Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

21 січня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення понесених судових витрат. Мотивує вимоги тим, що останні майже два роки стосунки між подружжям почали погіршуватись через постійне непорозуміння. Вони припинили проживати разом та виконувати спільно сімейні обов`язки. Подружнє життя, в кінцевому результаті, призвело до фактичного припинення між ними не лише шлюбних відносин, а й спілкування. Просить розірвати шлюб, у зв`язку з тим, що вони разом помітили, що мають різні характери, погляди на сімейне життя, що стало наслідком постійних сварок, суперечок між ними. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Дитини проживає з нею. Спор щодо місця проживання дитини відсутній. Відновити теплі стосунки з відповідачем на даному етапі не вбачається можливим, адже кожен з них живе самостійним життям та не турбується про іншого, сім`я зруйнувалась. У зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та почуттів, шлюб став суперечити їх інтересам. Зазначене підтверджується рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 травня 2017 року, постановленим по справі № 522/6750/17 за ії позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Рішення було ухвалено а підставі визнання позову [PERSON] Остаточним поштовхом для подання цього позову стали дії відповідача направлені на позбавлення ії права власності на це майно. Просить не надавати строк на примирення, оскільки відповідач не зацікавлений у збереженні сім`ї, а тому вжиття заходів до примирення не дасть ніяких результатів, оскільки непризнанні стосунки між ними тривають вже досить довгий час, і перспектив для їх покращення не вбачається. Зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат 2768,40 гривень, з яких 768,40 гривень розмір судового збору, 2000 гривень витрати на професійну правничу допомогу. Провадження у справі відкрито 31січня 2019 року, а 10 липня 2019 року закрито підготовче засідання. Відзив на позов не подавався. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Головко К.В. підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, оскільки з травня 2017 року сторони разом не проживають та підтримують подружні стосунки. Просять розірвати шлюб та стягнути понесені судові витрати, а саме: витрати за сплату судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 3100 (три тисячі сто) гривень. Позивачка надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не надавав. Справа розглянута в заочному порядку відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2010 року, про що свідчить актовий запис №24, зроблений Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Як вбачається із матеріалів справи, після реєстрації шлюбу сторони свої прізвища не змінювали. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , а 11 жовтня 2011 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис про народження за № 977, який як зазначила позивачка проживає з нею. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією Україниохорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть протягом двох років, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень\~ ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В силу ст. ст. 51 Конституції України,\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно із положеннями ст.\~18\~ч. 2 п. 3, ст.ст.\~51,\~56\~ч. 3, ст.110\~ч. 1\~СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу\~одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3\~ст. 105 СК України). \~ \~ \~ \~Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України та ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 768, 40 гривень. \~ \~ \~ \~Кріт того, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за професійну правничу допомогу. Так, адвокат\~Головко К.В. згідно з договором про надання правової допомоги від 16.01.2019 року та додаткового договору № 1 та № 2 до цього договору, визначила з клієнтом суму гонорара за надання правової допомоги. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд вважає необхідним стягнути 3100 (три тисячі сто) гривень, які визначені рахунком № 1 від 15 серпня 2019 року та актом № 1 виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 16 січня 2019 року № 06/01-19 від 16 січня 2019 року, оскільки закон «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI не тільки встановлює граничні розміри оплати, але і обмежує види правової допомоги, за які передбачено компенсацію: правовою допомогою в судовому засіданні; під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ст.1 закону №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Отже, наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved