Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

29.03.2016 року позивач звернувся в Шосткинський міськрайонний суд з вказаним позовом, пояснюючи та уточнюючи позовні вимоги просить суд: 1. Розірвати трудовий договір № 18520800320 від 03 березня 2008 року укладений 03 березня 2008 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та працівником [PERSON] з 26 квітня 2016 року за власним бажанням ст. 38 ч. 3 КЗпП України. 2. Зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] вчинити запис у трудовій книжці [PERSON] про трудові відносини між ними в період з 03 березня 2008 року по 26 квітня 2016 року відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р. 3. Зобов'язати [PERSON] міськрайцентр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір № 18520800320 від 03 березня 2008 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та працівником [PERSON] з підстав визначених ст. 38 ч. 3 КЗпП України з ініціативи працівника [PERSON]. Позивач, посилаючись на ст. 21, п.4 ч.1 ст. 36, ст. 38, ст. 24-1, 265 Кодексу законів про працю України, п.п. 8, 9 Порядку реєстрації трудового договору між працівниками і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 р., позов мотивує тим, що 03 березня 2008 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та працівником [PERSON] укладено трудовий договір, який зареєстровано 03 березня 2008 року за № 18520800320 [PERSON] міськрайцентром зайнятості. З 03 березня 2008 року [PERSON] була допущена до роботи в якості продавця мобільних телефонів в магазин «МОБИ», який знаходився за адресою: м. Шостка вул. К. Маркса, буд. 30 (автобусна зупинка «Універмаг»). Трудовим договором передбачена оплата праці у розмірі виходячи з мінімальної заробітної плати, згідно з табелем відпрацьованого часу (п. 3) та не більше 20 годин на тиждень згідно графіку (п. 4). Відповідно до п. 1 даного договору, договір укладений на невизначений строк. При вирішенні питань, не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України (п. 7 договору). Порядок припинення договору сторонами у трудовому договорі не визначено. З 02 листопада 2010 року по 07 березня 2011 рік [PERSON], знаходилась на лікарняному листі № 784478 виданим КЗ « Шосткинська ЦРЛ» у звязку з вагітністю та пологами. Лікарняний листі № 784478 був наданий відповідачу по справі ФОП [PERSON], для його оплати. 15 січня 2011 року у позивача народився син. На підставі заяви позивача фізична особа - підприємець [PERSON], своїм наказом б/н від 08.03.2011 року надала позивачу відпуску по догляду за дитиною до досягнення сином 3- річного віку з 08.03.2011 року по 15 січня 2014 р. На наступний день після закінчення терміну відпуски по догляду за дитиною до досягнення ним 3-х річного віку для продовження роботи позивачка звернулася в магазин «МОБИ», який знаходився за адресою: м. Шостка вул. К. Маркса, буд. 30 (автобусна зупинка «Універмаг»), де від продавця цього магазину взнала, що фізична особа - підприємець [PERSON], цей магазин продала іншій особі та вивезла своє майно їхала в невідомому напрямку. Позивач не отримувала від фізичної особи - підприємця [PERSON], будь яких усних або ж письмових розпоряджень, вимог, також не відомо про будь які видані з цього приводу накази, догани, вимоги, складені акти, тощо, не відібралися пояснення. Також не відомо про будь які спроби повідомити позивача про будь яке рішення роботодавця щодо подальшої праці. В червні 2014 року позивачка зустріла в місті Шостка ФОП [PERSON] та спросила її, де вона проводить свою підприємницьку діяльність і чому вона не повідомила позивачку про її подальшу працю та запропонувала відповідачки піти разом до [PERSON] міськрайцентру зайнятості та розірвати трудовий договір за згодою сторін (по п. 1 ст. 36 КЗпП України). Але вона відмовилась та запропонувала сплати за неї всі податки та її збитки від її підприємницької діяльності. Як що позивачка не згодна на її вимоги, то може звертатися відносно її дій до суду. Позивачка намагаючись вирішити питання в позасудовому порядку, зверталась до [PERSON] центру зайнятості з приводу розірвання трудового договору, де їй відповіли, що для цього треба одночасне звернення підприємця та найманого працівника, а також зверталась як усно так і письмово до [PERSON] управління пенсійного фонду стосовно сплати податків відповідачкою за позивачку, як найманого працівника, а також неодноразово приходила на адресу, яка вказана в трудовому договорі від 03.03.2008 р. № 18520800320, але двері позивачу ніхто не відчинив. Так, як позивачка не знайшла з відповідачкою спільного вирішення питання про подальшу працю, сплати податків та зясування питання щодо зазначених відповідачкою збитків від її підприємницької діяльності, тому 26 червня 2015 року позивачка надіслала рекомендованим листом від 17 червня 2015 року на адресу ФОП [PERSON] (згідно трудового договору від 03.03.2008 р. № 18520800320) заяву про розірвання трудового договору з ї ініціативи працівника на підставі ст. 38 ч. 3 Кодексу законів про працю України. Проте, направлений лист повернувся за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою за формою ф. 20. В серпні 2015 року позивачка звернулася до [PERSON] міськрайцентру зайнятості де взнала про те, що ФОП [PERSON] не зверталася до них для розірвання з позивачкою трудового договору, тому позивачка також передумала звільнятися, маючи на меті вирішити питання щодо подальшої праці. Відповідно до п. 1 трудового договору від 03.03.2008 р. № 18520800320 він укладений на невизначений строк. При вирішенні питань, не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України (п. 7 договору). Порядок припинення договору, як сторонами цього договору, у трудовому договорі не визначено. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на визначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. З наведеної правової норми випливає два висновки: по-перше, працівник повинен попередити роботодавця про свій намір щодо звільнення за власним бажанням неодмінно у письмовій формі - отже, подання працівником заяви про звільнення за власним бажанням є обовязковою умовою розірвання трудового договору за цією підставою, а по-друге - зазначений двотижневий строк обчислюється саме з дати фактичного попередження роботодавця, а не з дати, що вказана у заяві, - тобто з часу коли ця заява опиниться у роботодавця , а не з того числа, коли працівник її напише. Підтвердженням того, що попередження було здійснено, та дати, з якої обчислюється двотижневий строк попередження, як правило, є факт накладення на заяві працівника про звільнення резолюції роботодавцем із зазначенням дати або у разі відмови роботодавця прийняти у працівника заяву про звільнення за власним бажанням та зареєструвати її і надсилання заяви рекомендованим потовим відправленням з повідомленням про вручення - з дати вручення, що вказується у повідомлені про вручення. Згідно ст. 265 КЗпП України будь-який роботодавець, керівник підприємства чи інша особа, винна в порушенні трудових прав людини, несе відповідальність згідно з чинним законодавством. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Наказ про звільнення працівника за власним бажанням має бути виданий роботодавцем на підставі відповідної заяви працівника не пізніше двох тижнів з моменту подання ним такої заяви. Працівник, який попередив роботодавця про розірвання за власним бажанням трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву або просто після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і звільнення в цьому випадку не проводиться. 15 лютого 2016 року позивачка отримала від Пенсійного фонду України Форму ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» з якої дізналася про те, що ФОП [PERSON] не сплатила за позивача пенсійні внески з лікарняного листа у зв'язку з вагітністю та пологами за період з 02.11.2010 р. по 07.03.2011 р., не оплатила компенсацію за не використану щорічну відпуску та не оплатила допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами. ФОП [PERSON] ухилилася від отримання заяви про звільнення з посади продавця, згідно укладеного трудового договору за власним бажанням, тому позивачка вимушена була звернутися 29 березня 2016 року до суду з позовом про припинення дії та розірвання трудового договору, зняття його з реєстрації, та зобовязання вчинити запис у трудовій книжці. ФОП [PERSON] отримавши 11 квітня 2016 року заяву позивача про звільнення за власним бажанням за ст. 38 п. 3 КЗпП України від 17.06.2015 р., не видала наказ про звільнення та не звільнила за власним бажанням. У звязку з тим, що позивач не вказувала у своїй заяві про звільнення за власним бажанням дату свого звільнення, тому такою датою є 26 квітня 2016 року (з 11 квітня 2016 року (з дати отримання нею заяви) починається обчислення двотижневого строку попередження про звільнення за власним бажанням). До 11 квітня 2016 року ФОП [PERSON] не знала про існування заяви позивача про звільнення за власним бажанням від 17.06.2015 р., а позивач після отримання довідки за формою ф. 20 про повернення рекомендованого листа далі не наполягала перед ФОП [PERSON] на звільнені за власним бажанням. Вищевказані порушення трудового законодавства та умов трудового договору з боку ФОП [PERSON] дають позивачки підстави відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України вимагати розірвання трудового договору за власним бажанням у вищевказаний строк. Обов'язок оформити розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника покладено на власника або уповноважений ним орган. Позивачка та його представник [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримали, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснили, що позивачка намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, проте відповідачка відмовилась. З 15 січня 2014 року по день подачі позову до суду позивачка не працювала у ПП Кулик. Про остаточне порушення своїх прав позивачка дізналася після того, як 15 лютого 2016 року отримала виписку з Пенсійного фонду м. Шостка. Зокрема, представник позивачки [PERSON], вважає, що доводи сторони відповідача про пропущення позивачкою строку звернення до суду є необґрунтованим, оскільки відповідачка заяви позивачки не отримувала т.я. рекомендований лист повернувся за кінцевим терміном зберігання, тобто без виконання, тому датою повідомлення про звільнення позивачки є дата отримання вказаної заяви відповідачкою. Факт перерахування коштів 23.11.2010 року допомоги по вагітності та пологам в сумі 3650.00 грн., найманому працівнику [PERSON], на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON], в [PERSON] «Аваль» підтверджено листом директора [PERSON] міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сумського обласного відділення від 22.11.2016р. № 01-11-719. Проте, відповідачка порушила вимоги трудового законодавства не вчинила жодних дій для отримання позивачкою вказаних коштів та не сплатила податки до Пенсійного фонду та не попередила позивачку про умови праці та не звільнила позивачку до теперішнього часу. Доводи відповідачки про те, що вона передала ці кошти позивачці не відповідають дійсності, оскільки відповідачка не надала цьому підтверджуючих документів, відомості тощо, а також доводи відповідачки про те, що вона не здійснювала підприємницьку діяльність є необґрунтовані, оскільки відповідачка також належним чином цьому не надала доказів. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON], та її представник [PERSON], заперечують проти позову, просять відмовити за пропуском строку звернення до суду на підставі ч.1 ст. 233 КЗпП України та при цьому пояснили наступне. [PERSON] є фізичною особою підприємцем з 2006 року по теперішній час, проте, з кінця 2010 року по теперішній час свою підприємницьку діяльність припинила, звіти не подавала і податки не сплачувала про що свідчить довідка [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції від 30.04.2016 р. Вважає, що позивачка про це повинна була знати. Позивачка про порушення своїх прав була обізнана ще в літку 2014 року, коли зустрічала позивачку в місті та зясовувала це питання особисто з відповідачкою. В подальшому також в 2015 року, позивачка з цим питанням зверталась до [PERSON] центру зайнятості, а також у серпні 2015 року, позивачка отримала лист за кінцевим терміном зберігання, який вона адресувала відповідачці, проте тільки до суду звернулась 29 березня 2016 року. Тобто наприкінці листопада 2015 року сплив строк давності звернення до суду. Позивачка намагаючись уникнути строку позовної давності не обґрунтувала належним чином причини пропуску цього строку та не зверталася до суду за його поновленням. Спочатку відносини між сторонами ґрунтувалися на взаємній довірі. Відповідачка отримавши вказані кошти в сумі 3650.00 грн., та в приміщенні [PERSON] «Аваль» передала ці кошти позивачці. Пенсійні внески вона дійсно не сплатила, оскільки ці внески повинний був сплатити Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування. Відповідачка починаючи з 2011 року звіти не подавала та в кінці 2010 р. припинила підприємницьку діяльність про що свідчить довідка [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції від 30.04.2016 р. Відповідачка була згодна розірвати трудовий договір за згодою сторін та вважає, що спору не має, проте позивачка, порушуючи права відповідачки намагається розірвати трудовий договір за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Позивачка після декретної відпусти не приступила до своїх обовязків і це її влаштовувало з січня 2014 року по березень 2016 року. Трудові відносини можна було розірвати в позасудовому порядку. Відповідачка всіх своїх працівників про зміни в умовах праці попередила усно. Позивачці письма не писала, за зазначеною в трудовому договорі позивачка не проживала. Представник відповідача [PERSON] міськрайонного центру зайнятості [PERSON], пояснив, що при реєстрації та розірвання трудового договору центр зайнятості керується п.п. 8, 9 Порядку реєстрації трудового договору між працівниками і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 р. Трудовий договір складається в 3-х автентичних примірниках, один з яких перебуває у фізичної особи, другий у працівника, третій у державної служби зайнятості, яка здійснила реєстрацію трудового договору. Як при реєстрації трудового договору так і при його розірванні, сторони сповіщають центр зайнятості та повинні бути обоє сторін. В подальшому представник відповідача просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи управління Держпраці у Сумській області в судове засідання не зявився до суду надав лист в якому просив розглянути справу без участі представника та при цьому пояснив наступне. Відповідно до Положення, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 8 від 04.02, 16 р. є наглядовим (контролюючим) органом державної влади у сфері трудового законодавства охорони праці та промислової безпеки. Управління вживає заходів реагування, притягнення до адміністративної відповідальності та застосування фінансових санкцій за результатами проведеної планової або позапланової перевірки на підставі відповідного Акту. Чинне законодавство встановлює лише один випадок притягнення до відповідальності за порушення трудового законодавства без здійснення заходу державного нагляду (контрою) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладання трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого, часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації (частина п'ята статті 265 Кодексу законів про працю України). Підстави здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) з питань трудового законодавства визначені в Порядку, затвердженому наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 р. Так, позапланові перевірки проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання (в тому числі і ФОП) вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за наявності згоди Держпраці України. Суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача [PERSON] міськрайонного центру зайнятості та представника третьої особи управління Держпраці у Сумській області, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін. Сторони не заперечують. Вислухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Під час розгляду справи встановлено, що також не оспорюється сторонами по справі та підтверджено відповідними документами, про те, що 03 березня 2008 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та працівником [PERSON] укладено трудовий договір, який зареєстровано 03 березня 2008 року за № 18520800320 [PERSON] міськрайцентром зайнятості. З 03 березня 2008 року [PERSON] була допущена до роботи в якості продавця мобільних телефонів в магазин «МОБИ», який знаходився за адресою: м. Шостка вул. К. Маркса, (нині Свободи) буд. 30 (автобусна зупинка «Універмаг»). Трудовим договором передбачена оплата праці у розмірі виходячи з мінімальної заробітної плати, згідно з табелем відпрацьованого часу (п. 3) та не більше 20 годин на тиждень згідно графіку (п. 4). Відповідно до п. 1 даного договору, договір укладений на невизначений строк. При вирішенні питань, не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України (п. 7 договору). Порядок припинення договору сторонами у трудовому договорі не визначено. З 02 листопада 2010 року по 07 березня 2011 рік [PERSON], знаходилась на лікарняному листі № 784478 виданим КЗ «Шосткинська ЦРЛ» у звязку з вагітністю та пологами. Лікарняний листі № 784478 був наданий відповідачу по справі ФОП [PERSON], для його оплати. 15 січня 2011 року у позивача народився син. На підставі заяви позивача фізична особа - підприємець [PERSON], своїм наказом б/н від 08.03.2011 року надала позивачу відпуску по догляду за дитиною до досягнення сином 3- річного віку з 08.03.2011 року по 15 січня 2014 р. З листа директора [PERSON] міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сумського обласного відділення від 22.11.2016р. № 01-11-719 вбачається, що 19 листопада 2010 фізичною особою - підприємцем [PERSON] надана заява № 7 від 19.11.2010 на відшкодування коштів по виплаченій допомозі по вагітності та пологам найманому працівнику [PERSON] згідно листка непрацездатності № 784478, за 126 днів. Заява виконана [PERSON] міжрайонною виконавчою дирекцією, шляхом перерахування коштів витрачених фізичною особою-підприємцем [PERSON] на виплату допомоги найманому працівнику [PERSON] в сумі 3650,00 грн. 23.11.2010 року. Кошти перераховані на рахунок фізичної особи - підприємця. [PERSON], реквізити: розрахунковий рахунок № [NUMBER] в [PERSON] «Аваль» МФО 380805. Як пояснила позивачка зазначених коштів вона не отримувала. З пояснень відповідачки вбачається, що вказані кошти в сумі 3650.00 грн., вона передала позивачці в приміщенні [PERSON] «Аваль», а пенсійні внески не сплатила. Проте, належного цьому обґрунтування та підтвердження відповідними відомостями про розрахунок з позивачкою за клопотанням позивачки суду не надала. Тому, вказані доводи відповідачки на увагу суду не заслуговують з огляду на належність доказів відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України, а саме вказані доводи мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто відомостями про заробітну плату (розрахунок), відповідним ордером, платіжним дорученням, тощо, а тому не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з Форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Пенсійного фонду України м. Шостка від 15.02.2016 р., що ФОП [PERSON] не сплатила за позивача пенсійні внески з лікарняного листа у зв'язку з вагітністю та пологами за період з 02.11.2010 р. по 07.03.2011 р., не оплатила компенсацію за не використану щорічну відпуску та не оплатила допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами. Доводи відповідачки про те, що вона, починаючи з 2011 року звіти не подавала та в кінці 2010 р. припинила підприємницьку діяльність, посилаючись на довідку [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції від 30.04.2016 р., з якої вбачається, що згідно поданих декларацій про майновий стан і доходи сума отриманого ФОП [PERSON] від підприємницької діяльності за період з 01.01.2012 року по 31.12.2015 року склала 0 (нуль) грн. Звітність за 2011 рік до [PERSON] ОДПІ не подавалася, відомості про доходи відсутні, також на увагу суду не заслуговують, за відсутністю належного обґрунтування та надання відповідних відомостей. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 15 січня 2014 року позивачка на наступний день після закінчення терміну відпуски по догляду за дитиною до досягнення ним 3-х річного віку для продовження роботи звернулася в магазин «МОБИ», який знаходився за адресою: м. Шостка вул. К.Маркса,(нині Свободи) буд. 30 (автобусна зупинка «Універмаг»), де продавець цього магазину повідомив їй, що фізична особа - підприємець [PERSON], цей магазин продала іншій особі та вивезла своє майно їхала в невідомому йому напрямку. Позивач не отримувала від фізичної особи - підприємця [PERSON], будь яких усних або ж письмових розпоряджень, вимог, також не відомо про будь які видані з цього приводу накази, догани, вимоги, складені акти, тощо, не відібралися пояснення. Також не відомо про будь які спроби повідомити позивача про будь яке рішення роботодавця щодо подальшої праці. В подальшому намагання позивачки вирішити питання з відповідачкою щодо праці, отримання вказаних коштів та розірвання трудового договору не знайшли свого позитивного вирішення внаслідок непорозуміння між ними з приводу трудових відносин. Таким чином починаючи з 15 січня 2014 року, тобто, після закінчення терміну відпуски по догляду за дитиною до досягнення ним 3-х річного віку і до теперішнього часу позивачка не працювала у відповідача, а укладений трудовий договір не був розірваний. За фактом порушення трудових прав та умов трудового договору позивачка зверталась в різні державні установи протягом 2015 року, шляхом як відвідування цих установ так і написання листів, в [PERSON] міськрайонний центр зайнятості та Пенсійний фонд м. Шостка. Позивачка на адресу відповідачки ФОП [PERSON] направила рекомендованим листом поштовою кореспонденцією 26 червня 2015 року заяву від 17 червня 2015 року про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 ч. 3 Кодексу законів про працю України. Проте, направлений лист повернувся за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою за формою ф. 20. Тобто, відповідачка належним чином не була повідомлена та не отримала вказаної заяви позивачки. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка вказану заяву позивачки отримала 11 квітня 2016 року, і з цієї дати починається обчислення двотижневого строку попередження про звільнення за власним бажанням та такою датою є 26.04.2016 р. Судом приймаються доводи позивачки про те, що після отримання нею 15 лютого 2016 року вищевказаної виписки з Пенсійного фонду м. Шостка, позивачка остаточно дізналася про порушення своїх прав та 26.03.2016 року звернулася до суду, а тому доводи відповідачки про пропущення строку позовних вимог є необґрунтовані. Доводи відповідачки про те, що позивачка на запрошення від 26.04.2016 року не прибула до [PERSON] міськрайцентру зайнятості для розірвання трудового договору, є необґрунтовані з огляду на те, що в матеріалах справи є заява позивачки від 26.04.2016р., яка зареєстрована [PERSON] міськрайцентром зайнятості саме 26.04.2016 року за № 22, прийнятою заступником директора [PERSON], про наявність спору з виконання умов трудового договору звязку з порушенням відповідачкою трудового законодавства, який на даний час розглядається в суді. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижні до цього, або якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені. Роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року "Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю" та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрованого в Мін"юсті України 27.06.2001 р за № 554/5745, у разі закінчення строку трудового договору або припинення дії трудового договору фізична особа робить в ньому запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий Збір». Тому з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь державного бюджету м. Шостка судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп.

Outcome: approved