Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 141 205, 35гр. за кредитним договором. Посилається в позові на те, що 17.08.2012 року з відповідачкою був укладений Кредитний договір № 120807/с, за умовами якого їй був наданий кредит у розмірі 25000, 00гр. під 80,3% річних,тобто 0,22 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 24 місяці. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 26.07.2013 року в зв»язку з невиконанням відповідачкою умов договору з неї було стягнуто 49 021, 90 гр. за кредитним договором. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист та пред»явлений до виконання, однак рішення суду відповідачкою до цього часу не виконано. Відповідно до п.3.7 Кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, визначеного в п.2.1 цього договору, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими коштами. При ухваленні рішення судом 26.07.2013 року заборгованість з відповідачки була стягнута та нарахована станом на 25.04.2013 року. За період з 26.04.2013 року до 29.12.2014 року сума боргу становить 141 205, 35гр. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву,якою просить розглядати справу в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час розгляду справи сповіщалася належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставила. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи дану норму закону та належне повідомлення відповідачки про час розгляду справи, неповідомленнями нею суд про причини неявки, суд вважає її неявку в судове засіданні без поважних причин. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах,встановлених договором,а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 17.08.2012 року між сторонами був укладений Кредитний договір № 120807/с, за умовами якого відповідачці був наданий позивачем кредит у розмірі 25000, 00гр. під 80,3% річних,тобто 0,22 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 24 місяці. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 26.07.2013 року в зв»язку з невиконанням відповідачкою умов договору з неї було стягнуто 49 021, 90 гр. заборгованості. На виконання рішення суду позивачу був виданий виконавчий лист та пред»явлений до виконання. / а.с. 9 - 14 / Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з п.п.2 п.2 ст.21 Закону України « Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати /процентів/ за користування кредитом. Пунктом 3.1 укладеного між сторонами Кредитного договору встановлена відсоткова ставка в розмірі 80,3 % річних, тобто 0, 22% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п.3.8, 3.9 Кредитного договору за будь-яких умов у разі несвоєчасного надходження /прострочення/ планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється в розмірі 365% річних. Рішенням суду від 26.07.2013 року стягнута заборгованість з відповідачки та проценти станом на 25.04.2013 року. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 526 та 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з цього та умов укладеного між сторонами договору, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України, висловленою в постанові від 29.05.2013 у справі №6-39цс13, яка, згідно зі ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх судів України. Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини, користування боржником грошовими коштами стягувача під час виконавчого провадження порушує право стягувача на користування своїм майном відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( рішення Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 року в справі Дубенко проти України). Враховуючи дані норми закону суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Outcome: approved