Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] , малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] свої батьківські обов`язки протягом тривалого часу виконують неналежно, взагалі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання, утримання та навчання своїх дітей. Діти перебували в центрі-соціально-психологічної реабілітації впродовж 2 місяців. Однак через два місяці соціального супроводу [PERSON] відвідано за місцем проживання та встановлено, що умови для проживання та виховання дітей створено, у зв`язку із чим діти відраховані з ЦСПРД та передані на виховання батька. Мати [PERSON] стосунків з [PERSON] та дітьми не підтримує, її місце знаходження не відоме. [PERSON] повернулася додому в січні 2019 року. 28.09.2019 родину знято з соціального супроводу з позитивним результатом. Однак через місяць [PERSON] та [PERSON] знову почали зловживати алкогольними напоями, ухилятись від виконання батьківських обов`язків. Оскільки батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по утриманню, догляду та всебічному розвитку дітей, служба просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх дітей. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили, та через оголошення на веб-сайті суду офіційної сторінки Судова влада України, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надали. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачі не подали відзив, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] , та малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надані копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с. 9-11). За інформацією Чугуївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 01-16/49 від 04.02.2021 родина перебувала під соціальним супроводом з 27.09.2018. Сім`я має обтяжувальну соціальну історію, неодноразово перебувала під соціальним супроводом через невиконання батьківських обов`язків та зловживання алкогольними напоями. Протягом періоду роботи з сім`єю неодноразово виникали ситуації, коли батьки вели себе безвідповідально. Під час проведення соціальної роботи із сім`єю, незважаючи на всі зусилля лікарів та соціальних працівників, [PERSON] не з`явилась до лікарні за направленням, згодом зовсім зникла, не повідомила своє місцеперебування. За таких обставин діти були тимчасово влаштовані до Чугуївського ЦСПРД. У зв`язку із тим, що батько розпочав співпрацювати із фахівцями із соціальної роботи, виконував всі рекомендації, не вживав алкогольні напої, відвідував дітей у ЦСПРД, діти були повернуті батьку. У січні 2019 року [PERSON] повернулась до сім`ї та була запрошена на засідання дорадчого органу, на якому пообіцяла припинити зловживати алкогольними напоями, усвідомила свої помилки по вихованню дітей та має намір активно співпрацювати спеціалістами ЦСССДМ. В межах соціального супроводу проводилась соціально-педагогічна робота з батьками для підвищення батьківського потенціалу обох батьків та з позитивним результатом сім`я була знята з соціального супроводу. Однак всі досягнуті результати мали нетривалий ефект. Батьки знов повернулись до асоціального способу життя та зловживання спиртними напоями, ухилятись від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку із чим постійно перебувають під контролем фахівців із соціальної роботи. 02.02.2021 до ЦСССДМ звернулась старша донька [PERSON] та повідомила, що батьки знову сильно пиячать, не займаються вихованням молодших дітей. Фахівцям із соціальної роботи вдалось зв`язатись із батьками за телефоном та з`ясували, що [PERSON] не володіє інформацією про місцезнаходження дітей. (а.с. 24, 25). Згідно інформації про ступінь участі батьків у вихованні малолітніх дітей, наданою Комунальним закладом «Чугуївський ліцей № 7», батьки не приймають участі у вихованні дітей, не відвідують школу, не цікавляться успіхами дітей, не приходять на батьківські збори, не спілкуються з вчителями та класним керівником, [PERSON] самостійно приводить дітей до школи та забирає молодших сестер (а.с. 27-29). Як вбачається з інформації, наданої КП «Чугуївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», декларації на медичне обслуговування дітей укладено з сімейним лікарем [PERSON] . За медичною допомогою батько [PERSON] звертався один раз з приводу захворювання на ГРЗ [PERSON] . Історії розвитку дітей (Ф.112/0) знаходяться у батьків. На неодноразове прохання лікаря в телефонній розмові надати амбулаторні картки дітей, мати, яка знаходилась в нетверезому стані, висловлювалась нецензурною лексикою, батько також не йде на контакт з сімейним лікарем, веде аморальний спосіб життя (а.с. 30). Таким чином, Службою у справах дітей встановлено, що батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей та свідоме нехтування своїми батьківськи обов`язками. Виконавчий комітет Чугуївської міської ради 25.02.2021, розглянувши документи щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] по відношенню до своїх неповнолітніх дітей та враховуючи результати розгляду питання на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до своїх неповнолітніх дітей. Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, оскільки відповідачі не переймаються станом здоров`я своїх неповнолітніх дітей, ухиляються від виконання своїх обов`язків, передбачених законом, по їх вихованню та матеріальному утриманню, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення їх батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] та [PERSON] , і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені їх права та інтереси. Надані докази є підтвердженням того, що позбавлення батьків батьківських прав є доцільним, оскільки відповідачі допустили свідоме нехтування своїми обов`язками. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - 70%. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідачі безвідповідально ставляться до виховання своїх дітей, ухиляються від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, тому доцільно позбавити їх батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дітей, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при пред`явленні позову, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Дана позовна заява містить вимоги майнового і немайнового характеру. Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», - за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового розміру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. (2102,00 грн.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (7357,00 грн.). Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду юридичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви немайнового характеру ставка судового розміру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (2102,00 грн.). Таким чином, підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру щодо позбавлення батьківських прав у розмірі 2102,00 грн. та за позовну вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 2102,00 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved