Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

10.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи вимоги тим, що за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2014 року з нього утримуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2013 року і до повноліття дитини. Крім того, за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2019 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (27.12.2018 року) і до досягнення дитиною повноліття. Також стягуються аліменти з нього на користь [PERSON] на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду (27.12.2018 року) і до досягнення [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Позивач зазначає, що з дня присудження аліментів він регулярно сплачував їх, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення доньки [PERSON] , проте стягнення аліментів у розмірі ј та 1/3 частини ставить його у скрутне матеріальне становище, адже в даний час він проживає зі своїми батьками, які являються пенсіонерами, отримують невеликий розмір пенсії, зі своєї заробітної плати щомісяця він відає батькам по 1000 грн. на оплату комунальних послуг, також він працює в Києві та витрачає значні кошти на проїзд. Він не має можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі в якому вони були встановлені судовим рішенням від 30.01.2014 року та вважає, що обидві доньки повинні отримувати однакову частину аліментів, кожній по 1/6 частині. Крім того, повідомив, що він не має у своїй власності нерухоме майно, в тому числі квартири, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання. У зв`язку з чим, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2014 року на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з ј до 1/6 частини зі всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 20 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, нею не визнаються в повному обсязі з тих підстав, що предметом спору є зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на мою користь на підставі рішення суду від 30.01.2014 на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Зменшення розміру аліментів, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився, суду надано не було. Як зазначив в своєму позові позивач, підставою зміни розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 є те, що позивач не має можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому в судовому рішенні від 30.01.2014, оскільки він має на утриманні другу дитину від іншого шлюбу. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища, оскільки як вбачається з доданих до матеріалів справи доказів, зокрема довідки про доходи позивач офіційно працевлаштований та працює ОРВ у виробничому підрозділі вагонне депо станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» та має стабільний офіційний дохід (в середньому за місяць 14 тис.), який з урахуванням сплачених аліментів та становить більше, ніж встановлена мінімальна заробітна плата по Україні. Народження у позивача ще однієї дитини від іншого шлюбу не є безперечною підставою для зменшення розміру аліментів, а зменшення розміру аліментів суттєво погіршить матеріальне становище малолітньої дитини [PERSON] . Жодних документальних підтверджень, що позивач утримує [PERSON] та сплачує на її користь аліменти, позивач до суду не надав. В матеріалах справи містяться лише довідка про доходи з вересня 2018 року по лютий 2019 року та розрахунок заробітної плати за січень, лютий 2019 року, з яких вбачається, що позивач сплачує аліменти лише в розмірі 25 % від доходу, які відповідачка отримує. В матеріалах справи відсутні докази, що позивач утримує [PERSON] та [PERSON] , сплачує їм аліменти. Крім того, аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на утримання [PERSON] до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку повинні були сплачуватись позивачем лише до 19.09.2019. Тому, твердження позивача, що з нього утримують аліменти в розмірі 58% є безпідставними. Фактично позивач сплачує лише 25% аліментів їй (відповідачці) на утримання старшої дитини [PERSON] Навіть, при бажанні позивача сплачувати однаковий розмір аліментів на двох дітей (1/4%+1/4% від доходу) його офіційний дохід (в середньому за місяць 14 тис.) становитиме більше, ніж встановлена мінімальна заробітна плата по Україні. Отже, позивач має фінансову можливість сплачувати при бажанні двом дітям аліменти в розмір 1/4 від доходів, тому висновок позивача, що обидні доньки повинні отримувати однакову частину аліментів по 1/6 є безпідставним. Щодо додаткових витрат на оплату комунальних послуг та проїзд на Київ відповідач також зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме позивач оплачує комунальні послуги, чи надає кошти для оплати таких послуг своїм батькам. Допомога батькам-пенсіонерам також не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки позивача забезпечені соціальними виплатами, в матеріалах справи відсутні докази, що батьки позивача є пенсіонерами. Крім цього, позивач зазначає, що витрачає значні кошти на проїзд Києва електричкою та надає копії чеків. Проте, як зазначено в довідці про доходи позивач працює на Залізниці, тому відповідно до ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт» користуються правом на безплатний проїзд залізничним транспортом. Таким чином, позивачем не доведено змін матеріального становища, сімейного стану та інші обставини, які б впливали на його змогу сплачувати аліменти. Враховуючи викладене, твердження позивача, що він не має можливості сплачувати мені аліменти в розмірі 25% є безпідставним. Також відповідач зазначила, що позивач не приймає участь у вихованні їхньої дитини повністю, не надає жодної матеріальної допомоги (в фінансовій чи натуральній формі), крім аліментів, розмір яких ще може задовольнити навіть мінімально необхідні потреби дитини (їжа, взуття, одяг). Позивач зустрічаючи в місті нашу доньку з нею навіть не вітається. Її донька, [PERSON] часто хворіє, тому вона змушена знаходити значні кошти на її лікування, позичати кошти у знайомих, так як її заробітна плата є мінімальною. В той час позивач має фінансову можливість допомагати своїй дитині, проте дану допомогу не надає (ні на ліки, ні на інші потреби). Аргументуючи свою позицію тим, що сплата ним аліментів в розмірі 2 тис. грн. в місяць є достатньою сумою для утримання малолітньої дитини. Крім того, їхню дитину потрібно готувати до школи, а це значні та додаткові витрати (купівля форми, рюкзака, канцелярського приладдя, одягу та інші витрати, кошти для підготовки дитини до школи). Разом з тим, згідно довідки відповідачка працює на посаді продавця продовольчих товарів і отримує в середньому заробітну плату в розмірі 4190,00 грн. в місяць. Отже, зменшення розміру аліментів призведе до погіршення матеріального становища її доньки, [PERSON] . На підставі викладеного просила в задоволені позову відмовити. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених в відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2014 року стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2013 року і до повноліття дитини /а.с.4/. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2019 року стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (27.12.2018 року) і до досягнення дитиною повноліття, а також стягуються [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду (27.12.2018 року) і до досягнення [PERSON] , [INFO] трирічного віку /а.с.5-7/. Як зазначив позивач, підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 він вважає те, що стягнення аліментів у розмірі ј та 1/3 частини ставить його у скрутне матеріальне становище, адже в даний час він проживає зі своїми батьками, які являються пенсіонерами, отримують невеликий розмір пенсії, зі своєї заробітної плати щомісяця він віддає батькам по 1000 гривень на оплату комунальних послуг, також він працює в Києві та витрачає значні кошти на проїзд. Він не має можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі, в якому вони були встановлені судовим рішенням від 30.01.2014 року та вважає, що обидві доньки повинні отримувати однакову частину аліментів, кожній по 1/6 частині. Крім того, зазначив, що він не має у своїй власності нерухоме майно, в тому числі квартири, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання, тому гаявність цих обставин є підставою для зменшення розміру аліментів у розумінні ст.192 СК України. Суд, не погоджується з позицією позивача та звертає увагу на наступні встановлені судом обставини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на значне погіршення його матеріального становища, оскільки як вбачається з доданих до матеріалів справи письмових доказів, зокрема довідки про доходи №24/13 від 05.03.2019 року позивач офіційно працевлаштований і працює в виробничому підрозділі вагонне депо станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця», займає посаду ОРВ та має стабільний офіційний дохід, який з урахуванням сплачених аліментів становить приблизно 11 000,00 гривень на місяць, що є більше ніж встановлена мінімальна заробітна плата по Україні. Крім цього, позивачем не надано суду доказів того, що він проживає зі своїми батьками, не надає доказів того, що його батьки пенсіонери та потребують матеріальної допомоги, не надано доказів того, що саме позивачем сплачуються комунальні послуги, не підтверджено, що позивач надає такі кошти для оплати комунальних послуг своїм батькам. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо значно погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Жодних доказів, яких вимагає сімейне законодавство України при подачі позову про зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Як вбачається з письмових матеріалів справи позивач, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів вказує на укладення нового шлюбу та народження дитини, однак, з наданих доказів вбачається, що він на час подачі позову ніде не зареєстрований, і не підтверджено його фактичне місце проживання та зміна сімейного стану, що дає суду вважати, що він не проживає разом з дружиною та дитиною, а також відсутні докази що дитина або інші члени родини перебувають на його утриманні, а довідка про доходи не є належним доказом про те, що дійсно позивач матеріально не можу утримувати дітей у визначеному судом розмірі. Таким чином, позивачем не було надано належних доказів, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено таких змін матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я позивача, які б впливали на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, розмір вже стягнутих аліментів, навіть при наявності стягнення аліментів ще на одну дитину, не є завищеним, обставини, на які посилається позивач у поданій заяві, не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed