Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

17.12.2013 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення його та інших мешканців з житлового будинку [ADDRESS] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 12.12.2008 року він уклав з відповідачем кредитний договір № NKN1GI0000003318. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 12.02.2008 року між ними також був укладений іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав позивачу в іпотеку належний йому вищезазначений житловий будинок. Згідно з рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.05.2013 року в рахунок погашення боргу за кредитним договором на цей будинок звернуто стягнення. Після чого, позивач повідомив відповідача про необхідність виселення його з житлового будинку, однак останній відповідну його вимогу проігнорував і відмовилася добровільно виселитися із згаданого житла. У зв'язку з цим, позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, втім надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, за змістом вказаної заяви, останній пред'явлений до нього позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», і [PERSON] було укладено кредитний договір № NKN1GI0000003318, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 70000 грн. на строк до 12 лютого 2028 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, цього ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав банку в іпотеку належний йому житловий будинок [ADDRESS] Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, внаслідок чого, згідно рішення Новобузького суду Миколаївської області від 17 травня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, задоволено частково, зокрема в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 87093,16 грн., звернуто стягнення на житловий будинок відповідача, що розташований по [ADDRESS], а в частині вимог щодо виселення [PERSON] з вказаного будинку відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спору. Як вбачається з матеріалів справи, згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» 24 жовтня 2013 року на ім'я [PERSON], як власника житлового будинку, що є предметом іпотеки, було направлено претензію рекомендованим листом з повідомленням про добровільне звільнення його з належного йому житлового приміщення ( а.с. 15-17). Однак, відповідач до цього часу з відповідного житлового будинку добровільно не виселився і продовжує користуватись вказаним житловим приміщенням, що видно з довідки Новобузького РС УДМС України в Миколаївській області від 26.12.2013 року за № 2134. При судовому розгляді справи коло членів сім'ї відповідача, наймачів та інших мешканців спірного приміщення не встановлено. Відповідач про таких осіб суд не повідомив. При цьому, норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні (а суд таких повноважень по самостійному залученню відповідачів не має), - задоволенню не підлягає. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст. 40 Закону України „Про іпотеку" ст. 109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. Відтак, здійснення примусового виселення з займаного житлового приміщення можливе лише після письмового попередження, окремо, кожного мешканця про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Як вже зазначено вище, лише [PERSON], як власник житлового будинку № 16, що розташований по вул. ІІ П'ятирічки в м. Новий Буг, отримав попередження від банку про необхідність на протязі 30 днів разом із членами та мешканцями звільнити вищевказану квартиру. Докази про направлення банком попередження іншим особам про звільнення протягом одного місяця спірного житлового приміщення в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню лише в частині примусового виселення зі спірного житлового приміщення квартири відповідача [PERSON] У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь позивача, понесені останнім та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial