Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13521,65 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 09.07.2004 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір. Позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 19.12.2017 виникла заборгованість у розмірі 13521,65 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1279,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6763,48 грн., 4358,58 грн. - заборгованість за пенею, штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 620,08 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.07.2004 у розмірі 13521,65 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак 03.03.2018 звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. (а.с. 36) Відповідач в судові засідання, призначені на 05.04.2018 та 14.05.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Конверти з повістками про виклик в судові засідання повернулися на адресу суду з відмітками відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання", що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. (а.с. 46-47, 52-53) Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не зявився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 09.07.2004 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, банк зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зі змісту Анкети-Заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.07.2004 вбачається, що позичальник [PERSON] ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку; він згоден, що ця Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України, даний договір вважається укладеним. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, станом на 09.07.2004 розмір відсоткової ставки за користування кредитом становив 36,00% на рік, з 01.01.2013 зменшено розмір відсоткової ставки за користування кредитом з 36,00% на рік до 30,00% на рік, з 01.09.2014 збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 30,00% на рік до 34,80% на рік, з 01.04.2015 збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 34,80% на рік до 43,20% на рік, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом. В той же час, починаючи з вересня 2015 року методика нарахування відсотків банком змінена та встановлено місячну відсоткову ставку нарахування процентів у розмірі 2,9%, 3,6% в залежності від розміру та періоду прострочення сплати платежів. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. На виконання умов договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.07.2004, [PERSON] користуючись кредитними коштами починаючи з 09.07.2004, зобовязання щодо їх повернення не виконував. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором №б/н від 09.07.2004, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення із [PERSON] 1279,51 грн. - заборгованості за кредитом та 6763,48 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4358,58 грн. пені, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з положеннями частини першої статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення зобов'язання. Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, за правилами визначеними у стяттях 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивачем в позовній заяві не зазначено підстави нарахування пені, не вказано період нарахування пені та розміру заборгованості на яку нараховується пеня. Крім того, з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості неможливо встановити, за яке конкретне порушення та в якому періоді нараховується пеня. В самому розрахунку містяться графи: "включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів, пені", "нараховано пені на прострочене зобов'язання", "сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов'язання", "загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов'язання", "пеня на несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.", однак жодна з наведених граф розрахунку не містить заявленої до стягнення суми пені. При цьому, в судове засідання представник позивача не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє можливості суд з'ясувати зазначені вище обставини в судовому засіданні. Відповідно до статті 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, оскільки з моменту відкриття провадження у справі (14.03.2018) сплинуло 60 днів, з урахуванням статті 275 ЦПК України суд позбавлений можливості відкладення розгляду справи для з'ясування зазначених вище обставини. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 4358,58 грн. пені задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. Що стосується стягнення штрафів суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Однак, тарифів договору або будь-якого іншого документу, в якому зафіксовано розмір штрафу, який підлягає сплаті в разі порушення клієнтом сплати платежів позивачем до позовної не надано. Обгрунтовуючи позовну заяву позивач зазначає що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Однак стягнення штрафу у фіксованому розмірі (500 грн.), суперечить положенням частини другої статті 549 ЦК України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердій вибірковій сумі. Стягнення ж з відповідача штрафу (процентної складової) у розмірі 5% від суми позову також суперечить положенням статті 549 ЦК України відповід до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а не від суми позову. Отже, враховуючи вищезазначені суперечності умов договору вимогам закону, а також враховуючи те, що тарифів договору або будь-якого іншого документу, в якому зафіксовано розмір штрафу, який підлягає сплаті в разі порушення клієнтом сплати платежів позивачем до позовної не надано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення штрафів. Згідно зі саттею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 1279,51 грн. забргованості за кредитом та 6763,48 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1100,48 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial