Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку у свою користь заборгованість у розмірі 5709,86 Доларів США грн., що складає на день звернення до суду 136808,25 грн. та судові витрати по справі в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 25.04.2008 року було укладено кредитний договір IFU0G40000007150.Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 100000.00 грн. на термін до 25.04.2025 р., а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 01.10.2008 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № IFU0G40000007150 від 25.04.2008 року. Згідно додаткової угоди кредитний договір № IFU0G40000007150 від 25.04.2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складав 20085.70 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 20085,70 Долар США. В порушення умов кредитного Договору [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення. У зв`язку з цим позивач просить суд задоволити позовні вимоги у повному об`ємі. У судове засідання представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, однак направив суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Долинка О.А. позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] та його представника адвоката Долинки О.А., вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями тст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, 25 квітня 2008 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №IFU0G40000007150, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 100000 грн., який зобов`язався повернути до 25.04.2025 року, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до пункту 3.1./а.с.13/ Кредитного договору виконання позичальником (Позивачем) зобов`язань за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна (житловий будинок [ADDRESS] ) і Договором поруки №IFU0G40000007150/1 від 25.04.2008 року, укладеним з [PERSON] . 01 жовтня 2008 року/а.с.19-21/ сторонами укладена додаткова угода до Кредитного договору, відповідно до якого валюту кредиту переведено з гривні в долар США і після його конвертації його розмір становив 20085,70 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з Преамбулою Додаткової угоди - її підписанням сторони домовились Кредитний договір викласти в новій редакції. Відповідно до пункту 8.1. Додаткової угоди відповідач [PERSON] зобов`язався здійснювати погашення кредиту і сплачувати нараховані відсотки щомісячно до 25 числа кожного місяця. Пунктом 6.1. Додаткової угоди встановлено, що "даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.8.1., а також сплати страхових платежів, згідно п.п.2.1.3., 2.2.7. - набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених сум і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором". Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Тобто, 25 квітня 2008 року сторони уклали Договір про іпотечний кредит №IFU0G40000007150, за яким відповідач отримав кредитні кошти з кінцевим строком кредитування до 25.04.2025 року, п.1.3. Кредитного договору/а.с.13/. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Водночас ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно з підпунктом 2.3.7. Додаткової угоди/а.с.20/ "Банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п.8.1. Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3." У 2013 році АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №IFU0G40000007150 від 25.04.2008 року, в розмірі 22880,99Доларів США (справа №350/2049/13-ц). Рішенням суду першої інстанції від 04.11.2015 року в задоволення позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року рішення Рожнятівського районного суду від 04.11.2015 року скасоване і ухвалене нове рішення, яким вказаний позов банку задоволений частково і в рахунок погашення заборгованості в розмірі 22880,99 Доларів США за Кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок [ADDRESS] )/а.с.55-59/ Рішення суду апеляційної інстанції сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Разом з тим, у такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч.1 ст.1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, в 2013 році позивач скористався правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувшись до суду з вимогою дострокового погашення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Кредитним договором, який був викладений в новій редакції відповідно до Додаткової угоди, то цей договір за ініціативою ж позивача припинив свою дію з дня звернення з відповідним позовом до суду - 17 жовтня 2013 року. З цього моменту право нарахування відсотків у нього з розміру, встановленого Додатковою угодою трансформувалось у право нарахування відсотків відповідно до ст.625 ЦК України. Як вбачається з обставин даної справи - предметом позову є стягнення процентів за кредитом нарахованих відповідно до умов Додаткової угоди в розмірі 14,04% річних в сумі 5709,86 Доларів США які нараховані за період з 25.02.2017 року по 11.01.2020 року. Отже, виходячи з вищенаведених підстав та письмових доказів позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, як у матеріалах справи, так і в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed