Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

15 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, який згодом був уточнений. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.11.2007 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "тарифами банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконала в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 32917,66 грн., а саме: заборгованість за кредитом 8208 грн. 71 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17163 грн. 93 коп.; заборгованість за пенею та комісією 5501 грн. 32 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 1543 грн. 70 коп. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовні, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Крім того відповідач просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність і відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, і не оспорюється сторонами, що 05 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н згідно якого остання отримала кредит, шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок, який було відкрито відповідно договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, [PERSON] повинна сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між позивачем та відповідачем становить підписана заява, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідача. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 32917,66 грн., а саме: заборгованість за кредитом 8208 грн. 71 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17163 грн. 93 коп.; заборгованість за пенею та комісією 5501 грн. 32 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 1543 грн. 70 коп. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14). Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 6.03.2010 року № СП-2010-256 картка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній. Крім того, відповідно до Зазначених умов строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим\~постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137\~визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. У судовому засіданні встановлено, що кредитна картка була надана відповідачці 05.11.2007 року, строком дії картки до вересня 2011 року. Згідно розрахунку Банку останній платіж на погашення кредиту відповідачкою було здійснено 06 листопада 2010 року, а до суду із позовом до [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 15 липня 2016 року, тобто через п'ять років і 8 місяців. Позивачем [PERSON] у судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" заперечував проти застосування позовної давності, зазначивши, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Стосовно застосування позовної давності суд зазначає наступне. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року за №6-16цс15. З огляду на вищенаведені обставини справи, а також з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові № 6-134цс14 від 01.10.2014 року; у Постанові № 6-167цс14 від 12.11.2014 року; у Постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed