Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], редакції газети «Каховські новини», мотивуючи свої вимоги тим, що після проведення 31 січня 2017 року спільного засідання депутатських комісій Каховської районної ради на офіційному веб-сайті газети «Каховські новини», власником домену якого є редакція газети «Каховські новини», в статті під назвою «[INFO]» за авторства депутата Каховської районної ради [PERSON], продубльованій на сторінці газети «Каховські новини» у соціальній мережі Фейсбук, а також надрукованій в газеті «Каховські новини» [NUMBER] від [INFO] на сторінці 6 статті під назвою «[INFO]» викладено недостовірну інформацію, яка принижує честь і гідність позивача. Просив також стягнути з відповідачів 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, солідарно. У судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON]., який виступав і представником відповідача - редакції газети «Каховські новини» на підставі довіреності, позов не визнав, пояснив, що поширена ними інформація є оціночними судженнями, а факт моральних страждань, які і вина відповідачів, позивачем не доведена. У задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Відповідно до ст. ст. 272, 275, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 27, 31 Закону України «Про інформацію» особа має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із позовом до суду, а також на відшкодування завданої моральної шкоди. Ст. 277 ЦК України визначає, що «Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації» (ч.1); «Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила»(ч.6); «Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена» (ч.7). Ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» надають право громадянам, юридичним особам та державним органам вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Достовірність і повнота інформації, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації - є одними з основних принципів інформаційних відносин (ст.2 Закону України «Про інформацію»). Абз. 2 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, як таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 2017 року депутати Каховської районної ради VII скликання [PERSON] та [PERSON] приймали участь у спільному засіданні депутатських комісій районної ради, де обговорювалось питання щодо визначення місця розміщення районного Центру надання адміністративних послуг (далі-ЦНАП). На засіданні депутатом [PERSON] було запропоновано розглянути можливість розміщення ЦНАП у будівлі Каховського районного будинку культури, оскільки в ньому достатньо вільного місця (наявні невикористовувані приміщення) та існують належні умови для відвідувачів та адміністраторів.При цьому [PERSON] не висловлювався щодо необхідності закриття у зв'язку з цим Будинку культури з усіма художніми колективами та інфраструктурою з метою збереження усіх кабінетів редакції газети «Каховська зоря», у приміщенні якої Районною державною адміністрацією пропонувалось розмістити ЦНАП, і про те, що розвиток культури в районі ні до чого. Однак, цього ж дня на офіційному веб-сайті газети «Каховські новини» www.kn.ks.ua, власником домену якого є редакція газети «Каховські новини», та на сторінці газети «Каховські новини» у соціальній мережі Фейсбук за авторства депутата Каховської районної ради [PERSON] розміщено інформацію під назвою «[INFO]» наступного змісту (мовою оригіналу): «31 января, во время заседания общих депутатских комиссий Каховского районного совета, депутат от «Батькивщины» [PERSON] предлагал закрыть Районный дом культуры со всеми художественными коллективами и инфраструктурой для того, чтобы сохранить все кабинеты редакции «Каховской Зари» за газетой.Таким образом [PERSON] решил, что Каховскому району развитие культуры не к чему. Скорее всего, депутат хотел оказать свои услуги данному изданию, при этом забывая о том, что он должен представлять интересы жителей района, а не одной газеты со штатом примерно в 10 человек.[PERSON], депутат Каховского районного совета». Також у газеті «Каховські новини» [NUMBER] від [INFO] на сторінці 6, без зазначення автора, розміщено статтю наступного змісту (мовою оригіналу): «[INFO]. 31 января, во время совместного заседания депутатских комиссий Каховского районного совета, депутат от «Батькивщины» [PERSON] предложил закрыть районный Дом культуры со всеми художественными коллективами и инфраструктурой для того, чтобы сохранить все кабинеты редакции «Каховской зари». Таким образом [PERSON] решил, что Каховскому району развитие культуры не к чему. Скорее всего, депутат хотел оказать свои услуги данному изданию, при этом забывая о том, что он должен представлять интересы жителей района, а не конкретной газеты». Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно п. 21вказаної Постанови при вирішенні справ про захист ї гідності, честі чи ділової репутації публічних осіб суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Поширена відповідачами інформація стосується позивача [PERSON], який є депутатом Каховської районної ради, публічною особою, відомою в м. Каховка. Відповідач [PERSON] є депутатом Каховської районної ради VIIскликання, що сторонами не спростовується. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися, зокрема, таких правил депутатської етики: керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно окремих депутатів місцевих рад, про що зазначено в ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Суд критично відноситься до позиції відповідачів стосовно того, що розповсюджена ними інформація є оціночними судженнями. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Однак, інформація, викладена відповідачами, не відповідає дійсності і спростовується протоколом і відеозаписом спільного засідання депутатських комісій Каховської районної ради VIIскликання від 31.01.2017 року, протоколом засідання від 20.03.2017 року та висновками і рекомендаціями від 23.03.2017 року постійної депутатської комісії Каховської районної ради з питань депутатської діяльності, етики, законності і взаємодії з правоохоронними органами та засобами масової інформації, дослідженими у судовому засіданні. Отже, інформація, поширена відповідачами є недостовірною. Крім того, поширена відповідачами інформація під назвою «[INFO]» ([INFO]): "«[INFO]», «…депутат от «Батькивщины» [PERSON] предлагал закрыть Районный дом культуры со всеми художественными коллективами и инфраструктурой для того, чтобы сохранить все кабинеты редакции «Каховской Зари» за газетой», «Таким образом [PERSON] решил, что Каховскому району развитие культуры ни к чему» та інформація, викладена в статті газети [NUMBER] від [INFO]: «[INFO]», «31 января, во время совместного заседания депутатских комиссий Каховского районного совета, депутат от «Батькивщины» [PERSON] предложил закрыть районный Дом культуры со всеми художественными коллективами и инфраструктурой для того, чтобы сохранить все кабинеты редакции «Каховской зари», «Таким образом [PERSON] решил, что Каховскому району развитие культуры не к чему.», на думку суду, не є оціночними судженнями, оскільки побудована у формі безапеляційних фактичних тверджень нібито чіткої позиції і рішення позивача щодо закриття РБК заради збереження кабінетів редакції газети «Каховська зоря». Суд не вважає вищевказану інформацію оціночною, оскільки поширена інформація містить фактичні дані щодо негативного ставлення [PERSON] до культури загалом і нехтування ним інтересами мешканців району - його виборців, на догоду невеликому колективу з 10-ти осібі порушують принципи моралі, свідчить про неетичну поведінку в суспільному та політичному житті м. Каховка, та характеризують позивача як противника розвитку культури в районі. Інформація, розповсюджена відповідачами, також є негативною, містить принизливі судження: «Скорее всего, депутат хотел оказать свои услуги данному изданию, при этом забывая о том, что он должен представлять интересы жителей района, а не одной газеты со штатом примерно в 10 человек»; «Скорее всего, депутат хотел оказать свои услуги данному изданию, при этом забывая о том, что он должен представлять интересы жителей района, а не конкретной газеты», тобто створює у читачів видання та користувачів соціальної мережі викривлене уявлення про діяльність [PERSON] як депутата районної ради та враження про неетичну, протиправну поведінку позивача [PERSON] в суспільному та політичному житті, а саме про нібито наявність для нього пріоритетів однієї юридичної особи перед іншою і нехтування розвитком культури та інтересами мешканців району. Поширенням вищезгаданої інформації було порушено право на повагу до честі, гідності та ділової репутації [PERSON], якого виставлено в очах громадськості, виборців, читачів друкованого засобу масової інформації та користувачів соціальних мереж як людину, яка нехтує питаннями розвитку культури в догоду друкованому засобу масової інформації з невеликою кількістю працівників, протипоставлячи інтереси двох юридичних осіб, нехтує інтересами мешканців району - своїх виборців. Отже, негативний характер інформації, поширеної відповідачем, порушує особисті немайнові права позивача, а саме порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Так, ч. 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб - фігурантів інформації. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р., Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34). Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. В силу п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Суд приймає до уваги практику Європейського суду, справа «Українська прес - група» проти України» (заява №72713/01), а саме: «…суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню… Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя…», а також, думку Європейського суду, висловлену в рішеннях «Мирський проти України», «Редакція газети «Правоє дєло» та Штекель проти України». Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, мособисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене. Суд вважає, що оскільки інформація, викладена на офіційному веб-сайті газети «Каховські новини» - www.kn.ks.ua, власником домену якого є редакція газети «Каховські новини» (свідоцтво про реєстрацію ХС 445/96Р від 19.05.2009) в статті під назвою «[INFO]» ([INFO]) за авторства депутата Каховської районної ради [PERSON] і продубльована на сторінці газети «Каховські новини» у соціальній мережі Фейсбук, а також надрукована в газеті «Каховські новини» [NUMBER] від [INFO] на сторінці 6 під назвою «[INFO]» є такою, що не відповідає дійсності, принижує честь та гідність позивача, вимоги позивача є про спростування цієї інформації є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у сумі 10000,00 грн., то слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Суд приймає до уваги, що будь-які негативні відомості про особу призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження розміру моральної шкоди, що є порушенням вимог ст. ст..10, 60 ЦПК, не підтверджені У суду не виникає сумніву, що хвилювання і зміни організації життя позивача мають причинно-наслідковий зв'язок з поширенням неправдивої інформації щодо позивача, однак, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Перна проти Італії» від 25 липня 2001 року, «Білуха проти України» від 09 лютого 2007 року, в окремих випадках визнання судом порушення права саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Отже, вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial