Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить змінити розмір аліментів, який стягується на підставі рішення заочного Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2015 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 03 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 21 листопада 2008 року по 14 березня 2013 року він перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією рішення Фрунзенського районного суду про розірвання шлюбу від 14.03.2013 року (справа № 645/1122/13). Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 03 липня 2015 року по день повноліття (справа № 645/5785/15~ц). Позивач вказав, що починаючи з 03 липня 2015 року він сплачував аліменти по мірі можливості, оскільки постійних доходів не маю, перебиваюся випадковими, нерегулярними та сезонними заробітками. 26 серпня 2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , дошлюбне прізвище « [PERSON] », свідоцтво про шлюб, видане 26 серпня 2015 року Київським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 497. Від вказано шлюбу із [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . В зв*язку з зазначеним, та в зв*язку з тим, що позивач нерегулярний дохід, на його утриманні зараз перебуває ще одна малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не має доходів, просить змінити розмір аліментів встановлений Фрунзенським районним судом м. Харкова від 30.07.2015 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та вказав, що не заперечує проти сплати аліментів на [PERSON] , [INFO] , але в зв*язку з появою другого сина, який перебуває на його утриманні та дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку він не має можливості здійснювати виплати аліментів в розмірі встановленому Фрунзенським районним судом м. Харкова від 30.07.2015 року. Просив змінити розмір аліментів на тверду грошову суму у розмірі 1200 грн., яку він зобов*язався сплачувати своєчасно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи про отримання судових повісток, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надала. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 1 березня 2019 року ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 7 червня 2019 року підготовче провадження по зазначеній цивільній справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у лютому 2018 року, на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що "розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Частинами 1, 3ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 21.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1940 шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження [NUMBER] виданого 03.06.2009 р.), батьками дитини зазначені сторони по справі - [PERSON] до [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Фрунзенського районного суду від 14.03.2013 рокушлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1940 - розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено " [PERSON] " (а.с. 7-8). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2015 року позов [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 03 липня 2015 року до досягнення дитиною по (а.с.10-11). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 26.08.2015 р. Київським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , якій після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 12). Від вказаного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження [NUMBER] виданого 03.11.2018 р.), батьками дитини зазначені сторони по справі - [PERSON] до [PERSON] (а.с. 13). Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов*язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 141 Сімейного кодексу України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»- вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень ст.ст.183,184 Сімейного кодексу України. Частина перша статті 192 Сімейний кодекс України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 Сімейного кодексу України).Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру)ст.184 Сімейного кодексу України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно правової позиції, яка викладена у справі за №143 цс 13, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014р. постановила з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 Сімейного кодексу України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені Сімейного кодексу України. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2015 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 03 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, але на теперішній час [PERSON] має нерегулярний дохід, на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не має інших доходів, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню та з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно закону, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів в розмірі 4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року. Згідно п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved