Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовомдо ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування позивних вимог зазначивши наступне. Позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді начальника відділу технічного контролю, 07.09.2020 року її було звільнено із займаної посади , на підставі ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 111. На момент звільнення відповідач не здійснив розрахунку із заробітної плати, станом 07.09.2020 року розмір заборгованостіза період з 01.01.2020р. по 07.09.2020р. склав 34838,00 грн.,а також компенсацію з 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 21.10.2019 р. по 07.09.2020р. у розмірі 600,00 грн. Оскільки відповідач в повному обсязі добровільно заборгованість не виплачує, позивач, посилаючись на положення\~ст. 117 КЗпП України, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із виплати по заробітній платі в розмірі 34838,00 грн.,середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2020р. по 07.09.2020р. у розмірі 29135,83 грн.,компенсацію невикористаної щорічної відпустки у розмірі 600,00 грн.,моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн.,витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді від 11.12.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 11.12.2020 року витребувано у ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика» довідку про заборгованість ТОВ ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика» по виплаті заробітної плати [PERSON] на дату звільнення. 02.02.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який розраховано станом на 07.09.2020 року. 24.02.2021\~року представником\~відповідача надано\~до суду\~відзив на\~позовну заяву\~згідно змісту\~ якого\~відповідач визнає\~позовні вимоги\~частково ,а\~саме в\~частині \~стягнення \~заборгованості по\~заробітній платі\~в \~розмірі 26161,39\~грн.,компенсацію\~ невикористаної\~щорічної відпустки\~у розмірі\~600,00\~грн.,середній\~заробіток за\~весь час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~ у\~розмірі 19531,20\~грн.,\~а всього\~на суму\~46292,59\~гривень.В\~задоволенні інших\~позовних вимог\~просить відмовити\~оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для компенсації моральної шкоди.Позивач, з огляду на докази наявні в матеріалах справи, звільнилась за власним бажанням, на наступний день після звільнення була працевлаштована у ТОВ "Завод Кранкомплект", що також необхідно враховувати під час надання оцінки обставинам справи.Також, витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. не доведені належними письмовими доказами. 20.04.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути розмір заборгованості за період з 01.01.2020р. по 07.09.2020р. у розмірі 26161,39 грн.,компенсацію з 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 21.10.2019 р. по 07.09.2020р. у розмірі 600,00 грн. ,середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2020р. по 05.05.2021р. у розмірі 36923,70 грн.,моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 грн.,витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 25.05.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить збільшити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2021р. по 31.05.2021р. у розмірі 3804,26 грн,моральної шкоди на 50\~000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві ,просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні 05.05.2021 позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 26161,39 грн.,компенсацію невикористаної щорічної відпустки у розмірі 600,00 грн.,середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19531,20 грн., а всього на суму 46292,59 гривень.В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.10.2019 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика», у якому працювала на посаді начальника відділу технічного контролю, та 07.09.2020 року [PERSON] була звільнена з ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика», на підставі \~ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу №111-к від 04.09.2020 р. з 07вересня 2020 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-18). Відповідно до\~ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За\~ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно розрахунку про розмір належних сум при звільнені від 07.09.2020 року, ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика», має перед [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період січень-вересень 2020 року у розмірі 26161,39 гривень . Згідно із\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20\~постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8\~Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як встановлено із наданого позивачем розрахунку, середньоденна заробітна плата складала 223 грн. 78 коп.. У відповідності зі ст. ст.\~12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Таким чином, за період часу з 08.09.2020 року по 31.05.2021 року, що становить 182 робочих днів, сума середнього заробітку [PERSON] за період затримки розрахунку складає 40727 грн. 96 коп.з розрахунку: 182 р.д. х 223 грн. 78 коп. Розмір компенсації за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 21.10.2019 р. по 07.09.2020р. становить 600,00 грн. Оскільки розрахунки позивача в частині середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати відповідачем не оспорювались, тож судом правильність нарахувань не перевіряється, адже суд здійснює розгляд справи в межах заявлених вимог та висловлених заперечень. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1\~статті 9 ЦК України\~така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3\~статті 551ЦК України\~про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Отже, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Вказаний правовий висновок був викладений Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц. Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. З огляду на вказані критерії, у цій справі встановлено, що: - розмір простроченої заборгованості за період з 01.01.2020 по 07.09.2020 роботодавця щодо виплати [PERSON] при звільненні складає 26161 грн. 39 коп.; - позивач була звільнена 07.09.2020 року, а позов щодо стягнення простроченої заборгованості подала до суду 17.11.2020 року; Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат, [PERSON] суду не надано. Для визначення добросовісності реалізації сторонами спору своїх прав важливою є їх реалізація в межах розумного балансу взаємних прав та обов`язків цих сторін, пов`язаних прав третіх осіб, що у свою чергу й забезпечує виконання вимог\~статті 13 ЦК України. Справедливість ґрунтується, в тому числі, на співмірності між негативними наслідками порушення роботодавцем вимог трудового законодавства щодо працівника та грошовою компенсацією, яка стягується з порушника. Разом з тим співмірність не визначається лише формальними ознаками, а має встановлюватись з урахуванням конкретних обставин справи, в тому числі дій сторін спору. Таким чином,враховуючи вказані [PERSON] дату звернення позивача до суду після звільнення,суму простроченої заборгованості),принципи справедливості та співмірності ,суд дійшов до висновку,про можливість зменшення суми\~середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні затримки за період з 08.09.2020 року по 31.05.2020 року з 40727грн.96 коп.до 25000грн.00коп. (без врахування обов`язкових платежів). Відповідно до приписів ст. 163.1.1\~Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно\~ст. 18 Податкового кодексу України\~особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату добюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. При цьому, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначені судом суми: середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку у розмірі 25000,00 гривень; заборгованості із виплати по заробітній плати у розмірі 26161,39 гривень;компенсації невикористаної щорічної відпустки у розмірі 600,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача, є сумами, з яких під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Статтею 237-1 КЗпП\~визначено, що\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з тим, що внаслідок систематичної протягом тривалого періоду часу недоплати [PERSON] належної їй заробітної плати, а також нездійснення розрахунку при звільненні позивач дійсно зазнала певних обмежень, викликаних порушенням її прав. Водночас позивач не вказала, яким саме чином невиплата заробітної плати вплинула на її життєві зв`язки та чи обумовило це необхідність вживання додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд вважає, що стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та розрахунку при звільнені, само по собі є достатньою компенсацією завданих позивачеві моральних страждань, отже підстав для додаткового стягнення ще і моральної шкоди не вбачає. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суми заборгованості із виплати по заробітній плати, компенсації невикористаної щорічної відпустки та моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачем як доказ понесеня витрат на правничу допомогу надано копію квитанції № 0.0.1895787462.1 від 06.11.2020 згідно якої [PERSON] перерахувала ТОВ «Персона Гранд» за юридичні послуги 5000,00 гривень. В силу вимог ст.ст.\~2,\~4,\~12,\~76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надану позивачем як доказ понесених витрат на правничу допомогу копію квитанції, суд до уваги не приймає, оскільки в зазначеній квитанції відсутня інформація щодо надання юридичних послуг, саме за цією справою.Інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги позивачем до суду не надано, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень задоволенню не підлягають. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат,\~суд виходить\~з того,\~ що\~за звернення\~до суду\~з вимогами\~про стягнення\~заробітної плати\~позивач звільнений\~від сплати\~судового збору,\~однак,\~вимоги про\~стягнення середнього\~заробітку,\~стягнення моральної\~шкоди оплачуються\~судовим збором\~на загальних\~підставах як\~позовні вимоги\~майнового характеру,\~тож,\~виходячи з\~принципу пропорційності\~їх розподілу\~та не\~сплати судового\~збору позивачем,\~суд стягує\~судовий збір\~з обох\~сторін пропорційно\~розміру позовних\~вимог,\~що відповідає\~вимогам ст.141 ЦПК України ,Закону України «Про судовий збір»,правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 Таким чином , суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 857,28 гривень, оскільки [PERSON] не було сплачено судовий збір за вказані позовні вимоги, як під час подання цивільного позову до суду, так і під час подання заяв про збільшення позовних вимог в цій частині . Крім\~того суд\~вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод «Запоріжавтоматика» на користь держави судовий збір у розмірі 517,61 гривень .

Outcome: partial