Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги таким. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія - є гроші» та [PERSON] було укладено договір №3404410155-010604 від 18.06.2018 року про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https:-://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору, що регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія - є гроші» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачу позику в розмірі 3000 грн. на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018 року. Строк надання послуг за Договором розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов Договору. Строк, на який надається позика за цим Договором становить 31 день. Датою надання позики є 18.06.2018 рік, дата повернення позики - не пізніше 23:00 18.07.2018 року включно. Згідно умов Договору сума процентів за користування позикою становить 1091.1 грн. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (60.00 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи Датою фактичного повернення Позики включно, протягом строку користування позикою. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором складає 4091.10 грн. Платіжним дорученням № 2742 від 18.06.2018 та повідомленням № 1116 від 30.11.2018 року підтверджується факт перерахування позикодавцем на картковий рахунок відповідача позики у розмірі 3000.00 гривень. Проте, позичальник не повернув суму позики, чим порушив умови Договору. Відповідно до п. 7.1 Договору у випадку порушення (прострочення) Позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, Позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою, за кожен день прострочення стягнути з Позичальника пеню у розмірі 3 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Таким чином, станом на 01.10.2018 року відповідач має заборгованість за Договором, яка складається: -заборгованість за кредитом - 3000 грн., -заборгованість по процентам за користування кредитом - 5591,10 грн., -заборгованість за пенею - 6700 грн. 01.10.2018 року між Позикодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1, внаслідок якого відбулася заміна кредитора за Договором позики, укладеним з [PERSON] Про укладення договору про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1 Позикодавець сповістив Позичальника і повідомив, що платіж на користь фактора є належним. Проте, на теперішній час боржник не виконав своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором, тому позивач змушений звертатися до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» заборгованість за кредитним договором №3404410155-010604 від 18.06.2018 року про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту в сумі 15291 грн. 10 коп., судовий збір в сумі 1762 грн., витрати на юридичні послуги в розмірі 1500 грн. за договором про надання юридичних послуг № 15/10-1 з ФОП [PERSON] . Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія - є гроші» він не укладав, позику в розмірі 3000 грн. не отримував. Так, 26.05.2018 року в нього вкрали мобільний телефон з сім-картою, в якому містилися всі його контакти і була налаштована електронна пошта. З цього приводу він звертався до Ленінського відділу поліції м. Запоріжжя, яким до теперішнього часу здійснюється досудове розслідування. Щоб придбати новий сучасний мобільний телефон, замість викраденого, він через сайт OLX.ua здійснював продаж свого іншого мобільного телефону за 3000 грн. На прохання невідомого потенційного покупця, він повідомив йому номер своєї банківської карти, на яку необхідно було сплатити вартість телефону, і надіслав на його адресу фотокопію паспорту та ІПН. Через деякий час на його картку невідомою особою було перераховано 3000 грн., після чого він відправив покупцю в Херсонську область свій старий мобільний телефон. Про те, що грошова кошти були насправді сплачені внаслідок оформлення кредиту на сайті «http:///e-groshi.сom» він обізнаний не був. Вважає, що оскільки оформлення договорів позики на вказаному ресурсі здійснюється шляхом заповнення відомостей на сайті із зазначенням будь-якого номеру мобільного телефону та електронної пошти, після чого на мобільний номер телефону (належність якого відповідній особі неможливо перевірити, за винятком використання контрактної сім - картки), приходить смс повідомлення, яке вводиться на сайті в відповідне поле в своєму особистому кабінеті на сторінці сервісу), порядок акцептування пропозиції ТОВ «Фінансова компанія є гроші» не відповідає положенням абзацу 3 частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Особисто він не підписував та не акцептував договір позики на сайті «http:///e-groshi. сom», жодні формуляри чи форми про прийняття пропозицій не заповнював, текст договору позики не отримував. Крім того, додане позивачем платіжне доручення не містить: а) підписи платника; б) печатку платника; в) підпис банку; г) печатку банку. Повідомлення не містить: а) номер картки отримувача коштів; б) зазначення особи - отримувача коштів; в) чіткий відбиток печатки, за яким можна ідентифікувати справжність документа. Копії обох документів завірені печатками ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив», що суперечить ст. 95 ЦПК України, тому вважає, що згідно ст. 79, 80 ЦПК України зазначені докази є недостовірними та недостатніми. Крім того, в додатках до позовної заяви надана поштова квитанція про відправлення повідомлення про відступлення права вимоги, за якою можна відстежити рух поштового відправлення. Так, за інформацією з офіційного сервісу Укрпошти, поштове відправлення не було вручено. Копія зазначеного повідомлення, яка додана до позовної заяви не може розглядатися як одержання поштового повідомлення від фактора, бо ця копія не завірена належним чином, відповідно до ст. 95 ЦПК України. Отже, у відповідача не виник обов`язок здійснити платіж факторові за Договором № 3404410155-010604 від 18.06.2018 року. Також, не ґрунтуються на законі вимоги про відшкодування судових витрат, пов`язаних із отриманням юридичних послуг згідно Акту приймання - передачі наданих послуг у сумі 1500 грн. на підставі Договору про надання юридичних послуг № 15/10-1 з ФОП [PERSON] Таким чином вважає, що позивач в позовні заяві не надав істотних аргументів для задоволення позовних вимог, надав копії документів із порушенням процесуального законодавства, не довів обов`язок відповідача здійснити платіж на користь позивача, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Частиною першою статті 177 ЦК України встановлено, що об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається копія Договору №3404410155-010604 від 18.06.2018 року, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія є гроші» надає [PERSON] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS], кошти у позику на умовах фінансового кредиту. Позика складає 3000 грн. (а.с. 13-20). Сума процентів за користування позикою становить 1091.1 грн. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (60.00 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи Датою фактичного повернення Позики включно, протягом строку користування позикою. Позика вважається наданою в момент отримання Позичальником коштів в касі Позикодавцята /або зарахуванням коштів на поточний (картковий) рахунок Позичальника. Строк, на який надається позика за цим Договором становить 31 день. Датою надання позики є 18.06.2018 рік, дата повернення позики не пізніше 23:00 18.07.2018 року включно. З боку Позичальника зазначений договір підписано електронним підписом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - СМС повідомленням. При цьому, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , станом на 18.06.2018 року був зареєстрований і фактично проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Доказів належності відповідачу номеру мобільного телефону, на який Позичальником було надіслане СМС - повідомлення, яке містило одноразовий ідентифікатор електронного підпису, позивачем не надано. Платіжним дорученням №2742 від 18.06.2018 та повідомленням № 1116 від 30.11.2018 року підтверджується перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» на картковий рахунок [PERSON] 3000 грн., яке було здійснене на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018 року (а.с. 25-32). 01 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія є гроші» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1, відповідно до якого Клієнт відступив Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору, а також до Фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених Боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі, в тому числі і за договором № 3404410155-010604 від 18-06-2018 (а.с. 10-12). Згідно п. 3.3.4 Договору про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1 Фактор зобов`язаний не пізніше тридцяти робочих днів після набрання чинності цього Договору сповістити Боржників про висновок цього договору й повідомити, що платіж Факторові є належним. На виконання зазначених умов договору Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія є гроші» 31.10.2018 року [PERSON] на адресу: [ADDRESS] було направлене повідомлення про відступлення права вимоги за договором № 3404410155-010604 від 18-06-2018 (а.с. 53). При цьому, доказів отримання зазначеного повідомлення адресатом, позивачем не надано. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.10.2018 року заборгованість Позичальника [PERSON] за Договором складає: заборгованості за кредитом - 3000.00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 5591.10 грн., заборгованості за пенею - 6700.00 грн. Загальна сума заборгованості за договором складає 15291.10 грн. (а.с. 21-24). Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо: законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об`єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства; однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину. Порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, випуску та обігу електронних грошей, страхування та інших послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, випуск та обіг електронних грошей, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронний цифровий підпис", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про банки і банківську діяльність". Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про електронний цифровий підпис". Згідно ч. 1 ст. 8 Закону права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, Закон України «Про електронну комерцію» застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству в тому числі і - Закону України «Про електронний цифровий підпис», яким підлягають регулюванню спірні правовідносини. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Статтею 6 цього Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Однак, платіжне доручення, не містить: а) підписи платника; б) печатку платника; в) підпис банку; г) печатку банку. Повідомлення не містить: а) номер картки отримувача коштів; б) зазначення особи - отримувача коштів; в) чіткий відбиток печатки, за яким можна ідентифікувати справжність документа. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних) укладення Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія є гроші» договору позики саме з відповідачем та перерахування на його користь грошових коштів на виконання умов зазначеного договору, а також належного сповіщення Боржника про укладення договору про надання фінансових послуг факторингу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed