Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив суд визнати незаконним рішення ТОВ «Мрія-2» щодо зняття його з реєстрації у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, 7, а також зобовязати відповідача не чинити перешкод по вселенню в зазначений гуртожиток. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перебування позивача на примусовому лікуванні у психіатричному медичному закладі, його безпідставно було знято з реєстрації у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, 7. Відповідач надав до суду письмове заперечення проти позову, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Позивача було зареєстровано у гуртожитку по вул. Радісна, 7, який знаходиться у користуванні ТОВ «Мрія-2» згідно договору оренди №31 від 15.12.2004 року. У звязку з тим, що цей гуртожиток за своїм статусом є холостяцьким, [PERSON] у 1997 році було зареєстровано на койко-ліжко, а не на відокремлену кімнату. На підставі того, що [PERSON] тривалий час не проживав у гуртожитку, адміністрації не було відомо його місто перебування, ніяких матеріальних цінностей за [PERSON] не значилось, оплата за проживання не нараховувалась, таким чином за ним не було збережено койко-ліжко та 07.12.2005 року його було знято з реєстрації через відділ внутрішніх справ Малиновського району м. Одеси. Виходячи з того що [PERSON] має активну відкриту форму туберкульозу легенів, ТОВ „Мрія-2" заперечує проти його вселення у гуртожиток та проти забезпечення реєстрації у гуртожитку. Згідно Переліку хронічних хвороб зазначених Наказом Мінздраву СССР від 28.03.1983 року [PERSON] не може проживати у гуртожитку по вул. Радісна, 7, так як по-перше: кімнати для проживання розраховані на декілька людей (3-4 к/л). Надати відокремлену кімнату для позивача ТОВ „Мрія-2" не має можливості так як [PERSON] не є робітником ТОВ „Мрія-2" та усі гуртожитки які знаходяться на балансі та у користуванні мають статус холостяцьких. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивача було зареєстровано у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, 7, який знаходиться у користуванні ТОВ «Мрія-2» згідно договору оренди №31 від 15.12.2004 року. З 17.05.2001 року по теперішній час, у звязку з застосуванням примусових заходів медичного характеру, [PERSON] знаходиться на лікуванні в Українській психіатричній лікарні суворого нагляду. Відповідно до листа ТОВ «Мрія-2» № 16 від 24.01.2007 року [PERSON] був поселений на койко-місце у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, 7. У звязку з тим, що позивач протягом тривалого часу не проживав у гуртожитку, не здійснював оплату за проживання, за ним не було збережено койко-місце та 07.12.2005 року його було знято з реєстрації. 24.01.2007 року цей лист було надіслано на адресу Української психіатричної лікарні суворого нагляду, в якій знаходиться на лікуванні позивач, тому суд вважає, що позивача було сповіщено належним чином про зняття з реєстрації за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, 7. Враховуючи, що зазначений лист було відправлено ТОВ «Мрія-2» 24.01.2007 року, а позивач звернувся до суду із позовом 28.05.2010 року суд приходить до висновку, що ним було порушено процесуальні строки повязані із спливом позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання, в якому просив на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України відмовити позивачу [PERSON] у позові. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач заперечив проти задоволення зазначеного клопотання, проте жодних поважних підстав пропущення процесуального строку не вказав. Відповідно до ч. 1 ст. 72 ЦПК України право процесуальної дії втрачається із закінченням строку встановленого законом або судом.

Outcome: dismissed