Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~В вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, з відповідачем перебував у трудових відносинах з 17.09.2012 року до 12.03.2019 року. 09.01.2020\~року складений\~акт розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання,\~який затверджено\~10.01.2020\~року т.в.о.\~начальника головного\~управління Держпраці\~у Донецькій\~області Ткаченко\~Г.М.,\~яким йому\~встановлено професійні\~захворювання:\~хронічна двобічна\~сенсоневральна приглухуватість\~з помірним\~(ІІІ)\~ступенем зниження\~слуху за\~класифікацією [PERSON] \~та [PERSON] ,\~хронічна попереково-крижова\~радикулопатія L5,\~S1\~праворуч в\~стадії неповної\~ремісії з\~помірними статико-динамічними\~порушеннями,\~м`язово-тонічним\~та больовим\~синдромами,\~рецидивуючий перебіг\~-\~захворювання професійні,\~встановлені вперше.\~Хронічний бронхіт\~II\~ст.,\~фаза затухаючого\~загострення,\~дифузний пневмосклероз,\~ЛН І-ІІ\~ст.\~-\~захворювання професійне,\~встановлене вперше. 18.02.2020 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, де йому вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності за сукупністю з 14.02.2020 року безстроково: 30% - хронічна попереко-крижова радикулопатія; 20% - хронічна приглухуватість. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування за хронічною п/крижовою радикулопатією, корсет на п/кр відділ хребта. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зав`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 85 600 грн. У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що під час роботи ним було отримано професійне захворювання, оскільки він тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Слід зазначити, що оформляючи трудові відносини з позивачем, позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач відповідно до ст.7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Позивач зазначає, що професійні захворювання виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві, однак за весь період роботи він жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Крім того, у п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.04.2020 p. зазначено, що у зв`язку з тривалою роботою [PERSON] в умовах дії шкідливих виробничих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо. Позивачем помилково сприймається як доказ вини відповідача у виникненні професійного захворювання той факт, що повідомлення про виявлене та встановлене професійне захворювання було направлено на адресу відповідача, оскільки відповідно п.101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р. у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» виключно на підставі п.101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Крім того, позивачем, в якості факту спричинені моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 18.02.2020 р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 50% по профзахворюванню. Однак висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Вважав, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 12.03.2019 р., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці». Таким чином, позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Крім того позивачу по справі Фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Також просив суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачу встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затв. постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. Таким чином, вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 85 600,00 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (50%), не відповідає вимогам розумності і справедливості. Вимога позивача про стягнення 85 600,00 грн., як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «ШУ «Покровське» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просив встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 500 грн, тобто не більше 25 000 грн, в остаточній частині позову в задоволенні позивачу просив відмовити. Вважав, що перелічені вище обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 85 600,00 грн, як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «ШУ «Покровське» є безпідставною та не підлягає задоволенню. У встановлений судом строк представник позивача - адвокат Павлова О.О. надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п.17 акту розслідування ПЗ. У відповідності до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. У відповідності до cт.158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Позивач вважав, що вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 вказаного Закону несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров`я та працездатність з вини підприємства, вважала, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивач дотримувався при визначені розміру моральної компенсації для то, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоров`я, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоров`я, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. \~ \~ \~ \~Вважала необґрунтованими й доводи відповідача про те, що отримання позивачем професійного захворювання та моральних страждань відбулося з вини позивача, який знав за роботу у шкідливих та важких умовах та про їх негативний вплив на його здоров`я, умисно не вчиняв заходів для усунення шкоди для себе. При цьому, слід виходити з того, що припинити роботу внаслідок наявності шкідливих факторів є не обов`язком, а правом робітника, в той час, як створення належних умов праці є беззаперечним обов`язком роботодавця. Також необґрунтованими є заперечення представника відповідача, згідно яких відповідач не порушував вимоги законодавства про охорону праці. При цьому слід брати до уваги, що наявність порушень законодавства про працю встановлена актом розслідування. В той час право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності (відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17). Враховуючи викладене, вважає заперечення відповідача необґрунтованими, а позовні вимоги такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Позивач працював в ПрАТ "Шахтоуправління "Покровське" з 17.09.2012 року до 12.03.2019 року прохідником підземним 4,5 розряду з повним робочим днем у шахті, звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.18-26). Згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання від 10 грудня 2019 року № 44/1046 позивачу встановлено професійне захворювання хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним (ІІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.17). Як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 9 січня 2020 року, затвердженого 10 січня 2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Ткаченко Г.М., професійні захворювання у позивача виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії (а.с.12-16). За висновком МСЕК серія 12ААА № 088059 від 18.02.2020р. позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності за сукупністю з 14.02.2020р. безстроково (30% - за хронічною попереко-крижової радикулопатії, 20% - за хронічною приглухуватістю). У зв`язку із встановленням професійних захворювань рекомендовано медикаментозне лікування за професійними захворюваннями, санітарно-курортне лікування за хронічною попереково-крижовою\~радикулопатією,\~корсет на\~п/кр\~відділ хребта (а.с.8). За висновком МСЕК серія 12ААБ № 416795 від 18.02.2020р. позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності за профзахворюванням з 14.02.2020 року безстроково (а.с.7). \~ \~ \~ \~ Згідно\~ст.23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. \~ \~ \~ \~Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. \~ \~ \~ \~Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідками МСЕК, витягами з амбулаторної карти, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписним епікризом, медичним висновком ЦЛЕК. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження представника відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. \~ \~ \~ \~З урахуванням\~конкретних обставин\~справи,\~суд вважає,\~що сума,\~яку просить\~стягнути позивач,\~надмірна,\~і визначає\~розмір грошової\~компенсації за\~спричинену моральну\~шкоду в\~35\~000 грн. Суд при ухваленні рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України). У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 35 000 грн підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial