Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 30268,71 грн. витрат повязаних з утриманням відповідача у ВНЗ МВС України та судові витрати по справі покликаючись на те, що відповідно до наказу ЛДУВС за №297 від 06.08.2010р. [PERSON] було зараховано на 1-й курс факультету з підготовки фахівців для підрозділів слідства та 10.08.2010р. укладено з останнім договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Згідно даного договору [PERSON] зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років. Однак відповідача наказом ГУ МВСУ у Львівській області від 05.09.2014р. №390 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Згідно з проведеним розрахунком сума фактичних витрат, повязаних з утриманням відповідача за період з серпня 2010 року по 2014р. становить 30268,71грн. Добровільно відповідач зазначену суму не відшкодував, а тому виникла необхідність у зверненні з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримує та просить суд справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов в якому зазначив, що у Конституції України зазначено, що держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних та комунальних навчальних закладах, що передбачає здобуття освіти у цих закладах без оплати. Тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги. Покликається на лист Мінюсту України Міністерству освіти України від 19.10.2010р. №12566-0-4-10-21 де вказується на незаконність вимоги відшкодування від випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням плати за навчання, так як цією вимогою порушуються конституційні права та свободи громадян. Зазначив, що договір укладений між ним та ЛДУВС суперечить нормам низки міжнародних договорів, ратифікованих Верховною [PERSON] України, щодо примусової чи обовязкової праці. Вказав, що на час підписання угоди від 01.09.2005 р. був неповнолітнім та діяв без згоди своїх батьків, і хто підписав договір у графі «батьки» йому не відомо. А відтак такий правочин є нікчемним. В судовому засіданні відповідач заперечення на позов покликаючись на мотиви викладені в ньому, просив відмовити позивачу в задоволенні заявлених ним позовних вимогах у повному обсязі. Вислухавши пояснення та доводи відповідача, дослідивши матеріали справи та інші докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають задоволенню з наступних підстав: Статтею 222 ЦК України встановлено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому ст..221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників,може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про міліцію курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ст.5 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військовослужбовці та військовозобов'язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. При цьому військове звання лейтенант відноситься до молодшого офіцерського складу. Відповідно до п.10 ст.25 Закону курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і" та "и" ч.6 ст.26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Відповідно до п.3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою КМУ від 12.07.2006р. №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 5, 6 - витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; а у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби. Відповідно до п. 3, 4 «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», затвердженого постановою КМУ від 01.03.2007р. №313, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог ЦК України. Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі. У п. 4, 15 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. вказано, що судам відповідно до ст..215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України тощо). Вимоги про визнання правочину недійсним на підставі ст.ст. 221-223 ЦК України можуть заявлятися як батьками (усиновлювачами), опікуном чи піклувальником, а також бабою і дідом (ч.2 ст.258 СК України), так і будь-якою заінтересованою особою, а також самою неповнолітньою особою або особою, цивільна дієздатність якої обмежена, відповідно до ч.2 ст.29 ЦПК. Судом встановлено, що наказом від 06.08.2010р. за №297 [PERSON] зараховано на 1-й курс факультету з підготовки фахівців для підрозділів слідства. 10.08.2010р. між Львівським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON], 23.04.1993р. народження, було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. За умовами укладеного Договору було визначено обовязки сторін, згідно яких Виконавець зобовязався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця, видати документ про освіту тощо, Замовник зобовязувався забезпечити проходження практики та стажування, призначити випускника на посаду, інформувати Львівський ДУВС про звільнення особи протягом трьох років після закінчення навчання тощо, а особа зобовязувалася виконувати в повному обсязі навчальну програму, сумлінно ставитися до навчання, після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обовязків, відпрацювати не менше три роки тощо. Відповідно до п.2.3.6 Договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого 3-річного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, особа зобов'язується відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. З витягу з наказу ГУ МВС України у Львівській області від 05.09.2014р. за №390/ос вбачається, що лейтенанта міліції [PERSON], слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (за власним бажанням). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складала 04 роки 00 місяців 26 днів. З довідки-розрахунку №234 від 28.02.2014р. вбачається, що сума фактичних витрат, повязаних з утриманням у Львівському державному університеті внутрішніх справ випускника факультету з підготовки фахівців для підрозділів слідства [PERSON], за 2010-2014р.р. складає30268,71грн, з яких: грошове забезпечення 9860,06грн., речове забезпечення 4036,51грн., продовольче забезпечення 11114,76грн., медичне забезпечення 34.5-грн. та оплата комунальних послуг та енергоносіїв 5222.88грн. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. У відповідності до вимог ст.ст. 610, 611 ЦПК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд критично оцінює пояснення відповідача з приводу того, що договір із позивачем від 10.08.2010р. не може стати підставою для стягнення із нього коштів, так як вона укладена ним, як неповнолітньою особою без згоди батьків, оскільки з матеріалів справи вбачається, що його батьки знали про його навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ на підставі відповідного договору, однак у супереч вимог ч.2 ст.222 ЦК України про визнання такої угоди недійсною до суду не звертались. Окрім того, відповідно до вимог законодавства та розяснень, що містяться у п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. угода, укладена неповнолітнім за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, є оспорюванню (може бути визнана недійсною), а не нікчемною. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного договору свої зобов'язання по договору не виконав, даний спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved