Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до Жидачівського районного суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно, в порядку спадкування за законом а саме: на земельну ділянку площею 0.79 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, призначену для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 2825, розташовану на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області. У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що його матері [PERSON], яка померла 08 жовтня 1997 року, вищевказану земельну ділянку передано у приватну власність. Разом з нею, на день смерті проживав його рідний брат [PERSON], який прийняв спадщину після смерті матері, вступивши у володіння спадковим майном, однак до нотраіуса з приводу оформлення спадкового майна не звертався. 06 січня 2017 року [PERSON] помер. Заповітного розпорядження належним йому на день смерті майном - не залишив. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає, оскільки дружини та дітей не мав. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0.79 га. Державний нотаріус постановою № 6308/02-31 від 12.10.2017 р. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просить задоволити позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON], подала до суду заяву про визнання позову, просить справу слухати за її відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно копії Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 2825, земельна ділянка розміром 0.79 га без контурного визначення меж, розташована на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області належала [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 085873 від 09 жовтня 1997 року, [PERSON] померла 08 жовтня 1997 року у с. Лисків Жидачівського району Львівської області. Відповідно до п.4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Враховуючи час відкриття спадщини\~день смерті спадкодавця [PERSON], який помер 10 липня 1995 року,\~до відносин спадкування позивачкою спадкового майна підлягає застосуванню чинний на той час\~ЦК УРСР. Згідно із вимогами ч.1\~ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. \~\~\~\~ За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР\~(1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно витягу із погосподарської книги с. Лисків, разом із померлою [PERSON] постійно проживав її син [PERSON], який відповідно вступив у володіння та управління спадковим майном. Проте не оформив своїх спадкових прав. Згідно свідоцтва паро смерть серії І-СГ № 445235 від 06 січня 2017 року, [PERSON] помер 06 січня 2017 року у м. Жидачів Львівської області. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року\~\~№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування"\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно\~\~вимог ст.ст. 1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що позивач є рідним братом померлого [PERSON], який спадщину прийняв, як такий, що звернувся до нотаріуса із відповідною заявою. Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 630/02-31 від 12 жовтня 2016 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата у звязку з тим, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст. ст.\~81,\~126 ЗК України\~право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] цілком визнала позов, про що нею подано суду заяву, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи що відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, а отже за позивачем, як за спадкоємцем за законом, слід визнати право власності на спадкові земельні ділянки.

Outcome: approved