Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним банківського рахунку, вказуючи на те, що 21.12.2006 року від імені [PERSON] та відділенням № 837 ПрАТ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського рахунку № [NUMBER], однак позивач особисто договір не укладав і повноважень на його укладання нікому не надавав, тому вказаний договір не відповідає вимогам закону, порушує права та законні інтереси позивача та має бути визнаний недійсним, оскільки він вказує на думку позивача, на його невідповідність положенням ч. 2 ст. 203 ЦК України, Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а тому при його укладанні порушено вимоги, передбачені ч.3 ст.203 ЦК України. Крім того, згідно положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує і на те, що ним, як фізичною особою, будь-яких коштів по спірному договору не отримано. Крім того, вказаний договір він не подпісував. Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що даний договір банківського рахунку є недійсним, у зв"язку з чим вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав,та просив визнати оспорюваний договір банківського рахунку недійсним з моменту його укладання, оспорюваний договір був укладений [PERSON] який знаходиться урозшуку, та який не мав доручення на підписання договору та на отримання готівки, що також було встановлено в рамках крімінальної справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, надавши пояснення, що викладені в позові. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, надавши пояснення які зазначені в запереченні та просив суд застосувати строки позовної давності, наполягаючи, що кошти були видані [PERSON] за дорученням позивача., але оригіналу чи копії надати не можуть. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 21.12.2006 року від імені [PERSON] та відділенням № 837 ПрАТ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського рахунку № [NUMBER], однак позивач особисто договір не укладав і письмових повноважень на його укладання нікому не надавав, заяву на відкриттся поточного рахунку не підписував. Вказані документи були вчинено особою, яку оголошено в розшук в рамках кримінальної справи. В судовому засіданні позивач та представник позивача просив визнати оспорюваний договір рахунку з підстав, того що договір позиач не укладав і повноважень на його укладання нікому не надавав. Суд вважає, що ці доводи знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як визначено ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Аналізуючи вказані факти та обставини в їх сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця, як це встановлено договором. Також, суд враховує і те, що відповідно до повідомлення представника ПАТ «УкрСиббанк», що договір банківського рахунку було відкрито за довіреністю виданою [PERSON] на імя [PERSON], однак доказів того, що таке доручення існує до суду надано не було. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам закону, а тому має бути визнаний недійсним з моменту укладення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved