Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.02.2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих грошових коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 9510 гривень 00 копійок та відсотки за користування коштами сумі 4062 гривні 63 копійки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу цивільної справи між суддями, справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви терміном в п`ять днів. 14.02.2020 року на усунення недоліків поданої заяви, позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву, разом з оригіналом квитанції про сплату судового збору. Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2020 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. В судове засідання призначене на 30.06.2020 року позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також\~враховується,\~що відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~44\~ЦПК України,\~учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач [PERSON] є користувачем банківських послуг, зокрема в нього було відкрито картковий рахунок у АТ КБ «Приватбанк». На цій картці позивач зберігав особисті грошові кошти, які використовував на власні потреби, в тому числі задля сплати за товари та послуги. Як вбачається, позивачем з власного рахунку було здійснено низьку переказів грошових коштів на рахунок № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а саме: - 26 березня 2017 року на суму 4000 гривень, що підтверджується квитанцією №P24F200123546F08122; - 04 квітня 2017 року на суму 3000 гривень, що підтверджується квитанцією №0824-3755-4021-0498; - 14 квітня 2017 року на суму 2510 гривень, що підтверджується квитанцією №0834-5079-8710-0387. Позивач стверджує, що під час внесення даних картки отримувача позивачем було допущено помилку та хибно зазначено номер картки457082237034850. Доказів існування грошових зобов`язань позивача перед відповідачем або інших договірних відносин між сторонами у справі судом не встановлено, як і зазначення спеціального призначення в графі «призначення платежу» за вищевказаними квитанціями. Відповідачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України на спростування вищезазначених обставин доказів до суду не надано. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з ч.1\~ст.1213\~Цивільного кодексу України,\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З аналізу змісту норм\~ст. 1212-1213\~Цивільного кодексу України\~випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Отже, суд приходить до висновку, що грошові кошти в загальній сумі 9510 грн. відповідачем були набуті без достатньої правової підстави, а тому позовна вимога позивача про їх стягнення є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особам. Згідно до ст. 8 ЦК України, встановлено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють\~подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відносини, які випливають із зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави та відносини, які випливають з договору позики та регулюються нормами ЦК України є подібними за змістом. У даному випадку подібність відносин полягає у користуванні коштами. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, вбачається що розмір процентів за користування відповідачем коштами за період з 27.03.2017 року по 30.01.2020 року становить 4062 гривні 63 копійки, які були перевірені судом та встановлена вірність проведених розрахунків.\~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог [PERSON] та їх задоволення. З урахуванням задоволення позовних, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок. При вищевикладених\~обставинах та\~

Outcome: approved