Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що між ним та відповідачем, згідно вимог ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, 17 березня 2016 року укладено письмовий договір позики про отримання відповідачем від нього, позивача [PERSON] 1 000 доларів США під 5 % в місяць від суми позики, що становить 50 доларів США (що станом на 21.03.2019 р. еквівалентно 1 358,50 гривень) щомісячно. Вказує, що про фактичне отримання грошей на руки [PERSON] власноруч зазначив на зворотній сторінці договору позики. Всі умови договору щодо надання та повернення позики обумовлені та скріплені підписами сторін. Зазначає, що протягом перших кількох місяців [PERSON] оплачував відсотки згідно умов договору, не враховуючи затримок на декілька днів та його, позивача нагадувань про оплату. Однак, з 18 серпня 2016 року будь-які виплати відсотків та самої суми позики припинилися. Вказує, що [PERSON] постійно обіцяв йому найближчим часом погасити заборгованість, посилався на певні обставини сімейного характеру, просив відстрочки тощо. Однак, ситуація із заборгованістю не змінюється і відповідач не бажає врегулювати дане питання мирним шляхом, тому він змушений звернутися до суду, оскільки для нього ця сума є значною, і невиконання відповідачем своїх зобов`язань ускладнює його матеріальне становище. Навівши відповідний розрахунок заборгованості зазначає, що у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за договором позики від 17 березня 2016 року (заборгованість вираховується з першого місяця прострочення - 18.08.2016 р.) по 15 травня 2019 року, що становить більше 33 місяці (1 000 днів прострочення), в сумі 140 799,49 грн , з яких: заборгованість по основній сумі боргу - 1 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на день подання даного позову становить 26 160,00 гривень; 43 164,00 грн. - сума відсотків за користування позикою 2 151,49 грн. сума заборгованості з розрахунком 3 % щорічно за прострочення виконання зобов`язання; 69 324,00 грн.- сума всієї пені за прострочення заборгованості. (відповідно до п.4.3. Договору позики укладеним між мною та відповідачем, за кожний день прострочення заборгованості по сплаті процентів або основної суми заборгованості, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми прострочення). Зазначає, що пеня за прострочення заборгованості по сплаті процентів становить 208 416,72 грн. Однак, оскільки розмір пені за несплату процентів не може перевищувати розмір заборгованості по самих процентах, то замість суми 208 416,72 грн., яка була вирахувана, відповідач зобов`язаний сплатити пеню за заборгованість по процентах в сумі 43 164,00 гривні. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 140 626,95 грн., з яких: 26 160,00 - заборгованість по основній сумі боргу; 43 164,00- сума відсотків за користування позикою;2 151,49 грн.- сума заборгованості з розрахунком 3 % щорічно за прострочення виконання зобов`язання; 69 324,00- сума всієї пені за прострочення заборгованості, та судові витрати Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити . Відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, та відзиву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України. У відповідності дост. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи подане клопотання позивача та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій же самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами . Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 17 березня 2016 року укладено письмовий договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти в розмірі 1 000 (одна тисяча ) доларів США під 5 % на місяць від суми позики. (а.с.6)Зазначено, що проценти виплачуються до моменту повної виплати основної суми позики із розрахунку від суми позики. Строк надання позики до 17 вересня 2016 року. Про фактичне отримання грошей на руки [PERSON] власноруч зазначив на зворотній сторінці договору позики. Всі умови договору щодо надання та повернення позики були обумовлені та скріплені підписами сторін. У вказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув. Як зазначив позивач з 18 серпня 2016 року будь-які виплати відсотків та самої суми позики припинилися. Згідно ст. 527 ч. 1 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. В силу ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином в частині стягнення боргу в сумі 1 000,00 доларів США, що за курсом НБУ (як просить позивач станом на день подання даного позову ) становить 26 160,00 гривень, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1.2 договору позики позика надається під 5% процентів на місяць від суми позики. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На підставі викладеного, суд вважає встановленим, що позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами в сумі 43 164 грн. Відповідно до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, які передбачають наслідки порушення договору позичальником, відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми позики. Суд погоджується щодо стягнення з відповідача 3% річних від суми позики, що становить 2 151,49 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок вищезгаданих сум відповідачем не представлено. Крім того, відповідно п.5.2 договору , за кожний день прострочення заборгованості по сплаті процентів або основної суми заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми прострочення за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтями 550,551 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Однак, суд не погоджується із наведеною позивачем сумою пені 69 324,00 грн. , оскільки, відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак, позивачем проведено розрахунок пені за період з 18.08.2016 по 15.05.2019 , що є порушенням вимог ст. 258 ЦК України. Таким чином, до стягнення підлягає 26 160 грн. пені за період з 18.08.2016 року по 15.05.2019 р. (в межах строку позовної давності). З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в розмірі 97 635,49грн , з яких 26 160,00 - заборгованість по основній сумі боргу; 43 164,00 грн. - сума відсотків за користування позикою; 2 151,49 грн.- сума заборгованості з розрахунком 3 % щорічно за прострочення виконання зобов`язання.; 26 160 ,00 грн. - сума пені за несвоєчасне виконання горошового зобовязання, а в решті слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача також підлягає до стягнення на користь позивача 976,35 грн. сплаченого судового збору На підставі наведеного, ст.ст. 509, 524, 526, 536, 610-612, 625, 640, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved