Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

До Краснокутського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство», в якому прохав, з урахуванням уточнених позовних вимог, скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 25.10.2018 року був прийнятий на посаду головного інженера до державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство». Згідно наказу №198-к від 06.11.2019р. його було звільнено із займаної посади з ініціативи підприємства за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України, з чим позивач не погоджується, вважаючи цей наказ протиправними, та таким що підлягає скасуванню, як винесений всупереч вимог ст.ст.43, 149 КЗпП України. Позивач вважає, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки він жодного разу не отримував від профспілкового комітету відповідача будь-яких письмових запрошень на засідання профкому, на яких нібито розглядалося питання про його звільнення; від нього не вимагалося пояснення щодо відсутності на роботі, а тому, вказаний наказ є безпідставним та незаконним, трудову дисципліну та посадові обов`язки він не порушував. Викладені обставини змусили [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом, в якому прохав: скасувати спірний наказ про його звільнення, поновити його на роботі та зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судове засіданні позивач не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Також в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує частково, а саме в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 103 404, 21 грн., оскільки саме в такому розмірі визначено та підтверджено відповідачем. При цьому позовні вимоги про поновлення його на роботі прохав залишити без розгляду, оскільки це питання на даний час не актуальне, так як його згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16 вересня 2020 року було поновлено на роботі та він за власним бажанням звільнився з займаної посади 26.10.2020 року. Представник відповідача - ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність та прохав позов [PERSON] задовольнити в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу на суму 103 404, 21 грн. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Наказом ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» №99-К від 25 жовтня 2018 року [PERSON] з 26 жовтня 2018 року було прийнято на роботу головним інженером ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство». Наказом відповідача ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» від 06 листопада 2019 року за №198-К «Про припинення трудового контракту (договору)» головного інженера [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (трудова книжка серії [NUMBER] , запис №22). Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 16 вересня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу були задоволенні частково: скасовано наказ державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» від 06 листопада 2019 року №198-К «Про припинення трудового договору (контракту)» щодо звільнення [PERSON] з посади головного інженера державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України; зобов`язано державне підприємство «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» поновити [PERSON] на посаді головного інженера державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» з 6 листопада 2019 року; зобов`язано державне підприємство «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за 6 листопада 2019 року та за період з 06 грудня 2019 року по 16 вересня 2020 року в розмірі 137 168 (сто тридцять сім тисяч сто шістдесят вісім) грн.79 коп. Рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді головного інженера державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць підлягало негайному виконанню. Як вбачається з запису №23 трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , то запис номер 22 є недійним та [PERSON] поновлений на посаді головного інженера. В зв`язку з поновленням позивача на посаді головного інженера державного підприємства «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16 вересня 2020 року позивач прохав стягнути з відповідача лише середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 103 404,21 грн., а вимоги про поновлення його на роботі залишити без розгляду, про що свідчить його заява від 14.12.2020 року, яка мається в матеріалах справи. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року у справі N 501/2316/15-ц. Також відповідно до п. 21 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Як вбачається з довідки ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» та коригуючих табелів обліку використання робочого часу за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року (включно), то в зв`язку з веденням загальнодержавних карантинних заходів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України госпрої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV- 2» ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» відповідно до наказу підприємства № 51 від 18.03.2020 року вимушено скоротило тривалість робочого часу з 40 до 24 годин, тобто у позивача відбулася зміна умов праці, а саме відповідачем було запроваджено триденний робочий день, а тому кількість облікових робочих днів за 06.11.2019 року та за період з 06.12.2019 року по 16.09.2020 року становить 147 днів. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення, тобто за 06.11.2019 року та за період з 06.12.2019 року по 16.09.2020 року становить 103 404, 21 грн., оскільки: - термін розрахунку - останні два місяці перед звільненням, тобто серпень та вересень 2019 року (довідка ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» (а.с.194, т.1); - середньоденна заробітна плата складає 703,43 грн. (14068,58/20=703,43 грн. - довідка ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» (а.с.194, т.1); - період вимушеного прогулу: 06.11.2019 року та період з 06.12.2019 року по 16.09.2020 року, що складає всього 147 робочих дні (довідка ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» та коригуючі табелі обліку використання робочого часу за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року (включно)); - загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 103 404,21 грн. (703,43 грн.*147 робочих дні =103 404,21 грн.). Що стосується позовних вимог [PERSON] стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2019 року по 05.12.2019 року включно, то вони задоволенню не підлягаю на підставі слідуючого. Судом встановлено, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року позивача відсторонено від посади головного інженера державного підприємсвта «Чугуєво - Бабчанське лісове господарство» строком до 05.12.2019 включно. За змістом частин першої та другої статті 154 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину -щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу. Тобто відсторонення [PERSON] від займаної посади відбулося в порядку статей 154 та 157 КПК України. Отже, у період відсторонення від посади позивач не мав права на нарахування заробітної плати, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Тобто чинним законодавством не передбачено нарахування заробітної плати посадовій особі, яку відсторонено від посади на підставі ухвали слідчого судді/суду в межах кримінального провадження, такому працівнику заробітна плата не нараховується з дати відсторонення працівника від посади (винесення розпорядження), проставляючи відповідні відмітки у табелі обліку робочого часу. Табель обліку робочого часу має відображати фактичні дані щодо виконаної працівником роботи, періоду перебування на роботі та є первинною формою для обліку робочого часу. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі N 212/7836/17. А тому враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 06.11.2019 року та за період з 06.12.2019 року по 16.09.2020 року. З урахуванням ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України правом на зверненням до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд у таких справах повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 06.11.2019 року та за період з 06.12.2019 року по 16.09.2020 року. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Крім того, позивач, на підставі п.1 ст.5 Закону України „ Про судовий збір" від 08.07.2011 р., звільнений від сплати судового збору при поданні зазначеної категорії позову, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1034 грн.04 коп.

Outcome: partial