїм звільненням, [PERSON] до суду було подано позовну заяву про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 року по справі № 185/8173/17 відповідача поновлено на посаді гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». З моменту скасування наказу про звільнення, відповідач втратив правові підстави для набуття одноразової допомоги у розмірі 32949,18 грн, виплаченої йому на підставі п.12.13 колективного договору та ст. 44 КЗпП України. У відзиві на позов від 15.07.2019 року відповідач зазначив, що не зобов`язував ніяким чином позивача до нарахування йому будь-яких коштів. Посилаючись на положення п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, відповідач вважає, що вказані кошти були подарунком, яким позивач хотів відкупитись за незаконне звільнення відповідача з роботи. Позивач не просить в своєму позові поновити строк на подання позову, проте кошти визначені в позові нараховані та сплачені відповідачу в жовтні 2017 року. В даному позові відсутні докази, які б вказували на якісь порушення чи зловживання своїми правами відповідачем у відношенні до позивача, тому немає підстав для задоволення позову. З огляду на те, що позивачем не заявлене клопотання про поновлення строку на подання позову, немає підстав для розгляду даного позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що наказом № 184/4к від 11.10.2017 року [PERSON] звільнено із займаної посади у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.10). При звільненні відповідачу було нараховано і сплачено в розмірі середнього заробітку: - вихідна допомога на підставі ст.44 КЗпП України при звільненні за станом здоров`я в сумі 16474,59 грн; - одноразова допомога на підставі колективного договору при першому звільненні з підприємства залежно від стажу роботи на підприємстві в сумі 16794,59 грн (а.с.34). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, яка набула чинності, зазначений наказ про звільнення відповідача було визнано незаконним та поновлено його на посаді гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», а також стягнуто з позивача на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 155336 грн. з відрухванням податків та інших обов`язкових платежів (а.с.55-60). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На виконання зазначеного рішення суду директором ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 24 квітня 2019 року видано наказ № 1137, згідно з яким відповідача поновлено на посаді, організовано допуск до роботи (а.с.32). Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають лише за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Так, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. За таких підстав суд приходить до висновку про те, що оскільки наказ про звільнення [PERSON] скасовано, трудові відносини з ним було продовжено, отже відпали підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України отримані суми цим працівником підлягають поверненню роботодавцю. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловленої в постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-2711цс16. Відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд вважає, що доводи відповідача спрямовані на уникнення від відповідальності (зобов"язання повернути кошти), та не можуть бути підставами для відмови у позові. За приписами ч.1 ст. 257, ст.258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); 4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу); 8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства. У даному випадку строк позовної давності позивачем не пропущено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в сумі 1921 грн 00 коп. підтверджуються квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved