Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2007. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.06.2014 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 700 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Вказана сума дуже мала і не відповідає потребам дитини. Матеріальне становище відповідача покращилось, він офіційно працює, останнє місце роботи в ТОВ «Аґрус-Персонал». Відповідач отримує додаткові прибутки від того, що придбавши трактор він в змозі надати додаткові послуги селянам та отримує добрі прибутки. Він отримує доходи із багатьох джерел, в тому числі і в натурі (пасіка), разом зі своїм батьком вони здають 3-х кімнатну квартиру, з якої він завчасно виписався з метою приховування своїх доходів і ухилення від їх сплати, чим суттєво порушує права дитини. Відповідач не бачиться з сином взагалі, е займається його вихованням та матеріальним забезпеченням, сплачував аліменти не регулярно у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 27 793, 33 грн. станом на 01.02.2018. На даний час вона не працює. Вражає, що розмір аліментів стягнених з відповідача слід збільшити до 2300 грн. Для розвитку здібностей дитини, а саме гурток англійської мови та гурток художнього малювання, складає 4620 грн. Тому, вважає, що на її користь слід стягнути додаткові витрати у сумі 4620 грн. Тому позивач просила змінити розмір аліментів на її користь на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , до його повноліття та стягнути з 700 грн. до 2300 грн. щомісячно. Стягнути з відповідача додаткові витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини на її користь у розмірі 4620 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.04.2020 було відкрито позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність, позов підтримує. Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що має двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] ., дохід його є незначним, а тому аліменти у сумі 2300 грн. не має змоги сплачувати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 03.11.2007. За час спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 31.10.2009. 27 червня 2014 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/2968/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, що проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , громадянки України, що проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] - аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700 (сімсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 червня 2014 року. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, що проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , громадянки України, що проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] - додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 337 (триста тридцять сім) гривень. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку із змінами згідно Закону Україну «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII мінімального розміру аліментів. Також, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, висловленій у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів. У відповідача на утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.08.2014 та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.03.2013. Згідно довідки №4 від 10.06.2020 виданої ТОВ «Сервісна компанія «Партнер Клін» з 03.03.2020 , [PERSON] , працює на посаді адміністратора. Дохід за період з 03.03.2020 по 31.05.2020 склав 9500 грн.: березень - 4750 грн., сума до виплати - 3 823, 75 грн.; квітень - 2 375 грн., сума до виплати - 1 911, 87 грн.; травень - 2 375 грн., сума до виплати - 1 911, 87 грн. Згідно довідки №51070870 від 30.06.2020 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 2 035 грн. Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача змінився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.06.2014 року. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За змістом ст.185СК України витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюютьсяу звичайному житті дитини,та викликані особливими обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, щодо передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо),можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Виходячи з викладеного вище, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Судом враховується, що заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо аліментні зобов`язання здебільшого суд задовольняє, так як їх стягнення викликане саме необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, витрати, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тобто, заявляючи разові витрати - необхідно надати докази усієї суми витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (Постанова ВСУ від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Заявляючи вимоги про збільшення розміру аліментів, позивач надала суду квитанції до прибуткових касових ордерів б/н від 05.12.2017 на суму 840 грн., від 03.10.2017 на суму 770 грн.+80 грн., від 09.11.2017 на суму 770 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №15 від 22.03.2019 на суму 360 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №14 від 22.03.2019 на суму 360 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №26 від 12.04.2019 на суму 360 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №27 від 16.04.2019 на суму 360 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №36 від 13.05.2019 на суму 360 грн. Загальна сума сплачених позивачем коштів склала 4 620 грн. Враховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати сина на рівні з позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача половини суми додаткових витрат, пов`язаних з розвитком дитини у розмірі 2 270 грн. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial