Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Статус», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що згідно постанови Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. При цьому встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху відбулось зіткнення транспортних засобів ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER], під керуванням останнього та ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER], під його, позивача, керуванням, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку № 484/13 від 16 вересня 2013 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER], внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, складає 26448,67 грн. Крім того, йому заподіяно також моральну шкоду, оскільки відчув негативні емоції і переживання, що призвели до погіршення психічного здоров'я, вплинули на реалізацію його намірів та ділових стосунків. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу втратив душевний спокій, багато часу витрачав на звернення в різні установи та організації. Відмова відповідачів у виплаті коштів у зв'язку з пошкодженням автомобіля призвели до вимушених змін у його житті, втратив душевний спокій. Тому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в сумі 26448,67 грн., витрати на проведення дослідження автомобіля в розмірі 800 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON], його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що оскільки цивільна відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Статус», остання повинна відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу. Представник ПрАТ «Страхова компанія «Статус» в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що оскільки [PERSON], цивільно-правова відповідальність котрого застрахована в даній страховій компанії, не виконав умов договору страхування щодо повідомлення страховика про ДТП, згідно п. 5 ч. 1 ст. 997 ЦК України страховик відмовив від здійснення страхової виплати. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих учасників дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. У ч. 22.1 ст. 22 зазначеного Закону визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 4 жовтня 2012 року ПрАТ «Страхова компанія "Статус" та [PERSON] уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/3742835) автомобіля ВАЗ-21061, д.н.з. [NUMBER], строком дії до 4 жовтня 2013 року. За цим договором [PERSON] застрахував свою відповідальність на випадок заподіяння шкоди життю, здоров'ю і майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту (на одного потерпілого): за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. , розмір франшизи 510 грн. Відповідно до вказаного договору він (договір) діє на умовах, встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно постанови судді Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2013 року, котра набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. При цьому встановлено, що [PERSON] 9 серпня 2013 року близько 18 години, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER], на 19 км+700 м автодороги Ярмолинці-Сатанів, перед початком маневру розвороту не переконався в безпечності свого маневру та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.1 ПДР України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 9 серпня 2013 року керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER], у порядку , визначеному п. 2.2 Правил дорожнього руху, а саме: власник даного транспортного засобу - [PERSON] передав цей транспортний засіб та реєстраційні документи на нього у користування позивачу, котрий мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Отже, [PERSON] 9 серпня 2013 року володів вказаним транспортним засобом на законних підставах, а тому в силу ч. 5 ст. 48 Закону України «Про власність» вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної зазначеному транспортному засобу. У відповідності до п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи у п. 19 постанови № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що у відповідності до вимог закону повідомляв ПрАТ " СК «Статус» про настання дорожньо-транспортної пригоди за телефоном гарячої лінії, вказаної у полісі. Підтвердив даний факт і позивач в судовому засіданні. Крім того, 9 грудня 2013 року потерпілий [PERSON] звернувся в ПрАТ «СК «Статус» із заявою стосовно виплати страхового відшкодування. Як видно з листа голови правління ПрАТ «СК «Статус» № 31 від 8 січня 2014 року, позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди , оскільки [PERSON] не повідомив у визначені законом строки про настання страхового випадку. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, товариство, в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, обґрунтувань та доказів того, що несвоєчасне звернення позивача про виплату страхового відшкодування призвело до неможливості встановити обставини, вказані в 37.1.3 Закону, суду не надало. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість відмови ПрАТ «СК «Статус» у виплаті [PERSON] страхового відшкодування, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. При визначенні розміру матеріального збитку, завданого позивачу, суд не може взяти до уваги висновок № 484/13 від 16 вересня 2013 року, наданий останнім, оскільки цей документ є експертним дослідженням, а тому з урахуванням ч. 2 ст.. 57 ЦПК України не може бути допустимим доказом у даній справі. Натомість, оскільки відповідач [PERSON] не погодився з вартістю матеріального збитку, визначеного у вищевказаному висновку, за його (відповідача ) клопотанням судом у визначеному законом порядку було призначено автотоварознавчу експертизу, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від виконання покладених на нього обов'язків без поважних причин та завідомо неправдивий висновок експерта. Як видно з висновку експерта № 007/04/2014 від 15 квітня 2014 року, сума завданого матеріального збитку власнику транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 19430,01 грн. З врахуванням викладеного, суд вважає, що на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди слід стягнути: з ПрАТ «СК «Статус» 18920 грн. 01 коп. (сума завданого матеріального збитку за мінусом франшизи); з [PERSON] 510 грн. суми франшизи за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] слід стягнути завдану позивачу моральну шкоду, передбачену п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, виходячи з наступного. Згідно ч.1, п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою за наявності її вини. Як видно з матеріалів справи, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений [PERSON] 4 жовтня 2012 року. Тому до даних спірних правовідносин у відповідності до п. 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України 05.07.2012 № 5090-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (вступив в законну силу 4.11.2012 року), слід застосувати норми ст.. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції , що діяла до набрання чинності Законом № 5090-VI, відповідно до котрих якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України , таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що моральна шкода , заподіяна [PERSON] підлягає відшкодуванню [PERSON] , котрий у визначеному законом порядку визнаний винним у ДТП, що сталася 9 серпня 2013 року, При визначенні розміру відшкодування [PERSON] моральної шкоди суд враховує характер та обсяг фізичних і моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження належного йому на праві користування майна та його відновлення, їх тривалості, тяжкість вимушених змін у його життєвих обставинах, викликаних неможливістю користування транспортним засобом для особистих потреб, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 800 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial