Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його двоюрідного діда [PERSON], який помер 09 квітня 2015 року, право власності на гараж № 5-69, загальною площею 19,8 кв. м., площа забудови 24,4 кв.м., розташований за адресою у місті Харкові по вул. Мистецтв, 21. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним рішенням [PERSON]звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення є незаконним та необґрунтованим. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував рішення Київського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2010 року, яким за спадкодавцем було визнано право власності на самочинно зведений гараж № 5-69 загальною площею 24,4 кв.м., розташований по вул. Червонопрапорній (вул. Мистецтв), 21 у місті Харкові. Рішення суду набрало законної сили. Посилання суду у рішенні, що спірний гараж є самочинно збудованим є безпідставним. Суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що [PERSON] нібито за життя не набув право власності на забудову і тому це право не може перейти до позивача як спадкоємця. До спірних правовідносин судом неправильно було застосовані приписи чинного законодавства. Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець [PERSON] за життя не набув права власності на спірний гараж, який не був введений у встановленому законом порядку в експлуатацію, тому спадкоємець також не набув права власності на гараж у порядку спадкування після смерті спадкодавця. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 493813, [PERSON] помер 09 квітня 2015 року (а.с.13). У відповіді на заяву позивача про надання письмових розяснень щодо подальших дій з питань оформлення спадщини Восьма Харківська державна нотаріальна контора 22 січня 2016 року повідомила, що він є єдиним спадкоємцем згідно рішення суду від 2010 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2010 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та визнано за ним право власності на самочинно возведений гараж № 5-69 загальною площею 24,4 кв.м., розташований по вул. Червонопрапорній, 21 в м. Харкові (а.с.22). Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на гараж №5-69, що знаходиться в м. Харкові по вулиці Мистецтв, будинок 21 станом на 25.11.2015 року не зареєстровано (а.с. 25). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також зясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Отже, висновки судуспростовуються матеріалами справ, оскільки спадкодавець [PERSON] набув права власності в 2010 році, тобто за рішенням суду ще за життя. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Outcome: approved