Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

05 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, що був доповнений, в якому позивачка зазначила, що розпорядженням Овідіопольської РДА Одеської області № 1183 від 21.09.2007 року «Про безоплатну передачу у власність громадянам України земельних ділянок в ОК «СК «Едем» на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0682 га на території ОК «СК «Едем». На підставі вказаного розпорядження був виготовлений та виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на її ім'я, в зв'язку з тим, що позивачка вважає себе власником нерухомого майна вона просить витребувати з незаконного володіння відповідача вищевказану земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] з позовом не згодний, надав свої письмові заперечення до суду. Відповідач - Реєстраційна служба Овідіопольського районного управління юстиції позов не визнала, просила слухати справу за відсутності її представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - обслуговуючий кооператив «Садівничий кооператив «Едем» до суду не з'явився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази та заперечення, надані сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст. 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб"єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0682 га, надану для ведення садівництва, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в ОК «СК «Едем», на підставі договору дарування з [PERSON] від 30.06.2009 року за реєстром № 568. Відповідно до ст.126 ч.2 ЗК України право власності [PERSON] підтверджується договором дарування від 30.06.2009 року посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Панченко О.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 568, який зареєстрований належним чином у компетентних установах 30.04.2013р. № 21008218. Позивачка та її представник вважають, що вони є власниками земельної ділянки, а тому просять витребувати дане майно з чужого незаконного володіння, при цьому вони посилаються на те, що правоустановчі документи та розпорядження на ім'я відповідачки [PERSON] скасовані.Звертаючись до суду з позовом позивачка не надала суду жодних доказів, які б підтвердили її право приватної власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа. що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Суд не приймає до уваги наданий Державний акт серії [NUMBER] на ім"я [PERSON], так як вказаний державний акт не зареєстрований у встановленому законом порядку. Крім того, оригінал вказаного державного акту не був наданий позивачем для огляду в судовому засіданні. Здійснюючи аналіз діючого законодавства, щодо правовідносин які виникли між сторонами дозволяє дійти висновку, що позивачка не набувала права власності на спірну земельну ділянку. Вона не набувала також прав користування земельною ділянкою, бо до своєї ліквідації, яке мало місце 27.06.2008 році, користувачем земельної ділянки площею 38 га., був ОК «СК «Едем» на підставі договору оренди від 28.09.2006р, а тому суд проходить до висновку, що позивачка звернулась до суду в цій частині з позивними вимогами, які є необґрунтованими. Позивачка просить скасувати реєстрацію нерухомого майна, одним із відповідачів по справі є РС Овідіопольського РУЮ Одеської обл.., у зв'язку з тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, відповідно до ст.ст. 58,59 ЦК України існування даної юридичної особи в повноваження якої відноситься скасування державної реєстрації суд вважає, що Реєстраційна служба є неналежним відповідачем, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. При подані позову позивачка сплатила судовий збір, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed