Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредитної лінії у розмірі 260 115 грн. 78 коп. Посилається в позові на те, що 16 квітня 2013 року з відповідачем був укладений Договір кредитної лінії №130411/с, за умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 145 000 грн. 00коп. строком на 24 місяці. Перший транш у сумі 110 000 грн. 00 коп. відповідачу було надано в день підписання договору. 11 липня 2013 року відповідачу був наданий другий транш у розмірі 35 000 грн. 00 коп. та укладено Додатковий договір до Договору кредитної лінії, яким сторони узгодили нову редакцію Графіка розрахунків. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, 16 квітня 2013 року були укладені Договори поруки з [PERSON] та [PERSON] Огрунтовуючи свої вимоги, посилається також на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року з відповідача було стягнуто 662 075 гр. 23 коп. заборгованості, з яких 141 395 гр. 25 коп. по тілу кредиту, 504 221 гр. 28 коп. відсотків, 16 458гр.70 коп. пені та судові витрати в справі. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20 травня 2015 року було скасовано рішення в частині відмови в задоволенні позову в частині стягнення штрафу. Ухвалено нове рішення, яким додатково стягнуто з відповідача 70 697 гр. 63 коп. штрафу. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист та пред'явлений до виконання, однак рішення суду відповідачем до цього часу не виконано. Відповідно до п.7.3 Кредитного договору у разі несвоєчасного надходження /прострочення/ повністю або частково планового платежу, встановленого Графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов»язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу. Умовами договору також передбачено застосування пені за порушення строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Пунктом 1.1. Додаткового договору до Договору кредитної лінії сторони домовилися про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме в зв»язку з порушенням Графіку розрахунків в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження/прострочення/планового платежу повністю або частково, в першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком. Виходячи з того, що в порушення умов договору відповідач кредит не погашає та не сплачує відсотки за користування коштами, кредит є кредитом з підвищеним ризиком. Виходячи з цього, просить стягнути з відповідача відсотки за весь період користування коштами, не охоплений попереднім рішенням суду, а саме з 21 жовтня 2014 року до 16 квітня 2015 року-день закінчення строку дії кредитної лінії, в сумі 250 269гр. 59 коп., та 7 270 гр. 79 коп. пені. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах,встановлених договором,а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 16 квітня 2013 року між сторонами був укладений Договір кредитної лінії № 130411/с, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 145 000 гр. 00 коп. Перший транш у сумі 110 000 грн. 00 коп. відповідачу було надано в день підписання договору. 11 липня 2013 року відповідачу був наданий другий транш у розмірі 35 000 грн. 00 коп. та укладено Додатковий договір до Договору кредитної лінії, яким сторони узгодили нову редакцію Графіка розрахунків. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року з відповідача було стягнуто 662 075 гр. 23 коп. заборгвоаності, з яких 141 395 гр. 25 коп. по тілу кредиту, 504 221 гр. 28 коп. відсотків, 16 458гр.70 коп. пені та судові витрати в справі. В задоволенні позову в частині стягнення штрафу було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року було скасовано рішення в частині відмови в задоволенні позову в частині стягнення штрафу. Ухвалено нове рішення, яким додатково стягнуто з відповідача 70 697 гр. 63 коп. штрафу. На виконання рішення суду позивачу 20 травня 2015 року був виданий виконавчий лист, який був пред»явлений до виконання. Представник позивача суду пояснив, що рішення суду відповідачем не виконується. / а.с.9 - 20 / Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з п.п.2 п.2 ст.21 Закону України « Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати /процентів/ за користування кредитом. Пунктом 1.1. Додаткового договору до Договору кредитної лінії сторони домовилися про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме в зв»язку з порушенням Графіку розрахунків в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження/прострочення/планового платежу повністю або частково, в першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Рішенням суду від 05 листопада 2014 року з відповідача стягнуто заборгованість за умовами договору станом на 20 жовтня 2014 року. Згідно з п.2.1 Договору кредитної лінії кредит відповідачу був наданий строком на 24 місяці, тобто до 16 квітня 2015 року. З розрахунку позивача вбачається, що з 21 жовтня 2014 року до 16 квітня 2015 року розмір процентів за користування коштами становить 250 269гр. 59 коп., а пеня в зв»язку з несвоєчасним погашенням кредиту - 7 270 гр. 79 коп. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 526 та 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з цього та умов укладеного між сторонами договору, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України, висловленою в постанові від 29.05.2013 у справі №6-39цс13, яка, згідно зі ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх судів України. Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини, користування боржником грошовими коштами стягувача під час виконавчого провадження порушує право стягувача на користування своїм майном відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( рішення ення Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 року в справі Дубенко проти України). Враховуючи дані норми закону суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Outcome: approved