Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Звернувшись до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину позивач [PERSON] вказала, що від шлюбу із відповідачем має доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними розірвано. Дитина є інвалідом дитинства та постійно хворіє. В зв'язку із захворюванням дитини вона витратила кошти в сумі 15086,76 грн., а саме на відвідування стоматолога, лікування в санаторії та придбання ліків. Просить суд стягнути з відповідача ? частину витрачених коштів, що становить 7543,38 грн. Згодом позовні вимоги збільшила і остаточно просить суд стягнути з відповідача на її користь 10481 грн 90 коп. грн.. понесених додаткових витрат та судові витрати по справі. Збільшення позовних вимог мотивували тим, що на час розгляду справи в суді, вартість ліків, які приймала донька значно збільшилась. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Іванова В.О. позов підтримали, наполягали на його задоволенні. [PERSON] суду пояснила, що дійсно відповідач сплачує регулярно аліменти на утримання дітей, крім того вона отримує соціальну допомогу щомісячно на дитину в розмірі 949 грн., і користується зменшеною сумою загального місячного оподаткованого доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги в розмірі, що дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи(у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину. Разом з тим, не зважаючи на дані кошти, необхідність звернення до суду стало те, що донька [PERSON] [INFO] року, хворіє, потребує лікування, вона була вимушена з донькою періодично відвідувати лікарні в м.Вінниця, відповідно витрачати кошти на проїзд, донька потребувала корегування зубів і вказане теж вимагало відвідування м.Вінниця, як безпосередньо доньки, так і її, оскільки малолітню доньку вона не могла одну відпустити. Вказаними обставинами і були обумовленні необхідність придбання путівок особисто для неї, щоб супроводжувати доньку для лікування в м.Трускавець, і потім бути поряд з нею, щоб донька мала можливість пройти нормальне лікування, а не боятись там особисто перебувати. [PERSON] зазначила, що в наданих квитанціях про придбання медичних ліків є речі, а саме: шампунь ,,Фітовал,, олія реп,яхова, сік персиковий, які купувались для іншої дитини. Вона не вважає надання добровільної допомоги з боку відповідачу по перерахування коштів в сумі 700 грн, так як вказані гроші сплачені на доньку [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Дерепа КМ. пояснила, що позов в частині відшкодування витрат в розмірі 609,30 грн. на відвідування стоматолога не підлягає задоволенню, оскільки згідно ортодонтичного наряду №752 від 16.04.2014 року дане відвідування відбулося у зв'язку із виготовленням та установкою пристрою, що використовується у ортодонтії для вирівнювання зубів у косметичних цілях - брекетів, яке не може вважатись хворобою чи каліцтвом у відповідності до вимог ст.185 СК України. За цих обставин на думку представника відповідача не можуть підлягати задоволенню і витрати на проїзд пов'язаний із відвідуванням стоматолога. Також зазначила, що відповідач уже сплачує позивачу аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. Позов в частині відшкодування витрат в сумі 10572 грн. на придбання санаторних путівок на думку представника відповідача не підлягає задоволенню, оскільки дані путівки були придбані на ім'я позивача, а не дитини, а тому і витрати на проїзд до санаторію позивача також не підлягає відшкодуванню на відміну від витрат на проїзд до санаторію доньки [PERSON], що становить 323,83 грн. В частині відшкодування витрат пов'язаних із придбанням ліків представник відповідача вважає належно доведеними 704 гривні 68 коп. на придбання лікарських препаратів "Канефрон" та "Сумамед", оскільки решта придбаних згідно чеків ліків не підтверджені документально приписами лікарів. Заперечила проти збільшення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не мають достатньої правової підстави. Просила суд урахувати, що позивач отримує заробітну плату без оподаткування згідно ст.169 Податкового кодексу України, аліменти від відповідача згідно рішення Барського районного суду від 30.05.2008 року, соціальну допомогу у зв'язку із інвалідністю дитини, періодичну матеріальну допомогу від відповідача у різних розмірах, доведеність додаткових витрат в розмірі 1028,51 грн., ? частина з яких становить 514,26 грн., та відмовити у задоволенні позову. [PERSON] суду пояснив, що визнає про необхідність виготовлення та установки для доньки пристрою, що використовується у ортодонтії для вирівнювання зубів у косметичних цілях, разом з тим він не визнає необхідність витрачання коштів для цього з вище наведених підстав. Стосовно проїзду позивача на лікування спільно з донькою в м.Вінницю та м.Трускавець, то на його думку це він здійснити особисто, або його рідні, але так [PERSON] про це нічого не казала, то відповідно він не супроводжував доньку. Представник служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вовк І.В пред,явлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони, в розумінні ст.6 Сімейного кодексу України, є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.6). Дитина є інвалідом дитинства та має діагноз: хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки, рецидивуючий перебіг, Нно, агенезія лівої нирки (а.с 8). Вказані обставини сторонами не заперечувались і доказуванню не підлягають. У зв'язку із інвалідністю дитини позивач отримує соціальну допомогу, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] від 18.05.2012 року. Крім того, згідно медичних довідок дитина хворіє на полівалентну алергію, риніт, хронічний тонзиліт. В період з 2012 р. по 2014 р. дитина проходила лікування і згідно виписки з історії хвороби №1304 (а.с.11), виписки і історії хвороби №4066 (а.с.12), з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.10), виписки з історії хвороби №3574 (а.с.13) їй було прописано лікування із застосування медичних препаратів: "Кетотіфен", "Канефрон", " 5-НОК", "Фурамаг", "Фурагін", "Сумамед-форте", "Аритроміцин", "Сінлоз", "Сумамед", "Цефікс", "Ріабол" та рекомедовано: "Фурамол" і фітотерапію. Згідно доданих позивачем чеків нею в період 2014 року було придбано лікарські препарати: "Канефрон", "Стрепсилс", "Лізак", "Декатилен", "Нео-ангін", "Анальгін", "Алірика", "Ангістоп", "Хлорофіліпт", "Умкалор", "Тонзилотрен", "Лінекс", "Імудон", "Ацидолак юніор", "Цефікс", "Ізопринозин", "Нурофен", "Левоміцетину розчин 1%", "Фурамаг", "Респіброн", "Спазмалгон", "Вітрум- юніор", "Ворміл", "Седавіт", "Сумамед-форте", "Гропринозин", "Аскорутин". Надані позивачем виписки з історії хвороби №1304, №4066 та виписка із медичної карти стаціонарного хворого датовані 2012 та 2013 роками також свідчать про хворобу дитини і необхідність придбання нею ліків. В первісному позові позивач зазначала, що нею на придбання ліків витрачено 2694 гр, але так як вартість ліків збільшилась, то вона відповідно збільшила свої вимоги. В судовому засіданні стороною позивача вказувалось, що вона наполягає на стягненні фактично понесених витрат, а тому суд, з врахуванням позиції [PERSON] вважає необхідним задовольнити її вимоги саме в частинні фактично понесених витрат. Суд, в частинні відшкодування витрат на придбання шампуні "Фітовал", олії реп'яхової, соку персикового, вважає необхідним відмовити в їх задоволенні, оскільки як зазначила в судовому засіданні позивач вказані речі вона купувала для іншої дитини і будь яких доказів на використання донькою [PERSON] нею надано не було. Понесені позивачем витрати в сумі 271,65 грн. 16.04.2014 року та 337,65 грн. 20.01.2015 року на виготовлення та установку пристрою, що використовується у ортодонтії - брекетів підтверджується відповідними квитанціями ПРАТ "Обласна стоматологічна поліклініка". Витрати на проїзд до стоматологічної поліклініки у вказані дні підтверджується квитками у кількості 4 шт. по 11,05 грн. за 16.04.2014 року, у кількості 2 шт. по 15,86 грн. і у кількості 2 шт. по 16,30 грн. за 20.01.2015 року. Як пояснила позивач інші витрати були пов,язані з необхідністю відвідування дитиною лікарні в м.Вінниці, загальна сума їх склала 504 грн, 74 коп. Судом з,ясовувалась позиція відповідача про необхідність даного медичного лікування і відповідно проїзду до медичних закладів і він погодився, що дитині требо було проводити встановлення брекетів. Оцінюючи правомірність здійснення [PERSON] вказаних поїздок, здійснення лікування і взагалі необхідність його проведення, суд, вважає що її дії відповідали змісту вимог ст.203 ЦК України, а також моральним засадам суспільства, оскільки вона, як мати, у відповідності до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, піклувалась про стан здоров,я своєї дитини, намагається його поліпшати і докладає до цього зусилля. Суд вважає обгрунтованими, зі змісту вказаних норм, необхідність придбання для неї особисто квитків як для поїздки в лікарню разом з донькою, так і для поїздок в санаторій ,,Джерело,, м.Трускавець, а також перебування там з донько, оскільки як вже вище зазначалось донька є малолітньою, потребує догляду, а вказаний догляд здійснювала саме позивач. Перебування малолітньої [PERSON] у дитячому санаторії "Джерело" м.Трускавець підтверджується копіями зворотних талонів до путівок №001334, №004055 та копіями санаторно-курортних книжок №4229, №4228, №№1400. Витрати на санаторне лікування в сумі 2970 грн., 4830 грн. та 2772 грн. підтверджені накладними від 02.07.2013 року, від 30.04.2014 року та від 20.10.2014 року (а.с.23-25), які видані на дорослу особу, а саме на позивача. Витрати на проїзд до м.Трускавець позивача та неповнолітньої [PERSON] в ромірі 706 грн. 26 коп., підтверджується посадочними документами (а.с.26-29). Відповідач в своїх запереченнях до позову посилався, що згідно повідомленням Управління фінансів Барської райдержадміністрації Вінницької області №175 від 09.04.2015 року позивач користується податковою пільгою, яка передбачена п.п. 169.1.2. ст.169 Податкового кодексу України, а саме зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину, отримує соціальну пільгу в розмірі 949 грн щомісячно, крім того він відповідно до рішення суду сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини свого заробітку, а тому це є правовою підставою для відмови в задоволенні позову. Разом з тим суд вважає дану його позицію необгрунтованою, оскільки зміст ст.185 Сімейного кодексу України передбачає, що навіть в разі присудження стягнення аліментів на дитину, батько зобов,язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, а витрачення вказаних коштів та їх необхіднсть була доведена в судовому засіданні. Так як суд дійшов до переконання про необхідність задоволення позову частково, то у відповідності до ст.ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь держави понесені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial