Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

03 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача з позовною заявою, я якій просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем сімейне життя не склалося, вони проживають окремо та розлучаються. Відповідач, який їздить на роботу в Польську Республіку, періодично надає кошти для сім`ї та утримання дитини, але це незначні суми і значно менші за мінімальний розмір аліментів. У неї є дитина від першого шлюбу, діти перебувають на її утриманні, вона їх одягає дітей, посилено харчує та лікує, але її доходів на утримання дітей, зокрема на їхньої дитини не вистачає. 08 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 лютого 2021року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору[PERSON] (а.с.26-27). 03 березня 2021 року позивач подала заяву уточнення позовних вимог та просить стягувати аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуна утримання сина [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Уточнені вимоги обгрунтовує тим, що відповідач працевлаштований, отримуючи доходи в АТ «Укртрансгаз» УМГ БМФ «Укргазпромбуд» БМУ-4, де він працює машиністом (а.с.33-34). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить засідання проводити у її відсутності, оскільки зайнята на роботі (а.с.37). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, час і місце цього засідання була повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.36). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відтак, неявка вказаних учасників справи не є перешкодою для проведення судового засідання . Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі 1/8 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та подав відзив на уточнену позовну заяву (а.с.39). Заслухавши вступне відповідача та його представника, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо розміру витрат на утримання дитини. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Так, згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 лютого 2016 року (а.с.4) та є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5). На даний час вони проживають окремо, син [PERSON] перебуває на утриманні позивача, проживаючи з нею. Відповідач, проживаючи окремо, офіційно працевлаштований машиністом машини для ізоляції в АТ «Укртрансгаз» УМГ БМФ «Укргазпромбуд» БМУ-4 (а.с.70) та немає у своїй власності рухомого та нерухомого майна. А також судом встановлено, що згідно рішення Долинського районного суду від 25 червня 2019 року відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку (а.с.21-24). Як відповідач, так і син [PERSON] , мають задовільний стан здоров"я. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Встановлено та сторонами не оспорюється той факт, що відповідач працює машиністом машини для ізоляції в АТ «Укртрансгаз» УМГ БМФ «Укргазпромбуд» БМУ-4, де отримує стабільний дохід - заробітну плату (а.с.40-41). Зокрема, його середній заробіток становить 20594грн. (а.с.70). Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , суд виходить з того, що з відповідача на підставі судового рішення вже стягуються аліменти на двох дітей в розмірі ј частки від його доходів. Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. При визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, встановивши загальний матеріальний стан відповідача, якиймає постійну роботу та його доходи носять регулярний характер, наявність в нього інших осіб, яких зобов`язаний утримувати, а саме малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] від іншого шлюбу, стан здоров"я дитини та відповідача, фактичного приділення позивачкою більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини через проживання її з нею, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів не є надмірним для відповідача і є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Згідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 03 лютого 2021 року, то з 04 лютого 2021 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 904 грн. в дохід держави. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 50 % (1/4:1/8), понесені судові витрати з оплати витрат на правову допомогу в розмірі 800грн. (а.с.6) підлягають відшкодуванню згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме, 400 грн. (800х50%) На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved