Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 серпня 2018 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ТОВ «ІПМ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку, компенсації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.05.2013 був прийнятий на роботу на посаду менеджера з персоналу у ТОВ «ІПМ», 21.03.2017 його було переведено на посаду інженера з охорони праці, а 02.10.2017 звільнений за угодою сторін. Посилався на те, що в день звільнення йому не виплачено заробітну плату за період з 15.05.2013 по 02.10.2017 в розмірі 75791,04 грн. Вважає, що у зв`язку з невиплатою заробітної плати відповідач має сплатити середній заробіток за весь час по день фактичного розрахунку, а також компенсацію втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати. В своїй позовній заяві [PERSON] просив стягнути з ТОВ «ІПМ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 15.05.2013 по 02.10.2017 в сумі 75791,04 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 02.10.2017 по 20.08.2018 в розмірі 33607,20 грн та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 40066,90 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2018 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи по суті. Відповідачем ТОВ «ІПМ» 10.09.2018 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову, який вважає необґрунтованим. Свій відзив на позовну заяву мотивував тим, що [PERSON] був прийнятий в ТОВ «ІПМ» на посаду менеджера з персоналу з 15 травня 2013 року, з 21 березня 2013 року переведений на посаду інженера з охорони праці, але трудова книжка останнім роботодавцю не надавалася. Відповідач посилався на ту обставину, що [PERSON] до теперішнього часу є працівником ТОВ «ІПМ», трудові відносини не припинено, заяв про звільнення від нього товариство не отримувало, але з 18 грудня 2017 року позивач відсутній на роботі. Також відповідач зазначав, що за робітна плата за 2013-2017 роки [PERSON] виплачувалася щомісячно та у повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2018 року призначено в цивільній справі № 552/4713/18 за позовом [PERSON] до ТОВ «ІПМ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2018 року в цивільній справі № 552/4713/18 призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 жовтня 2018 року зупинено провадження в справі на час проведення експертиз. 04 березня 2019 року на виконання ухвали суду від 26 вересня 2018 року експертною установою надано висновок експерта від 30.01.2019 № 26868. 22 травня 2019 року до суду надійшло повідомлення експертної установи про неможливість надання висновку експерта на виконання ухвали суду від 05 жовтня 2018 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 травня 2019 року скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2018 року в цивільній справі № 552/4713/18 в частині призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, відновлено провадження в цивільній справі № 552/4713/18. В судовому засіданні з розгляду справи по суті, в якому неодноразово оголошувалися перерви, позивач та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданих до суду заявах обставини. Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, посилаючись на обставини, які виклали в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь в розгляді справи, розглянувши матеріали позовної заяви та інші заяви по суті справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивача [PERSON] на підставі наказу № 04-15.05.2013-к від 15 травня 2013 року прийнято на посаду менеджера з персоналу ТОВ «ІПМ» з 15 травня 2013 року, з оплатою праці згідно штатного розпису. Наказом № 03-21.03.2016-к від 21 березня 2016 року позивача переведено на посаду інженера з охорони праці з 21 березня 2016 року. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 115 ЦПК України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як встановлено судом та визнавалося учасниками справи, позивачу [PERSON] в період з травня 2013 року по жовтень 2017 року, що є межами заявлених позовних вимог, нараховувалася заробітна плата. Відповідач ТОВ «ІПМ» на обґрунтування факту виплати позивачу заробітної плати за період 2013-квітень 2017 року надав до суду відомості на виплату грошей (заробітної плати) з підписами позивача [PERSON] про отримання щомісячних сум. Отримання грошових коштів в рахунок оплати заробітної плати оспорюється позивачем, який стверджує, що підписи у відомостях виконані не ним. Відповідно до висновку експерта № 26868 за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи за цивільною справою № 552/4713/18 від 30.01.2019 підписи від імені [PERSON] у відомостях на виплату грошей за липень 2016 року, лютий, березень 2017 року, розташовані в графах: «підпис про одержання» виконані самим [PERSON] , а у відомостях про виплату грошей за травень 2013 року - січень 2017 (окрім відомості № ВЗП-000024 за липень 2016 року) виконані не [PERSON] (том 3 а.с. 206-2019). Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що розмір заробітної плати, який був нарахований позивачу [PERSON] на ТОВ «ІПМ» за період з травня 2013 року по квітень 2017 року, але не був ним отриманий, підлягає стягненню з відповідача відповідно до відомостей про виплату заробітної плати, підписи від імені [PERSON] у яких виконані не ним, а саме за даними таких відомостей: -відомість № ВЗП-000001 за травень 2013 року на суму 728,83 грн; -відомість № ВЗП-000002 за червень 2013 року на суму 591,79 грн; -відомість № ВЗП-000004 за червень 2013 року на суму 473,73 грн; -відомість № ВЗП-000007 за липень 2013 року на суму 509,46 грн; -відомість № ВЗП-000009 за липень 2013 року на суму 555,76 грн; -відомість № ВЗП-000010 за серпень 2013 року на суму 557,97 грн; -відомість № ВЗП-000013 за серпень 2013 року на суму 507,25 грн; -відомість № ВЗП-000017 за вересень 2013 на суму 557,97 грн; -відомість № ВЗП-000019 за жовтень 2013 року на суму 1065,22 грн; -відомість № ВЗП-000020 за листопад 2013 року на суму 557,97 грн; -відомість № ВЗП-000018 за листопад 2013 року на суму 507,25 грн; -відомість № ВЗП-000022 за грудень 2013 року на суму 521,43 грн; -відомість № ВЗП-000001 за грудень 2013 року на суму 625,73 грн; -відомість № ВЗП-000002 за січень 2014 року на суму 491,64 грн; -відомість № ВЗП-000004 за січень 2014 року на суму 655,52 грн; -відомість № ВЗП-000005 за лютий 2014 року на суму 573,58 грн; -відомість № ВЗП-000007 за лютий 2014 року на суму 573,58 грн; -відомість № ВЗП-000008 за березень 2014 року на суму 516,22 грн; -відомість № ВЗП-000010 за березень 2014 року на суму 630,94 грн; -відомість № ВЗП-000011 за квітень 2014 року на суму 600,89 грн; -відомість № ВЗП-000013 за квітень 2014 року на суму 546,27 грн; -відомість № ВЗП-000014 за травень 2014 року на суму 483,01 грн; -відомість № ВЗП-000016 за травень 2014 року на суму 694,09 грн; -відомість № ВЗП-000017 за червень 2014 року на суму 543,40 грн; -відомість № ВЗП-000020 за червень 2014 року на суму 667,63 грн; -відомість № ВЗП-000023 за липень 2014 року на суму 548,65 грн; -відомість № ВЗП-000025 за липень 2014 року на суму 702,30 грн; -відомість № ВЗП-000029 за серпень 2014 року на суму 608,66 грн; -відомість № ВЗП-000026 за серпень 2014 року на суму 619,39 грн; -відомість № ВЗП-000030 за вересень 2014 року на суму 563,08 грн; -відомість № ВЗП-000032 за вересень 2014 року на суму 680,65 грн; -відомість № ВЗП-000033 за жовтень 2014 року на суму 538,61 грн; -відомість № ВЗП-000035 за жовтень 2014 року на суму 705,12 грн; -відомість № ВЗП-000036 за листопад 2014 року на суму 563,08 грн; -відомість № ВЗП-000038 за листопад 2014 року на суму 720,82 грн; -відомість № ВЗП-000039 за грудень 2014 року на суму 538,61 грн; -відомість № ВЗП-000001 за грудень 2014 року на суму 772,72 грн; -відомість № ВЗП-000002 за січень 2015 року на суму 506,77 грн; -відомість № ВЗП-000004 за січень 2015 року на суму 827,10 грн; -відомість № ВЗП-000005 за лютий 2015 року на суму 563,08 грн; -відомість № ВЗП-000007 за лютий 2015 року на суму 806,06 грн; -відомість № ВЗП-000008 за березень 2015 року на суму 482,64 грн; -відомість № ВЗП-000010 за березень 2015 року на суму 924,72 грн; -відомість № ВЗП-000011 за квітень 2015 року на суму 536,27 грн; -відомість № ВЗП-000013 за квітень 2015 року на суму 937,70 грн; -відомість № ВЗП-000014 за травень 2015 року на суму 500,52 грн; -відомість № ВЗП-000015 за травень 2015 року на суму 1116,50 грн; -відомість № ВЗП-000017 за червень 2015 року на суму 563,08 грн; -відомість № ВЗП-000019 за червень 2015 року на суму 1260,67 грн; -відомість № ВЗП-000020 за липень 2015 року на суму 538,61 грн; -відомість № ВЗП-000022 за липень 2015 року на суму 1321,39 грн; -відомість № ВЗП-000023 за серпень 2015 року на суму 1165,86 грн; -відомість № ВЗП-000026 за серпень 2015 року на суму 196,98 грн; -відомість № ВЗП-000029 за вересень 2015 року на суму 563,08 грн; -відомість № ВЗП-000031 за вересень 2015 року на суму 1296,92 грн; -відомість № ВЗП-000032 за жовтень 2015 року на суму 536,27 грн; -відомість № ВЗП-000033 за жовтень 2015 року на суму 1323,73 грн; -відомість № ВЗП-000034 за листопад 2015 року на суму 1860 грн; -відомість № ВЗП-000035 за листопад 2015 року на суму 1710 грн; -відомість № ВЗП-000001 за грудень 2015 року на суму 643,52 грн; -відомість № ВЗП-000002 за грудень 2015 року на суму 1216,48 грн; -відомість № ВЗП-000003 за січень 2016 року на суму 1861,39 грн; -відомість № ВЗП-000007 за лютий 2016 року на суму 1876,92 грн; -відомість № ВЗП-000006 за березень 2016 року на суму 585,45 грн; -відомість № ВЗП-000008 за березень 2016 року на суму 1243,89 грн; -відомість № ВЗП-000011 за квітень 2016 року на суму 716,83 грн; -відомість № ВЗП-000013 за квітень 2016 року на суму 1160,09 грн; -відомість № ВЗП-000017 за травень 2016 року на суму 504,19 грн; -відомість № ВЗП-000018 за травень 2016 року на суму 1372,73 грн; -відомість № ВЗП-000022 за червень 2016 року на суму 1861,39 грн; -відомість № ВЗП-000023 за липень 2016 року на суму 746,45 грн; -відомість № ВЗП-000025 за серпень 2016 року на суму 684,25 грн; -відомість № ВЗП-000026 за серпень 2016 року на суму 1254,17 грн; -відомість № ВЗП-000027 за вересень 2016 року на суму 684,25 грн; -відомість № ВЗП-000028 за вересень 2016 року на суму 1254,17 грн; -відомість № ВЗП-000029 за жовтень 2016 року на суму 615,82 грн; -відомість № ВЗП-000030 за жовтень 2016 року на суму 1322,60 грн; -відомість № ВЗП-000031 за листопад 2016 року на суму 684,25 грн; -відомість № ВЗП-000033 за листопад 2016 року на суму 1254,17 грн; -відомість № ВЗП-000034 за грудень 2016 року на суму 821,10 грн; -відомість № ВЗП-000001 за грудень 2017 року на суму 1040,06 грн; -відомість № ВЗП-000002 за січень 2017 року на суму 1313,76 грн; -відомість № ВЗП-000003 за січень 2017 року на суму 1970,54 грн. Всього розмір не отриманої позивачем заробітної плати складає 68525 грн 24 коп. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, підлягають частковому задоволенню, з ТОВ «ІПМ» на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 68525 грн. 24 коп. в рахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Оскільки нарахована позивачу заробітна плата за період липень 2016 року, лютий, березень 2017 року отримана ним особисто, про що свідчать його підписи у відомостях, в цій частині позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що 05 квітня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «ІПМ» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 05/04-ФД (т. 2 а.с. 9), за умовами якого відповідач надав позивачу строкову поворотну фінансову допомогу в межах суми 47000 грн на безоплатній основі строком повернення до 31 грудня 2017 року. Отримання позивачем грошової суми в розмірі 47000 грн підтверджено видатковим касовим ордером (т. 2 а.с. 10) та не спростовано дослідженими судом доказами. Пунктом 3.2. договору № 05/04-ФД від 05 квітня 2017 року його сторони передбачили можливість повернення суми позики шляхом відрахування з заробітної плати [PERSON] у повному обсязі щомісячно. На підставі викладеного, оскільки заробітна плата позивачу [PERSON] за період квітень-жовтень 2017 року нараховувалася, але відраховувалася в рахунок погашення отриманої позивачем допомоги відповідно до його волевиявлення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині позивачем заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно 02.10.2017 був звільнений за угодою сторін. Разом з тим, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України, однією з яких є угода сторін (п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України). Угода сторін має місце при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) коли договір припиняється в строк, визначений сторонами. Як встановлено дослідженими в справі доказами, власником підприємства (ТОВ «ІПМ») рішення про припинення з позивачем [PERSON] трудових відносин (про звільнення) не приймалося, відповідний наказ не видався. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі трудові відносини не припинені, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при зверненні є безпідставними та не підлягають задоволенню. Посилання позивача на обґрунтування факту припинення трудових відносин на наявність відповідного запису в трудовій книжці про звільнення (том 1 а.с. 5) судом оцінюється критично. Згідно зі ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України Постановою від 27 квітня 1993 р. N 301 «Про трудові книжки працівників» постановив Міністерству праці, Міністерству юстиції, Міністерству соціального захисту населення разом із заінтересованими міністерствами та іншими підвідомчими Кабінетові Міністрів України органами державної виконавчої влади за участю профспілкових об`єднань у тримісячний термін розробити і затвердити Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно з п. 2.4. зазначеної вище Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Оскільки відповідний наказ про звільнення позивача з посади прийнято не було, наявність запису до трудової книжки не може бути оцінено судом як факт припинення між сторонами трудових відносин, оскільки такий запис здійснений за відсутності наказу. Окрім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що підпис у відповідному записі до трудової книжки [PERSON] виконаний не ним. При вирішенні справи судом також враховується те, що в силу норм ст. 13 ЦПК України та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] , обираючи на власний розсуд спосіб захисту порушеного права, в судовому порядку питання щодо визнання трудових відносин припиненими не порушував. Посилання позивача на наявність власноручно написаної заяви про звільнення, датованої 25.09.2017 (том 1 а.с. 4), судом також оцінюється критично, оскільки [PERSON] , резолюція якого міститься на заяві, є позивачу близьким родичем та в судовому засіданні представляв його інтереси. Відповідно до Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" з наступними змінами і доповненнями підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог статей 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Судом встановлено, що відповідачем ТОВ «ІПМ» не здійснювалося нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, оскільки згідно з відомостями заробітна плата позивачу виплачувалася своєчасно та в повному обсязі. За липень 2016 року, лютий, березень 2017 року [PERSON] , заробітна плата нарахована та виплачена своєчасно, в період з квітня 2017 року заробітна плата, яка нараховувалася позивачу, утримувалася в рахунок погашення отриманої ним допомоги за його згодою. Умови, з якими закон пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, не настали. Тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовним вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору в частині вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. У зв`язку з частковим задоволенням заявлених позивачем позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. враховуючи заявлені судом позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Окрім того, позивачем [PERSON] , при зверненні до суду було заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку, але в цій частині не сплачено судовий збір. Оскільки судом в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині відмовлено, але ним не було сплачено судовим збір, за результатами розгляду справи з позивача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Стягуючи з позивача судовий збір за пред`явлені вимоги про стягнення середнього заробітку, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду України, висловлений у постанові від 30.01.2019 по справі № 910/4518/16, провадження № 12 -301гс18 щодо застосування норм права, а саме сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: «Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях» (пункт 58 постанови від 30.01.2019). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, при зверненні до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у порядку наказного та позовного провадження) слід сплачувати судовий збір, визначений у статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн. та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Окрім того, в справі проведено судову експертизу, витрати на проведення якої згідно з ухвалою суду від 26 вересня 2018 року було покладено на позивача [PERSON] . За повідомленням експерта (том 3 а.с. 206) експертизу вартістю 14014 грн сплачено. В силу норм ст. 133 ЦПК України витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, та є судовими витратами. Тому з відповідача ТОВ «ІПМ» на користь позивача підлягають стягнення понесені позивачем витрати на проведення експертизи пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 6426,79 грн. (45,85%).

Outcome: partial