Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

17.10.2017 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі крім нього також зареєстрована [PERSON]С . З 2014 року відповідачка у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має її речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачка не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні ним власністю, визнавши [PERSON], такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. В судове засіданні позивач не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась , про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином. З огляду на це, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у суда доказів, без фіксації судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договіром-дарування від 06 вересня 1995 року (а.с.8). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім"ї № 3045 від 28 вересня 2017 року, затвердженою директором КП "Комсервіс" [PERSON], копією особового рахунку житла № 1699, відомостями Дружківської мської ради від 25 жовтня 2017 року (а.с.11,14,25) Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач є донькою позивача та була зареєстрована з його згоди в спірному житловому приміщенні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 17.10.2017 року [PERSON] просив визнати відповідача [PERSON], такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2014 року, тобто понад три роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації 15 вересня 1995 року. Тобто на час звернення власника квартири до суду (17.10.2017 року ) з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, минуло 22 роки. З зазначеного в позові моменту [PERSON] відсутня в спірному житловому приміщенні, а тому є усі правові підстави для визнання [PERSON], такою, що на час звернення позивача до суду втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні підтверджується актом обстеження квартири, відповідно до якого [PERSON] не мешкає в квартирі з 2014 року, виїхала до Росії (а.с.10) Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, за можливе скасувати реєстрацію відповідача у спірній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved