Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 2000грн. Позовні вимоги позову обгрунтовує тим, що відповідач проживає окремо та не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки. Тому вона змушена виїжджати на сезонні роботи, щоб заробити кошти . При цьому зазначила, що відповідач є працездатною особою, здоровий, немає на утриманні інших осіб, має у власності житловий будинок, а тому спроможний сплачувати аліменти в такому розмірі. В судове засідання позивач не з"явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, що не суперечить вимогам ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право подати клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач визнав позовні вимоги частково та вказав, що погоджується сплачувати аліменти, як батько дитини, але в мінімальному розмірі - 50% прожиткового мінімуму . Підтвердив, що він є здоровим, немає на утриманні нікого, окрім дочки, є власником житлового будинку, який отримав у дар та ніде не працює. Оскільки дружина з дочкою проживає окремо, то він впродовж чотирьох місяців їх не відвідував і тому не надавав допомоги. Суд, вислухавши пояснення відповідача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], яка народилася [INFO] за час перебування у шлюбі. Як визнав відповідач, на даний час стосунки між ними погіршилися, шлюб розірвано, позивач з дочкою проживає окремо. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину, яка проживають з матір'ю до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Оскільки відповідач ніде не працює та немає стабільного доходу, то суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до її повноліття у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні аліментів в даному спорі суд враховує те, що відповідач, будучи фізично здоровою особою працездатного віку, офіційно не працює та немає постійного заробітку та інших осіб, яких би мав утримувати у відповідності до закону і саме він, як батько своєї дитини, може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування дочки, яка має право на утримання за його рахунок. А, відповідно, він повинен, і має можливість докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання свої дитині, яка в силу свого віку не може забезпечити себе усім необхідним. Окрім того, суд враховує і те, що він має у власності нерухоме майно, а саме житловий будинок по вул. Шашкевича, 3 в м.Болехові. З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів та обставин справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача щомісячно на утримання малолітньої дитини до її повноліття, підлягають стягненню аліменти в розмірі 1 000грн. В той же час не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надала суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема, сплачувати аліменти на його користь у розмірі 2000грн., що є її обов"язком у відповідності з засадами змагальності процесу за ст. 10, 60 ЦПК України. [PERSON] звернулася до суду з вимогами 09.08.2017року, а тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дочкою повноліття. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial