Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON], який був зареєстрований 28 лютого 1998 року виконкомом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 2; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей; стягнути з [PERSON] на її користь витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 лютого 1998 року вона уклала з відповідачем [PERSON] шлюб, який було зареєстровано виконкомом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 2. Від даного шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З відповідачем в справі вона вела разом господарство та проживала у спільному шлюбі 15 років, але з 25.10.2012 року вимушена була переїхати з дітьми до своїх батьків в м.Нікополь, де зараз і проживає. Причиною її переїзду стало жорстоке, за словами позивачки, поводження відповідача як з дітьми, так із нею, а також його небажання працювати на протязі останніх років, мотивуючи свою поведінку видуманими хворобами. Коли не стало сили терпіти, вона з дітьми покинула дім, роботу, на якій пропрацювала 12 років та поїхала жити до своїх батьків. З того часу, як вона з дітьми переїхала, відповідач був у них лише 4 рази, що ще раз підтверджує неможливість подальшого життя, хоча останній і влаштувався на роботу. З 25 жовтня 2012 року вона не проживає з відповідачем та веде окремо від нього господарство, працює головним спеціалістом в службі у справах дітей Нікопольської міської ради з 01.06.2013 року, син [PERSON] навчається в Аграрному коледжі, а син [PERSON] відвідує дитячий садок №7 "Барвінок". Їхні спільні діти проживають разом з нею та не виявляють бажання проживати з батьком, бо сумісне проживання принесло їм психологічну та фізичну травму. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин вона вимушена сама утримувати та виховувати їхніх спільних дітей, його матеріальна допомога є недостатньою для забезпечення та розвитку дітей. Фактично батько дітей матеріально не допомагає та не цікавиться, за які кошти вона утримує дітей. Позовні вимоги просить задовольнити, посилаючись на ст.ст.110, 112, 180, 181 Сімейного кодексу України. У попереднє судове засідання позивач не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність у зв"язку з зайнятістю на роботі, позовні вимоги підтримує, прохає позов задовольнити. Прохання про зміну прізвища після розірвання шлюбу не заявила. Відповідач у попереднє судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу і про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ст. 174 ч.4 ЦПК України). Суд, перевіривши щирість намірів сторін, з'ясувавши їх правові позиції, встановивши наявність для того законних підстав, а також відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог. Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зарєстрований 28 лютого 1998 року виконкомом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 2. Викладене підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28 лютого 1998 (а.с.9). З 25 жовтня 2012 року сторони в даній справі проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Жодна зі сторін не виявила намірів примирення за відсутності такого бажання, в зв'язку з чим суд переконаний в тому, що дійсно подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, прийняття судом заходів щодо примирення подружжя суперечило б моральним засадам суспільства, а тому шлюб повинен бути розірваний на підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати повинні бути відшкодовані відповідачем в розмірі сплаченого судового збору. Крім того, за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач свої батьківські обов`язки щодо утримання дітей з себе зняв та не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Діти проживають з матір'ю і знаходяться на її утриманні. Відповідач аліменти нікому не платить, є здоровою молодою працездатною особою, а отже, має можливість сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. За таких обставин, на переконання суду, позов підлягає задоволенню і в частині стягнення аліментів відповідно до ст.ст. 80, 81, 180-183 Сімейного кодексу України в повному обсязі. Згідно ст. 367 ч.1 п. 1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вимоги ст.88 ч.3 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., так як судовий збір стягується з відповідача, коли позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved