Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивує тим, що 24 січня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 100000 (ста тисяч) гривень строком до 24 березня 2015 року. Крім того було домовлено про сплату відповідачем процентів за користування позикою у розмірі 5 % щомісячно. На підтвердження факту отримання грошей та обов'язку їх повернення відповідач власноручно написав розписку. В установлений договором строк [PERSON] грошові кошти йому не повернув та ухиляється від виконання свої зобов"язань, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь основну суму боргу в розмірі 100 000 грн. та відсотки за користування позикою в розмірі 25000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача -адвокат Ратушняк П.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, стверджує, що [PERSON] борг повернув на підтвердження чого надав виписку руху коштів по картковому рахунку. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріли справи суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000 (ста тисяч) гривень зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 5% на місяць строком до 23 березня 2015 року, що підтверджується розпискою відповідача від 24.01.2015 року та не оспорюється представником відповідача в судовому засіданні. Однак, на даний час відповідач борг за укладеним між ними договором позики від 24.01.2015 року не повернув. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За правилами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України з питань застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Твердження представника відповідача - адвоката Ратушняка П.М., що відповідачем [PERSON] повернуто суму боргу суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а надані представником відповідача виписки руху коштів по рахунку не містять інформації, яка б свідчила б про повернення боргу за договором позики від 24.01.2015 року. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 24.01.2015 року в розмірі 100 000 грн. Крім того за змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи , що сторони домовились про сплату відсотків за користування позикою у розмірі 5 % щомісячно, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою в розмірі 25000 грн. також підлягає до задоволення. Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved