Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

22 березня 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що\~\~вона з відповідачем [PERSON] з 23 листопада 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 06 березня 2018 року. Від зазначеного шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку - [PERSON] , [INFO] , яка після народження постійно мешкала разом із матір`ю. З народження та до теперішнього часу відповідач проявив бажання побачити доньку лише два рази, участі у житті та вихованні дитини не приймає, не цікавиться здоров`ям і життям дитини. Дійти згоди з відповідачем щодо місця проживання спільної дитини не вдалося, тому що він на зв`язок не виходить, та ігнорує всі дзвінки та повідомлення, саме з цієї причини дитина не має реєстрації, без згоди відповідача вона позбавлена можливості прописати дитину разом з собою. Відповідач не зможе створити для дитини належних умов для виховання та розвитку, тому що працює за кордоном моряком по 6-8 місяців на рік. \~Просить визначити місце проживання малолітньої дитини\~разом з матір`ю. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився з невідомих причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району в судове засідання не з`явився,\~\~надав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечувала проти заочного вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження, виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 185 від 04 лютого 2017 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батьком дитини зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 березня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 6200, 00 гривень щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2017 року і до повноліття дитини. З\~\~довідки № 1342 від 20 лютого 2019 року, виданої директором ТОВ «Жилье-25» вбачається, що\~\~в квартирі [ADDRESS] без реєстрації проживає [PERSON] , з донькою [PERSON] . Відповідно до\~ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9\~ст. 7 СК України\~жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами\~ст. 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до\~ст. 157 СК України\~той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до\~ст. 159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст.11,\~15 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч.1\~ст.161 СК України\~при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд визначити місце проживання дитини з нею, зважаючи на те, що вона зможе надати дитині все необхідне для належного виховання і розвитку, має всі можливості для створення належних умов для виховання дітей. Висновком органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 30 липня 2019 року № 13-31-100 визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. ст.\~76,\~89 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Враховуючи викладені вище обставини справи, вимоги\~Закону України «Про охорону дитинства», особисті якості батьків, можливість створення матір`ю дитини належних умов для виховання доньки, її більшу турботу і увагу до дитини, а також висновок\~\~Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, виходячи із найвищих інтересів дитини, аналізуючи кожен аспект відносин до дитини, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити вимоги позову в частині визначення місця проживання дитини, оскільки залишення дитини проживати з матір`ю відповідає її інтересам та чинному законодавству, а також забезпечить розвиток дитини. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю в повному обсязі, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити доньки належні умови для виховання та розвитку.

Outcome: approved