Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

28.01.2019\~року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродсервісінвест» про визнання недійсним та припинення на майбутнє договору оренди землі та додаткової угоди. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.01.2019 року справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродсервісінвест» про визнання недійсним та припинення на майбутнє договору оренди землі та додаткової угоди, передано до Козівського районного суду Тернопільської області для розгляду. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що [PERSON] є власником\~земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Таурівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, площею 2,45 га, кадастровий номер 6123087400:01:001:0192, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР №039783. Вказує, що згідно з укладеного між ним та ТОВ «Агропродсервісінвест»договору оренди землі від 25.02.2016р., вказана земельна ділянка була передана в оренду цьому товариству строком на 10 років. 01.03.2016р. укладено додаткову угоду до договору, згідно з якої сторони змінили строк оренди землі, а саме до 01.12.2028 року. Зазначає, що згідно з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 19.03.2018р. відповідач є орендарем даної земельної ділянки. Однак, стверджує, що вказаних договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди він не укладав та не підписував, а тому просить задовольнити поданий позов. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 11.04.2019 року представник ТзОВ «Агропродсервісінвест» - Вєтров Д.А. подав «відзив», відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити. Пояснює це тим, що 25.02.2016 року та 01.03.2018 року між ТОВ «Агропродсервіс інвест» та [PERSON] були укладені договір оренди землі та додаткова угода до такого відповідно, з строком оренди до 01.12.2028 року. Крім цього, звертає увагу на те, що позивач стверджує, що не підписував даного договору оренди та додаткової угоди, однак ним, за період з 2016 2018 роки, отримано орендну плату за користування земельною ділянкою, матеріальну допомогу у 2017 та 2018 роках. Відтак, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, у зв`язку з безпідставністю таких. 24.06.2019 року представником [PERSON] - [PERSON] подано «заперечення на відзив». Вважає, що відзив відповідача є не обґрунтованим із наступних підстав. Відповідно до експертного висновку підпис у договорі оренди від 25.02.2016р. та додатковій угоді від 01.03.2018р. належить не [PERSON] , а виконаний іншою особою. Також звертає увагу, що даний висновок від 27.05.2019р. є одним із доказів, покладених в основу позиції позивача у сукупності з іншими. Зазначає, що твердження представника відповідача щодо обізнаності позивача про існування оспорюваного договору, оскільки отримував орендну плату є безпідставним, докази копії із відомостей на виплату грошей не можуть свідчити про підписання договору оренди його стороною чи уповноваженою стороною особою, а також те, що дані відомості стосуються саме орендних платежів. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 21.09.2020 року постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду по суті. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 17.05.2021 року постановлено провести судове засідання у цій справі в режимі відеоконференції. У судовому\~засіданні представник\~позивачапідтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити такі в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.159/. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наслідками неявки представника відповідача на підставі вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~ст.12 ЦПК України,\~передбачено,\~що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч.1\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,45 га з кадастровий №6123087400:01:001:0192, яка розташована на території Таурівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, належить [PERSON] , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №039788 /а.с.8/. 25.02.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Агропродсервіс інвест» укладено договір оренди землі, предметом такого є оренда земельної ділянки площею 2,4498 га. строком на 10 років, як передбачено у пункті 5 такого /а.с.9/. 01.03.2018 року між ТОВ «Агропродсервіс інвест» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 25.02.2016р., згідно з якої, серед іншого, внесено зміни до п.5 даного договору, а саме строк оренди зазначено - до 01.12.2028 року /а.с.10/. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №117616289 від 19.03.2018р., договір оренди земельної ділянки від 25.02.2016р. зареєстрований у реєстрі речових прав 16.03.2018 року /а.с.11/. Відповідно до копії висновку експерта за результатами проведення судово-технічного та почеркознавчого дослідження №3693/3694/19-21 від 27.05.2019р. встановлено, що підписи у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 25.02.2016 та додатковій угоді від 01.03.2018 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засовів та виконані не самим [PERSON] , а іншою особою /а.с.64-72/. Відповідно до\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном /ч.1 ст.317 ЦК України/. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з ч.1\~ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.792 ЦК України\~за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Так, відповідно до\~ст.1 Закону України «Про оренду землі»\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.14 згаданого закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною 1 ст.16 Закону України "Про оренду землі" визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відтак, визначальним для договору оренди землі є форма договору, яка включає і підпис сторони договору. З цього приводу, аналогічна правова позиція сформована в постановах Верховного Суду України від 18.12.2013р. у справі №6-127цс13, та від 19.02.2014р. у справі №6-162цс13. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Згідно із частинами 1-4\~ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідній обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою\~ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 2 постанови Пленому Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р., визначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. При цьому, суд зазначає, що не підписання договору оренди його стороною чи уповноваженою стороною особою, свідчить як про порушення вимоги щодо форми договору, так і підтвержує відсутність волевиявлення сторони договору щодо погодження його істотних умов. Таким чинном, суд вважає, що не підписання [PERSON] договору оренди землі від 25.02.2016р. та додаткової угоди від 01.03.2018р. і не надання іншим особам відповідно до вимог закону, повноважень на підписання цього договору від його імені, свідчить про відсутність волі останнього на укладення такого договору з відповідачем. Що стосується твердження представника відповідача про отримання орендної плати позивачем за оспорюваним договором, суд вважає такі безпідставними та не підтвердженні належними та допустими доказами. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищанаведене, суд дійшов до висновку, що слід визнати недійсними договір оренди землі від 25.02.2016р. та додаткову угоду від 01.03.2018р.. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768, 40 грн..

Outcome: partial