Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої було збільшено відповідно до заяви від 01.11.2016 р., до [PERSON] (далі відповідач-1), ТОВ «ТКМ «Всесвіт» (далі відповідач-2), [PERSON] (далі відповідач-3) та [PERSON] (далі відповідач-4) про захист честі, гідності та стягнення 38\~645,10 грн. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 16 липня 2015 року відповідач-2 в газеті ТВ «Всесвіт» № 29 (769) опублікував статтю відповідача-1 під назвою «Все сошлись на том, что улучшить жизнь можно только совместными усилиями», в якій стверджував, що хтось під час зустрічі громадськості міста з міським головою [PERSON]Г.«…г-ну [PERSON] наконец напомнили о его чудесной покупке насоса для водоканала в те благословенные времена, когда г-н [PERSON] сам был государевым людом начальником управления ЖКХ. Эпичное, надо сказать, событие, жаль, что вспомнить его могут не только лишь все. Заплатили за новый насос в 2006 году, а получили на руки штукенцию с клеймом то ли 1981, то ли 1982 года выпуска. Насос стоил бешеных денег по тем временам, когда доллар был по 5, а по слухам был тривиально нарыт в Чернобыльской зоне. И тогдашний начальник водоканала г-н Комар в доверительной беседе со мной слухи о фонящих насосах отнюдь не опровергал и обзывал [PERSON] последними словами. Так что наши реформаторы люди опытные. Дайте им точку опоры, и они тут камня на камне не оставят». Крім цього в статті наявне висловлювання начебто він «Г-н [PERSON] « бывший князь, а ныне трудящийся востока» был крайне огорчен, увидев в зале довольно много разношерстного люду». Зазначена стаття була також опублікована на сайті ТВ «Всесвіт» http://vsesvit-news.info, та на сайті Первомайськ ИНФО http://pervomausk.info, 19.07.2015 року в блозі відповідача-1. Позивач вважає, що дана стаття висвітлює його як злодія, який перебуваючи на посаді начальника Первомайського УЖКГ, використавши своє службове положення, вчинив злочин, класифікований статтею 191 КК України «Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем». Крім того, зазначає, що із зазначеної статті вбачається, що мешканці міста Первомайськ протягом багатьох років з вини позивача отримували радіаційно-небезпечну воду. Позивач зазначає, що поширена за допомогою статті інформація, яка безпосередньо стосується його особи, викладена в якості фактичного твердження, є недостовірною та негативною, яка порушує його немайнові права, принижує честь і гідність, завдавши моральної шкоди та фізичних страждань, що призвели до значних матеріальних витрат та позбавила можливості реалізації його задуму балотуватись на посаду міського голови м. Первомайська. Ураховуючи викладене, позивач просить: визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та ганьбить честь, гідність [PERSON], інформацію публічно поширену журналістом [PERSON] та ТОВ «ТКМ «Всесвіт» в статті «Все сошлись на том, что улучшить жизнь можно только совместными усилиями» надрукованої 16.07.2015 р. в газеті ТВ «Всесвіт» № 29 (769), сайті ТВ «Всесвіт» http://vsesvit-news.info, та на сайті Первомайськ ИНФО http://pervomausk.info, 19.07.2015 року в блозі [PERSON], а саме «…г-ну [PERSON] наконец напомнили о его чудесной покупке насоса для водоканала в те благословенные времена, когда г-н [PERSON] сам был государевым людом начальником управления ЖКХ. Эпичное, надо сказать, событие, жаль, что вспомнить его могут не только лишь все. Заплатили за новый насос в 2006 году, а получили на руки штукенцию с клеймом то ли 1981, то ли 1982 года выпуска. Насос стоил бешеных денег по тем временам, когда доллар был по 5, а по слухам был тривиально нарыт в Чернобыльской зоне. И тогдашний начальник водоканала г-н Комар в доверительной беседе со мной слухи о фонящих насосах отнюдь не опровергал и обзывал [PERSON] последними словами. Так что наши реформаторы люди опытные. Дайте им точку опоры, и они тут камня на камне не оставят»; зобовязати [PERSON] та ТОВ «ТКМ «Всесвіт» спростувати зазначену недостовірну інформацію в такий же самий спосіб, яким вона була поширена, а саме на 19 сторінці газети ТВ «Всесвіт», на сайті ТВ «Всесвіт» http://vsesvit-news.info, на сайті Первомайськ ИНФО http://pervomausk.info з таким текстом: «Мною [PERSON], членом національної спілки журналістів України, штатним журналістом газети ТВ «Всесвіт» 16 липня 2015 року було розповсюджено недостовірну та неправдиву інформацію про те що, «…г-ну [PERSON] наконец напомнили о его чудесной покупке насоса для водоканала в те благословенные времена, когда г-н [PERSON] сам был государевым людом начальником управления ЖКХ. Эпичное, надо сказать, событие, жаль, что вспомнить его могут не только лишь все. Заплатили за новый насос в 2006 году, а получили на руки штукенцию с клеймом то ли 1981, то ли 1982 года выпуска. Насос стоил бешеных денег по тем временам, когда доллар был по 5, а по слухам был тривиально нарыт в Чернобыльской зоне. И тогдашний начальник водоканала г-н Комар в доверительной беседе со мной слухи о фонящих насосах отнюдь не опровергал и обзывал [PERSON] последними словами. Так что наши реформаторы люди опытные. Дайте им точку опоры, и они тут камня на камне не оставят» та «бывший князь, а ныне трудящийся востока был крайне огорчен, увидев в зале довольно много разношерстного люду». Під час кримінального розслідування, яке було розпочато за опублікованою мною неправдивою інформацією в статті «Все сошлись на том, что улучшить жизнь можно только совместными усилиями» надрукованої в газеті ТВ «Всесвіт» № 29 (769), на сайті ТВ «Всесвіт» http://vsesvit-news.info, та на сайті Первомайськ ИНФО http://pervomausk.info, 19.07.2015 року в блозі [PERSON] про [PERSON]О, після розслідування кримінальної справи, слідство прийшло до висновку, що поширена мною інформація не правдива, а [PERSON] в злочинах яких я його звинуватила участі не приймав і ні яких протиправних дій не вчинював під час роботи в Первомайському виконкомі займаючи посаду начальника ЖКГ міста. Крім цього інформуємо наших читачів, що згідно рішення Первомайського міськрайонного суду, після розгляду позова [PERSON] суд прийняв рішення: «[PERSON] за текстом постанови, яку ухвалив суд в повному обсязі»; стягнути солідарно з відповідачів: 3\~716,00 грн. на відшкодування витрат на ліки, що підтверджене касовими чеками аптек та 4\~929,10 грн. на відшкодування необхідних ліків підчас лікування в стаціонарі кардіологічного відділення, що підтверджено рахунком аптеки та рецептом лікаря разом 8\~645,10 грн.; стягнути солідарно з відповідачів моральної шкоди 30\~000,00 грн., яка складається з коштів на: відновлення душевного стану та спокою 2\~000,00 грн.; відновлення нормальних умов життя 2\~000,00 грн.; налагодження втрачених контактів з оточуючими 10\~000,00 грн.; поліпшення здоровя, погіршеного під час душевних хвилювань 10\~000,00 грн.; поновлення честі та гідності, ділової репутації 6\~000,00 грн.; судові витрати покласти солідарно на відповідачів. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач-1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що вона не мала наміру принижувати честь та гідність позивача, а лише висвітлювала подію, яка відбулася; в статті вона висловила свою думку, крім того, використала інформацію, яка раніше була надрукована в її статті у 2002 році в газеті "Обрій" та інформацію, яку вона отримала від начальника водоканала Комар. Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що вирази, які використовувала автор у статті є оціночними судженнями, які були викладені із застосуванням гіпербол, сатири та крилатих цитат, крім того, у статті йдеться мова про часи, коли позивач був публічною особою. Відповідач-3 та відповідач-4 в судове засідання не зявилися, надали суду письмові заперечення, в яких просили в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, покази свідків, урахувавши пояснення сторін, надані у судовому засіданні, суд встановив. [PERSON] з 28.02.1997 р. по 13.04.1999 р. обіймав посаду першого заступника голови міської ради по виконавчій роботі; з 15.11.2000 р. по 10.10.2001 р. першого заступника міського голови з питань економіки, промисловості, транспорту та звязку; з 10.10.2001 р. по 15.10.2002 р. начальника міського комітету житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області. [PERSON] - член національної спілки журналістів України, працює журналістом у щотижневій газеті «ТВ Всесвіт». ТОВ ТКМ «Всесвіт», [PERSON] та [PERSON] - співзасновники Щотижневої газети «ТВ Всесвіт». В газеті ТВ «Всесвіт» № 29 (769) 16.07.2015 р. було опубліковано статтю члена національної спілки журналістів України штатного журналіста ТВ «Всесвіт» [PERSON] «Все сошлись на том, что улучшить жизнь можно только совместными усилиями». Стаття [PERSON] також була опублікована на сайті ТВ «Всесвіт» http://vsesvit-news.info, та на сайті Первомайськ ИНФО http://pervomausk.info, 19.07.2015 року в блозі [PERSON]. В статті [PERSON] зазначає, що під час зустрічі громадськості міста з міським головою [PERSON] «…г-ну [PERSON] наконец напомнили о его чудесной покупке насоса для водоканала в те благословенные времена, когда г-н [PERSON] сам был государевым людом начальником управления ЖКХ. Эпичное, надо сказать, событие, жаль, что вспомнить его могут не только лишь все. Заплатили за новый насос в 2006 году, а получили на руки штукенцию с клеймом то ли 1981, то ли 1982 года выпуска. Насос стоил бешеных денег по тем временам, когда доллар был по 5, а по слухам был тривиально нарыт в Чернобыльской зоне. И тогдашний начальник водоканала г-н Комар в доверительной беседе со мной слухи о фонящих насосах отнюдь не опровергал и обзывал [PERSON] последними словами. Так что наши реформаторы люди опытные. Дайте им точку опоры, и они тут камня на камне не оставят». Крім того, в статті зазначено: «Г-н [PERSON] бывший князь, а ныне трудящийся востока был крайне огорчен, увидев в зале довольно много разношерстного люду». Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 12.07.2016 р. кримінальне провадження, відкрите за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, порушене за заявою [PERSON] про вчинення посадовими особами Управління ЖКГ в м. Первомайську в 2006 році розкрадання державного майна, - закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Із зазначеної постанови не вбачається, що кримінальне провадження було порушено за вчинення саме позивачем злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Позивач надав фіскальні чеки, що підтверджують витрати на придбання медичних препаратів на загальну суму 4\~855,25 грн. та перелік препаратів, які він приймав перебуваючи на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні на суму 2\~464,55 грн.; загальна сума витрат становить 7\~319,80 грн. Відповідно до виписки із історії хвороби № 4174/680 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Первомайської центральної багатопрофільної міської лікарні в період з 14.09.2015 р. по 25.09.2015 р., згідно із зазначеною випискою позивач хворіє на гіпертонічну хворобу протягом восьми років. Згідно із випискою із історії хвороби 694/128 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Первомайської центральної багатопрофільної міської лікарні в період з 11.02.2016 р. по 25.02.2016 р., згідно із зазначеною випискою позивач хворіє на гіпертонічну хворобу протягом девяти років. Судом було досліджено диск VIDEX DVD-R, на якому розміщено відео-файл зустрічі громадськості міста з міським головою м. Первомайськ Миколаївської області, яку в подальшому було висвітлено у публікації відповідача-1. Під час дослідження диску встановлено, що одною з присутніх особою було висловлено репліку в адресу позивача щодо купівлі насосів. Також судом досліджено диск TDK Life on record, CD-R80, на якому розміщено відео- та фото-файли засідання Первомайської міської виборчої комісії, що відбулося 02.10.2015 р. за участю позивача. В газеті «Обрій» № 30 від 17.07.2002 р. опубліковано інтервю [PERSON], який на той час був мером м. Первомайськ. Зазначена публікація містить, зокрема, такий текст, викладений на російській мові: «А что за тёмная история произошла с закупкой оборудования для ПУВКХ? Аналогична надо сказать история. Всем известно, что насосы в горводоканале сейчас изношены и нуждаются не только в ремонте, но и в замене. Поэтому из бюджета были выделены деньги 200 с лишним тысяч гривен на закупку необходимого оборудования. Однако ни первое лицо Сычова, ни её заместитель [PERSON], не проконтролировали куда перечисляются деньги, какой фирме, на сколько добросовестным является поставщик. Нам прислали насосы старой модификации. Они где-то валялись на складах, а изготовлены были во времена СССР. Их внешний вид свидетельствовал о том, что насосы не новые. Поэтому нам пришлось обратиться в службу безопасности, где провели соответствующую экспертизу и установили, что насосы, хотя и не были в эксплуатации, тем не менее, современным требованиям не отвечают. Работать могут, но работают неэффективно, не экономят энергоресурсы… А разница в цене по договору составляет около 78 тысяч гривен. И, что самое неприятное, претензии сей час предъявить некому. Поставщик оказался фирмой-однодневкой. То есть в настоящий момент её в природе не существует». Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що спірна публікація, опублікована 16.07.2015 р. в газеті «ТВ Всесвіт», стала підставою для того, щоб позивача не висувати кандидатом на посаду міського голови м. Первомайськ. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив, що після спірної публікації він звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою з метою перевірки факту вчинення посадовими особами Управління ЖКГ в м. Первомайськ у 2006 році розкрадання державного майна. Свідок [PERSON] зазначила, що під час купівлі насосів було вжито всіх заходів для забезпечення раціонального використання коштів; такі дії дозволили придбати насоси на 78\~000,00 грн. дешевше. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що раніше публікувались у пресі статті відповідача-1, в яких викладена інформація, з їх точки зору, є образливою, але за захистом особистих немайнових прав вони до суду не звертались, рішення щодо визнання опублікованої інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, судами не ухвалювались. Надані відповідачем-1докази, а саме: копії протоколу обстеження насосного обладнання від 15.04.2002 р., звіту про оновлення основних фондів, та копії листа Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Первомайськ № 609 від 19.12.2001 р., платіжного доручення № 444 від 24.12.2001 р., договору від 25.12.2001 р., рахунку № 011224/3 від 24.12.2001 р., платіжного доручення № 1757 від 25.12.2001 р., всього на пяти аркушах, які є додатком до листа Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області без номера від 29.08.2016 р., виготовленого на бланку № 061237, суд визнає недопустимими, оскільки відповідач-1 не надав належним чином завірених копій зазначених доказів, що ставить під сумнів їх достовірність. Згідно зі ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Статтею 32 Конституції України кожному гарантовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст. 34\~Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. №475/97-ВР, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав віднесено, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Згідно зі ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частина 3 вказаної статті в редакції до 27.03.2014 року містила положення про те, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, ці правовідносини передбачали презумпцію добропорядності. Проте\~Законом України № 1170-VII від 27.03.2014\~частину третю\~статті 277 ЦК України\~було виключено. Таким чином, обовязок доведення недостовірності негативної інформації покладений законом саме на позивача, який відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 30 ЗУ «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р.,\~\~\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Відповідно до розяснень, наданих в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р.,\~\~\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р.,\~при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до абз. 6 п. 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти [PERSON]" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов до таких висновків. Спірна публікація [PERSON] «Все сошлись на том, что улучшить жизнь можно только совместными усилиями» була розповсюджена у пресі та мережі Інтернет і стосується позивача [PERSON] Позивач [PERSON] у період з 28.02.1997 р. по 10.10.2001 р. обіймав посаду першого заступника міського голови та у період з 10.10.2001 р. по 15.10.2002 р. начальника міського комітету житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області. Викладені у статті спірні відомості стосувалися саме його діяльності як посадової особи. Сторонам у справі суд розяснив, в порядку ст. 10 ЦПК України, право на звернення із клопотанням про призначення судової лінгвістичної експертизи для вирішення питання про те, чи має вказана інформація негативний характер, чи є вказані вислови фактичними твердженнями або оціночними судженнями. Учасники провадження зазначеним правом не скористались, клопотання про призначення лінгвістичної експертизи не заявляли. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити таке. Вираз «Г-н [PERSON] бывший князь, а ныне трудящийся востока» оціночне судження, вжито крилатий вислів, цитування містить метафоричну характеристику особи. Вираз «был крайне огорчен, увидев в зале довольно много разношерстного люду» оціночне судження, субєктивна оцінка автора. Вираз «г-ну [PERSON] наконец напомнили о его чудесной покупке насоса для водоканала в те благословенные времена, когда г-н [PERSON] сам был государевым людом начальником управления ЖКХ.» містить одночасно оціночні судження, емоційне вираження авторської позиції та твердження щодо нагадування позивачу певних подій. Відповідно до тлумачень, наданих у «Толковом словаре под редакцией [PERSON] и [PERSON]» слово «напомнить» має такі значення: напомнить о ком/чём или кого/что, вызвать воспоминания; заставить кого-нибудь вспомнить. Згідно з Академічним тлумачним словником (1970-1980) слово «нагадати» має такі значення: 1) примушувати згадати про кого-, що-небудь; 2) бути, здаватися схожим на кого-, що-небудь; 3) відновляти в памяті минулі події, явища, образи і т. ін..; згадувати, Словник української мови: в 11 томах. Том 5, 1974. Стор. 45. Відповідно до Академічного тлумачного словника (1970-1980) слово «репліка» має такі значення: 1) коротке висловлювання, зауваження одного співбесідника іншому з нагоди чого-небудь; коротке заперечення, закид, зауваження, висловлені з місця ораторові; 2) відповідь або заперечення, зауваження однієї дійової особи іншій у сценічному діалозі; 3) заперечення сторони на судовому процесі; 4) повторення музичної фрази іншим голосом чи інструментом або в іншій тональності, Словник української мови: в 11 томах. Том 8, 1977. Стор. 510. Таким чином, зазначений вираз містить недостовірну інформацію щодо нагадування позивачу певних подій, оскільки під час дослідження відеозапису зустрічі громадськості міста з міським головою м. Первомайськ Миколаївської області, яка відбулася 14.07.2015 р., судом встановлено, що однією з присутніх осіб було висловлено саме репліку в адресу позивача щодо купівлі насосів, а не нагадано про події. Вираз «заплатили за новый насос в 2006 году» містить недостовірну інформацію щодо року, оскільки описані автором статті події стосувались саме 2001 2002 років. Зазначену невідповідність не заперечувала відповідач-1 [PERSON] Ураховуючи характер встановленої судом в цих частинах публікації недостовірності інформації, суд приходить до висновку, що вона не є негативною та такою що принижує честь та гідність позивача, а тому не тягне відповідальності за її розповсюдження. Відповідно до тлумачень, наданих у «Толковом словаре под редакцией [PERSON]», слово «слух» має такі значення: 1) одно из внешних чувств человека и животного, органом которого служит ухо, способность воспринимать звуки; 2) способность правильно воспринимать и воспроизводить музыкальные звуки; 3) молва, известие о ком-чём-нибудь (обычно ещё ничем не подтверждённое). Згідно з Академічним тлумачним словником (1970-1980) слово «чутка» має таке значення вістка, повідомлення про кого-, що-небудь; слово «чутки» відомості, вісті, вірогідність яких не встановлена, Словник української мови: в 11 томах. Том 11, 1980. Стор. 387. Таким чином, спірна публікація в частині «г-ну [PERSON] наконец напомнили о его чудесной покупке насоса для водоканала в те благословенные времена, когда г-н [PERSON] сам был государевым людом начальником управления ЖКХ. Эпичное, надо сказать, событие, жаль, что вспомнить его могут не только лишь все. Заплатили за новый насос в 2006 году, а получили на руки штукенцию с клеймом то ли 1981, то ли 1982 года выпуска. Насос стоил бешеных денег по тем временам, когда доллар был по 5, а по слухам был тривиально нарыт в Чернобыльской зоне. И тогдашний начальник водоканала г-н Комар в доверительной беседе со мной слухи о фонящих насосах отнюдь не опровергал и обзывал [PERSON] последними словами. Так что наши реформаторы люди опытные. Дайте им точку опоры, и они тут камня на камне не оставят.» містить оціночні судження, емоційне вираження авторської позиції, та не містять фактичних даних, щодо ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Обовязок доведення недостовірності негативної інформації покладений законом саме на позивача, який відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. \~Право висловлювати судження, оцінку, думки гарантовано ст. 34 Конституції України, це право також закріплено у ст. 10 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Стаття 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика її застосування передбачає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Право на свободу вираження поглядів «включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та поширювати інформацію та ідеї». Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини преса відіграє суттєву роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема щодо репутації та прав інших осіб, тим не менш, її обовязком є передавати у спосіб, сумісний із її обовязками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань загального інтересу (див. De Haes and Gijsels v. Belgium, рішення від 24\~лютого 1997, Reports of Judgments and Decisions 1997-I, стор.\~233-34, § 37). На пресу не лише покладено обовязок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль вартового суспільства (див. Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, рішення від 25\~червня 1992 р., [PERSON] A, № 239, стор. 28, § 63). Відповідно до § 2 статті 10 Конвенції сфера для обмеження політичних висловлювань чи дебатів щодо питань, які становлять загальний інтерес, є дуже малою (див. Surek v. Turkey (№. 1) [GC], no.\~26682/95, § 61, ECHR\~1999-IV). Крім того, межа допустимої критики щодо політика, який виступає у своїй публічній якості, є ширшою ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та всього суспільства і тому має виявляти більшу терпимість. Звичайно, право на захист репутації поширюється і на політиків, навіть коли вони виступають не як політики, проте вимоги такого захисту мають бути збалансовані з інтересами суспільства до відкритої дискусії з політичних питань (див. рішення у справі Lingens v. Austria, від 8 July 1986, [PERSON] A, №.\~103, стор.\~26, §\~42). Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані (див. Oberschlick v. Austria (№ 1), рішення від 23\~травня 1991, [PERSON]\~A, № 204, стор.\~25, §\~57). Журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть, провокаційних (див. рішення у справі Prager and Oberschlick v. Austria\~(no. 1), від 26 квітня 1995, [PERSON] А, №\~313, стор. 19, §\~38). При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на інформацію та ідеї, які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає демократичного суспільства (див. рішення у справі Handyside v.\~the United Kingdom, від 7\~грудня 1976, [PERSON] А, №\~24, стор.\~23, §\~49). \~\~\~\~\~У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, від 12 лютого 2004 року вказується,\~\~що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на\~\~місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються\~\~для прискіпливого\~\~висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. \~\~\~\~ Згідно з Резолюцією 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи «Про право на недоторканість особистого життя» зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. \~\~\~\~ З огляду на положення вищезазначених міжнародно-правових актів та відповідно до прецедентної практики Європейського суду, позивач у період, висвітлений у спірній частині публікації, був публічною особою. Спірна інформація є оцінкою дій, висловлювання у статті не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, щодо ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише надають можливість читачам проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб'єктивними переконаннями. Аналіз змісту статті свідчить про те, що вона направлена не на приниження честі та гідності позивача, а на доведення до широкого кола людей інформації щодо події міського значення та оцінки діяльності посадової особи. Враховуючи ширшу допустиму межу критики для вказаної категорії осіб, враховуючи відсутність критики з боку відповідача-1 відносно приватного життя позивача, висловлювання відповідача не містять недостовірну інформацію негативного характеру відносно позивача, недоведеність фактів, щодо того, що висловлювання відповідача-1 мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь та гідність позивача, суд не вбачає підстав для висновку про те, що вищезазначена інформація є такою, що ганьбить честь та гідність позивача та підлягає спростуванню, у звязку з чим позовна заява в частині визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь і гідність позивача та спростування такої інформації, задоволенню не підлягає. Оскільки вимога про стягнення на користь позивача заподіяної відповідачами шкоди є похідною вимогою від вимоги про визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь і гідність позивача та спростування такої інформації, суд приходить до висновку, що зазначена вимога задоволенню не підлягає. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що розповсюджена у пресі та мережі Інтернет стаття відповідача-1«Все сошлись на том, что улучшить жизнь можно только совместными усилиями» не призвела до порушення особистих немайнових прав позивача, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати на сплату судового збору слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed