Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він здійснює підприємницьку діяльність в продовольчому магазині за адресою: [ADDRESS]. [INFO] в мережі Інтернет, а саме на сайті газети «Інформатор» була розміщена стаття під назвою «[INFO]». [INFO] така сама стаття була надрукована в газеті «Інформатор» від [INFO] [NUMBER]. В даній статті наведені матеріали, які є неправдивими і шкодять його діловій репутації. Такими матеріалами є викладена така інформація: «[INFO].» «[INFO]» Такі відомості, повідомлені в статті, принижують честь, гідність і ділову репутацію його, як громадянина та підприємця, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до нього; наведені цитати зі статті також є припущенням і неправдивою інформацією, яка порочить його ділову репутацію та принижує честь, гідність і ділову репутацію його, як підприємця, оскільки висловлювання щодо реалізації не якісного товару та навіть отруєння людей не відповідає дійсності. Ці вислови на сайті та в газеті формують негативне уявлення у людей про товари, які він реалізує та шкодить діловій репутації. Оскаржувана інформація на веб-сайті та в газеті крім критики та оцінки дій, містить конкретні факти а також висловлювання, містить інформацію, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність і ділову репутацію в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі та підлягає спростуванню. Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, в зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до нього та приниженням честі, гідності, а також його ділової репутації, компенсація за моральну шкоду він вважає складає 10000 грн. Оскільки тираж газети становить 5100 екземплярів, в групі на сайті підписано 8 505 учасників, отже велика кількість людей отримали інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність і ділову репутацію та негативно впливає на його підприємницьку діяльність. Просив визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують його права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію відомості, опубліковані у статті «[INFO]» та поширені відносно нього [INFO] в мережі Інтернет, а саме на сайті газети «Інформатор» та [INFO] в газеті «Інформатор» від [INFO]; зобов'язати відповідачів спростувати відомості, поширені ними [INFO] в мережі Інтернет, а саме на сайті газети «Інформатор» та в газеті «Інформатор» від [INFO] [NUMBER] у статті «[INFO]» у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем засновника газети «Інформатор» та автора цієї статті про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] не пізніше десяти днів з дня набрання рішення суду законної сили; стягнути з відповідачів компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до засновника-видавника газети «Інформатор» [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі; стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1218 грн. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на порушення норм матеріального та процесуального права і, зокрема на те, що судом не враховано, що в судовому засіданні ним був доведений той факт, що стаття, надрукована в газеті та розмішена в мережі Інтернет, стосується саме його, оскільки в статті точно вказані його ім'я та адреса магазину, про що ним були надані письмові докази; крім того, судом не враховано, що відповідачем не надано жодних доказів, що поширена інформація є достовірною, оскільки не переконувався в її достовірності. У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились. Від апелянта надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована у журналі телефонограм №1 за № 1316 від 17 листопада 2015 року. Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що інформація, яка міститься у статті, не вказує конкретно на певну фізичну особу (позивача); в цій статті відсутні будь-які відомості, що саме позивач є власником вказаного у статті продуктового магазину та здійснює підприємницьку діяльність; крім того представником позивача ніяким чином (крім усних пояснень в судовому засіданні) не було доведено та не надано доказів, в чому саме були порушені особисті немайнові права позивача та спричинена шкода його діловій репутації. Проте з такими висновками погодитися неможливо, виходячи з наступного. Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації /ч.1/. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною /ч.3/. При цьому моментом виникнення права на спростування слід вважати юридичний факт правопорушення, протиправність якого включає в себе: поширення інформації, тобто доведення її до відома третьої особи; інформації про особу, тобто з якої можна було б точно встановити, що вона стосується конкретної особи, чи, принаймні, ця особа включається до кола осіб, яких ця інформація стосується (для того, щоб інформація стосувалась конкретної особи потрібно вказати лише певні ознаки, які достатні для точного виокремлення цієї особи серед інших); інформації неправдивої, тобто такої, що не відповідає дійсності чи викладена неправдиво (при цьому важливим є презумпція добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною); інформація, яка порушує особисті немайнові права, тобто дана інформація повинна або завдавати шкоди відповідним особистим немайновим благам, або якимось чином перешкоджати особі у повному та своєчасному здійсненні свого особистого немайнового права. У випадку спростування поширеної неправдивої інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичних осіб, вина особи-поширювача не враховується. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про інформацію" забороняється поширення відомостей, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність особи. Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем на підставі свідоцтва від 27 червня 2000 року; видом його підприємницької діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах продовольчим асортиментом, харчовими продуктами, напоями. Згідно договору від 17 серпня 2014 року між ТОВ «Троянда 2008» в особі [PERSON] і СПД [PERSON] укладений договір оренди нежитлового приміщення площею 70 кв.м для використання торгової діяльності, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке належить орендодавцю. Згідно довідки директора ТОВ «Троянда 2008» від 2 жовтня 2015 року торгівля продуктами харчування здійснюється [PERSON] з 17 серпня 2014 року по теперішній час. Інших продуктових магазинів за зазначеною адресою немає. З матеріалів справи також вбачається, що [INFO] в мережі Інтернет, а саме на сайті: [INFO] була розміщена стаття під назвою «[INFO]»; при цьому в групі на сайті підписано 8 505 учасників. [INFO] в газеті «Інформатор Селидово-Новогродовка-Украинск-Горняк» [NUMBER] від [INFO], тираж якої складає 5100 екземплярів, опублікована стаття під назвою «[INFO]», тобто тираж розрахований на широке коло читачів, серед яких жителі кількох населених пунктів. А оскільки в статтях на сайті і в газеті згадується магазин по [ADDRESS] «Продукти, овочі і фрукти», то стаття викликає думку про те, що саме [PERSON] має відношення к тим негативним явищам, про які згадується в статті, тобто торгівлі неякісним товаром. З досліджених статей, розміщених на сайті газети «Інформатор» і в газеті «Інформатор» вбачається, що вони починаються словами «[INFO].» і далі по тексту «[INFO]» На думку апеляційного суду викладена інформація є неправдивою, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження викладеної інформації: а саме того, що саме в цьому магазині продавалися тухлі яйця. Апеляційний суд також вважає, що інформація, викладена у витягах із статей, розміщених на сайті газети «Інформатор» і в газеті «Інформатор» є негативною інформацією, виходячи із спрямованості статті. Апеляційний суд вважає,що інформація, викладена у статтях, порушує особисті немайнові права [PERSON], оскільки завдає шкоди його репутації як суб'єкту підприємницької діяльності, який по роду своєї діяльності займається реалізацією продовольчих товарів для населення, а негативна інформація створює перешкоди нормальній роботі в цій сфері діяльності, до чого [PERSON] має безпосереднє відношення. Таким чином, з огляду на зазначені Закони та нормативно-правові акти і зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що вся інформація, з урахуванням спрямованості статей, відбитих у заголовках і витягах зі статей, про спростування якої просить позивач, є недостовірною, не підтверджується доказами, принижує честь і гідність [PERSON] як особистості, дискредитує його як суб'єкта підприємницької торгівлі, принижує його ділову репутацію, тому підлягає спростуванню. Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої у засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У пункті 12 зазначеної постанови роз'яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно матеріалів справи інформація, яку просив спростувати позивач, надрукована в газеті «Інформатор», засновником-видавником якої є фізична особа-підприємець [PERSON]; в цій же газеті зазначений сайт:[INFO]. Автор поширеної інформації на цьому сайті невідомий. Виходячи із зазначених роз'яснень Пленуму і встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що належним відповідачем по даній справі є засновник-видавник газети «Інформатор» [PERSON]. Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278) тощо. Відповідно до ч.7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Виходячи з того, що інформація, про спростування якої просить позивач, викладена на сайті та в газеті, то вона підлягає спростуванню шляхом публікації на цьому сайті а також в друкованому засобі масової інформації - газеті «Інформатор» тим же способом, що і недостовірная інформація. Звертаючись до суду з позовом позивач просив спростувати поширені відомості у спосіб найбільш близький до способу їх поширення та шляхом публікації офіційного вибачення. Проте апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про спростування поширеної інформації шляхом публікації офіційного вибачення не підлягають задоволенню, оскільки законодавством не передбачений такий спосіб захисту немайнового права. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає поряд з іншим, і у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив стягнути на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням зазначених роз'яснень Пленуму і виходячи із характеру і обсягу душевних страждань [PERSON], їх тривалості, характеру і обсягу інформації, опублікованої про нього і її негативних наслідків, апеляційний суд вважає, що на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] - засновника-видавника газети «Інформатор» підлягає стягненню сума на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.

Outcome: partial