Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що від сумісного подружнього проживання з відповідачкою мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 16 січня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано, діти проживають з ним і перебувають на повному його утриманні, так як добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей відповідачка не надає. Тому він просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його прибутку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Крім того, позивач не заперечив проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка, яка у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилася, причини неявки суду невідомі. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 03 квітня 2014 року на підставі ст. 224 ЦПК України постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2003 року. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 16 січня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Староостропільською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 06 травня 2004 року) та дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Староостропільською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 04 березня 2008 року). Сторони проживають окремо з червня 2013 року, діти проживають разом з позивачем та перебувають на повному його утриманні. Відповідачка здорова, працездатна та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України „Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачка ухиляється від виконання обов'язку утримувати дітей, а тому аліменти на дітей підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачкою батьківського обов'язку по утриманню дітей та перекладення батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дітей на позивача, хоча зобов'язана утримувати дітей і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачем. Взято до уваги те, що по віку та здоров'ю відповідачка являється працездатною, інших грошових зобов'язань немає, а тому спроможна сплачувати аліменти на утримання дітей, які потребують регулярної матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Outcome: approved