Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

13.06.2016 року [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачка за вказаною адресою зареєстрована, хоча фактично з дня реєстрації та по теперішній час, в зазначеній квартирі не проживала та не з'являлась. На теперішній час її місцезнаходження не відоме, зв'язків з відповідачкою вона не підтримує. Спроби позивачки відшукати [PERSON] результатів не дали, а оскільки у позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі, яка належить позивачці на праві приватної власності. В судове засідання позивачка не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухваленні заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачкою суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданого 15.03.2001 року виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, згідно розпорядження від 13.03.2001 року за № 126 (а.с.6), що також підтверджено технічним паспортом, виданим РКП "Василівським БТІ" та складеним станом на 22.07.1965 року (а.с.8-9), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2014 за №24791580, виданим Реєстраційною службою Василівського районного управління юстиції Запорізької області, відповідно до якого зареєстровано право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до технічного паспорту, виданого Василівським РБТІ на квартиру [ADDRESS], власником квартири є [PERSON] (а.с.8-9). Згідно довідки з домової книги про склад сім'ї за №231 від 31.05.2016 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області вбачається, що за адресою: квартира [ADDRESS] відкрито особовий рахунок на ім'я [PERSON] (а.с.10). Відповідно до акту обстеження фактичного проживання [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] від 31.05.2016 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON], в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але [PERSON] за даною адресою не проживає (а.с.11). Відповідно до акту про перевірку реєстрації та проживання від 02.08.2016 року, виданого Дніпрорудненсьою міською радою Василівського району Запорізької області та складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] фактично зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2012 року (а.с.35). З акту про обстеження матеріально-побутових умов проживання від 31.05.2016 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] фактично зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2012 року (а.с.36). Згідно довідки про склад сім'ї за № 1093 від 02.08.2016 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: квартира [ADDRESS] зареєстровані: квартиронаймач - [PERSON], [INFO] та її донька - [PERSON], [INFO] (а.с.37). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням член сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Поважних причин відсутності відповідачки [PERSON] за вищевказаною адресою: [ADDRESS], понад шість місяців судом не встановлено та відповідачем [PERSON] в ході судового розгляду даної справи не доведено. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідачка [PERSON] більш ніж шість місяців не проживає за місцем реєстрації і підстав для збереження за нею житлового приміщення судом не встановлено, а перебування відповідачки [PERSON] на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] перешкоджає власнику [PERSON] у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження вказаним житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню та вважає необхідним визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.03.2001 року виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області на підставі розпорядження від 13.03.2001 року за № 126, з тих підстав, що відповідачка [PERSON] у спірній квартирі тривалий час - з 2012 року не проживає, комунальні послуги не сплачує та будучи зареєстрованою у даній квартирі, яка належить позивачці на праві власності, але не проживаючи у ній, відповідачка [PERSON] чинить позивачці, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивачка несе необґрунтовані грошові витрати по оплаті комунальних платежів за відповідачку [PERSON] та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає. Крім того, доводи позивачки про відсутність відповідачки [PERSON] у спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачкою під час розгляду справи не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved