Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

02 листопада 2017 року [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом, у якому просила визнати відповідача\~[PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням\~будинком, що знаходиться за адресою: с. Солочин, 155, Свалявського району, Закарпатської області, та примусово зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником зазначеного житлового будинку. Відповідно до довідки про слад сімі, у даному будинку зареєстровано восьмеро людей, разом з відповідачем. Однак, остання на доаний час зареєстрована за вищевказаною адресою, хоча фактично, вже близько року в зазначеному будинку не проживає та не з`являється. Оскільки відповідач за за вищевказаною адресою не проживає, то у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальнох послуг, які не надаються, але нараховуються. За викладених обставин, позивач змушена звернутись до суду та просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком №155 у с. Солочин, Свалявського району, Закарпатської області та примусово зняти її з реєстраційного обліку у будинку позивача. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], кожен зокрема, в канцелярію суду подали заяву, у якій вказали, що позов підтримують у повному обсязі, та просили справу розглядати у їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи ухваленням судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчань наявні у матеріала справи поштові конверти та повідомлення в газеті «Новини Закарпаття» № 85(4700) від 18 листопада 2017 року, про причини неявки суд не повідомив та будь-яких заяв чи клопотань з приводу розгляду справи не подав. За таких обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2\~ст.197 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з наступних підстав Приналежність позивачу зазначеного нерухомого майна підтверджуються наступними дослідженими в судовому засіданні доказами. З копії рішення Свалявського районного суду № 2-1154/2011 від 01.12.2011 року, витягу про державну реєстрацію прав № 32734754 від 29.12.2011 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 105734974 встановлено, що власником нерухомого майна, що знаходиться по с. Солочин, 155, Свалявського району, Закарпатської області є [PERSON]. Як вбачається з довідки № 462 від 18.09.2017 року, виданої виконавчим комітетом Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, у будинку за адресою: с. Солочин, 155, Свалявського району, Закарпатської області зареєстровано позивач [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO]; внучка [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; невістка [PERSON], [INFO]; внучка - [PERSON], [INFO]; внук - [PERSON], [INFO]; внук - [PERSON], [INFO]. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов, щодо фактичного проживання (перебування) № 432/02-06 від 18.09.2017 року, встановлено, що [PERSON], [INFO], більше одного року не проживає за адресою с. Солочин, 155, Свалявського району, Закарпатської області. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, [PERSON]зареєстрована за вказаною адресою, однак більше року не проживає в приналежному позивачу будинку.\~\~\~\~ За змістом ч.1\~ст.319 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст.391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п.39 постанови від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей\~71,\~72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Аналіз досліджених судом доказів свідчить про доведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, факту непроживання відповідача у зазначеному житлі понад строк, визначений законом. В той же час, відповідач своїм правом заперечити позов не скористався, доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували поважність причин його відсутності за зареєстрованим місцем проживання суду не подав. Вищенаведене у своїй сукупності свідчить про наявність обґрунтованих підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за місцем його реєстрації. Разом з тим, вимога позивача про примусове зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до\~ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється компетентними державними органами на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття її з реєстрації. В разі відмови у знятті з реєстраційного обліку на підставі судового рішення, такі дії компетентного органу підлягають оскарженню за нормами адміністративного судочинства. За викладених обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. З огляду на прийняте у справі рішення, суд, на підставі ч.1\~ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача понесені позивачем у справі судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн.-пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial