Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , якою просило стягнути заборгованість у розмірі 32920 гривень 82 копійки за договором про надання банківських послуг, яка складається з наступного: 12787 гривень 95 копійок заборгованість за кредитом, 20132 гривні 87 копійок заборгованість за пенею і комісією, та просило стягнути судові витрати в розмірі 2102 гривні. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалась, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась без повідомлення причин; представник позивача просив розглянути справу у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між банком та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття відповідачу поточного рахунку, видачі їй платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. А відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, у строки встановлені договором, не виконала. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, а оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення штрафу і пені за невиконання грошових зобов`язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і їх. При цьому суд врахував, що у позові позивач вказував на те, що частина боргу складалась із пені та комісії, але після подання заяви про усунення недоліків обгрунтовував свої вимоги, окрім стягнення боргу по кредиту, наявністю боргу за штрафом і пенею, але підстави для стягнення комісії, як і докази, що це підтверджують, наведені і надані суду не були. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оцінка суду (щодо фактів). На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 17 липня 2018 [INFO] , звернулась до акціонерного товариства Універсал Банк (код ЄДРПОУ: 21133352) шляхом підписання та подання анкети-заяви, якою по суті, просила відкрити їй поточний рахунок, та встановити кредитний ліміт в розмірі 10000 гривень (а.с.7,8,9-12,13). Підписавши заяву від 17 липня 2018 року, [PERSON] також підтвердила, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, який вона зобов`язується виконувати (а.с.7,8,39-55,56-59). За договором про надання банківських послуг, акціонерне товариство «Універсал Банк» взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати їй платіжну картку та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту та у розмірі здійснених нею операцій за допомогою карток, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі щомісячного платежу у строки та порядку, передбаченому цим договором, зокрема: щомісячним платежем в розмірі 5% від суми заборгованості (не менше 100 гривень, але не більше залишку заборгованості) та сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 46,7% річних (а.с. 7,8,56-59). Акціонерне товариство «Універсал Банк» відкрив [PERSON] поточний рахунок, випустив платіжну картку, та кредитував її рахунок, яка у повному обсязі та у вказаний строк не повертала отриманий кредит, та не сплачувала процентів за користування кредитними коштами (а.с.6,60-61). Як наслідок, 05 травня 2020 року, акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за договором про надання банківських послуг від 17 липня 2018 року, через невиконання нею взятих на себе зобов`язань (а.с.1-4). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати виданий їй кредит, сплату неустойку з порушення грошових зобов`язань по договору, при цьому і у достроковому порядку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 17 липня 2018 року, [PERSON] та акціонерне товариство «Універсал Банк» уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати їй платіжну картку та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту та у розмірі здійснених нею операцій за допомогою карток (а.с.7,8,9-12,13,39-55,56-59). І банк, взяті на себе зобов`язання виконував (а.с.6,60-61). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за договором про надання банківських послуг, [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит,сплатити комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі щомісячного платежу у строки та порядку, передбаченому цим договором, зокрема: щомісячним платежем в розмірі 5% від суми заборгованості (не менше 100 гривень, але не більше залишку заборгованості) та сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 46,7% річних (а.с. 7,8,56-59). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.6) та виписки по рахунку (а.с.60-61), [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. У зв`язку з чим, у неї як позичальника, дійсно утворилась заборгованість із повернення кредиту у розмірі 12787 гривень 95 копійок, повернення якого вона прострочила. Тож зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань у вигляді повернення кредиту частинами щомісячно, на підставі договору про надання банківських послуг від 17 липня 2018 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача кредиту. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитом в розмірі 12787 гривень 95 копійок, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Зокрема, договором про надання банківських послуг сторони передбачили, що за порушення зобов`язання за кредитом (в залежності від кількості днів прострочки) застосовується штраф: у розмірі 50 гривень - якщо прострочено від 1 до 30 днів; у розмірі 100 гривень - якщо період прострочки складає від 31 до 90 днів. А при порушенні терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів (від 31 до 120 днів), вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі 100 гривень та 6,4 % від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця. При цьому діє ставка 0,00001% річних. А коли прострочка складає більше 121 дня, то застосовується штраф у розмірі 100 гривень та пеня у розмірі 6,4 % на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочки виконання. При цьому діє ставка 0,00001% річних. Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.6), та виписки по рахунку [PERSON] (а.с.60-61) позичальник, зобов`язання щодо строків платежів по поверненню кредиту та сплаті процентів порушує понад 120 днів. У зв`язку з чим у банка, на підставі договору виникло право нарахувати, а у [PERSON] , як позичальника, виник обов`язок сплатити неустойку у вигляді штрафу та пені у розмірі 20132 гривні 87 копійок. Що, якщо виходити виключно з умов договору, правильно було вказано у заяві про усунення недоліків та узгоджується з положеннями договору. Підстав для нарахування і стягнення з відповідача вказаної суми саме як комісії (повністю чи частково разом із пенею), ні у позові, ні у заяві про виправлення недоліків не зазначено. І суду не надано будь-яких обгрунтувань і доказів щодо наявності у позивача права вимоги до відповідача щодо сплати на його користь 20132 гривні 87 копійок, частиною з якої або повністю, станом на 06 березня 2020 року, була би комісія. Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку вказаних грошових коштів у вигляді пені та штрафу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року (яке не є скасованим), місто Рубіжне Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, з 09 січня 2013 року має зареєстроване місце проживання у цьому місті. Також суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Разом з цим, Указ президента України №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», який суд також враховує, не містить відомостей про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, а текст рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», яке введено в дію цим указом, не оприлюднене та додане для службового користування. Тож оскільки позивач застосував неустойку (тобто як штраф, так і пеню, хоча назвав це пенею та комісією) у період після 14 квітня 2014 року та на суму прострочену до сплати після 14 квітня 2014 року, а вказаними нормативно-правовими положеннями запроваджена і продовжує діяти заборона на таке нарахування і стягнення, у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з позивача пені та комісії, слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню тільки частково, у розмірі 12787 гривень 95 копійок - заборгованість за кредитом. У задоволенні решти позовних вимог, зокрема у стягненні 20132 гривень 87 копійок, як заборгованості із пені та комісії, слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.5), але позов підлягає задоволенню частково, тобто тільки на суму 12787 гривень 95 копійок, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 816 гривень 51 копійка. Отже,

Outcome: partial