Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

ПАТ „Брокбізнесбанк" в особі Дніпропетровського ГРВ звернулося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 19 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №311/508Ц, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу споживчий кредит в сумі 14953,53 грн. строком на 24 місяці до 18.05.2010 року з виплатою 28% річних за користування кредитом. Факт отримання кредитної суми з каси банка підтверджується заявами на видачу готівки №0302122231 та №0302122232 від 19.05.2008 року. Свої зобов'язання за кредитним договором боржник виконував з порушенням. Щомісячні платежі, передбачені згідно з графіком погашення, сплачував несвоєчасно та не в повному обсязі. За умовами п.4.2.2 кредитного договору, позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використовувати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені вищезазначеним договором. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасну виплату кредиту і відсотків позичальник зобов'язаний виплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення. Боржник ухиляється від добровільного повернення боргу за кредитним договором, порушуючи його умови. В зв'язку з цим банк прийняв рішення про примусове стягнення боргу. Станом на 25.04.2013 року заборгованість по кредитному договору №311/508Ц від 19.05.2008 року складає всього 36826,67 грн., яка складається з: - 11497,68 грн. - по кредиту; - 13825,16 грн. - по відсотках; - 11503,83грн. - пеня по кредиту і відсотках. Згідно ст. ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в терміни, установлені договором. Позивач прохає розірвати кредитний договір та стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 36826 грн. 67 коп., а також судовий збір в сумі 368 грн. 27 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився. До суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, кредит в банку не брав. Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до вироку Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2013 року, який ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2014 року залишено без змін (а.с.46, 47) та набрав чинності, [PERSON] 19 травня 2008 року, неналежно виконуючи службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, в порушення п.п.3.4, 3.7 посадової інструкції, видала невстановленим досудовим слідством стороннім особам з каси банку готівкові кошти в сумі 14953 грн. 53 коп. за кредитним договором №311/508Ц від 19 травня 2008 року, оформленим на ім'я [PERSON] (відповідач в даній справі), та підписала завідомо неправдиві в частині отримувача коштів офіційні документи - заявки на видачу готівки за №№0302122231 та 0302122232, достовірно знаючи при цьому, що [PERSON] за отриманням коштів за вказаним кредитним договором до Царичанського відділення АБ ДФ "БрокБізнесБанк" не звертався (а.с.45). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, враховуючи, що вироком встановлені обставини вчинення злочину [PERSON] відносно [PERSON], який є відповідачем в даній справі, а тому суд приймає вищевказаний вирок суду як преюдиційний у даній справі. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, про що говорить ст.3 ЦК України. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За правилами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, за ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, який є нікчемним в силу закону, не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed