Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» [PERSON], третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення збитків та моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог він зазначив, що 20 травня 2016 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-057-000243104. Сума вкладу складає 105000 гривень. Кошти по договору банківського вкладу були зараховані з його поточного рахунку на розрахунковий рахунок банку, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноваження ліквідатора банку». 15 липня 2016 року почались виплати гарантованої суми вкладникам, але його не було включено до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладників фізичних осіб. В вересні 2016 року він отримав листи та довідки про стан рахунку, згідно яких переказ коштів (транзакції), здійснений на його рахунок відповідно до статей 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 216 ЦК України є нікчемним у звязку з чим його не включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. 28.10.2016 року на адресу Фонду гарантування він написав заяву в якій заперечував дійсність правочину про нікчемність його вкладу. Не дочекавшись відповіді на свою заяву він змушений звернутися з позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду. Всі доводи чи докази нікчемності банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» відповідачем не були обґрунтовані, а рішення Фонду гарантування про те, що договір банківського вкладу від 20.05.2016 року №980-057-000243104 віднесений до категорії нікчемних відповідно до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» являється не правочинним і визнані судом недійсним. У звязку із вчиненням Фондом гарантування недійсного правочину (щодо його вкладу) йому завдано збитків та моральної шкоди, які підлягають відшкодуванню згідно з статтею 216 п. 2 ЦК України. Збитки в сумі 14 тис. грн. визначені не включенням в списки на відшкодування в першу чергу (т.ч. 15 липня 2016 року) 105000 гривень, а виплата відбулася 15 травня 2017 року, тобто кошти в сумі 105000 гривень були заблоковані на його поточному рахунку 304 дні. Він має право також на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях; у приниженні честі і гідності. Моральні страждання він оцінює в 12000 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив на позовну заяву. На обґрунтування своїх заперечень він вказав, що 17 лютого 2016 року між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір №980-057-000190744. Відповідно до умов укладеного договору позивач передає ТОВ «ІРЦ» зобовязується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ «ІРЦ» вважається день зарахування суми коштів, зазначеної у п.п.1) п.1.2 договору, на поточний рахунок ТОВ «ІРЦ» відповідно до умов договору. Відповідно до п.8.3 договору сторони підтверджують, що даний договір є договором позики та регулює відносини сторін, що повязані з наданням позики позивачем ТОВ «ІРЦ» у сумі, на строк та у порядку передбаченому цим договором, в звязку з чим взаємовідносини сторін за цим договором регулюються ст.ст. 1046-1053 ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики. 19.05.2016 року з банківського рахунку ТОВ «ІРЦ» позивачу було здійснено повернення 105000 гривень на його банківський рахунок. Отже, суму коштів, що обліковується на рахунках позивача, останній отримав на умовах договору, та вони є сумою повернення позики та процентів за користування нею. Тобто вказані кошти отримані позивачем на підставі договору позики. 20.05.2016 року позивач перерахував в безготівковому порядку з рахунку №26204529372401 на рахунок №26203529372402 суму 105000 гривень на залучення коштів на депозит згідно договору №980-057-000243104. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 20 травня 2016 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-057-000243104. Сума вкладу складає 105000 гривень. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноваження ліквідатора банку». 15 липня 2016 року почались виплати гарантованої суми вкладникам, але його не було включено до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладників фізичних осіб. В вересні 2016 року позивач отримав листи та довідки про стан рахунку, згідно яких переказ коштів (транзакції), здійснений на його рахунок відповідно до статей 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 216 ЦК України є нікчемним, у звязку з чим його не включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. 28.10.2016 року на адресу Фонду гарантування позивач написав заяву, в якій заперечував дійсність правочину про нікчемність його вкладу. 15 травня 2017 року виплачені кошти відповідачу. У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 року №4452-VI. Згідно із положеннями п.3 ч.1 ст.2 цього Закону, вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п.4 ч.1ст.2 Закону №4452-VI). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 3-1)призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом (у тому числі заборгованості за кредитами перед банком, наявності та вартості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, заборгованості за цінними паперами, що є у власності банку, вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю та наявності і вартості забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю тощо); 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цьогоЗаконута затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; 8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів. Відповідно до ч.1 статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Згідно з абзацом 2 пункту 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинностіЗаконом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг»розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників. Отже, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач виконав свої зобов"язання щодо виплати позивачу банківського депозиту, що не оспорюється сторонами . Відповідно до п. 1,3 ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. На обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на норми ст. 216 п.2 ЦК України. Суд вважає дане посилання є безпідставним, оскільки вищезазначеним Законом не передбачено відповідальність Фонду, в тому числі стягнення коштів за ст. 216 ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для стягнення збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків. За загальними положеннями матеріальних норм цивільного права стягнення збитків (упущеної вигоди) є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 12 000,00 грн., то вони також не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. 81 ЦПК України . Проте, в порушення наведених норм позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. Отже, враховуюче вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed