Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись при цьому на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.02.2005 року по 13.07.2010 року. Від шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO], який по домовленістю залишився проживати разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що оскільки проживають в екологічно несприятливому місті, їхня дитина постійно хворіє і потребує щорічного оздоровлення. У зв'язку з цим позивачка має намір разом з сином поїхати на відпочинок в Туреччину, проте її колишній чоловік безпідставно не надає згоду на виїзд дитини за межі України. Тому, враховуючи вищенаведене, [PERSON] просить визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], безпідставною, дозволити їй без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України, дозволити [PERSON] тимчасові поїздки за кордон з неповнолітнім [PERSON], допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просить позов задовольнити. Зазначила, що має намір здійснювати виїзд за кордон із сином, а саме - в Туреччину, виключно з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позову заперечив. Відмовляє позивачці у дачі дозволу на виїзд сина за кордон, оскільки вважає, що остання виїде із сином на постійне місце проживання у Туреччину. Зазначив, що відпочинок і оздоровлення сина можливе і в Україні. Представник служби у справах дітей Кам'янка-Бузької райдержадміністрації в судовому засідання проти задоволення позову не заперечила. Від Кам'янка-Бузького РС ТУДМС України у Львівській області надійшла телефонограма, в якій вони просять проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, у винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтований і такий, що підлягає до задоволення частково. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статті 141, 157 Сімейного кодексу України визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13.07.2010 р. було розірвано. Від шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO], який по домовленості між сторонами проживає з матір'ю, за адресою [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що [PERSON] постійно хворіє і потребує щорічного оздоровлення, що також підтверджується довідками виданими приватним стоматологічним кабінетом „Дантист" від 06.05.2014 р., 22.05.2014 та 19.06.2014 р. [PERSON] не надав матеріальної допомоги на утримання сина, у зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з останнього аліментів на утримання сина. Рішенням Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 20.04.2010 р. за №2-703/10 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] Відповідач сплачує аліменти, спілкується з дитиною. Для оздоровлення дитини позивачка має намір поїхати за межі України, а саме, як вона зазначила в судовому засіданні, в Туречинну на море, проте [PERSON] не надає згоди на виїзд дитини за кордон, не надаючи жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при Кам'янка-Бузькій райдержадміністрації від 26.09.2014 року після проведення засідання було надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] разом із матір'ю для оздоровлення та відпочинку в країну Туреччину в м.Аланія в термін з 22.10.2014р. по 02.11.2014 року та зобов'язано [PERSON] проінформувати службу про повернення неповнолітньої дитини в Україну. Як пояснила в судовому засіданні позивачка та представник третьої особи - служби в справах дітей, відповідач на розгляд комісії не з'явився. Оскільки даний спір перебував на розгляді в суді і відповідач неодноразово у судові засідання не з'являвся, відповідно і дозволу на виїзд дитини не давав, у зазначений період їй не вдалось здійснити виїзд з дитиною за кордон, хоча в подальшому вона має намір везти дитину на відпочинок та оздоровлення в Туреччину. Відповідач у судовому засіданні не заперечив даних фактів та зазначив, що не надасть дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки вважає, що існує небезпека неповернення сина в Україну, однак жодних доказів на підтвердження своїх пояснень суду не надав. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН „Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із матеріалів справи та пояснень в судовому засіданні сторін можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежує права позивачки на виховання дитини та обмежує її можливості як матері дитини, надавати дитині кращі умови проживання, зокрема, відпочинку та оздоровлення. Бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, відсутні обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відповідно надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитині для виїзду за кордон без згоди другого з батьків відповідає інтересам дитини та вимогам законодавства. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які свідчили б про те, що тимчасовий виїзд сина за кордон перешкоджає нормальному розвитку дитини або якимось чином негативно впливає на дитину. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини [PERSON], [INFO] за межі України для тимчасового перебування, відповідачем жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову у наданні дозволу, не наведено, він принципово не дає дозвіл на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон - а саме, в Туреччину, з його матір'ю [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO] та на оформлення і видачу проїзного документа на право виїзду його з України та в'їзду в Україну разом з матір'ю. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивачки про негайне виконання рішення, оскільки негайне виконання рішення з даних підстав не передбачено ст.367 ЦПК України.

Outcome: partial