Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 26.03.2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . 13.01.2011 року рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона шлюб між сторонами розірвано. 05.03.2011 року позивачем створено нову сім`ю з [PERSON] Будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає позивач зі своєю дружиною [PERSON] , належить на праві власності останній. Донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та перебуває на його утримані. Таким чином, разом з [PERSON] , позивач виховує трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] , [INFO] , переїхала до позивача на постійне проживання в серпні 2018 року. Ходить до Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів №32 Херсонської міської ради. [PERSON] зростає в люблячій сім`ї та забезпечена всіма необхідними умовами для проживання. У зв`язку з викладеним, позивач просить визначити місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяв про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, не заперечував проти проживання доньки разом з батьком. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з батьком. В останнє судове засідання представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності,висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м.Херсоні ради від 13.01.2020 року №2-49/68 підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №32, зробленого 14.01.2006 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.01.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.03.2005 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №119. Згідно актового запису №14, зробленого 05.03.2011 року Виконавчим комітетом Антонівської селищної ради місто Херсон Херсонська область, між [PERSON] та [PERSON] 05.03.2011 року зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу частини будинку від 01.07.2005 року, 65/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Позивач виховує трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження №67, зробленого 06.02.2003 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Херсона, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження №25, зробленого 17.01.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні. Відповідно до довідки №50 від 25.03.2019 року за адресою [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , [INFO]. [PERSON] за вказаною адресою проживає без реєстрації. Згідно акта від 26.03.2019 року [PERSON] проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з серпня 2018 року. Згідно довідки №27 від 25.03.2019 року, [PERSON] навчається у 7В класі у Херсонській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №32 Херсонської міської ради. З довідки №27/07-16, виданої 25.03.2019 року Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 Херсонської міської ради, вбачається, що мати доньки [PERSON] , учениці 7-Б класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 Херсонської міської ради не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з вчителями, не бере участі у батьківських зборах (з 01.09.2018 року). Згідно висновку Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 13.01.2020 року №2-49/68, виконавчий комітет Дніпровської районної у м.Херсоні ради, орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] з тих підстав, що встановлено, що донька бажає проживати разом з батьком, так як відносини в родині склались доброзичливі, він дбає та піклується про неї. Мати не створила дитині належні умови для проживання та навчання. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як зазначено в п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866 - під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турбота відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Судом встановлено, що відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він може забезпечити дітям належні умови проживання, піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти - не надав. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також вік дітей, які є малолітніми, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з батьком буде відповідати потребам та інтересам дитини, яка потребують постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved