Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено такі вимоги: - скасувати право власності на 1/2 частку квартири (1/4 частка згідно свідоцтва № 1-704 від 15.05.2007 року та 1/4 частка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 283218 від 06.06.2011 року) за адресою: [ADDRESS] на ім"я Нови [PERSON] ; - визнати право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] і [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 14 червня 2017 року позивачем отримано паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм із біометричними даними власника документа, при цьому прізвище зазначено як « [PERSON] ». Разом з тим в паспорті зразка 1994 року, виданий позивачу 27.09.1996 рок, - прізвище було зазначено як « [PERSON] ». В грудні 2018 року позивач звернулась до державного реєстратору прав на нерухоме майно з заявою провести реєстрацію права спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки до зміни паспорта правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості видано на ім`я « [PERSON] ». В зв`язку з відмовою в проведенні реєстрації речових прав, - [PERSON] з посиланням на ст. ст. 319, 328, 392 ЦК України звернулась за захистом оспорюваних прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано. Відповідачем Родинською міською радою Донецької області в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Третіми особами [PERSON] , [PERSON] надано заяви про розгляд справи в їх відсутність, при цьому зазначено, що обставини, викладені в заяві підтверджують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 6 грудня 2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Відповідно до цього Закону в Україні було розпочато роботи із запровадження в регіонах оформлення і видачі паспорта громадянина України, що містить безконтактний електронний носій із біометричними даними власника документа та створення відповідної інфраструктури. З метою запровадження біометричних документів для виїзду за кордон Урядом було прийнято постанову від 7 травня 2014 р. № 152 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення". Відповідно до зазначеної постанови, біометричні закордонні паспорти в Україні запроваджено з 1 січня 2015 року. З урахуванням зазначених правових норм позивачем оформлено паспорт громадянина як біометричний документ. 14 червня 2017 року позивачу видано паспорт, виготовлений у формі пластикової картки, що містить безконтактний електронний носій, при цьому зазначено особисті дані як « [PERSON] » (а.с. 3). Прізвище « [PERSON] » зазначено також в інших особовстановлюючих документах позивача, а саме карті платника податків про присвоєння реєстраційного номеру (а.с. 3), свідоцтві про шлюб (а.с. 3 зворот. сторона). Згідно копії паспорта громадянина України (у формі книжечки), виданого 27.09.1996 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, - прізвище позивача « [PERSON] » (а.с. 4). \~ \~ \~ \~Спотворення прізвищі позивача допущено з причини перекладу таких особистих даних з російської на українську мову. Так, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серійний номер [NUMBER] прізвище позивача зазначено як (далі мовою оригіналу) « [PERSON] » (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , видане Родинською міською радою « [PERSON] є співвласником 1/4 частки квартири [ADDRESS] ; по 1/4 частці належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). \~ \~ \~ \~Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15039362, сформованого 26.06.2007 року Красноармійським бюро технічної інвентаризації « [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 9). \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 06.06.2011 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області «Новикова» Л.О. є співвласником 1/4 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19356524, сформованого 05.07.2011 року Красноармійським бюро технічної інвентаризації « [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину серії [NUMBER] № [NUMBER] належить 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Після отримання паспорта з зазначенням прізвища « [PERSON] » позивач з метою перереєстрації права власності на частку зазначеного об`єкту нерухомості звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адмінстративних послуг м. Покровськ Донецької області. \~ \~ \~ \~Рішенням державного реєстратора № 44790872 від 22.12.2018 року [PERSON] відмовлено у державні реєстрації права власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; рішення мотивоване наявністю розбіжності в прізвищі заявника [PERSON] та суб`єкта права власності в пред`явлених для державної реєстрації документах « [PERSON] » (а.с. 14) \~ \~ \~ \~ [PERSON] зверталась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.02.2019 року заяву [PERSON] відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишено без розгляду з роз`яснення права подачі позову про визнання права власності на загальних підставах. На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Цей перелік є вичерпним. Жодна з передбачених законодавцем підстав для припинення (скасування) права власності згідно заявлених позовних вимог не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, тому в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового приживання в них. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Стаття 24 вищевказаного Закону містить перелік підстав, за яких власнику майна може бути відмовлено у державній реєстрації. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. \~ \~ \~ \~За встановлених судом обставин, в зв`язку з розбіжностями в прізвищі заявника [PERSON] та суб`єкта права власності в пред`явлених для державної реєстрації документах « [PERSON] », - право спільної сумісної власності позивача на частку квартири [ADDRESS] не підлягає визнанню державним реєстратором. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] фактично, будучи титульним співвласником спірного нерухомого майна змушена в судовому порядку захистити свої майнові права та інтереси, оскільки будь-яких інший спосіб відсутній. Таке рішення відповідає ст. ст. 316, 328 ЦК України, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі\~вищевикладеного,\~ст.\~ст.\~16,\~316,\~328,\~346,\~392\~ЦК України,\~

Outcome: partial