Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь 1626136,26 грн, включаючи 41000 дол. США суми позики, що еквівалентно 954801,60 грн., 254647,49 грн. процентів, 82506,61 грн. трьох відсотків річних та 334180,56 грн. нарахованих сум інфляції за час прострочення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.05.2011 року відповідач згідно письмової розписки отримав від позичальника 41000 дол США. позики, зобовязавшись повернути позичену суму до 08.05.2012 року, але не виконав свої зобовязання. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства.. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до укладеного сторонами 08.05.2011 року договору позики [PERSON] отримав від позивача 41000 дол США позики, що підтверджується розпискою, зобовязавшись повернути позичену суму до 08.05.2012 року, але не виконав до даного часу взяті на себе зобовязання щодо повернення грошей. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що між сторонами був укладений договір позики грошей, що підтверджується розпискою, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов"язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному випадку сума боргу виражена не у національній валюті, а тому інфляційне нарахування не може бути застосоване, адже за розпискою позика відповідачу надавалась в іноземній валюті. Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Відтак ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Згідно позовної заяви та доданого до неї розрахунку, що підтримано позивачем і у судовому засіданні, ним ставиться питання про стягнення відсотків за користування грішми в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 08.05.2012 року по 25.03.2015 року, тобто за період після встановленого строку повернення боргу (за період дії договору вимоги про нарахування відсотків не ставляться). Водночас, після закінчення строку дії договору, тобто після 08.05.2012 року по 25.03.2015 року, за умови невиконання позичальником своїх зобов'язань із повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування грошима, позичальник несе тягар наслідків, передбачених ст. 1050 ЦК України, у якій зазначено, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Тобто, стягнення процентів за користування чужими грошима, як гарантія прав позикодавця, у розмірі 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має застосовуватися із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов'язання. В зв"язку із сказаним, задоволенню підлягають вимоги лише в частині стягнення 3 % річних за період з 08.05.2012 року по 25.03.2015 року, що становить 82506,61 грн. відповідно до наявного розрахунку позивача, який приймається судом. При розрахунках суд не виходить за межі позовних вимог, які охоплюють період до 25.03.2015 року, так як позивач у судовому засіданні не збільшив свої вимоги. Отже, сума загального боргу, що визначена у національній валюті України по курсу Національного Банку України самим позивачем, становить 943720,59 грн.: 21,0005219 * 41000 = 861213,98; 861213,98 + 82506,61 = 943720,59, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому згідно ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2435,25 грн. у порядку відшкодування понесених по справі судових витрат пропорційно до суми задоволених судом вимог (58,04%). (121,80 + 3654 + 420) * 0,5804 = 2435,25. На підставі викладеного,

Outcome: partial