Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] у лютому 2018 року звернувся до суду із позовом до відповідача Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування п.7.2 рішення сімнадцятої сесії Яремчанської міської ради Івано-Франківської області сьомого скликання №272-17/2017 року від 26 жовтня 2017 року, яким відмовлено його матері [PERSON] у скасуванні державного акту на право приватної власності на землю площею 0,16 га по [ADDRESS] , виданого [PERSON] ; визнання незаконною бездіяльності Яремчанської міської ради Івано-Франківської області в частині неприйняття заходів по скасуванню п.48 додатку №3 рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність»; зобов`язання Яремчанську міську раду Івано-Франківської області як орган місцевого самоврядування здійснити необхідні заходи для захисту прав та інтересів позивача в частині забезпечення реалізації права на отримання в користування із подальшою приватизацією Ѕ частини земельної ділянки площею 0,16 га, на якій розташований належний йому житловий будинок [ADDRESS] . В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що рішенням Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року у справі №0917/31/2012 відповідача було зобов`язано розглянути на черговому пленарному засіданні заяву його матері [PERSON] від 22 квітня 2010 року про скасування державного акту на право власності на землю площею 0,16 га по [ADDRESS] . Відповідно до п.7.2 рішення сімнадцятої сесії Яремчанської міської ради Івано-Франківської області сьомого скликання №272-17/2017 року від 26 жовтня 2017 року [PERSON] відмовлено у скасуванні зазначеного державного акту виданого [PERSON] відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України. Вказаний пункт оскаржуваного рішення міської ради позивач вважає необгрунтованим та незаконним, оскільки він суперечить вимога ст.19 Конституції України, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.158 ЗК України, з огляду на те, що міська рада при вирішенні питання щодо скасування державного акта на право власності на землю вийшла за межі наданих їй повноважень та перейняла на себе невластиві їй функції. Виконуючи рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року та Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року міська рада повинна була в межах своєї компетенції та наданих їй повноважень розглянути можливість звернення до органів судової влади в компетенції яких знаходиться вирішення даного питання. Відтак, оскаржуваним п.7.2 рішення відповідача №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року порушено права та інтереси [PERSON] та позивача, як співвласника житлового будинку та її спадкоємця, в частині забезпечення реалізації права на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . В результаті протиправних дій відповідача позивач та його мати були позбавлені права на набуття у користування з можливою наступною приватизацією земельної ділянки на якій була розташована Ѕ частина житлового будинку по [ADDRESS] при вчиненні договору міни від 05 листопада 1999 року між [PERSON] та позивачем, інтереси якого на той час представляла його мати як законний представник та [PERSON] двокімнатної квартири [ADDRESS] на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] . Законність набуття права власності на земельну ділянку в разі придбання особою у власність розташованого на ній житлового будинку визначена ст.30 ЗК України 1990 року, ст.120 ЗК України 2001 року, ст. 377 ЦК України, п.п. «г», «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Так, відповідач всупереч вимог чинного на той час законодавства, маючи інформацію щодо незаконної приватизації 17 липня 1995 року всієї земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] виключно одним співвласником Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться за вказаною адресою- [PERSON] без згоди іншого на той час співвласника- [PERSON] затвердив протокол опікунської ради органу опіки та піклування виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 14 жовтня 1999 року про надання згоди на проведення обміну житла, чим порушив права позивача, на той час неповнолітньої дитини, та допустив їх незаконне звуження через неспіврозмірний обмін житлом, що належало на праві власності позивачу та його матері на будинок, земельна ділянка під яким була повністю приватизована іншим співвласником житла. Незаконність прийняття відповідачем рішення №136 від 20 грудня 1994 року щодо передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] на яких був розташований житловий будинок належний в рівних частинах по Ѕ частці [PERSON] та [PERSON] підтверджується рішенням виконкому міської ради №133 від 24 червня 1981 року, з якого вбачається, що до рішення №136 від 20 грудня 1994 року земля не була передана міськвиконкомом громадянам у тимчасове користування; Яремчанська міська рада на момент ухвалення рішення №136 не передавала виконавчому комітету повноваження в частині передачі, надання та вилучення земельних ділянок, що підтверджується відповідними архівними документами, в той час як згідно з приписами законодавства питання регулювання земельних відносин входять до виключної компетенції міських рад та вирішуються на відповідних пленарних засіданнях ради. [PERSON] , як співвласник Ѕ частки житлового будинку по [ADDRESS] від свого права користування земельною ділянкою, що розташована під його частиною будинку в установленому законом порядку не відмовлявся, відповідної заяви до міської ради не подавав і ніякого рішення з даного приводу виконкомом Яремчанської міської ради не приймалось. Окрім цього, із заявою про передачу неповнолітній [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 1542 кв.м. по [ADDRESS] звернулась її мати [PERSON] , зазначивши недостовірну інформацію щодо реєстрації у земельно-кадастрових книгах права користування [PERSON] вказаною земельною ділянкою, хоча згідно довідки Яремчанського міського відділу земельних ресурсів Держкомзему України від 20 лютого 1994 року №43 до 1994 року за [PERSON] по земельно-кадастрових книгах ніякі земельні ділянки не рахувались. Заява [PERSON] , про передачу їй безоплатно земельної ділянки нею особисто не підписувалася та не подавалася, а отже відповідно до норм чинного на той час законодавства угода між виконавчим комітетом міської ради та [PERSON] , щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] укладена не була. Останньою не надано будь-якого розпорядчого документа про передачу їй у безстрокове чи тимчасове користування земельної ділянки по [ADDRESS] . До правовідносин щодо передачі у власність зазначеної земельної ділянки не могли застосовуватись норми Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року, оскільки відповідно до вказаного нормативного акту у приватну власність громадянам передавалися раніше надані у користування земельні ділянки. Таким чином, рішенням відповідача №136 від 20 грудня 1994 року спірну земельну ділянку [PERSON] фактично не було передано у приватну власність, вказане рішення було прийняте до розроблення технічної документації із землеустрою та без її затвердження в установленому законом порядку, а тому відсутні правові підстави для набуття права власності на вказану земельну ділянку. Неправомірність набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] прямо випливає із закону, обставини законності набуття нею права власності і отримання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку не доведені, обставини незаконності дій виконавчого комітету Яремчанської міської ради при вирішенні питання про передачу у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки в ході розгляду попередніх справ позивача судами не спростовані, в той час як факт порушення законних прав та інтересів позивача та його матері [PERSON] в частині права на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] встановлений у рішенні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2009 року №2-257/2009, відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доказування та доводить незаконність передачі всієї земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] [PERSON] та є підставою для визнання недійсним судом рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №136 від 20 грудня 1994 року та недійсності державного акта на право приватної власності на спірну земельну ділянку від 17 липня 1995 року серії ІІІ-ІФ №046666. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, а тому позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері, до складу якої входять всі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі право на земельну ділянку. Окрім цього, позивач є співвласником житлового будинку по [ADDRESS] права та інтереси якого повинні бути ефективно поновлені компетентними національними судами. Таким чином, відповідач прийнявши незаконне рішення №136 від 20 грудня 1994 року про виділення неповнолітній [PERSON] всієї земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] , що знаходилась у користуванні двох співвласників житлового будинку, порушив законні права та інтереси [PERSON] та позивача, а тому Яремчанська міська рада Івано-Франківської області зобов`язана відновити законність та справедливість з питання регулювання земельних відносин щодо передачі позивачу у власність Ѕ частини земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування належного йому будинку, господарських будівель та споруд, нівелювавши свої протиправні дії необхідними заходами для вирішення спірного питання. З аналізу чинного законодавства та судової практики, зокрема ст.17 ЦК України, рішень Верховного, Вищого адміністративного, Вищого господарського, Вищого спеціалізованого судів України з щодо розгляду справ з питання регулювання земельних відносин вбачається, що органи місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом, а звернення до суду органів місцевого самоврядування про визнання незаконними рішень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок є звичайною судовою практикою. З часу набрання законної сили рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року у справі №0917/31/2012 посадові особи Яремчанської міської ради Івано-Франківської області на протязі трьох років не виконували рішення суду та відверто проявляли бездіяльність з питання справедливого врегулювання земельних правовідносин щодо земельної ділянки по [ADDRESS] та не здійснювали заходи щодо поновлення порушених прав та інтересів матері позивача [PERSON] . Із врахуванням наведеного позивач просить заявлені ним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~30 березня 2018 року Яремчанська міська рада Івано-Франківської області подала відзив на позов, в якому вказала, що заявлені позовні вимоги не визнає, та просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачем зазначено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року Яремчанську міську раду Івано-Франківської області було зобов`язано розглянути на черговому пленарному засіданні заяву [PERSON] від 22 квітня 2010 року про скасування державного акту на право власності на землю площею 0,16 га по [ADDRESS] . На виконання даної ухвали міська рада розглянула заяву [PERSON] на засіданні сімнадцятої сесії Яремчанської міської ради Івано-Франківської області сьомого скликання 26 жовтня 2017 року та п.7.2 рішення міської ради №272-17/2017 «Про розгляд земельних питань» [PERSON] було відмовлено у скасуванні державного акту на право приватної власності на землю площею 0,16 га по [ADDRESS] , який виданий [PERSON] , відповідно до ст.158 ЗК України, оскільки виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Своєю ухвалою Вищий адміністративний суд України зобов`язав відповідача розглянути на черговому пленарному засіданні заяву [PERSON] , а не скасувати державний акт на право власності на землю, виданий іншій особі, а тому зазначене судове рішення відповідачем виконано у повному обсязі, а рішення міської ради №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року є законним, обґрунтованим та прийнятим в межах наданих повноважень. У своєму позові [PERSON] стверджує, що [PERSON] не набула право власності на спірну земельну ділянку, а рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №136 від 20 грудня 1994 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» є незаконним, проте зазначене рішення міської ради та державний акт, який був виданий [PERSON] 17 липня 1995 року вже оскаржувалися до суду та відповідно до рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та його матері [PERSON] про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №136 від 20 грудня 1994 року в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 по [ADDRESS] та скасування державного акту на право приватної власності на землю, виданого міською радою 17 липня 1995 року. Вказаним рішенням суду встановлено, що на момент набуття [PERSON] в приватну власність спірної земельної ділянки позивач та його мати не мали жодного відношення до будинку по [ADDRESS] , а також судом було встановлено, що [PERSON] надала позивачам частину своєї земельної ділянки для обслуговування належної їм частки житлового будинку. Щодо твердження позивача про те, що міська рада повинна була звернутись до суду з позовом про скасування державного акту, виданого на ім`я [PERSON] , то відповідно до п.п.15 п.4 ст.42 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова звертається до суду щодо визнання незаконним актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів, та не наділений відповідними повноваженнями на звернення до суду про скасування рішення виконкому міської ради, яку очолює. Оскільки відповідно до вимог ст.12, 83,90 ЗК України Яремчанська міська рада Івано-Франківської області не є власником земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] , то вона не вправі нею розпоряджатися, а [PERSON] готова передати позивачу частину земельної ділянки, на якій розташована його частка житлового будинку [ADDRESS] , щоб [PERSON] мав можливість виготовити правовстановлюючий документ на земельну ділянку. У своїй відповіді на відзив, яка надійшла до суду 17 квітня 2018 року, [PERSON] вказав, що нікчемність правової позиції відповідача щодо правомірності дій міської ради при розгляді заяви [PERSON] від 22 квітня 2010 року про скасування державного акту на право власності на землю площею 0,16 га по [ADDRESS] спростовується у п.п., 1,6,8 поданої ним позовної заяви. Враховуючи норми ст.140, 144 Конституції України, ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що міська рада порушивши норму ч.2 ст.19 Конституції України прийняла незаконне рішення (п.7.2 рішення №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року) відмовивши [PERSON] у скасуванні державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] , перевищивши таким чином надані повноваження, оскільки питання міською радою повинні розглядатися саме для прийняття рішення по суті, які повинні бути законними і обґрунтованими та в інтересах членів територіальної громади, а не лише для дотримання формальної ознаки їх законності-прийняття рішення на пленарному засіданні ради. Відповідачем також не зазначено про те, що у мотивувальній частині рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2009 року у справі №2-257/2009 встановлено порушення прав та інтересів [PERSON] та позивача в частині неотримання земельної ділянки у користування для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, придбаних у власність за договором міни від 05 листопада 1999 року, а у задоволенні позовних вимог було відмовлено виключно у зв`язку із пропуском строку позовної давності. При цьому у вказаному рішення суду зазначено, про те, що представник міської ради ствердила, що виданий [PERSON] державний акт є частково недійсним, оскільки позивачі не мають земельної ділянки для обслуговування своєї частки будинку. Також вказав, що в силу приписів ст.ст.10,12,16, 24, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.80 ЦК України Яремчанська міська рада Івано-Франківської області будучи юридичною особою, зокрема міський голова, може звертатись до суду загальної юрисдикції щодо вирішення спорів в межах компетенції (повноважень) ради, у тому числі з вирішення цивільно-правових спорів із членами територіальної громади, а тому посилання відповідача щодо можливості реалізації міським головою лише функцій, визначених п.п.15 п.4 ст.42 вказаного Закону є неправомірним. Посилання відповідача на те, що міська рада не є законним власником спірної земельної ділянки викликає здивування щодо толерантності посадових осіб виконкому Яремчанської міської ради в площині розуміння ними своїх функціональних обов`язків та компетенції в галузі регулювання земельних відносин, оскільки поданий ним позов не містить клопотань(пропозицій) щодо розпорядження саме відповідачем земельною ділянкою по [ADDRESS] , незаконно переданою виконкомом міськради Іваненковій О.Б. 20 грудня 1994 року. Інші обставини, наведені у позові, відповідачем у відзиві не заперечуються, а отже визнаються. Враховуючи рішення конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, №3-рп/2003 від 30 січня 2003 року, норми Загальної декларації прав людини, положення ст.2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.21 ЦК України просить не брати до уваги необґрунтовані заперечення відповідача щодо наведених у позові обставин та правових підстав позову при ухваленні рішення. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14 червня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про зупинення провадження у даній справі до вирішення судом цивільної справи №354/738/14 за позовом [PERSON] до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити дії та визнання незаконною бездіяльності Яремчанської міської ради і виконавчого комітету міської ради щодо поновлення порушених прав. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14 червня 2018 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] \~ \~ \~ \~31 липня 2018 року [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до якої додатково до позовних вимог, викладених у поданій ним позовній заяві від 08 лютого 2018 року просить: зобов`язати виконавчий комітет Яремчанської міської ради Івано-Франківської області вчинити дії відповідно до законодавства у тому числі шляхом звернення до суду із позовом для визнання незаконним та скасування п.48 додатку №3 до рішення виконкому міської ради від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» щодо передачі у власність неповнолітній [PERSON] земельних ділянок площею: 0,0800 га-для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,0500 га-для ведення особистого підсобного господарства; 0,0300 га- для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, по [ADDRESS] та визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю площею 0,1600 га по [ADDRESS] від 17 липня 1995 року серії ІІІ-ІФ№046666, реєстраційний номер 0003999-для ведення особистого підсобного господарства і для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, виданого на ім`я [PERSON] і скасування його державної реєстрації, з метою забезпечення реалізації права позивача на отримання в користування із подальшою приватизацією Ѕ частини земельної ділянки площею 0,16 га на якій розташований належний йому житловий будинок [ADDRESS] і поновлення його порушених конституційних прав та інтересів, залишивши без розгляду пункт третій позовної заяви від 18 лютого 2018 року. \~ \~ \~ \~ 01 серпня 2018 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи [PERSON] , в яких остання вказала, що заявлені [PERSON] позовні вимоги вважає незаконними та безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити. Зазначила, що [PERSON] є неналежним позивачем у справі, оскільки ним оскаржується рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року, яким відмовлено у задоволення заяви [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла та за життя нею зазначене рішення міської ради не оскаржувалось. [PERSON] після смерті матері успадкував матеріальні права на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , однак право на звернення до органів місцевого самоврядування не успадковується, оскільки є самостійним правом кожної особи. Таким чином, [PERSON] не може оскаржувати вказане рішення міської ради, з тих підстав, що в даних правовідносинах не допускається правонаступництво. Вказала, що рішенням виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,16 га по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами після смерті її бабусі. На підставі даного рішення був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666 від 17 липня 1995 року. Мати позивача- [PERSON] зверталась до суду із позовом про зобов`язання розглянути на пленарному засіданні ради її заяву про скасування вказаного рішення міської ради та державного акту на право приватної власності на землю. Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2012 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року вказану постанову суду було скасовано та зобов`язано Яремчанську міську раду Івано-Франківської області розглянути на черговому пленарному засіданні заяву [PERSON] від 22 квітня 2010 року. Окрім цього, [PERSON] також звертався до міської ради із заявою про скасування рішення №136 від 20 грудня 1994 року в частині передачі їй у власність земельної ділянки площе 0,16 га по [ADDRESS] і рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №492-27/2014 від 24 липня 2014 року вказану заяву [PERSON] було задоволено та скасовано п.48 додатку №3 рішення міської ради №136 від 20 грудня 1994 року в частині передачі їй у приватну власність земельної ділянки. У зв`язку із ухваленням вказаного рішення, ухвалою Вищого адміністративного суду України прийнято відмову [PERSON] від позову в частині зобов`язання Яремчанську міську раду розглянути на пленарному засіданні її заяву про скасування рішення міської ради №136 від 20 грудня 1994 року, визнано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року в частині вказаних вимог [PERSON] такою, що втратила силу та закрито провадження у справі в частині вказаних вимог, в іншій частині дану постанову суду залишено без змін. Таким чином, [PERSON] свого часу відмовилась від своїх позовним вимог про скасування рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №136 від 20 грудня 1994 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року, частково задоволено поданий нею позов та визнано незаконними п.22 та 22.1 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №492-27/2014 від 24 липня 2014 року. Рішення виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №136 від 20 грудня 1994 року вдруге було предметом розгляду судом з інших підстав і судами в адміністративному провадженні було встановлено його законність, а тому відповідно до ст.82 ЦПК України висновки судів в вказаних рішеннях слід визнати такими, що не підлягають доказуванню в частині доведення законності рішення міської ради щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] . Вважає, що відповідач вчиняє всі необхідні дії для того, щоб забезпечити позивача земельною ділянкою для обслуговування його частини будинку по [ADDRESS] , а вона погодилась на зменшення площі приватизованої нею земельної ділянки і передачу частки вказаної ділянки у користування позивача, проте такий варіант [PERSON] не влаштовує, оскільки він претендує виключно на половину належної їй земельної ділянки. Із врахуванням наведеного вважає, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають за недоведеністю та безпідставністю. \~ \~ \~ \~Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №304 від 04 квітня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П. вказану справу передано у провадження судді Польської М.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08 травня 2019 року дану справу прийнято до провадження суддею Польською М.В. та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~У своїх поясненнях від 15 липня 2018 року третя особа [PERSON] додатково до раніше поданих пояснень вказала, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666 від 17 липня 1995 року старого взірця і земельним ділянкам не було присвоєно кадастрові номери. Після присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів вона поділила належну їй земельну ділянку і на її замовлення ФОП [PERSON] виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості). 30.08.2017 року вона звернулась із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] площею 0,10 га та для ведення особистого та селянського господарства площею 0,0225 га та 0,272 га. Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року було затверджено вказану технічну документацію. Вказане рішення міської ради прийняте на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також вказала, що [PERSON] став співвласником Ѕ частки житлового будинку по [ADDRESS] лише у 1999 році на підставі договору міни від 05 листопада 1999 року серії АВЕ №417051, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу [PERSON] , який обміняв свою частку будинку на квартиру сім`ї [PERSON] , досі користується земельною ділянкою біля будинку по [ADDRESS] площею 0,0208 га, яка була виділена йому в користування і закріплювалась за ним як за власником частини житлового будинку по [ADDRESS] , а тому саме ця частина земельної ділянки мала перейти у користування позивача та його матері після набуття ними у власність частки у житловому будинку по [ADDRESS] після обміну. Проте позивач та його мати не претендували на вказану ділянку, в вимагають поділу приватизованої нею у 1994 році земельної ділянки. Зазначила, що вона добровільно відступила частину належної їй на праві приватної власності земельної ділянки для того, щоб позивач оформив право власності на земельну ділянку під його часткою будинку, однак це не влаштовує [PERSON] і він продовжує породжувати нові судові спори. Крім того, просить врахувати, що у позовній заяві відсутні конкретні правові підстави для визнання оскаржуваних пунктів рішення міської ради №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року незаконними, а всі аргументи, наведені у позовній заяві стосуються інших судових рішень та справ у зв`язку із чим заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16 липня 2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №120 від 03 серпня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року дану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі, з мотивів, наведених у позовній заяві. Вказав, що рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради №133 від 24 червня 1981 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] та надано у тимчасове користування [PERSON] земельну ділянку площею 208 кв.м, а [PERSON] земельну ділянку площею 1542 кв.м., вилучено у [PERSON] виявлену у його користуванні зверх норми земельну ділянку площею розміром 726 кв.м., подвір`я біля домоволодіння залишено у спільному користуванні обох співвласників. В подальшому належна [PERSON] частка будинковолодіння по [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] , а потім [PERSON] , який в свою чергу уклав 05 листопада 1999 року договір міни на підставі якого дане майно перейшло у власність позивача та його матері. Таким чином, у зв`язку із переходом права власності на Ѕ частку житлового будинку, він та його мати набули право на отримання у власність частини земельної ділянки на якій розташована належна їм частка житлового будинку. Третя особа [PERSON] отримала у спадок від своєї бабусі [PERSON] лише частку житлового будинку та господарські споруди по [ADDRESS] земельна ділянка залишалась у загальному користуванні співвласників на підставі вказаного рішення міської ради від 24 червня 1981 року, яке втратило свою силу у 1991 році. Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 20 грудня 1994 року №136 [PERSON] , яка на той час була неповнолітньою і від імені якої заяву про передачу у приватну власність земельної ділянки написала її мати, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га по [ADDRESS] , тобто усю земельну ділянку на якій розташований вказаний житловий будинок. На підставі даного рішення міської ради Гошовська О.Б. 17 липня 1995 року отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666. Неправомірність даного рішення виконкому міської ради підтверджується долученими до матеріалів справи доказами з яких вбачається, що Яремчанська міська рада не делегувала відповідних повноважень у галузі земельних питань виконавчому комітету міської ради, який ухвалив вказане рішення без відповідного погодження сесії міської ради. При цьому після смерті своєї бабусі [PERSON] . [PERSON] успадкувала лише житловий будинок із відповідною часткою господарських будівель, а не земельну ділянку, яка була надана у користування [PERSON] . У рішенні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2009 року зазначено, що представник міської ради у суді ствердила, що виданий [PERSON] державний акт на право власності на землю є частково недійсним, оскільки він та його мати не мають у користуванні земельної ділянки для обслуговування належної їм частки будинку. На даний час житловий будинок по [ADDRESS] є єдиним будинком і він є власником даного будинку та має право користуватися земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, водночас за його будинком не закріплена будь-яка земельна ділянка і він позбавлений можливості приватизувати землю та розпорядитись належним йому майном, в тому числі відчужити його. Зазначив, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2015 року було встановлено порушення його законних прав та інтересів та факт неправомірної передачі [PERSON] у приватну власність всієї земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки рішення виконкому міської ради від 20 грудня 1994 року №136 позбавило його та його матір можливості в майбутньому отримати у користування або власність земельну ділянку для обслуговування належного їм будинку. Вказав, що він просить поновити його порушені права та повернути сторони у попередній стан, який існував станом на 1981 рік, коли земельна ділянка під будинком по [ADDRESS] перебувала у спільному користуванні та надати йому у власність Ѕ частку земельної ділянки, яка перейшла у власність [PERSON] згідно договору дарування у розмірі 0,0800 га. [PERSON] зверталась до суду із позовом про знесення збудованого ним нового житлового будинку, однак у задоволенні її позову було відмовлено. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2009 року у справі №2-257/09 встановлено, що він та його мати в результаті укладення договору міни набули право власності на частину земельної ділянки по [ADDRESS] , однак на той час вказана земельна ділянка вже була приватизована [PERSON] . Таким чином, були порушені його законні права як неповнолітньої на той час дитини, оскільки міська рада, знаючи про існування рішення №16 від 20 грудня 1994 року, погодила рішення опікунської ради та надала дозвіл його матері на укладення від його імені договору міни квартири на частку житлового будинку по [ADDRESS] . Ухвалою Вищого адміністративного суду України відповідача було зобов`язано розглянути заяву його матері про скасування державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] 17 липня 1995 року, однак міська рада неправомірно відмовила у задоволенні вказаної заяви та не вжила жодних заходів для поновлення порушених прав його матері та його особисто, оскільки він на момент набуття частки житлового будинку був неповнолітнім та на даний час є законним власником даного будинку, як спадкоємець матері. Вважає, що міська рада повинна вжити відповідних заходів та звернутися до суду із позовом на захист його порушених прав для виправлення допущених нею власних помилок. Зазначив, що про те, що земельна ділянка по [ADDRESS] була приватизована [PERSON] ще 1994 році він та його мати довідались лише у 2004 році, оскільки з 1999 року та до того часу вони користувались землею спільно і ніхто проти цього не заперечував, потім [PERSON] розібрали свою частку будинку та побудували на земельній ділянці новий будинок, при цьому знесли належну їм із матір`ю літню кухню. Вказав, що оскільки міська рада рішенням №492-27/2014 від 24 липня 2014 року скасувала п.48 додатку №3 рішення №136 від 20 грудня 1994 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] його мати подала до Вищого адміністративного суду України заяву про відмову від позовних вимог у цій частині і тому суд ухвалою від 25 листопада 2014 року зобов`язав відповідача розглянути заяву його матері від 22 квітня 2010 року лише в частині скасування державного акту на право власності на землю, виданого [PERSON] , а тому бездіяльність відповідача полягає в тому, що міська рада не вжила заходів та не звернулась до суду із відповідним позовом про скасування даного державного акту. Також вказав, що його мати за життя рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року не оскаржувала, а він у 2014 році звернувся до суду із позовом про скасування державного акту, виданого [PERSON] 17 липня 1995 року. Представник відповідача Яремчанської міської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з`вився, однак до суду надійшла письмова заява із клопотанням про розгляд даної справи у відсутності представника відповідача, у задоволенні позову просять відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов. \~ \~ \~ \~Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача [PERSON] -адвокат\~Стецюк С.С.\~у судовому\~засіданні 10\~лютого 2021\~року позов\~не визнала\~та суду\~пояснила,\~що [PERSON] \~є онукою\~ [PERSON] .\~Рішенням виконавчого\~комітету Яремчанської\~міської ради\~Івано-Франківської\~області №133\~від 24\~червня 1981\~року було\~розділено земельну\~ділянку за\~жителями будинку\~ [ADDRESS] .\~ [PERSON] ,\~належна якому\~частка \~житлового будинку\~в подальшому\~перейшла у\~власність позивача\~та його\~матері,\~було надано\~у тимчасове\~користування земельну\~ділянку площею\~208\~кв.м,\~ [PERSON] -\~земельну ділянку\~площею 1542\~кв.м.,\~а [PERSON] -земельну\~ділянку площею\~772\~кв.м.\~Право власності\~на будинок\~ [ADDRESS] було\~визнано за\~ [PERSON] \~та бабусею\~ [PERSON] - [PERSON] .\~У 1994\~році після\~смерті \~ [PERSON] \~її майно\~успадкувала [PERSON] ,\~яка на\~той час\~була неповнолітньою,\~ а\~тому батьки\~написали від\~її імені\~заяву про\~надання дозволу\~на приватизацію\~земельної ділянки.\~ У\~користуванні [PERSON] \~залишилася земельна\~ділянка площею\~208\~кв.м.\~і ця\~ділянка \~на даний\~час знаходиться\~у фактичному\~користуванні позивача,\~але не\~оформлена за\~ним,\~оскільки останній\~ претендує\~на половину\~земельної ділянки,\~площею 1542\~кв.м.,\~що перебувала\~у користуванні\~ [PERSON] .\~В подальшому\~належна [PERSON] \~частка житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] перейшла\~у власність\~ [PERSON] ,\~який подарував\~її [PERSON] ,\~котрий в\~свою чергу\~у 1999\~році обміняв\~Ѕ частку\~будинку на\~належну [PERSON] \~та позивачу\~квартиру.\~У договорі\~міни зазначено,\~які приміщення\~перейшли у\~власність сім`ї\~ [PERSON] ,\~і всі\~вони знаходяться\~за межами\~земельної ділянки\~ [PERSON] .\~Позивач здійснив\~добудову до\~своєї частини\~будинку,\~що підтверджує\~той факт,\~що він\~може користуватися\~земельною ділянкою\~що є\~наявною,\~але він\~має намір\~отримати у\~власність ділянку\~більшої площі,\~хоча у\~відповідності до\~ст.\~30\~ЗК України\~він не\~може отримати\~у користування\~та власність\~земельну ділянку\~більшої площі,\~аніж та,\~що перебувала\~у користуванні\~ [PERSON] \~на момент\~укладення договору\~міни.\~ Матері\~ [PERSON] \~на момент\~укладення договору\~міни було\~відомо про\~те,\~що у\~користуванні [PERSON] \~перебувала ділянка\~площею 0,0250\~га,\~на якій\~розташована належна\~позивачу частка\~будинку.\~Належна [PERSON] \~на праві\~власності земельна\~ділянка площею\~1572\~кв.м.\~включає в\~себе землю\~під будинком,\~город та\~сад.\~ У\~2002\~році Яремчанська\~міська рада\~провела поділ\~подвір`я між\~співвласниками будинку\~по [ADDRESS] .\~ [PERSON] \~звертався у\~міську раду\~і комісія\~провела обстеження,\~вказала,\~де чия\~територія знаходиться,\~ листом\~№184/01-26\~від 28\~листопада 2002\~року міська\~рада повідомила\~про те,\~що [PERSON] ,\~яка має\~Державний акт\~на право\~приватної власності\~на землю\~має право\~встановити огорожу,\~а тому\~остання встановила\~межові знаки.\~На той\~час,\~коли проводилась\~приватизація земельної\~ділянки [PERSON] \~всі суміжні\~землевласники підписали\~акт погодження\~меж.\~ Після\~проведення обміну,\~ мати\~позивача-\~ [PERSON] \~продала неприватизовану\~частку земельної\~ділянки,\~яка перейшла\~у її\~користування разом\~із часткою\~будинку по\~ [ADDRESS] ,\~а тому\~ця угода\~була визнана\~нікчемною Попередній\~власник- [PERSON] ,\~дізнавшись про\~це приватизував\~цю земельну\~ділянку на\~себе і\~продав її.\~ У\~2004\~році [PERSON] ,\~ [PERSON] \~вже звертались\~до суду\~з позовом\~про визнання\~недійсним рішення\~Яремчанської міської\~ради №136\~від 20\~грудня 1994\~року та\~скасування державного\~акту,\~виданого [PERSON] ,\~але позов\~був повернутий,\~через те,\~що позивач\~не усунула\~виявлені недоліки.\~Вдруге позивач\~та його\~мати звернулись\~до суду\~з аналогічним\~позовом \~у 2009\~році і\~у задоволенні\~вказаного позову\~було відмовлено,\~однак у\~рішенні суду\~зазначено про\~те,\~що в\~ході розгляду\~справи було\~ встановлено,\~що у\~2004\~році [PERSON] \~надала в\~користування позивачам\~частину належної\~їй \~земельної ділянки\~на якій\~знаходиться їхня\~частка будинку\~і яка\~необхідна для\~її обслуговування,\~на той\~час земельна\~ділянка [PERSON] \~вже була\~огорожена і\~огорожа стояла\~на відстані\~2-х\~метрів від\~належної Чугуновим\~частки будинку,\~а позаду\~встановлена огорожа\~із металевої\~сітки,\~яка проходить\~на відстані\~1\~м вздовж\~всієї ділянки\~ [PERSON] .\~В подальшому\~ [PERSON] \~виготовила технічну\~документацію та\~розділила належну\~їй земельну\~ділянку на\~три окремі\~ділянки,\~на даний\~час вона\~проживає у\~житловому будинку\~ [ADDRESS] ,\~ та\~має у\~власності земельні\~ділянки площею\~0,10\~га для\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~та 0,0225\~га та\~0,272\~га для\~ведення особистого\~селянського господарства.\~На виконання\~ухвали Вищого\~адміністративного суду\~України від\~25\~листопада 2014\~року Яремчанська\~міська рада\~Івано-Франківської\~області на\~засіданні сесії\~26\~жовтня 2017\~року розглянула\~заяву [PERSON] \~від 22\~квітня 2010\~року про\~скасування державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю,\~виданого [PERSON] \~17\~липня 1995\~року та\~п.7.2\~рішення №272-17/2017\~відмовила у\~задоволенні вказаної\~заяви,\~оскільки відповідно\~до вимог\~ч.2\~ст.158\~ЗК України\~вирішення зазначених\~ питань\~віднесено до\~компетенції суду.\~ [PERSON] \~померла [INFO] ,\~за життя\~вказане рішення\~міської ради\~вона не\~оскаржувала,\~а її\~син позивач\~ [PERSON] \~не є\~належним позивачем,\~оскільки вказані\~правовідносини не\~успадковуються,\~а тому\~він не\~може виступати\~як спадкоємець\~своєї матері,\~а може\~звернутись до\~суду із\~окремим позовом\~за захистом\~свого порушеного\~права.\~Вказала,\~що ч.1\~ст.55\~ЦПК України\~не передбачає\~такої підстави\~процесуального правонаступництва,\~а тому\~навіть у\~разі \~якби із\~вказаними позовом\~звернулась [PERSON] ,\~позивач після\~її смерті\~не міг\~би вступити\~у справу\~як її\~правонаступник.\~Це також\~стосується і\~другої позовної\~вимоги.\~При цьому\~слід врахувати\~те,\~що [PERSON] \~також звертався\~до суду\~із позовом\~про визнання\~недійсним державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю,\~виданого [PERSON] \~і є\~рішення всіх\~трьох судових\~інстанцій про\~відмову у\~задоволенні позову.\~Рішенням Яремчанського\~міського суду\~Івано-Франківської\~області від\~03\~травня 2012\~року у\~справі №0917/31/2012\~відмовлено у\~задоволенні вимоги\~ [PERSON] \~до Яремчанської\~міської ради\~про скасування\~рішення виконавчого\~комітету №136\~від 20\~грудня 1994\~року,\~а в\~подальшому суд\~касаційної інстанції\~закрив провадження\~у справі\~в частині\~зазначеної вимоги\~за заявою\~ [PERSON] ,\~у зв`язку\~із відмовою\~від \~позову в\~цій частині,\~ оскільки\~п.48\~зазначеного рішення\~міської ради\~було скасовано\~відповідачем,\~а тому\~будь-яка\~бездіяльність Яремчанської\~міської ради\~ \~в даному\~випадку відсутня.\~ [PERSON] \~після цього\~звернулась до\~суду із\~позовом і\~рішення Яремчанської\~міської ради\~№492-27/2014\~від 24\~липня 2014\~року \~було скасовано,\~оскільки міська\~рада не\~мала відповідних\~повноважень на\~скасування власного\~рішення №136\~від 20\~грудня 1994\~року,\~ яке\~є нормативним\~актом індивідуальної\~дії \~та вичерпало\~свою силу\~його виконанням,\~що було\~проведено та\~ [PERSON] \~отримала державний\~акт на\~право приватної\~власності на\~землю від\~17\~липня 1995\~року,\~який також\~вже втратив\~свою силу,\~оскільки передана\~їй у\~власність земельна\~ділянка була\~розділена на\~три окремі\~ділянки і\~ [PERSON] \~отримала нові\~витяги \~про право\~власності на\~кожну із\~цих ділянок.\~Щодо посилання\~позивача на\~відсутність у\~виконавчого комітету\~Яремчанської міської\~ради станом\~на 1994\~рік делегованих\~повноважень на\~прийняття рішень\~щодо розпорядження\~земельними \~ділянками,\~просить врахувати,\~що на\~підставі рішення\~№136\~від 20\~грудня 1994\~року право\~власності на\~землю отримали\~ 150\~осіб,\~а тому\~виходячи з\~логіки позивача,\~всі вони\~володіють землею\~незаконно.\~Таким чином,\~із врахуванням\~вищенаведеного просить\~у задоволенні\~позовних вимог\~ [PERSON] \~відмовити за\~безпідставністю,\~позивачем не\~доведено своїх\~позовних вимог\~в частині\~визнання протиправною\~бездіяльності відповідача,\~а щодо\~вимоги зобов`язати\~міську раду\~звернутись із\~відповідним позовом\~до суду,\~то підстави\~для її\~задоволення відсутні,\~оскільки позивач\~самостійно звернувся\~до суду\~за захистом\~своїх прав\~і на\~даний час\~у провадженні\~суду перебувають\~ще два\~його позови,\~одна справа\~стосується оскарження\~рішення Яремчанської\~міської ради\~Івано-Франківської\~області від\~2018\~року про\~затвердження виготовленої\~ [PERSON] \~технічної документації\~із землеустрою\~щодо поділу\~земельних ділянок,\~а у\~іншій справі\~ [PERSON] \~просить скасувати\~державний акт\~на право\~приватної власності\~ на\~землю,\~виданий [PERSON] \~17\~липня 1995\~року.\~Вказала,\~що зазначена\~у рішенні\~міської ради №133 від 24 червня 1981 року земельна ділянка площею 726 кв.м., яка була вилучена у [PERSON] не відноситься до переданої йому у користування земельної ділянки площею 1572 кв.м.-це була інша земельна ділянка, вона була передана у користування батьку [PERSON] і він нею досі користується. Попереднім власником будинку по [ADDRESS] [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та просить у його задоволенні відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов. Вказала, що її донька добровільно надала у користування позивачу частину належної їй земельної ділянки для обслуговування його частки будинку, однак [PERSON] не погоджується із розміром цієї ділянки та претендує на половину належної [PERSON] земельної ділянки. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 05 листопада 1999 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] з був укладений договір міни квартири на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, який посвідчений державним нотаріусом Яремчанської міської нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром № Д-318. Відповідно до вказаного договору [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] обміняли належну їм приватизовану двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON] 12/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] житловою площею 28,2 кв.м., позначена на плані під літерою «А», та складається з приміщень 2-1,2-2,2-3.2-4, І, ІІІ, стайні Д,Ж. Вказана частка будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Яремчанською державною нотаріальною конторою 28 квітня 1999 року за реєстром №Д-122. \~ \~ \~ \~Зазначений договір міни укладений на підставі рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №94 від 21 жовтня 1999 року, відповідно до якого був затверджений протокол опікунської ради від 14 жовтня 1999 року та надано дозвіл [PERSON] від імені її неповнолітнього сина [PERSON] , 1985 року народження, провести обмін належної йому на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого Коломийським МБТІ 13 вересня 199 року за №2059 житлової площі в квартирі [ADDRESS] на відповідну частку житлового будинку і господарських споруд, які знаходяться по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №24 від 23 лютого 2010 року «Про визнання Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] одним цілим будинком» визнано Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] , що належить в рівних частках [PERSON] (помер), [PERSON] , [PERSON] одним цілим будинком. \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Яремчанської міської ради 16 травня 2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26500998, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 23 червня 2010 року житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] на лежить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] -1/3 частка та [PERSON] -2/3 частки. Зазначене свідоцтво про право власності видане взамін договору міни посвідченого Яремчанською державною нотаріальною конторою 05 листопада 1999 року за №Д-318 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 15 березня 2010 року за реєстром №239. \~ \~ \~ \~ Як встановлено в ході розгляду справи, попередніми співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради №133 від 24 червня 1981 року було виділено будинок [ADDRESS] з будинковолодіння [ADDRESS] та [ADDRESS] та визнано право власності на цілий будинок за [PERSON] , визнано право власності на цілий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по половині та надано у тимчасове користування земельні ділянки: [PERSON] -208 кв.м., [PERSON] -772 кв.м., [PERSON] -1542 кв.м., а також вилучено у [PERSON] виявлену у його користуванні земельну ділянку зверх норми у розмірі 726 кв.м. в фонд міської ради., подвір`я біля домоволодіння залишено у загальному користуванні. В подальшому [PERSON] відчужив належну йому частку житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] , який в свою чергу подарував вказану частку [PERSON] , а належну [PERSON] частку будинковолодіння успадкувала її онука [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого Яремчанською державною нотаріальною конторою 01 жовтня 1994 року. Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області №136 від 20 грудня 1994 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,16 га для обслуговування будівель та особистого підсобного господарства по [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на змелю серії ІІІ-ІФ №046666 від 17 липня 1995 року. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2009 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Яремчанської міської ради про визнання недійсним рішення виконкомому Яремчанської міської ради від 20 грудня 1994 року №136 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] та скасування державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666, виданого Яремчанською міською радою 17 липня 1995 року у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 13 вересня 2010 року інженером-геодезистом ПП «Геопростір» [PERSON] у присутності землекористувача [PERSON] та суміжників складено акт встановлення в натурі меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1674 га, що знаходиться по [ADDRESS] , межі в натурі проходять умовно по землі та існуючій огорожі. Даний акт підписано [PERSON] та суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] . У акті зазначено, що суміжними землекористувачами при встановленні зовнішніх меж землекористування ніяких претензій не заявлено. Межові знаки, яким закріплена земельна ділянка, у кількості 14 штук показані представникам в натурі та передані на зберігання. Відповідно до повідомлення відділу Держкомзему у м. Яремче Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області №04-10-12/820 від 13 вересня 2010 року, під час проведення ПП «Геопростір» фактичних геодезичних обмірів земельної ділянки, площею 0,16 га, переданої у приватну власність [PERSON] по [ADDRESS] встановлено, що площа земельної ділянки становить 0,1674 га та земельна ділянка площею 0,0300 га, яка входить у державний акт на право приватної власності становить в сумі 0,1974 га. На момент проведення перевірки встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0374 га. Згідно акту візуального обстеження житлового будинку по [ADDRESS] складеного комісією міськвиконкому 01 листопада 2011 року за зверненням [PERSON] проведено візуальне обстеження житлового будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] , в ході обстеження встановлено, що по периметру на віддалі 2 м від існуючого будинку споруджено цегляні опори на яких змонтовано накриття з ондуліну. Зі сторони вулиці простір між опорами замурований цеглою та встановлено віконні рами. Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2012 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про зобов`язання Яремчанську міську раду Івано-Франківської області розглянути на пленарному засіданні її заяву від 22 квітня 2010 року про скасування рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,16 га по [ADDRESS] , виданого [PERSON] . Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року вказану постанову суду скасовано та зобов`язано Яремчанську міську раду Івано-Франківської області розглянути на черговому пленарному засіданні заяву [PERSON] від 22 квітня 2010 року про скасування рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» та державного акта на право власності на землю площею 0,16 га по [ADDRESS] . Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року прийнято відмову [PERSON] від позову в частині зобов`язання Яремчанської міської ради розглянути на пленарному засіданні її заяву про скасування рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність», в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] та визнано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року в цій частині позовних вимог такою, що втратила законну силу. Провадження у справі в частині позову про зобов`язання Яремчанської міської ради розглянути на пленарному засіданні заяву [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність», в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] закрито. В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року залишено без змін. На виконання зазначеного рішення суду, заява [PERSON] від 22 квітня 2010 року була розглянута на засіданні сімнадцятої сесії Яремчанської міської ради Івано-Франківської області сьомого скликання 26 жовтня 2017 року та п.7.2 рішення міської ради №272-17/2017 року «Про розгляд земельних питань» [PERSON] було відмовлено у скасуванні державного акту на право приватної власності на землю площею 0,16 га по [ADDRESS] , який виданий [PERSON] відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України(виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян). \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане 13 грудня 2017 року Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. \~ \~ \~ \~З долучених позивачем повідомлень виконавчого комітету Яремчанської міської ради №576/07-13/12 від 05 березня 2012 року, архівного відділу Яремчанської міської ради №8/01-19 від 05 березня 2012 року, №16/01-4-01 від 22 квітня 2015 року, №16/55 від 17 травня 2010 року вбачається, що рішення Яремчанської міської ради про припинення права обслуговування частиною земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] , у виконавчому комітеті відсутні; рішення Яремчанської міської ради про передання радою її повноважень в галузі земельних відносин виконавчому комітету ради за період з 1992 року по 20 грудня 1994 року в архів на зберігання не поступали, в рішеннях сесії Яремчанської міської ради за 1993-1994 роки немає рішення про делегування повноважень щодо передачі у власність земельних ділянок, а також відсутні рішення про припинення права користування Ѕ частиною земельної ділянки по [ADDRESS] та інші документи про добровільну відмову від цієї ділянки [PERSON] , [PERSON] за період 1992-1994 років. \~ \~ \~ \~Рішенням Яремчанської міської ради №61-3/99 від 11 березня 1999 року «Про делегування міськвиконкому повноважень в галузі регулювання земельних відносин» міська рада делегувала міськвиконкому повноваження щодо передачі у власність, надання у користування, в тому числі на умовах оренди, та вилучення земельних ділянок, визначити перелік земельних ділянок, що підлягають продажу та здійснювати продаж цих ділянок. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З повідомлення Яремчанського міського відділу земельних ресурсів №43 від 20 лютого 2004 року вбачається, що до 1994 року за [PERSON] по земельно-кадастрових книгах земельні ділянки не рахувались. Рішенням Яремчанської міської ради №395-23/2012 від 26 жовтня 2013 року [PERSON] , [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано незаконними пункти 22 та 22.1 рішення сесії Яремчанської міської ради «Про розгляд земельних питань» №492-27/2014 від 24 липня 2014 року про відміну п.48 додатку №3 рішення виконкому від 20 грудня 1994 року №136 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га про [ADDRESS] для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Предметом спору у даній справі є скасування п.7.2 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року «Про розгляд земельних питань» та визнання протиправною бездіяльності міської ради в частині неприйняття заходів у тому числі шляхом звернення до суду із позовом для визнання незаконним та скасування п.48 додатку №3 до рішення виконкому міської ради від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] та визнання недійсним виданого їй державного акта на право приватної власності на землю площею 0,1600 га по [ADDRESS] від 17 липня 1995 року серії ІІІ-ІФ№046666, з метою забезпечення реалізації права позивача на отримання в користування із подальшою приватизацією Ѕ частини земельної ділянки площею 0,16 га на якій розташований належний йому житловий будинок [ADDRESS] . Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Статтею 13 Конституції України\~визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до\~ст.2 Земельного кодексу України(надалі-ЗК України)\~до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Згідно \~ст.12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу. Частиною першою \~\~ст.10\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» №\~280/97-ВР\~від 21\~травня 1997\~року визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п.34 ч.1\~ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відбувається вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За приписами ч.1\~ст.\~116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.2\~ст.116 ЗК України\~набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як зазначено у п. «а» ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано приписами\~ст. 118 ЗК України, Згідно частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно частин 9, 10, 11 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Таким чином, для отримання земельної ділянки у власність зацікавлені особи звертаються до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. За результатами розгляду таких заяв відповідним органом може бути прийнято рішення про надання такого дозволу, або про відмову у його наданні. У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.140\~ЗК України\~підставами припинення\~права власності\~на земельну\~ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Частинами першою, третьою ст.152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 1 ст. 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч.1 ст.154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Згідно ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З аналізу вищенаведеного слідує, що до компетенції органів місцевого самоврядування віднесено вирішення питань про передачу земельних ділянок із земель державної та комунальної власності у приватну власність громадян або надання їх у користування та вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спорів щодо розмежування меж районів у містах, в той час як вирішення питання про скасування права власності на передані громадянам у приватну власність земельні ділянки віднесено до виключної компетенції суду. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 136 від 20 грудня 1994 року [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,16 га для обслуговування будівель та особистого підсобного господарства по [ADDRESS] та 17 липня 1995 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666 на вказану земельну ділянку. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним рішення виконкомому Яремчанської міської ради від 20 грудня 1994 року №136 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] та скасування державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666, від 17 липня 1995 року відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності. На момент розгляду даного спору рішення виконкомому Яремчанської міської ради від 20 грудня 1994 року №136 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га по [ADDRESS] та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666 від 17 липня 1995 року в установленому законом порядку не скасовані і власником вказаної земельної ділянки є [PERSON] . На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року Яремчанська міська рада Івано-Франківської області на засіданні сімнадцятої сесії сьомого скликання в установленому порядку розглянула заяву [PERSON] від 22 квітня 2010 року про скасування державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №046666 виданого Іваненковій О.Б. 17 липня 1994 року на земельну ділянку площею 0,16 га по [ADDRESS] . У задоволенні вказаної заяви [PERSON] відповідачем відмовлено з посиланням на ч.2 ст.158 ЗК України. За життя [PERSON] дане рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області у судовому порядку не оскаржувала. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 Цивільного кодексу України передбачає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини. Так, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Право на оскарження рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №272-17/2017 від 26 жовтня 2017 року є особистим немайновим правом, яке належало померлій [PERSON] та припинилось у зв`язку із її смертю, дане право не увійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , а відтак посилання позивача на те, що оскаржуваним рішенням відповідача порушено його законні права та інтереси як спадкоємця померлої матері є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про те, що заявлена [PERSON] позовна вимога про визнання незаконним та скасування п.7.2 зазначеного рішення відповідача до задоволення не підлягає. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та зобов`язання виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області вчинити дії у тому числі шляхом звернення до суду із позовом для визнання незаконним та скасування п.48 додатку №3 до рішення виконкому міської ради від 20 грудня 1994 року №136 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність», визнання недійсним виданого [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю від 17 липня 1995 року серії ІІІ-ІФ№046666 і скасування його державної реєстрації, то суд враховує наступне. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст.11 цього Закону виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам. Згідно ч.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Відповідно до ч.10 ст.59 даного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підпунктом 15 п.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що міський голова звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів. При цьому судового порядку оскарження актів виконкому за позовом ради не передбачено. Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 року за № 7-рп/2009 - дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. З аналізу вищенаведеного слідує, що згідно чинного законодавства органи місцевого самоврядування не наділені відповідними повноваженнями щодо скасування раніше ухвалених ними ненормативних актів, які вичерпують свою дію фактом їх виконання, а також діюче законодавство не передбачає можливості оскарження у судовому порядку актів виконавчого комітету за позовом відповідної ради. При цьому суд звертає увагу на те, що Яремчанська міська рада Івано-Франківської області рішенням №492-27/2014 від 24 липня 2014 року відмінила п.48 додатку №3 рішення виконкому від 20 грудня 1994 року №136 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 га про [ADDRESS] для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства, однак вказане рішення відповідача було в подальшому скасоване рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року. Разом з тим, суд також враховує те, що позивач не позбавлений можливості особисто звернутись до суду із відповідним позовом на захист своїх порушених прав та інтересів, і, як встановлено судом, [PERSON] даним правом скористався у повному обсязі, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень на момент розгляду даної справи у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору- Яремчанська міська рада Івано-Франківської області, головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним Державного акт на право власності на земельну ділянку від 17 липня 1995 року серії ІІІ-ІФ №046666(№354/738/14-ц) та позов [PERSON] до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору- [PERSON] про визнання незаконним та скасування п.п.3.6,3.8 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 24.05.2018 року №343-22/2018 «Про розгляд земельних питань». Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках. Всі інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ Позивачем у ході судового розгляду не надано будь-яких належних доказів, що підтверджують порушення оскаржуваним рішенням та діями органу місцевого самоврядування вимог земельного законодавства чи його законних прав та інтересів. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed