Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась позивач з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права власності у порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказала, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . На час смерті їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28.01.1994 року належала двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордеру № 143 серії А-ІІІ від 20.01.1978 року зазначена квартира була видана [PERSON] на підставі рішення виконкому Комунарської районної Ради депутатів трудящих 19.01.1978 року № 16. На час смерті [PERSON] належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована вона та син позивача, відповідач по справі. Фактично з січня 2019 року мама проживала разом зі позивачем у її квартирі за адресою: [ADDRESS] , так як їй був необхідний догляд, вона стражадала атеросклерозом і померла у віці 87 років. Зазначений факт визнається відповідачем та буде підтверджено поясненнями свідків. [PERSON] склала заповіт 06.05.1994 року, яким розпорядилась зазначену квартиру заповісти [PERSON] . Проте приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л. С. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що на день смерті [PERSON] вона була зареєстрована окремо від спадкодавця. Відповідно до свідоцтва про народження [INFO] народилась її мати, [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища дошлюбне прізвище матері позивача було « [PERSON] », після укладення шлюбу з [PERSON] - « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] громадянин [PERSON] і громадянка [PERSON] уклали шлюб 04.04.1975 року, після укладення шлюбу [PERSON] отримала прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження № 82 від 09.11.1956 року народилась позивач, [PERSON] . Мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] громадянин [PERSON] і громадянка [PERSON] , уклали шлюб 09.02.1979 року. Після укладення шлюбу позивач отримала прізвище [PERSON] . У зв`язку з вище викладеним звертається до суду. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю вказавши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з?явився, надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутністю. Суд, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . На час смерті їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28.01.1994 року належала двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордеру № 143 серії А-ІІІ від 20.01.1978 року зазначена квартира була видана [PERSON] на підставі рішення виконкому Комунарської районної Ради депутатів трудящих 19.01.1978 року № 16. На час смерті [PERSON] належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована вона та син позивача, відповідач по справі. Фактично з січня 2019 року мама проживала разом зі позивачем у її квартирі за адресою: [ADDRESS] , так як їй був необхідний догляд, вона стражадала атеросклерозом і померла у віці 87 років. Зазначений факт визнається відповідачем та буде підтверджено поясненнями свідків. [PERSON] склала заповіт 06.05.1994 року, яким розпорядилась зазначену квартиру заповісти [PERSON] . Проте приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л. С. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що на день смерті [PERSON] вона була зареєстрована окремо від спадкодавця. Відповідно до свідоцтва про народження [INFO] народилась її мати, [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища дошлюбне прізвище матері позивача було « [PERSON] », після укладення шлюбу з [PERSON] - « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] громадянин [PERSON] і громадянка [PERSON] уклали шлюб 04.04.1975 року, після укладення шлюбу [PERSON] отримала прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження № 82 від 09.11.1956 року народилась позивач, [PERSON] . Мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] громадянин [PERSON] і громадянка [PERSON] , уклали шлюб 09.02.1979 року. Після укладення шлюбу позивач отримала прізвище [PERSON] . Вище перелічені обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 84/2020. Відповідного ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним", неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від Ті прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. , Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, утому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження, у цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим ндтаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України у п. 24 даної постанови роз`яснив, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно доч.7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЩІК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЩІК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6 частини Істатті 315 ЩІК України). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. На підставі викладеного,

Outcome: approved