Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що що 30.09.2016року між банком та [PERSON] ,укладено кредитний договір б/н, відповідно до заяви позичальниката до Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Згідно заяви відповідачу банком надано кредит у розмірі 99000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37.2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк зі своєї сторони виконав свої зобов"язання за договором, надавши [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому в договорі. В порушення умов договору, відповідач ухиляється від виконання договірних зобовязань, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 23.09.2018року складає 116994.72грн., з яких: 99600грн.- заборгованість за тілом кредиту, 17394.72грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, які відповідач в добровільному порядку сплачувати не бажає. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судовий збір. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі . У відповіді на відзив представник позивача наполягає на повному відшкодуванні кредитної заборгованості. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання подали заяву про розгляд справи без їх участі. У відзиву на позовну заяву відповідач визнає позовні вимоги частково на загальну суму 49486.89грн., з яких 45376.08грн.заборгованість за тілом кредиту та 4110.81грн.проценти, пояснивши, що кредит отримав лише на суму 50683 грн. Кошти в сумі 48880 грн. з його рахунку були зняті без його дозволу невідомою особою, про що він терміново повідомив банк та правоохоронні органи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2016р.між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №б/н . Відповідно до умов даного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 99000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37.2 % на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на укладення договору, про що свідчить підписана ним заява, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. 11.09.2017року кредитний ліміт збільшено до 99000грн., про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. В порушення умов договору відповідач ухиляється від виконання своїх зобов"язань стосовно щомісячного погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість , яка станом на 23.09.2018року складає 116994.72грн., з яких: 99600грн.- заборгованість за тілом кредиту, 17394.72грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, про що свідчить розрахунок банку. Згідно вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України, тобто виконати грошове зобов*язання з виплатою відсотків від простроченої суми, передбачених кредитним договором. Перевіряючи розмір кредитної заборгованості, нарахованої банком судом встановлено, що дійсно 11.09.2017р. банком було змінено кредитний ліміт та встановлено суму в розмірі 99000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості 12.10.2017р. позичальником було отримано з картки кредитні кошти в сумі 50683 .93 грн., проти чого позивач не заперечує. 14.10.2017р. заборгованість по кредитним коштам склала 98887.93 грн., що підтверджується розрахунком банку. Відповідач [PERSON] стверджує, що в ніч на 13.10.2017р. без його дозволу з його кредитної картки були зняті кошти невідомою особою в суммі 48880 грн., про що він невідкладно в телефонному режимі повідомив банк та правоохоронні органи. Факт повідомлення [PERSON] позивача про несанкціонований ним переказ грошових коштів з його банківського рахунку № [NUMBER] підтверджується відповіддю Банку на адвокатський запит представника відповідача, отриманий останнім 09 квітня 2019р. З повідомлення банку вбачається, що: «14.10.2017 клієнт [PERSON] усно звернувся до Банку з повідомленням про проведення грошових переказів зі своєї картки, які він не здійснював. Службою безпеки Банку проведена перевірка, за результатами якої клієнту рекомендовано звернутись до правоохоронних органів для повернення коштів. Результати такої перевірки відображаються у внутрішніх комплексах Банку в електронному вигляді, та не можуть бути роздруковані з печаткою та підписом уповноваженої особи.» Також, 14 жовтня 2017 року з приводу заволодіння невстановленими особами грошових коштів, що містилися на його банківських рахунках, відповідач [PERSON] звернувся до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості з якої з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12017150030004044. Викладені представником відповідача обставини підтверджується відповіддю № Ч-14ад15219 від 15.03.2019 Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області на адвокатський запит представника відповідача, а також фотокопіями матеріалів кримінального провадження № 12017150030004044, виготовленими представником відповідача при ознайомленні з матеріалами вказаного кримінального провадження. Крім цього, наведені вище обставини заволодіння шляхом шахрайства коштами Банку, підтверджуються Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 12018180010002477 (епізоди № 5 та № 6). Відповідач [PERSON] вважає, що належним чином виконав свої зобов`язання, які випливають з умов Договору, своєчасно повідомивши про несанкціоновані перекази з його банківських карткових рахунків, у тому числі з банківського карткового рахунку № [NUMBER] , як Банк, так і правоохоронні органи, тобто вчинив відповідно до порядку, передбаченого пунктами 1.1.2.1.13, 1.1.2.1.21. «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», що є невід`ємною частиною укладеного між Сторонами Договору, а тому не повинен відшкодовувати суму кредиту, яку не отримував. Відповідач вважає, що банк несе відповідальність за збереження грошових коштів на рахунках, відкритих банком. Аналізуючи письмові докази, долучені сторонами у справі, суд погоджується з думкою відповідача, так як його заперечення узгоджуються з вимогами чинного законодавства. На підставі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Підпунктами 1.4, 6.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ №2 від 21.01.2004 року, передбачено списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком в порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або в іншому договорі про надання банківських послуг. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.88 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відсутність обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції вказує на відсутність вини відповідача як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з його рахунка. Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 21.02.2019р. у справі № 489/1649/17.. Позивачем АТ КБ «Приватбанк» до суду не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Вказане свідчить про відсутність вини позивача у несанкціонованому знятті частини коштів з кредитного рахунку, а тому стягнення суми коштів, що були списані з його рахунку, є неправомірною. Згідно розрахунку кредитної заборгованості, складеного банком станом на 23.09.2018року загальна розмір заборгованості складає 116994.72грн., з яких: 99600грн.- заборгованість за тілом кредиту, 17394.72грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач отримав кредитних коштів лише в сумі 50683.93 грн., суд вважає доцільним розмір кредитної заборгованості рахувати із зазначеної суми. Беручи до уваги часткове виконання умов кредитного договору [PERSON] , шляхом автоматичного списування коштів з його рахунків за користування кредитом, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в сумі 49486.89 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 45376.08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 4110.81 грн., тобто суд погоджується з розрахунком відповідача, зробленим з урахуванням руху банківських операцій по рахунку позичальника. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані з сплатою судового збору в розмірі 1 762 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 745.33 грн.. Крім того, відповідно до ч 2 п.3 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач просить зобовязати позивача відшкодувати йому в пропорційному порядку судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, які складають 5508 грн., про що свідчить акт виконаних робіт . Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає доцільним судові витрати , понесені відповідачем на професійну правничу допомогу покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, що буде складити 2329.80 грн., які підлягають відшкодування відповідачу за рахунок позивача.

Outcome: partial