Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого на підставі доручення діє [PERSON] звернувся з позовом до Приватного підприємства «Чаплинське-1» в якому просить розірвати договір укладений між ним та підприємством і зареєстрований 09 квітня 2015 року реєстраційною службою Бериславського РУЮ за № 9342359. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує, що 09 квітня 2015 року між ним та ПП «Чаплинське-1» був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який зареєстрований 09 квітня 2015 року реєстраційною службою Бериславського РУЮ за № 9342359, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09 квітня 2015 року. Відповідно до умов зазначеного договору орендар повинен використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та сплачувати орендодавцю оренду плату кожного року. Однак, в порушення зазначених умов договору відповідач не сплатив орендну плату за 2015-2016 роки, чим істотно порушив умови договору, що є підставою для його розірвання. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі доручення, в судове засідання не з»явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв'язку із чим суд розглядає справу на підставі ст. 169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені слідуючи обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 09 квітня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП «Чаплинське-1» був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який зареєстрований 09 квітня 2015 року реєстраційною службою Бериславського РУЮ за № 9342359, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09 квітня 2015 року. У договорі оренди відповідно до ст.15 ЗУ "Про оренду землі" зазначені такі істотні умови: об'єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві та інше. Земельна ділянка була передана орендодавцем орендарю. Взявши в оренду земельну ділянку, ПП «Чаплинське-1» порушило вимогу про строк сплати орендної плати, не вчасно виконавши свої зобов'язання, що є порушенням однієї з істотних умов договорів. Орендна плата позивачу за 2015-2016 роки не сплачена. Відповідачем не надано жодного доказу та заперечення, які б спростовували твердження позивача. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 12 грудня 2012 року розглянув справу № 6-146 цс 12, предметом якої був спір про розірвання договору оренди землі. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що підставою для припинення права користування земельною ділянку є систематична несплата орендної плати. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп..

Outcome: approved