Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири за адресою пл.Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області. 12.07.2016р. позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с. 40-41), якою змінено позовні вимоги, та ПАТ КБ «ПриватБанк» просив передати в управління ПАТ КБ «ПриватБанк» квартиру за адресою пл. Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області, та зобовязати відповідачів повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна (у тому числі власної присутності та майна) квартиру за адресою пл. Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначив, що позов підтримує в повному обсязі згідно позовних вимог викладених в уточненій позовній заяві, та пояснив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.06.2008р. було укладено кредитний договір № IFK0GA0000000016. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.06.2008р. було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було надано квартиру за адресою пл. Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області. Оскільки боржник [PERSON] не виконував взяті на себе зобовязання згідно умов кредитного договору, то ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.04.2014р. позов було задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки. Однак, через проживання відповідачів в квартирі за адресою пл. Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області банк не може реалізувати своє право на продаж предмету іпотеки. Тому з метою захисту своїх прав звернувся до суду із даним позовом. Відповідач та представників відповідачів - [PERSON] проти позову заперечив, та пояснив, що оскільки у нього та його сімї немає будь-якого іншого житла, то ж він немає де проживати, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечив з підстав викладених в запереченні на позов. Та вказав, що оскільки відповідач зареєстрований та проживає разом зі своєю сімєю в спірному житлі, позивачу відмовлено в позові про виселення відповідачів, то вони мають право проживати в належній їм квартирі. А оскільки квартира не є предметом господарської діяльності, який дає доходи, то і відсутні підстави для задоволення вимоги про передачу предмету іпотеки в управління позивачу. Від третьої особи Служби у справах дітей Калуської міської ради, поступила заява, згідно якої вони заперечують з приводу позову, оскільки в разі задоволення позову будуть порушуватись законні права та інтереси малолітньої дитини (а.с. 84, 90). Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. А згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 11.06.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFK0GA0000000016 (а.с.5-7). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.06.2008р. було укладено договір іпотеки (а.с. 10-12), згідно якого в іпотеку було надано квартиру за адресою пл. Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області. Оскільки боржник [PERSON] не виконував взяті на себе зобовязання згідно умов кредитного договору, то ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення і рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.04.2014р. (а.с. 13-15) позов було задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. В частині виселення відповідачів, в позовних вимогах відмовлено. Згідно листа ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.10.2016р. № 753/09/36 (а.с.92) в квартирі за адресою пл. Героїв, 2/3 в м. Калуш зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У ст.ст.47, 48 Конституції України вказано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Окрім цього, згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р.не може бути примусово відчужене нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави. Тож проживання відповідачів в спірному майні жодним чином не позбавляє права позивача на реалізацію предмету іпотеки. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Згідно договору іпотеки від 11.06.2008р. предметом іпотеки є квартира за адресою пл. Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області. Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. То ж із врахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що квартира за адресою пл. Героїв (Леніна)[ADDRESS] в м. Калуш Івано-Франківської області в розрізі ст. 34 Закону України «Про іпотеку» не є предметом господарського використання, та не може давати продукцію, плоди та доходи, а відповідно відсутні правові підстави для передання її в управління позивачу. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.47, 48 Конституції України, ст.ст.34,40 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 382 ЦК України та

Outcome: dismissed