Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] вказує, що проживає разом зі своєю сім'єю з 1983 року у будинковолодінні № 7 по вул. Кірова (на даний час вул. Шкільна) в смт. Диканька Полтавської області, у якому раніше до них проживала [PERSON], проте за нею належним чином право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями не оформлений. Вказуючи на те, що [PERSON] померла ще у 1982 році, а він майже 33 роки постійно проживав і проживає у будинковолодінні № 7 по вул. Шкільній в смт. Диканька Полтавської області, здійснює весь цей час догляд за нерухомим майном, сплачує всі витрати по його утриманню, відкрито користується ним як власним, ніхто не оспорює його володіння та користування будинковолодінням, проте він позбавлений можливості зареєструвати на себе право власності на вказане будинковолодіння у встановленому законодавством порядку, позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності за ним на це нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задоволити виходячи з обставин, викладених ним у позові та у судовому засіданні. Представник відповідача Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області - в судове засідання не зявився, до суду надійшов лист про визнання відповідачем позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника відповідача. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з технічного паспорта будинковолодіння по вул. Кірова, 7 в смт. Диканька Полтавської області власником у ньому зазначена [PERSON], [INFO]. Згідно даних будинкової книги по житловому будинку № 7 по вул. Кірова в смт. Диканька Полтавської області [PERSON] 06 лютого 1979 року знялася з реєстрації. Як вбачається з довідки ВДРАЦС Кобеляцького РУЮ від 14.12.2015 року [PERSON], згідно актового запису про смерть № 22, померла 19 січня 1982 року. Судом встановлено, що позивач разом з дружиною [PERSON] у 1983 році приїхав до смт. Диканька Полтавської області та оселився з дозволу виконкому Диканської селищної ради у вільному житловому будинку по вул. Кірова, 7, у якому постійно проживає із сім'єю із того по даний час, утримує цей будинок, провів тут певні добудови приміщень, їх ремонти, сплачує комунальні послуги, що підтверджується відповідними розрахунковими книжками. Із наявної в матеріалах справи копії будинкової книги по прописці громадян в житловому будинку № 7 по вул. Кірова в смт. Диканька Полтавської області вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований у цьому будинку за вказаною адресою з 28 липня 1983 року. Факт реєстрації позивача за вказаною адресою також підтверджується наявними у справі копіями його паспорта та довідки Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області від 25 вересня 2015 року № 6640. Крім того, відповідно до довідки Диканської селищної ради від 18 березня 2016 року № 1435 [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,15 гектара за вказаною вище адресою. Земельна ділянка перебуває у комунальній власності. Допитанні в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що як сусіди позивача знають, що він проживає безпереривно у спірному будинку разом із сім"єю з 1983 року, користується тут земельною ділянкою, утримує за свій кошт будиковолодіння і всі вважають, що цей будинок є його власністю. Згідно довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 11 листопада 2015 року реєстрація права власності на житловий будинок по вул. Кірова, 7 в смт. Диканька Полтавської області ні за ким не проводилася. Як вбачається з копії рішення Диканської селищної ради від 19 лютого 2016 року № 8 вулицю Кірова в смт. Диканька Полтавської області було перейменовано на вулицю Шкільну. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 року. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Аналогічні роз'яснення містить п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" та правова позиція в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року у справі № 6-27245св07. Враховуючи те, що позивач [PERSON] заволодів нерухомим майном у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Шкільній, 7 (колишня вул. Кірова) в смт. Диканька Полтавської області і продовжує відкрито, безперервно ним володіти і користуватися на протязі 33 років а саме у період з 1983 року і по даний час, відповідач проти його позовних вимог не заперечує, спір з приводу права власності на вказане нерухоме майно між іншими особами не має місця, спадкоємці якихось осіб на це майно відсутні, суд приходить до висновку, що позивач по справі за набувальною давністю набув право власності на вказане вище будинковолодіння, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved