Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO]., та стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. Вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 28.08.2010 року зареєстровано шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. 28.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано та син залишився проживати разом з позивачкою. З відповідача рішенням Ємільчинського районного суду на користь позивачки на утримання сина стягуються аліменти. Позивачка зазначила, що відповідач від сплати аліментів на утримання сина ухиляється і загальна сума заборгованості по сплаті аліментів становить 10175 грн. Відповідач проживає окремо та на зв'язок з позивачкою та сином не виходить, ніяких відносин з ними не підтримує. Відповідач ухиляється від покладених на нього обов'язків щодо участі в житті та вихованні своєї дитини, матеріальної допомоги не надає, бачитись з сином не бажає, не турбується про його фізичний та духовний розвиток. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки позов підтримали, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що працює в м. Києві. Після розірвання шлюбу із позивачкою, приїхавши до матері в с. Бараші приходив до позивачки та намагався зустрітися з сином, однак побачитися з сином позивачка заборонила. Представник третьої особи органу опіки та піклування Барашівської сільської ради Ємільчинського району в судовому засіданні підтримала позовні вимоги підтримала, зазначивши, що про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав складено відповідний висновок. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст.12 "Про охорону дитинства" встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402 - Розділ ІІІ сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З матеріалів справи вбачається, що сторони являються батьками [PERSON], [INFO]., що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.04.2014 року. Зміна прізвища позивачки з [PERSON] на [PERSON] підтверджується копією рішення Ємільчинського районного суду від 28.03.2016 року. Згідно довідки Ємільчинського РВ ВДВС ГТУЮ у Житомирській області №106 від 31.01.2018 року [PERSON] має заборгованість по аліментах перед [PERSON] станом на 31.01.2018 року в сумі 10175,40 грн. З висновку органу опіки та піклування Барашівської сільської ради слідує, що [PERSON] з літа 2016 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Він не цікавиться життям та здоров'ям свого сина, не спілкується з ним, не турбується про його фізичний і духовний розвиток Орган опіки та піклування Барашівської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 08.02.2018 року вона проживає в будинку, який складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, веранди, ванної кімнати. В будинку тепло, чисто, продуктами харчування та твердим паливом родина забезпечена, наявна побутова техніка. В господарстві утримуються корова, свині, кури. Дитина забезпечена окремим спальним ліжком, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками. В будинку також проживають [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO] Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою суду не надано переконливих доказів, що відповідач не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків. Водночас, суд вважає, що позбавлення батьківських прав це є крайнім заходом. При вирішенні спору суд враховує, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько може вважатися таким, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Крім того суд вважає, що неможливість постійного спілкування відповідача з дитиною обумовлені переїздом в м. Київ, неприязними відносинами між колишнім подружжям. Таким чином, достатніх підстав вважати, що відповідач умисно та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками не було. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Виходячи із обставин даної справи, суд приходить до висновку, що на даний час поведінка відповідача по відношенню до сина змінилася. Про це свідчить висловлене ним бажання приймати участь у житті дитини. На підставі наведеного, ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed