Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій зазначив, що у належному йому житловому будинку без будь-яких правових підстав проживають його колишня дружина та дочка, які систематично проявляють стосовно нього безпідставну агресію, цькування, психологічне та фізичне насильство. У зв`язку з наведеним, заявник просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та [PERSON] , яким визначити такі тимчасові обмеження: заборонити [PERSON] та [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до його місця проживання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 6 місяців. У судове засідання з`явилися представник заявника [PERSON] , заінтересовані особи та їхній представник [PERSON] . У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, а також зазначив, що заявник часто вимушений покидати належний йому будинок та їхати до родичів через постійний тиск зі сторони заінтересованих осіб. Заінтересовані особи пояснили, що жодного тиску відносно заявника не вчиняють. Також останні зазначили, що проживають у належному заявнику будинку у зв`язку з потребою в наданні йому догляду. Крім того, повідомили, що зареєстровані у іншому житловому приміщенні. Представник заінтересованих осіб зазначив, що заявник має конфлікт із заінтересованими особами стосовно поділу майна, а також те, що він має психічний розлад здоров`я та потребує догляду зі сторони заінтересованих осіб. Також останній вказав, що житлове приміщення, в якому зареєстровані заінтересовані особи, непридатне для проживання. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов таких міркувань. За інформацією Житомирського районного відділення поліції [PERSON] дев`ять разів звертався до поліції з приводу неправомірних дій гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Факт звернень заявника до поліції підтверджується рапортами поліцейських (а.с. 16-17, 19, 27-32), довідкою про результати розгляду матеріалів (а.с. 18, 68-69), протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.с. 20-21), письмовими поясненнями (а.с. 22-24), протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 25), листом Житомирського РВП (а.с. 26), витягом з ЄРДР (а.с. 33). У судовому засіданні був досліджений відеозапис, яким підтверджується агресивний та конфліктний настрій заявника та заінтересованих осіб одне до одного. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілого від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству (далі - Закон). Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, зокрема, на засадах гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону). Під час надання допомоги та захисту постраждалим особам враховуються вік, стан здоров`я, стать, релігійні переконання, етнічне походження, спеціальні потреби таких осіб (ч. 3 ст. 20 Закону). Одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону). Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою та заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (п.п. 1. 4 ч. 2 ст. 26 Закону). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність належними доказами вчинення заінтересованими особами домашнього насильства стосовно заявника, у зв`язку з чим, враховуючи потреби та інтереси останнього, який є особою з інвалідністю першої групи, та психічний стан його здоров`я, оцінюючи ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, суд зважаючи на наявність у заінтересованих осіб можливість проживати в іншому житловому приміщенні, вважає за необхідне частково задовольнити заяву та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та [PERSON] на строк один місяць.

Outcome: partial