Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 15.05.2018 р. між ПАТ «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір CL-111047, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 71000,00 грн. на строк до 12.05.2023 р. зі сплатою відсотків за процентною ставкою 49,99 % річних. На виконання умов даного договору, позивач виконав свої зобов`язання та надав вказані кошти відповідачці однак, вона своїх зобов`язань по договору не виконує, тому утворилася заборгованість, яка станом на 16.11.2020 р. складає 97 644,81 грн. з яких: 63753,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 32382,74 грн. - заборгованість за відсотками; 1508,38 грн. - заборгованість за пенею, яку позивач просить стягнути з відповідачки та судові витрати по справі. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.01.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача подав клопотання про слухання справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.46-47). Відповідачка [PERSON] відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надала, хоча була повідомлена про розгляд даної справи (а.с. 45). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.05.2018 р. між ПАТ «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір CL-111047, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 71000,00 грн. на строк до 12.05.2023р. зі сплатою відсотків за процентною ставкою 49,99 % річних (а.с. 17-19). На виконання умов даного договору, позивач виконав свої зобов`язання та надав вказані кошти відповідачці (а.с. 8,9,10,11). Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту CL-111047 від 15.05.2018 р. станом на 16.11.2020 р. сума боргу становить 97 644,81 грн. з яких: 63753,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 32382,74 грн. - заборгованість за відсотками; 1508,38 грн. - заборгованість за пенею (а.с. 6-7). За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Видача кредитних коштів відповідачці та користування ними, підтверджується випискою руху коштів по рахунку (а.с. 12-16). Оскільки, відповідачка не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитним договором CL-111047 від 15.05.2018р. станом на 16.11.2020 р. у розмірі 97 644,81 грн. з яких: 63753,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 32382,74 грн. - заборгованість за відсотками; 1508,38 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102,00 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням від 17.12.2020 року (а.с. 5). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 9 764,48 грн., суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Павленком С.В. було надано наступні документи: копію ордеру серія КС №573217, копію витягу із договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право»; довіреність № 11353 від 21 травня 2020 року, надана АТ «Кредобанк» адвокату Павленку С.В.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 , Павленку С.В 02 листопада 2018 року. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 02.07.2019 р. у справі № 810/795/18, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача адвоката Павленка С.В. про стягнення з відповідача по справі, витрат на професійну правову допомогу. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial