Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування своїх позових вимог вказує на те, що 01 червня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 701. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Рішенням Рівненського міського суду від 10 листопада 2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вона приймає всі міри для належного матеріального забезпечення дитини, проте витрати на дитину складають значні суми і самостійно їй досить складно утримувати дитину. Відповідач має постійне офіційне місце роботи, стан його здоров»я є задовільним, інші особи на його утриманні не перебувають, однак належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить суд їх задвовлити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просить суд стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01 червня 2007 року уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 701. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Рішенням Рівненського міського суду від 10 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка приймає всі міри для належного матеріального забезпечення дитини, проте витрати на дитину складають значні суми і самостійно їй досить складно утримувати дитину. Відповідач має постійне офіційне місце роботи, стан його здоров»я є задовільним, інші особи на його утриманні не перебувають, однак належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи, а саме, що [PERSON] є особа молодого віку, працездатний, працює та має стабільний дохід, а тому в змозі додатково працевлаштуватися для забезпечення своєї сім"ї необхідними матеріальними благами для створення гідних умов проживання для своєї дитини. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову, а саме про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Такий розмір аліментів суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 213- 215 ЦПК України,суд,-

Outcome: approved