Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся в Христинівський районний суд Черкаської області із позовом до відповідачки, третьої особи про розподіл спільної сумісної власності подружжя. Підставою позовних вимог зазначає, що: -« 26 червня 2010 року ми із відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Христинівського РУЮ Черкаської області, актовий запис №34. 27 червня 2013 року рішенням Христинівського районного суду шлюб між нами розірваний. Після розірвання шлюбу я прізвище «[PERSON]» змінила на «[PERSON]». Від шлюбу у нас є малолітня донька - [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом зі мною, а відповідач сплачує аліменти на мою користь на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 11 липня 2011 року відповідач у справі, діючи від імені нашої сім»ї та за погодженням зі мною як дружиною, уклав із [PERSON] договір купівлі - продажу 3-х кімнатної квартири [ADDRESS]. Разом із квартирою у власність перейшли будівлі та споруди: сарай - «Б», погріб - під «Б». Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під №2933. 20 червня 2012 року відповідачем оформлено кредитну угоду №329 на придбання житлового будинку (копію додаю до матеріалів позову). Згідно укладеної угоди ДП «Черкаський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» надав позичальнику - [PERSON] довгостроковий кредит на строк 10 років на придбання квартири за адресою: [ADDRESS], в сумі 25 000 гривень. У забезпечення зобов'язань за кредитною угодою цього ж дня сторонами підписано іпотечний договір №59-12, за яким придбану нами квартиру визнано предметом іпотеки. Обтяження предмета іпотеки зареєстровано у Державному реєстрі іпотек - 20.06.2012 року. Вирішити питання про поділ квартири, що є об'єктом права спільної сумісної власності, в позасудовому порядку нам із відповідачем не вдалося, оскільки останній наполягає на тому, що вся документація на придбання квартири, виписана на його ім'я, то і єдиним власником вищевказаної квартири являється він. Така позиція відповідача суперечить чинному законодавству, порушує мої майнові права, що і спонукало мене звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Як вбачається із матеріалів справи, спірна квартира придбана нами в період шлюбу. Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні приписи містяться у статтях 368 та 372 Цивільного кодексу України. За положеннями ч. 3 ст. 61, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Крім того, згідно ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям будинку в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення пункту 4.1.4 договору іпотеки про те, що іпотекодавець - відповідач у справі не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син або дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З огляду на те, що наша малолітня донька - [PERSON], [INFO], проживає зі мною, розмір сплачуваних відповідачем аліментів є недостатнім для її фізичного та духовного розвитку, тому моя частка квартири повинна бути збільшена із урахуванням інтересів дитини". Під час слухання справи позивачка зменшила позовні вимоги посилаючись на те, що: - « в провадженні суду знаходиться цивільна справа за моїм позовом до [PERSON] та третьої особи Державного підприємства «Черкаський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про розподіл спільної сумісної власності подружжя з визначенням ціни позову 79904 грн., в якій я прохала суд ухвалити рішення, яким визнати за мною право власності на 2/3 квартири з надвірними будівлями в [ADDRESS], яка нажита сторонами під час шлюбу та на яку сторони мають рівне право, але моя частка у майні повинна бути збільшена на підставі ч.З ст. 70 Сімейного кодексу України з врахуванням інтересів дитини. Розгляд справи на певний час затримався, оскільки сторонами напрацьовувався варіант укладення мирової угоди, однак з вини [PERSON], який висунув вимоги поза межами позовних вимог, така угода не укладена. Згідно з ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. На виконання вимог цього Закону змінюю позовні вимоги, збільшення частки у спільно нажитому майні з врахуванням інтересів дитини втрачає сенс, оскільки квартира неділима. Отже, відповідно до ч. І ст. 70 Сімейного кодексу України частки сторін у квартирі є рівними, тому за мною слід визнати право власності на ? квартири з надвірними будівлями в [ADDRESS]. На обох сторін слід покласти солідарну відповідальність по поверненню кредиту за Кредитним договором на придбання житлового будинку за № 329 від 20.06.12 р., що погоджено з третьою особою в особі голови державного підприємства Фатенка Миколи Петровича, яким від імені цього підприємства уклалась ця кредитна угода. Ціна позову має бути визначена в розмірі з ? вартості квартири яка визначена Христинівським відділком комунальним підприємством «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» в 79907 грн., і становити з суми 39952 грн. ( 79904 грн. : 2 ) - 399 грн. 52 коп. Отже, за первісним позовом сума переплати судового збору становить 399 грн. 52 коп., які підлягають поверненню відповідно до ст. 7 ч. 1 п.1 Закону України «Про судовий збір». Однак з визнанням за мною права власності на ? квартири, сараю та льоху спір не є вирішеним. Згідно з ч. 1 ч. 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння, користування майном, що є їхньою частковою власністю. Із [PERSON] унеможливлено досягнення згоди в питанні володіння 3-кімнатною квартирою. Він не погоджується на порядок користування квартирою, згідно до якого я маю разом з дитиною користуватись двома кімнатами, а він - однією кімнатою, хоч за площею дві кімнати рівновеликі одній більшій. [PERSON] навмисне поширює своє право користування на всі кімнати, має доступ до мого одягу, книг шкільного приладдя тощо, що ущемляє мої інтереси. Отже, у відповідності до вимог ст. 358 ЦК України слід визначити роздільний порядок користування житловими кімнатами в 3-кімнатній квартирі в [ADDRESS], а службові приміщення квартири та надвірні споруди залишити у спільному користуванні сторін. За цю вимогу сплата судового збору визначається з 01.12.2013 р. в сумі 243 грн. 60 коп.Цю суму слід включити в залік 399 грн. 52 коп., які підлягають поверненню, після чого поверненню підлягає сума судового збору 155 грн. 92 коп.І просить суд постановити рішення, яким визнати за [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], право приватної власності на ? 3-кімнатної квартири [ADDRESS], сараю «Б», погреба під «Б», загальною вартістю 79904 грн., поклавши на мене та [PERSON] солідарну відповідальність по поверненню кредиту за Кредитною угодою № 329 на придбання житлового будинку від 20.06.2012 р., укладеного з Державним підприємством «Черкаський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі « (м. Черкаси , вул.. Смілянська 131). Встановити порядок користування 3-кімнатною квартирою в [ADDRESS], виділивши [PERSON] у володіння та користування житлові кімнати пр. № 2 пл. 10,9 кв. м., пр. № 3 пл. 8,4 кв. м., [PERSON] житлову кімнату пр. № 8 пл. 19,3 кв. м. Приміщення квартири [NUMBER] пл. 8,5 кв. м., пр.. № 4 пл. 1,5 кв. м., пр.. № 5 пл. 1 кв. м., пр.. № 6 пл. 2,2 кв. м., пр.. № 7 пл. 9,6 кв. м., лоджія квартири площею 3 кв. м., сарай «Б», погріб під «Б» залишити у спільному користуванні сторін. Стягнути з [PERSON] на мою користь судові витрати: витрати по сплаті судового збору - 643 грн. 12 коп., витрати по оплаті правової допомоги - 1500,00 грн.. Зобов'язати Управління Державного казначейства в Христинівському районі повернути внесений судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, в сумі 155 грн. 92 коп. В судовому засіданні представники позивачки зменшені позовні вимоги підтримали повністю, просять суд позов задовольнити, щодо судових витрати на правову допомогу то позивачка бере на себе . В судовому засіданні представники відповідача позов визнали повністю, проти задоволення позову не заперечували. Представник третьої сторони в судове засідання не з»явився. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про задоволення позову частково виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідач по справі перебували у шлюбі і ними була придбана 3-х кімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. І ст. 70 Сімейного кодексу України частки сторін у квартирі є рівними, тому за позивачкою слід визнати право власності на ? квартири з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ч. 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору в сумі 643 грн. 12 коп. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позивачем позову за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. А тому в цій частині позов підлягає до задоволення. На підставі ст.358 ЦК України,

Outcome: approved