Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

14 червня 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що вона є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 07 серпня 1996 року. За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Перебування відповідачів [PERSON] , [PERSON] на реєстраційному обліку в належній їй, позивачці [PERSON] , квартирі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідачів права користування квартирою. Самостійно в добровільному порядку з реєстрації відповідачі не знялися, в зв`язку з чим позивачка [PERSON] не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі. У зв?язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: визнати [PERSON] , [PERSON] такими, які втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована по [ADDRESS] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.21). Позивач [PERSON] та її представник в особі адвоката Лисенко І.Ю. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву, в якій представник позивача Лисенко І.Ю., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , просить розглянути справу у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити позов повністю за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «по закінченню терміну зберігання» (а.с.24,36), та судова повістка про виклик до суду вручалася через органи місцевого самоврядування, також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.33-34). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «по закінченню терміну зберігання» (а.с.25,37), та судова повістка про виклик до суду вручалася через органи місцевого самоврядування, також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.33-34). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. В судове засідання представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмову заяву, в якій просять позов [PERSON] розглядати за відсутності їх представника (а.с.27-28), самосійних вимог щодо предмета спору не заявлено. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.08.1996 року державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області Бесараб А.А., який зареєстрований в реєстрі за №2-592, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого Василівським районним бюро технічної інвентаризації станом на 03.07.1996 року вбачається, що власником вказаного об`єкту нерухомого майна являється [PERSON] , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.7-8). Відповідно до відповіді, наданої РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» за №629 від 13.08.2019 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.1996 року Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області реєстровий №2-592 (а.с.39). Згідно довідки про склад сім`ї від 01.04.2019 року за вих.№ 1258, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9) З Акту перевірки реєстрації та проживання від 17.04.2019 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області Корж А.М., підпис якого засвідчено секретарем Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області Решетняк Л.П . , в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . За місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] не проживають більше десяти років. Речі вказаних осіб у квартирі відсутні (а.с.10). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов`язку доказування, обов`язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.08.1996 року державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області Бесараб А.А., який зареєстрований в реєстрі за №2-592, з тих підстав, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі тривалий час (понад десять років) і по теперішній час не проживають, що вбачається з Акту перевірки реєстрації та проживання від 17.04.2019 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області Корж А .М. та участі в утриманні даної квартири відповідачі [PERSON] та [PERSON] не приймають, комунальні послуги не сплачують, та, будучи зареєстрованими у вищевказаній квартирі, яка належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи в ній, відповідачі чинять позивачці, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивачка не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Будь-яких підстав для збереження за відповідачами вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивачки про відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі тривалий час, з 2009 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачами під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ними не поданий, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved