Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2001 року по 28 серпня 2012 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також позивач має дитину від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі, 09.07.2004 року, за договором купівлі продажу ними було придбано спільне майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS]. Стверджує, що дана квартира є об»єктом права спільної сумісної власності її та відповідача та позивач має право на 1/2 частину спірної квартири. Вартість квартири в теперішній час становить близько 114 тис. - 116 тис. грн. В теперішній час шлюб між сторонами розірвано. Постійне місце проживання її та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано в квартирі [ADDRESS], що підтверджується витягом з фінансово-облікового рахунку на квартиру. Вказану двокімнатну квартиру сторонни придбали разом 09.07.2004 року перебуваючи у шлюбі, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири ВВЕ № 898168, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом у якому зазначено,що власником 1/2 частки квартири є позивач, а власником іншої 1/2 частини є відповідач. На даний час між стороними виникла потреба у розділі спільного сумісного майна, яким є вказана квартира. На даний час відповідач проживає в квартирі, вчиняє сварки, ображає її в присутності дітей, тобто умисно створює умови, які не дозволяють їй та дітям мешкати в цій квартирі. У зв»язку з чим просить суд ухвалити рішення, яким припинити право власності відповідача на 1/2 частину зазначеної квартири, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], та стягнути з неї грошову компенсацію на користь відповідача у розмірі 58 тис. грн. за 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача всі понесені по справі судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що не в змозі разом проживати з відповідачем в одній квартирі, оскільки позивач постійно спричиняє сварки, перешкоджає у користування квартирою, ображає її в присутності дітей, неодноразово не пускав її разом з дітьми до квартири. Зокрема в травні 2012 року він замкнув двері квартири на внутрішній замок, який не відчиняється з зовнішнього боку дверей та вона не могла потрапити до квартири. До квартири вона може війти лише тоді, коли немає вдома відповідача. Вже два роки вона проживає разом з дітьми в найманих квартирах, оскільки власного житла вона не має. На даний час вона разом з дітьми проживає у своїх батьків та займає кімнату загальною площею 12 м2. В серпні 2012 року вона зверталась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання порядку користування ним. Судом було встановлено порядок користування квартирою, однак відповідач знов почав ініціювати сварки та умисно створювати умови, які унеможливлюють проживання її разом з дітьми в квартирі. Старший її син від першого шлюбу визнаний інвалідом третьої групи, має хворобу черевної порожнини. Також обидві дитини перебувають на обліку у лікаря - кардіолога. Молодша донька знаходиться на обліку в обласній дитячій лікарні з діагнозом метаболічна кардіопатія, з народження в дитини проблеми з серцем. Взаємовідносини з відповідачем погано впливають на стан здоров»я дітей, яким протипоказане хвилювання, що категорично робить неможливим спільне проживання з відповідачем в одній квартирі. Також суду показала, що у відповідача є квартира в [ADDRESS], яку вони придбали разом перебуваючи у шлюбі, але вона надто довіряла своєму чоловікові, а він цим скористався і ввів її в оману, та при купівлі квартири оформили договір купівлі - продажу квартири від 04.07.2012 року на його батька, а 14.07.2012 року квартиру знов переоформили на підставі договору дарування, тобто батько подарував квартиру сину. Але вона не претендує на квартиру в м. Дніпропетровськ, а лише просить залишити квартиру в м. Тернівка їй та її дітям, або дати можливість викупити його 1/2 частину квартири, щоб проживати в ній разом з дітьми. Раніше при бесіді з відповідачем з приводу купівлі частини квартири відповідач погоджувався на продаж квартири, але він на даний час відмовляється. Так як відповідач умисно створює неможливі умови для її проживання у квартирі, зокрема спричиняє сварки, тримає квартиру в антисанітарних умовах, що негативно впливає на здоров'я дітей, просить позовні вимоги задовольнити, припинити право власності відповідача на 1/2 частину квартири та визнати право власності за нею на зазначену 1/2 частину квартири. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини й зібрані докази, які маються в матеріалах справи. Зазначила, що через чинення з боку відповідача перешкод у користуванні спільним майном позивач змушена проживати у своїх батьків разом з двома різностатевими дітьми на житловій площі в 12 м2., що істотно порушує права неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом дитинства. У зв"язку з чим позивач, з врахуванням висновку експертизи, поклала гроші на депозитний рахунок, що підтверджується копіє квитанції про сплату частини вартості 1/2 квартири в сумі 60 тис. 433 грн. на депозитний рахунок суду. Тому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що позивачеві не перешкоджає у проживанні у квартирі, бажає спілкуватися з рідною донькою, але позивач забороняє та перешкоджає їхньому спілкуванню. Дійсно він має квартиру в м. Дніпропетровськ, але проживає в м. Тернівка, оскільки його батько є інвалідом та потребує постійного нагляду. На даний час його батько проживає разом з племінником у будинку, який батько подарував племіннику. Також суду показав, що не чинив перешкод у користуванні квартирою, але позивач навіть не намагалася вселитися в квартиру, а лише привезла туди свої речі. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що квартира яка є предметом спору, має встановлений порядок користування за рішенням Тернівського міського суду. Також вказав на те, що позивач вказує на те, що відповідач не впускає позивача разом з дітьми до квартири, але не існує жодного доказу на підтвердження даної інформації. В міліцію, в виконавчу службу з скаргами на порушення порядку користування квартирою позивач не зверталась, свідків не має. Тому вважає, що позивач жодним чином не довела згідно ст.60 ЦПК України будь яких доказів того, що відповідач створює їй та дітям перешкоди у користування квартирою. Крім того, відповідача не має свого житла в м. Тернівка, через захворювання легень не може проживати в своїй квартирі в м. Дніпропетровськ, та змушений доглядати за своїм батьком, у якого ампутовано частину ноги. У зв»язку з чим просив відмовити в позові повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Ст.362 ЦК України закріплено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах. У відповідності до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвлаників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членів його сім»ї. Суд постановлює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2001 року, який було розірвано за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2012 року (а.с.9). Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також позивач має дитину від першого шлюбу сина [PERSON], [INFO], який хворіє на тяжкі захворювання та є дитиною-інвалідом (а.с.10). При цьому обидві дитини, згідно пояснень позивача, та що не оспорював відповідач в судовому засіданні, перебувають на обліку у лікаря - кардіолога, та зокрема, молодша дитина перебуває на обліку в обласній дитячій лікарні з приводу захворювання серця. За час перебування у шлюбі сторонами за договором купівлі-продажу від 09 липня 2004 року було придбано майно, яке згідно норм Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю, про розподіл якого ставить питання позивач, зокрема: квартира [ADDRESS], та право власності на зазначену квартиру було зареєстровано по 1/2 частині за позивачем та відповідачем (а.с.11-14). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість квартири [ADDRESS] складає 120 тис. 866 грн. 00 коп. Розділити квартиру на дві квартири з окремими виходами не можливо (а.с.57-66). Також судом в судовому засіданні встановлено, що у відповідача мається у власності квартира за адресою: [ADDRESS], яка була придбана під час перебування сторін у шлюбі на ім"я батька відповідача [PERSON] згідно договору купівлі - продажу квартири від 04.07.2012 року, та вже 14.09.2012 року була подарована батьком відповідачеві на підставі договору дарування (а.с.16-17). На даний час батько відповідача хворіє на ряд захворювань та йому ампутовано нижню праву кінцівку, що підтверджується копією довідки № 832 від 14.05.2013 року, але судом не можуть бути взяті до уваги доводи сторони відповідача про те, що відповідач здійснює постійний догляд за своїм батьком, так як в судовому засіданні встановлено, що батько проживає в [ADDRESS], разом з рідною дочкою [PERSON], якій 07.09.2013 року подарував зазначений будинок, а також доводи про те, що сам відповідач не має можливості проживати в м. Дніпропетровськ за станом свого здоров"я, так як крім копії довідки огляду на МСЕК, інших доказів цього стороною відповідача не надано (а.с.44-45). Крім того, в судовому засіданні сторони висловлювали явні неприязні відносини та неповагу один до одного, тому суд приймає пояснення позивача як беззаперечний доказ неможливості проживання сторін в одній квартирі та як наслідок неможливості спільного користування майном. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що при вирішенні питань про припинення права власності необхідно керуватися положеннями ст.365 ЦК України, так як згідно квитанції № к28/О/73 від 24 січня 2014 року позивачем було внесено на відповідний депозитний рахунок грошові кошти в сумі 60 тис. 433 грн., які згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи становлять вартість належної відповідачеві 1/2 частини квартири. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про те, що з метою забезпечення прав сторін, та враховуючи права неповнолітніх дітей, які мають поганий стан здоров'я, зокрема дитини-інваліда, приймаючи до уваги, що відповідач має особливо неприязні відносини з позивачем та її дитини від першого шлюбу, та що відповідач умисно створює умови, за яких спільне володіння та користування майном є неможливим, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розділ спільного часткового майна та припинення права власності на частку у спільному майні підлягають задоволенню та необхідно розподілити спільне часткове майно між [PERSON] та [PERSON], припинивши право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що не буде порушувати права власності відповідача. Також необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку квартири [ADDRESS] в розмірі 60433 грн., та понесені по справі судові витрати в сумі 580 грн., а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Крім того, у зв'язку з тим, що позивачем було заявлено дві окремі позовні вимоги - про припинення права власності на майно, а також про визнання права власності на майно, підлягає до стягнення з відповідача на користь УДКСУ в м. Тернівка Дніпропетровської області судовий збір у сумі 24 грн. 33 коп. та 604 грн. 33 коп., а разом належить стягнути судовий збір в сумі 628 грн. 66 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved