Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( переіменовано в АТ КБ "Приватбанк") (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27 жовтня 2007 року у розмірі 71008 грн. 15 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31 березня 2018 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 71008 грн. 15 коп., з яких 4367 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом, 62582 грн. 75 коп. - нараховано заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 200 грн. 00 коп. - нараховано пені та комісію, 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу та 3357 грн. 53 коп. - процентна складова штрафу. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану в розрахунку заборгованість за кредитом та судові витрати в розмірі 1762 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 26.06.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не зявились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не зявилася, в порушення ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Відповідно до положень п. 1ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, ч.2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Як встановлено, 27 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредит позивачем був наданий, однак зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту відповідач станом на 31.03.2018 року не виконав. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по кредиту становить 71008 грн. 15 коп., яка складається із заборгованості: 4367,87 грн. - заборгованість за кредитом, 62582,75 грн.- нараховано відсотків за користування кредитом, 200,00 грн. - нараховано пені та комісію, а також штраф 500.00 грн. (фіксована частина) та 3357,53 грн. (процентна складова). Дослідивши розрахунок заборгованості по відсотках, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків, які підлягають стягненню, проведено з порушенням умов договору, з огляду на наступне. Відповідно до наданого банком розрахунку, 01.01.2013 року банком збільшено процентну ставку з 22,80% до 30,00% , з 01.09.2014 р. до 34,80% а з 01.04.2015 року до 43,20 %.\~ Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Проте матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Відповідач же згоди на підвищення відсоткової ставки з 22,80% до 43,20% річних не надавав. Банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, непередбачені умовами кредитного договору від 27.10.2007 року, а належних доказів повідомлення відповідача про їх зміну матеріали справи не містять. Суду не надано доказів того, що між позивачем і відповідачем існувало якесь листування, узгодження зміни відсоткової ставки чи будь-який інший двохсторонній обмін інформацією. Статтею 1056-1 ЦК України\~передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредит надавався під 22,80 % річних, але банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 43,20 % річних. Банк просить стягнути заборгованість, де тіло кредиту 4367,87 грн., а відсотки за користування кредитом 62582,75 грн., тобто відсотки вищі у 14 разів, ніж отриманий кредит, що є очевидно несправедливим. Суд не приймає до уваги посилання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобовязаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення суперечать визначеному Законом порядку. А враховуючи, що згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає недоведеним факт узгодження між сторонами підняття відсоткової ставки. Тому, суд бере до уваги наданий розрахунок заборгованості за кредитом лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 22,80% на рік, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору. Пунктом 11\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №14\~від 18.12.2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобовязаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку\~розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозвязку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково\~зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року. За таких обставин суд вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 22,80% річних (1,9% на місяць) за період з 01.01.2013 року по 31.03.2018 року в межах заявлених вимог. Розраховано заборгованість за відсотками з 01.01.2013 р. за наступною формулою: (А1*30,00%*А2)/360 днів = Х, де А1-це тіло кредиту, А2 - кількість днів прострочення.\~ Згідно наданого банком розрахунку наявні 1916 дні прострочення. Отже, (4367,87 грн. * 22,80 % *1916 дні)/360днів= 5300,26грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Щодо суми боргу в частині пені та комісії в розмірі 200.00 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня - це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобов'язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія - це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг, в свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума. До того ж, Банком як неустойку нараховано штрафи також за порушення строків виконання договірних зобов'язань. Тобто, умовами Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобов'язань (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір штрафів, які просять стягнути з відповідача, становить: 500.00 грн. (фіксована частина) та 789.39 грн. (процентна складова). Виходячи із розміру загальної суми заборгованості процентна складова штрафу підлягає перерахунку і буде складати 483,41 грн. (4367,87 грн.- тіло кредиту + 5300,26 грн. - проценти) х 5%= 483,41 грн. ). Загальний розмір заборгованості складатиме: заборгованість за тілом кредиту- 4367,87 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 5300,26 грн, штраф (процентна складова) 483,41 грн., та штраф (фіксована частина)- 500грн., а всього - 10651,54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 264 грн. 31 коп. (10651 грн. 54 коп. х 1762 грн. 00 коп./71008 грн. 15 коп.).

Outcome: partial