Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові зазначає, що 18.08.1991 року в Палаці одруження 2 («Дворец бракосочетания 2» - російською) м.Ленінград, вона зареєструвала шлюб з [PERSON], про що складено актовий запис №3796. Від цього шлюбу мають двох спільних дітей - повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини подружжям фактично припинені, сторони не проживають разом з 01 грудня. Подальше сумісе життя, примирення подружжя та збереження сім"ї вважає неможливим. Спору п поділ спільного майна подружжя між подружжям немає. Неповнолітня донька проживає разом з нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що сім"я фактично розпалась через постійні сварки, свідками яких ставали діти. З грудня 2015 вона та відповідач проживають окремо один від одного, за різними адресами, з цього ж часу не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Діти проживають з нею за її місцем проживання. Спору з приводу місця проживання неповнолітньої дитини, поділу спільно нажитого майна з відповідачем на даний час не має. Заперечувала проти надання строку на примирення подружжя, посилаючись на неможливість збереження сім»ї та те, що перебування в шлюбі суперечить її інтересам та інтересам дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив надати строк для примирення, та шлюб не розривати. В той же час вважав, що подальше сумісне життя подружжя є неможливим, але можливим є збереження сім"ї. Пояснив, що на даний час він проживає окремо, спільне господарство не ведеться з листопада 2015 року, шлюбні стосунки припинені з цього ж часу, він є інвалідом 3-ї групи та йому потрібен догляд. Рішення про звернення в суд з приводу розірвання шлюбу є рішенням позивачки, але дійсно їх спільне сімейне життя не складається через розбіжності в характерах. Вважав можливим зберегти шлюб в разі, якщо дружина зробить крок до примирення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 18.08.1991 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому у Палаці одруження 2 («Дворец бракосочетания 2» - російською) м.Ленінград, про що складено актовий запис № 3796. Від шлюбу мають двох спільних дітей - повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (15 років). Судом встановлено, що сторони протягом 2016 року не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, протягом року не підтримують шлюбні стосунки. Діти сторін, ставали свідками сварок батьків. Наразі сторони проживають окремо. Позивачка вважає збереження сім»ї неможливим, посилається на те, що перебування в шлюбі суперечить інтересам її та їх дітей. Відповідач вважає необхідним зберегти шлюб оскільки потребує сторонньої допомоги в зв'язку з інвалідністю. Збереження шлюбу вважає можливим за умови вжиття позивачкою кроків до примирення. Натомість позивачка проти примирення категорично заперечує, наполягає на розірванні шлюбу. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення, оскільки дитина стає свідком сварок подружжя. Тому суд вважає не надавати сторонам строку для примирення, шлюб розірвати. Сторони в даній справі не вирішують спір щодо виховання, утримання неповнолітньої дитини, поділу спільно нажитого майна. На підставі наведеного, ст.ст. 21, 24, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved