Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

05.09.2018 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 4, в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави, в особі Харківської міської ради, безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 202\~379, 09 грн. судові витрати покласти на відповідача. 27.09.2018 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 4, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за територіальною підсудністю передано до Київського районного суду м. Харкова. 06.11.2018 року представником Харківської міської ради на вищезазначену ухвалу подано апеляційну скаргу. 29.01.2019 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Ухвалу Московського районного суду м. Харкові від 27 вересня 2018 року скасувати, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] , набувши право власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,0462 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належним чином не оформили та не зареєстрували речові права на цю земельну ділянку, в період з 01 серпня 2015 року по 31 липня 2018 року не вносили плату за користування нею. Згідно з проведеними розрахунками, через відсутність платежів за земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-2», що належить [PERSON] , бюджет міста Харкова за період з 01.08.2015 по 31.07.2018 недоотримав 202379,09 грн. орендної плати за землю, яку Харківська міська рада могла би отримати у разі укладення між нею і відповідачем договору оренди. Відповідно до акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 04.04.2018 року, за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , [ADDRESS] земельної ділянки, яка використовується [PERSON] та [PERSON] відповідно до її меж складає 0,0462 га, з яких [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2» за адресою [ADDRESS] використовується 0,022853 га. Відповідачем [PERSON] у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову. Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. На підставі договору дарування від 08.11.2008 року № 9730 відповідач [PERSON] є власником нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 226,9; розташованого за адресою: м [ADDRESS] . Проте, відповідач [PERSON] належним чином не оформила та не здійснила державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, на якій розташований зазначений об`єкт нерухомого майна (листи-підтвердження Управління Держгеокадастру у місті Харкові від 17 жовтня 2016 року № 19-20.08-3-4465/20-16 та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 04 жовтня 2016 року № 3943/0/226-16). Фактичний розмір\~земельної ділянки,\~яку використовує\~відповідач [PERSON] ,\~підтверджено актом\~обстеження,\~визначення меж,\~площі та\~конфігурації земельної\~ділянки по\~ [ADDRESS] ,\~ [ADDRESS] , від 05 квітня 2018 року, складеним Департаментом територіального контролю Харківської міської ради. За розрахунком позивача, розмір збережених відповідачем [PERSON] коштів від безпідставно набутого майна склав 202379,09 грн. за період з 01 серпня 2015 року по 31 липня 2018 року. Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13; Рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013". Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22\~Цивільного\~кодексу\~України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166\~Цивільного\~кодексу\~України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 152\~Земельного\~кодексу\~України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156\~Земельного\~кодексу\~України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів\~України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу). Частина перша статті 93\~Земельного\~кодексу\~України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України). Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ні попереднього землекористувача, ні [PERSON] , зокрема укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права, а отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. З огляду на викладене, [PERSON] , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15, від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15, від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14. Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 202379,09 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved