Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] 03.08.2016 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 19 серпня 2014 року вона познайомилась з [PERSON], з яким почала зустрічалися та невдозі обоє вступали в близькі стосунки.Через деякий час вона завагітніла і [INFO] народила сина [PERSON], якого зареєструвала на своє прізвище, а по-батькові записала відповідача. Вона повідомила відповідача, що в них народився син [PERSON], однак [PERSON] відповів їй, що то не його дитина. З акту обстеження матеріально-побутових умов її сім'ї вбачається, що на даний час вона проживає в житловому будинку своєї бабусі разом з неповнолітнім сином, не працює, підсобного господарства не веде і їй одній не вистачає грошових коштів на утримання сина, а матеріальної допомоги від відповідача немає. [PERSON] працює по тимчасових заробітках, має доходи, однак матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, не визнаючи сина. Тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд і просить визнати походження сина [PERSON], [INFO] від батька - [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [INFO]. А також просить стягувати аліменти з [PERSON] в свою користь на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] - [INFO] у розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути всі судові витрати . В судовому засідання позивач [PERSON] свої вимоги підтримала в повному об'ємі з підстав, які викладені нею в позовній заяві, просить позов задоволити, визнати походження сина [PERSON], [INFO] від батька [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [INFO] та стягувати аліменти з [PERSON] в її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути всі судові витрати . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що проти визнання батьківства не заперечує, оскільки даний факт підтверджується висновком проведеної експертизи, однак просив зменшити розмір стягуваних аліментів, оскільки його довіритель стабільного заробітку немає, в зв'язку з незадовільним станом здоров'я працювати та отримувати значні доходи не має можливості, тому згідний реально сплачувати аліменти не більше 600 грн. в місяць. Вислухавши сторони, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з"ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] року народила сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). З пояснень позивача [PERSON] батьком дитини є відповідач [PERSON], з яким вона підтримувала близькі стосунки. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Ухвалою суду від 13.02.2017 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу на визначення чи наявне кровне споріднення між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], матір'ю якого є [PERSON], [INFO]; якщо так, то чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 42). Відповідно до висновку експерта № 71 «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи» від 19.04.2017 р. - 15.05.2017 р. молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачка надала достатнього доводів батьківства відповідача [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] Виходячи з досліджених судом доказів, суд вважає батьківство [PERSON] стосовно народженої позивачкою [PERSON] дитини - [PERSON], [INFO] року є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» даної постанови, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В ч. 1 ст. 184 СК України вказано, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, і що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також матеріального становища дитини та платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі працювати та утримувати свого сина в розмірі, достатньому для його нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров'я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав, тому суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в меншому розмірі, який просить позивачка. Тому з відповідача слід стягнути по 900 грн. аліментів щомісячно на утримання сина до досягнення ним повноліття. У відповідності до ст.ст. 79, 84, 86, 88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 551,20 грн. сплаченого судового збору, судові витрати, пов'язані наданням їй адвокатом правової допомоги в сумі 2500 грн., та витрати пов'язані з проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи в сумі 6620 грн. 70 коп., а всього 9671 грн. 90 коп., згідно доданих квитанцій. Також з [PERSON] в користь держави слід стягнути 640 грн. 00 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved