Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

21.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання договору-купівлі продажу дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 51/100 часток житлового будинку [ADDRESS] Істотні умови договору сторони виконали повністю, але вказаний договір не був посвідчений у нотаріуса, тому вона зараз не може розпорядитись належним їй майном, крім того [PERSON] помер [INFO] року, що і змусило її звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник позивача, яка діяла на підставі довіреності - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить проводити судовий розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 272 від 20.03.2002 року, укладеного між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем - остання придбала у власність 51/100 часток житлового будинку [ADDRESS] за 4000 гривень, зареєструвавши цей договір у Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній біржі за реєстровим номером 272 (а.с.3). Право власності зареєстровано у Вознесенському МБТІ 01.07.2002 року ( а.с. 4 ). Відповідно до актового запису про смерть № 220 від 09.04.2002 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00014787112 від 03.12.2014 року, [PERSON] помер [INFO] року в м. Вознесенськ Миколаївської області (а.с. 34-35). Як вбачається з повідомлення Другої Вознесенської державної нотаріальної контори № 1865/01-09 від 18.12.2014 року, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, спадкова справа не заведена ( а.с. 38-39 ). Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі продажу був вчинений у березні 2002 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який передбачав низку правил з приводу купівлі продажу жилого будинку ( ст. 227). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року, п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року за № 20/5 підставою як для державної реєстрації, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права ( правовстановлюючим документом) є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно ст. 3 ЦПК України, в порядку, встановленому даним Кодексом кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Доводи позивача щодо необхідності визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, суд вважає обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню відповідно до ст. 47 ЦК України. Оскільки угода потребувала нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною.

Outcome: approved