Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

23.12.2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача, адвокат Капак В.М. позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд позов задоволити у повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.ч.1, 2 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 64 Житлового кодексу, встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Судом встановлено,\~що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.08.2003 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5). Підставою виникнення права власності є договір дарування квартири від 08.08.2003 року, зареєстрований в реєстрі за № Д-964, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В. Копія даного договору долучена до матеріалів справи (а.с.4). В належній\~позивачу квартирі\~зареєстровані згідно\~будинкової книги:\~позивач [PERSON] \~з 02.11.2004\~року;\~ [PERSON] \~з 02.11.2004\~року;\~ [PERSON] ,\~1994\~року народження\~(а.с.6-8).\~Також,\~вказана обставина підтверджується довідкою,\~виданою КП\~"Надвірнянський\~житловик"\~за №\~2131\~від 03.09.2020\~року (а.с.11). 08.02.2000 року позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який 01.09.2012 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане 01.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 23 (а.с.5). Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] від першого шлюбу. Однак, як з"ясовано судом, з 2004 року і включно по даний час відповідач за адресою [ADDRESS] не проживав і не проживає. Доведено також\~і ту\~обставину,\~що відповідач [PERSON] не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] і [PERSON] , показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача та законні інтереси як власника, оскільки він не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не хоче. Письмову вимогу позивача [PERSON] зробити це добровільно проігнорував. Копія даної вимоги зберігається в матеріалах справи. При вирішенні даного спору, суд застосовуючи принцип пропорційності та використовуючи силу закону зобов`язаний захистити саме право позивача на мирне володіння та користування майном, а не право відповідача, який утримує право на майно тільки шляхом реєстрації у ньому. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст.71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому [PERSON] втратив на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин. З огляду\~на всі\~зазначені вище\~обставини суд\~вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.64,\~71,\~72\~ЖК України, ст.ст.386, 391 ЦК України,

Outcome: approved