Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач Одеський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Одеська залізниця» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, за уточненою вимогою просив стягнути з відповідача на користь Державного підприємства «Одеська залізниця» матеріальну шкоду у розмірі 102 047, 42 гривень, посилаючись на таке. Між ДП «Одеська залізниця» та ПП "ГАРАНТ-ЕНЕРГО" (ЄДРПОУ 30577113) 30 грудня 2009 року укладений договір № ОД/Е-09-1722НЮ з розробки проекту і робочої документації: "Підвищення пропускної спроможності напряму Знамянка-Долинське-Миколаїв-Херсон-Джа нкой": ТЕО розробка схеми зовнішнього електропостачання тягових підстанцій "Новоплатовка", "Миколаїв", Ділянка Долинська (включно) - Миколаїв (включно) Одеської залізниці на загальну суму 499 056,00 грн. Відповідача [PERSON] наказом № 421/НОК від 22.07.2008 призначено на посаду головного інженера служби електропостачання ДП «Одеська залізниця». Відповідач, перебуваючи на вказаній посаді, неякісно перевірив кошторис № 2 і вартість робіт, зазначених у цьому договорі, які необхідно було виконати при виконанні предмета договору, а саме: узгодження ТЕО, економічні розрахунки, участь в нарадах, вартість яких визначена по кошторисах форми №3-П, як сума прямих витрат (витрат на оплату праці, відрахування на соціальні заходи, матеріальні витрати, витрати на відрядження та ін. витрати), які фактично на момент прийняття робіт не проводилися, виконані не були і первинні документи на ці роботи оформлялися, а також не врахував того, що витрати на затвердження, економічні розрахунки, участь в нарадах, додатково в розрахунки не включаються, оскільки такі витрати враховані за цінами "Збірки цін на проектні роботи для будівництва" (Москва, 1990 рік), на підставі яких визначена вартість проектних робіт по кошторису № 1 (за формою 2-П). У зв'язку із зазначеним, головним інженером служби електропостачання Одеської залізниці [PERSON], внаслідок несумлінного ставлення до виконання своїх службових обов'язків, заподіяно збиток ДП "Одеська залізниця" на загальну суму 102 047,42 гривень. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року відповідача, звинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з застосуванням акту амністії. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилався на: пропуск строків позовної давності, про застосування якої заявлено у судовому засіданні; недоведеність вини відповідача у настанні збитків в ДП «Одеська залізниця», наявності причинного зв'язку між шкодою за діями відповідача; наявність іншого судового рішення - Господарського суду м. Києва від 22.02.2012 року, згідно з яким у задоволенні позову ДП «Одеська залізниця» про стягнення з ПП «Гарант-Енерго» грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави в сумі 131 821,69 гривень, - відмовлено. Представник особи, в інтересах якої подано позов Кулініченко К.Г., та представник позивача прокурор Супруновський В.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав, що викладені в уточненій позовній заяві. Інші учасники судового розгляду про дату, час та місце судових засідань у справі повідомлялися належним чином, у судове засідання не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили. Суд вислухав пояснення прокурора, представників сторін, дослідив матеріали справи, за наслідками чого дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів, результатів експертизи, матеріалів кримінальної справи. Між ДП «Одеська залізниця» та ПП "ГАРАНТ-ЕНЕРГО" (ЄДРПОУ 30577113) 30 грудня 2009 року укладений договір № ОД/Е-09-1722НЮ, з розробки проекту і робочої документації: "Підвищення пропускної спроможності напряму «Знамянка-Долинське-Миколаїв-Херсон-Дж анкой": ТЕО розробки схеми зовнішнього електропостачання тягових підстанцій "Новоплатовка", "Миколаїв", Ділянка Долинська (включно) - Миколаїв (включно) Одеської залізниці, на загальну суму 499 056,00 грн. Відповідача [PERSON] наказом № 421/НОК від 22.07.2008 року призначено на посаду головного інженера служби електропостачання ДП «Одеська залізниця». Відповідно до акту про результати позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Одеська залізниця» щодо дотримання законодавства про виконання договорів від імені ДП «Одеська залізниця» із ПП «Гарант-Енерго» № ОД/Е-09-1722 НЮ, № ОД/Е-09-1723 НЮ від 27.09.2011року, проведених КРУ в Одеській області, встановлено завищення вартості проектних робіт на суму в 102 047,42 грн. (сто дві тисячі сорок сім гривень сорок дві копійки) (а.с. 106). Факт завищення вартості проектних робіт підтверджується висновком експертизи від 18 серпня 2011 року, проведеної експертами Інституту «Укренергомережпроект». За встановленими фактами у відношенні відповідача порушено кримінальну справу за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Приморським районним судом м. Одеси 18.03.2012 року ухвалено постанову по кримінальній справі № 1522/5137/2012 за звинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, у зв'язку з службовою недбалістю, тобто невиконанням або неналежним виконанням службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, та спричинило тяжкі наслідки. У відповідності до цієї постанови суд звинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, [PERSON] звільнив від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 ст.7 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року №3680-VI. Провадження по вказаній кримінальній справі закрито, постанова сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили 30 березня 2012 року. Суд має врахувати, що заяву про застосування до відповідача акту амністії вчинено ним самим, заперечень проти такої підстави завершення кримінального провадження відповідачем не заявлено. Відповідно до Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.01.1996 року амністія - це повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, які засудженні за вчинення злочину, або кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи суду, але не розглянуті останніми, або ж розглянуті, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Згідно з листом Верховного Суду України від 01.02.2004 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулюють закриття кримінальних справ" звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів ) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Закриття справ щодо таких осіб є проявом загальної тенденції розвитку кримінального законодавства у напрямі пом'якшення відповідальності за злочини невеликої та середньої тяжкості, вчинені вперше, законодавчим втіленням державного гуманізму, наданням державою людині, яка оступилася, можливості виправитися. Водночас, звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи. У відповідності з правилом ч. 2 ст. 14 Закону України "Про амністію" від 08.07.2011 року, амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Постановою старшого слідчого Одеської транспортної прокуратури молодшого радника юстиції Кашульського А.В. від 09.02.2012 року [PERSON] залучено у якості обвинуваченого у вказаній кримінальній справі. Обвинувальним висновком, затвердженим 24 лютого 2012 року в.о. Одеського транспортного прокурора І.В.Юрком, у вказаній кримінальній справі - звинувачено відповідача у цій справі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (том 7, а.с. 145-189 кримінальної справи №1522/5137/2012 за звинуваченням [PERSON]). При цьому, до складу злочину, у вчиненні якого звинувачено [PERSON], включено відомості про майнову шкоду, завдану злочинними діями цієї особи інтересам ДП «Одеська залізниця» на суму в 102 047,42 гривень (том 7, а.с. 188 кримінальної справи). У відповідності до правила частини 2 статті 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. Таким чином, рішення про застосування амністії судом є видом обвинувального вироку, що постановляється лише в разі доведеності вини особи у вчиненні злочину. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування акту амністії не може свідчити про невчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування акту амністії, а постановлення виправдувального вироку або ухвалення постанови про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише таки процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного карного діяння. У цьому висновку суд має застосувати положення частини 4 статті 61 ЦПК України, за яким вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини вчинення злочину [PERSON] у всіх його складових та кваліфікуючих елементах, в тому числі у питаннях вини, протиправності дій, причинного зв'язку між діями особи та настанням шкоди інтересам потерпілої особи, розміру та обґрунтування шкоди вважаються встановленими зазначеною постановою суду від 23 березня 2012 року в усіх складових та обставинах пред'явленого цій особі звинувачення. Вказаною постановою суду від 23.03.2012 року вважаються встановленими обставини скоєного відповідачем злочину, вчиненого на шкоду інтересам ДП «Одеська залізниця». Під час проведення досудового розслідування вказаної кримінальної справи органами досудового слідства та судом ДП «Одеська залізниця» визнано потерпілою стороною внаслідок злочинних дій відповідача. Вказаним злочином цьому підприємству заподіяно матеріальної шкоди на суму 102 047,42 гривень. Отже, аналіз матеріалів зазначеної кримінальної справи, в тому числі зміст заяви обвинуваченого у судовому засіданні по цій справі з клопотанням про застосування до нього акту амністії, передбаченої п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію», свідчить про визнання [PERSON] факту вчинення ним вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями ДП «Одеська залізниця» матеріальної шкоди, що входить до складу цього злочину. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилом частини 1 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з правилом ч. 3 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Правило ч. 3 ст. 134 КЗпП України є спеціальним по відношенню до загального правила статті 132 цього Кодексу та підлягає переважному застосуванню до правовідносин, досліджуваних судом, за яких відповідачем як працівником завдано шкоди підприємству своїми винними діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. З огляду на це обмеження відповідальності працівника розміром його середнього місячного заробітку у спірних правовідносинах не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За частиною 4 статті 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Таким чином, головний інженер служби електропостачання ДП «Одеська залізниця» [PERSON], неналежно, недбало виконуючи свої службові обов'язки, внаслідок несумлінного ставлення до них, вчинив злочин, внаслідок чого завдав шкоди майновим інтересам ДП "Одеська залізниця", обчисленої у розмірі 102 047, 42 гривень. Стосовно питання позовної давності. У відповідності до правила частини статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За правилом ч.ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора. За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач зазначає, що позивач дізнався про заподіяння шкоди 21.10.2011 року, що підтверджується штампом про отримання на супровідному листі КРУ в Одеській області від 21.10.2011 року. Втім, судом враховано, що первинно ДП «Одеська залізниця» не визнавало факту завдання їй відповідачем матеріальної шкоди, що підтверджується, зокрема, запереченнями до акту №05-19/593 від 27.09.2011 року. Зазначене додатково підтверджується тим фактом, що кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України була порушена за фактом виявленого діяння, а не у відношенні [PERSON] Відповідач [PERSON] набув статусу обвинувачуваного у кримінальній справі лише з порушенням кримінальної справи у відношенні нього постановами від 27 січня 2012 року та 08 лютого 2012 року. Таким чином, факт вчинення злочину вважається встановленим з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили, а відтак, враховуючи набрання постановою законної сили 30 березня 2012 року, до вимог Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Одеська залізниця» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті вчинення злочинних дій, позовна давність застосуванню не підлягає, оскільки судом не встановлення факту її спливу. Також судом враховано, що відповідач фактично визнав обсяг завданої матеріальної шкоди відповідачу, заявивши під час розгляду зазначеної кримінальної справи клопотання про застосування до нього положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію». Отже, суд має констатувати, що право вимоги у ДП «Одеська залізниця» на відшкодування завданої в результаті вчинення злочину шкоди, що ґрунтується на спеціальній нормі пункту 3 частини 1 статті 134 КЗпП України, виникло лише з набранням постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року законної сили. В цьому суд має виходити з фундаментальних положень частини 1 статті 62 Конституції України, згідно із якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За наведених обставин, суд вважає, що обставина пропущення позивачем строків позовної давності за вказаною вимогою не доведена. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору в розмірі 1020,47 гривень. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved