Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO], зазначивши, що відносно сина відповідач є батьком, з яким позивач перебувала в шлюбі до 14.10.2002 року. Фактично з народження з 2000 року відповідач не приймав ніякої участі в житті дитини, не цікавився жодного разу його здоров»ям, розвитком та матеріальним становищем, не спілкувався з сином та не підтримував жодних родинних зв'язків. По суті відповідач є чужою людиною для сина, тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату слухання повідомлявся. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради Чубінець Т.С. вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, вважають не доцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] Також повідомила, що в телефонному режимі відповідач повідомив службу про намір оспорювати своє батьківство, проводити експертизу, так як має сумнів щодо того , що він є біологічним батьком [PERSON], тому він проти позову заперечує. Свідок [PERSON] суду пояснив, що являється братом позивачеві та відповідно дядьком неповнолітнього [PERSON], відповідач по справі з декількох місяців після народження сина припинив будь-яким чином приймати участь в житті дитини, відповідач не поздоровляв и не цікавився ним від народження. Не утримував дитину ніколи та не спілкується з сином. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є знайомий позивача та родини з 2001 року, і знає, що відповідач ніколи не виховував дитину. [PERSON] не бачив його взагалі і не знає відповідача. Відповідач ніколи не допомагав дитині , мати сама утримує [PERSON] весь час та виховує його сама. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що вона є сусідкою позивача та дитини [PERSON], в будинок переїхала з 2000 року, а дитину знає з 3 річного віку. Відповідача жодного разу вона не бачила, він ніколи не приходив до дитини. Виховує сина позивач одна. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є класним керівником [PERSON], який навчається в Криворізькій гімназії № 95 . [PERSON] з 5 класу. Батька дитини вона взагалі не бачила і не знає, від інших педагогів, що він цікавиться дитиною теж не чула. Вихованням дитини займається мати. Свідок неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він ніколи не бачив батька, і взагалі не знає його. Відповідач ніколи не спілкувався з ним та не виховував, ніколи не намагався налагодити відносини. Вони з батьком є чужими людьми. Весь час тільки мати його виховує та утримує. Вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] до 14.10.2002 року. Від їх шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до характеристики наданої Криворізькою гімназією № 95 ( а.с. 10 ) за період з 2010 року по 2016 рік батьки [PERSON] ніколи не спілкувався з вчителями, не цікавився сином та не відвідував батьківських зборів, вихованням сина займається мати. Судом встановлено, що фактично з народження з 2000 року відповідач не приймав ніякої участі в житті дитини, не цікавився жодного разу його здоров»ям, розвитком та матеріальним становищем, не спілкувався з сином та не підтримував жодних родинних зв'язків. По суті відповідач є чужою людиною для сина [PERSON], [INFO], про що зазначив в судовому засіданні [PERSON] Згідно з ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 27.01.2017 року №8/22-125 в інтересах дитини служба у справах дітей виконкому вважає не доцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], [INFO], так як він позитивно характеризується і в телефонному режимі відповідач повідомив службу про свої наміри в найближчий час після повернення до м. Кривого Рогу оспорювати факт батьківства так як не вважає себе батьком дитини, а тому він проти позбавлення його батьківських прав. Суд не може погодитися із наданим висновком про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] оскільки вважає його не достатньо обгрунтованим. Сам факт , що він характеризується позитивно не підтверджує, що він виконує свої батьківські обов"язки. Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція) , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає встановленим, що відповідач по справі [PERSON] не приймав участі в житті дитини [PERSON], [INFO] взагалі, він для дитини є чужою людиною, яку [PERSON] навіть не знає, як він сам підтвердив в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] взагалі ніколи не виконував батьківські обов'язки по відношенню до свого 16 - річного сина [PERSON] з моменту його народження, тому позов обґрунтований та доведений повністю. А щодо намірів відповідача [PERSON] на оспорювання батьківства, що лягло в основу висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, то суд вважає, що майже 17 років був достатній час щоб встановити спорідненість з дитиною, а тому критично відноситься до висновку. Крім того відповідач в судове засідання не з»явився, а телефонна розмова з представником третьої особи не може бути взята судом як належний доказ при винесенні рішення по даній справі. А крім того, суд вважає, що відношенням відповідача до свого батьківства ( не визнання себе батьком дитини ) і підтверджує той факт, що він взагалі не приймає будь якої участі у житті дитини. Враховуючи вище викладене, суд вважає , що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved