Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що [INFO] її чоловік [PERSON] помер, позивач є спадкоємицею [PERSON] на підставі заповіту. Однак, після смерті чоловіка позивач дізналась, що 15.05.2017 року він його імені був укладений договір дарування будинку по [ADDRESS] , за яким право власності на будинок перейшло до сестри [PERSON] [PERSON] . Вказуючи, що [PERSON] такого договору не укладав, просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 15.05.2017 року. Ухвалою суду від 02.04.2018 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17.05.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначила про невизнання позову, вказавши, що у 2015 році [PERSON] виявив бажання подарувати їй будинок, для чого, перебуваючи на території Російської Федерації, видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON] укласти від свого імені договір дарування будинку на користь [PERSON] . Вказуючи, що укладений договір дарування є законним, просила відмовити у задоволенні позову. 23.05.2018 року позивачем подано заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2018 року залучено до участі у цивільній справі в якості співвідповідача [PERSON] 30.05.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] 06.06.2018 року відповідачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2018 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06.09.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] було визнано неподаною та повернуто апелянту. Ухвалою суду від 05.03.2019 року закрите підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2019 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON] . Позивачем 26.02.2018 року подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 26.02.2018 року повернута позивачеві. 23.01.2019 року, 10.05.2019 року, 22.07.2019 року, 28.08.2019 року, 30.08.2019 року позивачем та представником позивача надавались додаткові докази, прийняті судом. Також судом вирішувались клопотання учасників справи про ознайомлення з матеріалами справи, про ознайомлення з аудіозаписами судових засідань, надання копій технічних записів судових засідань. Інші заяви чи клопотання учасниками справи не подавались, а судом не вирішувались. В судовому засіданні позивач та її представник на позові наполягали, вказуючи, що довіреність від 22.10.2015 року, якою [PERSON] уповноважував [PERSON] на укладення договору дарування будинку на користь [PERSON] є підробленою, отже фактично договір дарування є неукладеним, оскільки [PERSON] не мав наміру дарувати будинок, а [PERSON] не набув повноважень на укладення договору дарування. Також позивач та представник позивача вказували, що права [PERSON] договором дарування порушені, адже вона є єдиною спадкоємицею за заповітом після [PERSON] , прийняла спадщину в установленому порядку, однак, внаслідок оспорюваного договору дарування не може оформити своїх спадкових прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилась, її інтереси представляв адвокат Уткін Є.О. Представник відповідача [PERSON] адвокат Уткін Є.О. в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що довіреність від 22.10.2015 року є дійсною, а ймовірне перебування [PERSON] у м. Москва не унеможливлює видачу того ж дня довіреності у м. Нарьян-Мар Архангельської області, тож і договір дарування укладений у відповідності до чинного законодавства та немає підстав для його визнання недійсним. Відповідач [PERSON] про місце та час розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, причин неявки суду не сповістив, в судове засідання не з?явився, відзиву на позов не подав. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про місце та час розгляду справи сповіщалась в установленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, в судове засідання не з?явилась, своїх міркувань щодо позову не висловила. У відповідності до усталеної практики ЄСПЛ сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" та "Трух проти України). Відповідач [PERSON] , достовірно знаючи про існування цивільної справи, адже у березні 2018 року звертався до суду з заявою про те, що він представляє інтереси [PERSON] за довіреністю, а у червні 2018 року заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, підтвердивши отримання копії ухвали про залучення його до участі у справі в якості співвідповідача, не реалізував свого права висловити свої міркування з приводу заявленого позову. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] повідомлялась судом про дату та час судових засідань направленням судових повісток за місцем проживання, зазначеному в договорі іпотеки. 04.11.2019 року та який [PERSON] вказала в якості адреси проживання в договорі про надання правничої допомоги від 01.11.2019 року. До суду для ознайомленням з матеріалами цивільної справи зверталась адвокат Трачук Н.І., яка представляє інтереси [PERSON] на підставі ордеру, копія якого наявна в матеріалах справи, що переконує суд у тому, що [PERSON] також було достеменно відомо про розгляд судом цивільної справи, в якій вона має процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Сенченко В.М. в судове засідання не з?явився, направив до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що заперечує проти позову в повному обсязі, оскільки договір дарування посвідчений ним у відповідності до положень чинного законодавства. Також звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. Згідно довіреності від 22.10.2015 року (а.с. 68) [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] [PERSON] Зазначена довіреність посвідчена у м. Нарьян-Мар Архангельської області приватним нотаріусом Кальчишковим М.І. Згідно виписці з відкритої частини реєстру довіреностей, розміщеного на сайті Федеральної нотаріальної палати РФ https://www.reestr-dover.ru, відомості про довіреність за реєстровим номером 4973, яка посвідчена 22.10.2015 року приватним нотаріусом нотаріальної палати Архангельскої області Кальчишковим М.І., відсутні. З відповіді приватного нотаріуса нотаріального округу Ненецького автономного округу Кальчишкова М.І. на запит адвоката Вельможка О.А. (т. 1 а.с. 70) вбачається, що зазначеним нотаріусом довіреність від імені [PERSON] на ім?я [PERSON] 22.10.2015 року за реєстровим номером 4973 не посвідчувалась. Таких реєстрових номерів у вказаного нотаріуса не існує. З відповіді Федеральної нотаріальної палати РФ від 21.09.2018 року вбачається. що бланк серії 50АА9694605 (на бланку з цим номером видано довіреність від 22.10.2015 року) був виданий нотаріусу Дмитровського нотаріального округу Московської області Ревенковій Н.Л. 30.11.2016 року. З копії висновку експерта № 4-251 від 27.08.2018 року (т. 1 а.с. 210) вбачається, що підпис та короткий рукописний напис в графі «подпись» в довіреності від 22.10.2015 року, виконані ймовірно не [PERSON] , а іншою особою. Віповідасти на щзапитання в категоричній формі не виявилось можливим через недостатню кількість наданого порівняльного матеріалу. За договором дарування будинку від 15.05.2017 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченком В.М., [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Архангельського нотаріального округу 22.10.2015 року № 4973, діяв [PERSON] , подарував [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , площею 31,1 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,06 га (т. 1 а.с. 57). 15.05.2017 року право власності на будинок було зареєстроване за [PERSON] (т. 1 а.с. 58). 07.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов?язань [PERSON] за договором позики від 07.06.2017 року, іпотекою житлового будинку [ADDRESS] (т.2 а.с. 13, 16). Крім того, із копій свідоцтв про шлюб та про смерть вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.12.2012 року, а [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 5,6). Заповітом від 05.05.2017 року [PERSON] заповів житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] (т. 1 а.с. 8,9). 26.05.2017 року [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 05.05.2017 року. що підтверджено довідкою приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Вельможко Н.О. (т. 1 а.с. 7). Судом не досліджувались та не оцінюються в якості доказів копії позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, копія вступної та резолютивної частин рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2018 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, копія апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2018 року, копія медичної довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» щодо стану здоров?я [PERSON] у квітні-травні 2017 року, адже процесуальні документи, що стосуються розгляду іншої справи, доказами у відповідності до положень ЦПК України не є, а медична довідка не містить будь-якої інформації, яка мала значення для вирішення спору по суті, адже стосується стану здоров?я [PERSON] у квітні-травні 2017 року, натомість як довіреність була видана у жовтні 2015 року, а оспорюваний договір особисто [PERSON] не укладався. Оцінивши докази у їх сукупності в ракурсі підстав звернення з позовом та заперечень відповідача, суд дійшов наступних висновків. Суд оцінює критично посилання [PERSON] на те, що результатом лабораторного дослідження (а.с. 71) підтверджено, що 22.10.2015 року [PERSON] перебував у м. Москва, тому не міг видати нотаріально посвідчену довіреність у м. Нарьян-Мар Архангельської області, адже на вказаному висновку відсутні відомості про конкретне місце взяття зразків (зазначено дві різні адреси у м. Москва та не зазначено чи то місце розташування пункту з відібрання зразків, чи лабораторії чи адреса реєстрації самого підприємства), між тим як відповідно до відомостей, розміщених на сайті ТОВ «Інвітро», зазначене підприємство має представництва в багатьох населених пунктах Російської федерації. Суд не оцінює посилання представника позивача, підтверджені копіями витягу з Державного земельного кадастру, відповіді ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, висновку експерта № 26-75 від 12.06.2019 року (т. 1 а.с. 72, 73, 233) про те, що кадастровий номер земельної ділянки, зазначений в договорі дарування не відповідає дійсності, а витяг з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку, який був наданий нотаріусу при укладенні договору 15.05.2017 року, є підробленим, отже в договорі відсутні усі істотні умови, оскільки позивачем позов заявлено з тієї підстави, щодо договір дарування укладений на підставі підробленої довіреності, тож чи наявні у ньому усі суттєві умови договору, не має значення для оцінки його дійсності в ракурсі поданого позову. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 237\~ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до статті 244\~ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Статтею 245\~ЦК України встановлено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до частини першої статті 655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельних ділянок, цілісних (єдиних) майнових комплексів, житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (частина перша статті 657 ЦК України). За правилом частини третьої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). Системний аналіз статей 203, 244, 655 ЦК України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про наявність чи відсутність у продавця за договором купівлі-продажу, укладеного від його імені представником, волевиявлення на відчуження майна перевіряється, чи наділений цей представник повноваженнями на вчинення відповідного правочину. На переконання суду, наданими позивачем документами, а саме: випискою з відкритої частини реєстру довіреностей, розміщеного на сайті Федеральної нотаріальної палати РФ, відповіддю самого приватного нотаріуса Кальчишкова М.І., відповіддю Федеральної нотаріальної палати РФ підтверджено факт того, що довіреність від 22.10.2015 року, на підставі якої [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , подарував будинок [PERSON] , є підробленою. Враховуючи це, у [PERSON] як власника будинку [ADDRESS] не було волевиявлення уповноважувати [PERSON] розпоряджатися своїм майном, тож договір дарування будинку є недійсним з передбачених статями 203, 215 ЦК України підстав. Підсумовуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позову. При вирішенні питання про стягнення з відповідачів судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд керується наступним. Статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стаття 137 ЦПК України вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано акт розрахунку та узгодження вартості послуг за договором про надання правничої допомоги від 08.05.2019 року (а.с. 198), копії прибуткового касового ордеру та квитанції про сплату [PERSON] на користь адвоката Вельможка О.О. 9900 гривень. З вищевказаних документів вбачається, що адвокатом Вельможком О.О. Махно Н.В. складались процесуальні документи, а також адвокат брав участь в судових засіданнях. Статтею 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Сукупність наступних обставин: цивільна справа розглядалась судом в порядку загального позовного провадження, що обумовило необхідність брати участь в судових засіданнях; справа має істотне значення для сторін, адже пов?язана з захистом правом власності, дозволяє суду віднести цю справу до категорії середньої складності. Відповідачами не подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заявлені витрати пов?язані з розглядом справи, а сума у 9900 гривень, на переконання суду, є співмірною та пропорційною заявленим вимогам та складності справи, фактичне понесення позивачем таких витрат підтверджено, тож у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, ці витрати разом із судовим збором належить стягнути з відповідачів на користь позивача в повному обсягу в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved