Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської областів якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] ; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку площею 3 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії 111-ЧН №010485, яка розташована на території Кучинівської сільської ради Корюківського (раніше Щорського та Сновського) району Чернігівської області, кадастровий номер 7425883000:02:000:1054, розмір 2.3500 га, кадастровий номер 7425883000:02:000:2088, розмір 0.6467 га., в порядку спадкування за законом після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла тітка позивача, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з спірної земельної ділянки. Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що в оригінал державного акту втрачений та не може підтвердити факт родинних зв`язків з тіткою в силу відсутності в позивача свідоцтва про народження тітки. Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.6), яка на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , одна (а.с.15). Згідно свідоцтва про народження (а.с.10), [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записано [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] внаслідок реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження (а.с.12), [INFO] народився [PERSON] (батько позивача), батьками якого записано [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Державного архіву Чернігівської області (а.с.13) в архівному фонді мається картка про народження [INFO] [PERSON] в с. Кічинівка. Батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з погосподарської книги (а.с.14), яка видана на підставі погосподарської книги №6 за 1944-1946 роки погосподарського обліку, особового рахунку № [NUMBER] в с. Кучинівка значилась сім`я до складу якої увійшли голова господарства [PERSON] та по відношенню до неї син [PERSON] , 1930 року народження та донька [PERSON] , 1923 року народження. Отже, суд вважає, що зібрані по справі докази дають підстави достовірно вважати, що померла [INFO] [PERSON] є сестрою [PERSON] (батька позивача по справі), а як наслідок і тіткою позивача [PERSON] , [INFO] . Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. За таких обставин позовна вимога щодо встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Таким чином у справі встановлено, що [INFO] померла тітка позивача, [PERSON] (а.с.6). За життя померлій [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії 111-ЧН №010485, налажала земельна ділянка розміром 3 га, з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кучинівської сільської ради Корюківського (раніше Щорського та Сновського) району Чернігівської області, кадастровий номер 7425883000:02:000:1054, розмір 2.3500 га, кадастровий номер 7425883000:02:000:2088, розмір 0.6467 га., сукупною вартістю 39 762, 90 грн (а.с.16, 18-26). Встановлено, що 03.07.2014 державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., була заведена спадкова справа за №124/2014 з якої вбачається, що жодні інші особи (крім позивача) із заявами про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] до державного нотаріуса не звертались. З вказаної спадкової справи вбачається, що 03.07.2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.47). 11.03.2021 року позивачка звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на належне спадкодавцю майно, земельну ділянку (а.с.52). Проте, державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., 11.03.2021 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята у зв`язку з відсутністю у спадковій справі правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку (а.с.54). Як встановлено у справі у Позивача відсутній оригінал належного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку є тільки його копія (а.с.16). Дана обставина підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» (а.с.27) де зазначено, що загублений державний акт серії ІІІ-ЧН №010485 на право приватної власності на землю на ім"я [PERSON] вважати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У справі встановлено, що внаслідок втрати оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за заповітом або законом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування. Тому, позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку розміром 3 га, з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кучинівської сільської ради Корюківського (раніше Щорського та Сновського) району Чернігівської області, кадастровий номер 7425883000:02:000:1054, розмір 2.3500 га, кадастровий номер 7425883000:02:000:2088, розмір 0.6467 га., після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] також підлягає задоволенню. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved