Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

01 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], ще двома співвласниками цієї квартири є доньки позивача - [PERSON] та [PERSON] В спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідач. [PERSON] був зареєстрований в квартирі в період укладеного шлюбу з позивачем, однак в 2011 році шлюб з відповідачем було розірвано. Позивач стверджує, що одразу після розірвання шлюбу відповідач пішов з квартири та до теперішнього часу вже понад сім років там не проживає але лишається зареєстрованим. На прохання позивача знятися з місця реєстрації відповідач відмовляє нічим не мотивуючи свою відмову. На теперішній час реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] створює позивачу незручності, оскільки вона змушена сплачувати ряд комунальних платежів в залежності від кількості зареєстрованих осіб в квартирі. Крім того, позивач має необхідність оформити собі державну субсидію але не може цього зробити з огляду на реєстрацію відповідача в квартирі. У звязку з вищевикладеним позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. 04\~квітня 2018\~року відповідач\~по первісно\~заявленому позову\~надав до\~суду зустрічну\~позовну заяву\~до [PERSON]\~про визнання\~права власності\~на 1/6\~частину квартири\~в порядку\~поділу майна\~подружжя,\~посилаючись на\~те,\~що він\~з відповідачем\~[PERSON]\~перебував у\~шлюбі з\~12.10.2001\~року по\~01.12.2011\~року,\~шлюб було\~розірваний на\~підставі рішення\~Куп'янського\~міськрайонного суду\~Харківської області.\~У період\~шлюбу була\~приватизована спірна\~квартира за\~адресою:\~[ADDRESS].\~Власниками спірної\~квартири являються\~відповідач [PERSON]\~в розмірі\~1/3\~частини квартири,\~[PERSON]\~в розмірі\~1/3\~частини квартири\~та [PERSON]\~в розмірі\~1/3\~частини квартири.\~Позивач по\~зустрічному позову\~зареєстрований за\~вищевказаною адресою\~але він\~не має\~можливості проживати\~та користуватися\~квартирою,\~оскільки відповідач\~створила умови\~при яких\~не можна\~проживати в\~квартирі,\~[PERSON]\~не може\~потрапити в\~квартиру,\~в якій\~зареєстрований.\~[PERSON]\~стверджує,\~що в\~квартирі проживають\~сторонні особи,\~які не\~мають права\~там проживати\~тому він\~не може\~проживати з\~сторонніми людьми.\~[PERSON]\~зазначив,\~що він\~не має\~іншого житла\~у власності\~та вважає,\~що він\~має право\~на 1/6\~частину спірної\~квартири,\~оскільки 1/3\~частина спірної\~квартири являється\~спільним майном\~подружжя,\~оскільки придбана\~під час\~шлюбу. Таким чином, позивач по зустрічному позову наполягає на тому, що 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] є обєктом права спільної власності подружжя. Також [PERSON] зазначив що він дізнався про порушення його прав після предявлення відповідачкою позову до суду про визнання його втратившим право користування житловим приміщенням. [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1\\6 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2018 р. зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Курилівська сільська рада Купянського району Харківської області про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку поділу майна подружжя був обєднаний з позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Курилівська сільська рада Купянського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та справа була призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивача-відповідача за первісним позовом [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] з [PERSON] розлучилися у 2011 році та з цього часу відповідач не мешкає за зареєстрованим місцем проживання. Також зазначили, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу, забрав всі свої речі, після чого жодного разу не приходив до квартири за місцем реєстрації. Відповідач - позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладені ним у зустрічній позовній заяві та просив суд їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, просив суд відмовити у задоволенні первісної позовної заяви, та пояснив, що після розлучення з дружиною у 2011 році, вона попросила його виїхати з квартири, тому він протягом неділі вивіз свої речі, та виїхав зі спірної квартири в якій зареєстрований і останній раз був у квартирі за місцем реєстрації 3-4 роки тому. Зазначив, що в нього не має бажання їхати до спірної квартири, також він не мав наміру проживати за зареєстрованим місцем мешкання та не має зараз такого наміру. Однак, на всякий випадок, в разі якщо його мати, з якою він зараз мешкає, буде вимагати покинуту квартиру, де він мешкає, то йому ніде буде жити, тому він хоче бути зареєстрованим в спірній квартирі. Повідомив суду, що від приватизації квартири він відмовився добровільно, тому квартира була приватизована [PERSON] та їхніми дітьми. Крім того вказав, що бажання мешкати в спірній квартири в нього виникло після того, як він отримав позов [PERSON] Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності. У своїх заявах зазначили, що вони заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, тому, що вона створила такі умови для проживання, що навіть вони її доньки не можуть проживати у спірній квартирі. Також зазначили, що вони підтримують зустрічну позовну заяву [PERSON] у повному обсязі та просять суд її задовольнити і визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири в порядку поділу майна подружжя. Представник третьої особи Курилівської сільської ради Куп'янського району Харківської області у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, та представника позивача-відповідача за первісним позовом, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірна квартира,\~яка розташована\~за адресою:\~[ADDRESS]\~належить на\~праві власності\~позивачу [PERSON]\~та дітям\~[PERSON],\~[PERSON]\~по 1/3\~частині кожній,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~від 26\~січня 2005\~року,\~серії САА\~№320273 (а.с. 4). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] розірвали шлюб між собою, що підтверджується ксерокопією рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2011 року. З копії рішення суду вбачається, що шлюб між сторонами по справі було зареєстровано 12 жовтня 2001 року (а.с. 5). В спірній квартирі окрім власника зареєстрований відповідач [PERSON] Даний факт підтверджується довідкою наданою Курилівським сільським головою від 14 грудня 2017 року №2094 (а.с. 7). Факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актами не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 09 лютого 2017 року та актом від 31 січня 2018 року складеним в присутності трьох сусідів спірної квартири. Підписи мешканців посвідчені депутатом сільської ради. В акті не проживання від 31.01.2018 р. зазначено, що [PERSON] не мешкає в квартирі за місцем реєстрації з 2011 року по теперішній час (а.с. 6, 8). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України\~члени сімї\~власника житла,\~які проживають\~разом із\~ним,\~мають право\~користуватися цим\~житлом відповідно\~до закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] прописаний у спірній квартирі, як колишній член сімї власника квартири. Відповідач добровільно виїхав з квартири та понад 7 років за місцем реєстрації не проживає, що також підтвердив сам відповідач у судовому засіданні, крім того вказав, що реєстрація у спірній квартирі йому потрібна лише на всякий випадок, а намірів проживання за місцем реєстрації він не має. Відносно заяв третіх осіб [PERSON] та [PERSON] щодо створення [PERSON] таких умов для проживання, що навіть її дочки не можуть проживати в квартирі, то суд до них ставить критично, оскільки з вказаних заяв не вбачається, що саме відповідачу [PERSON] створювалися несприятливі умови для проживання, натомість відповідач у судовому засіданні повідомив, що після розлучення, дружина сказала, щоб він виїжджав з квартири, він забрав свої речі та виїхав. Після чого не намагався назад повернутися, бо не мав такого бажання. Протягом 7 років [PERSON] ні до яких органів не звертався стосовно того, що йому перешкоджають мешкати за місцем своєї реєстрації. Також [PERSON] в судовому засіданні вказав, що бажання мешкати в спірній квартири в нього виникло після того, як він отримав позов [PERSON] Крім того в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] протягом 2-3 років мешкають у м. Харкові де навчаються. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач за комунальні послуги не платить, у звязку з чим тягар сплати комунальних послуг, а так само і тих, які нараховуються по кількості зареєстрованих осіб, покладений на [PERSON], у спірній квартирі не проживає, у звязку\~з чим\~суд дійшов\~висновку,\~що відповідач втратив право на користування спірним житлом та його реєстрація порушує майнові права власника 1/3 частини квартири позивача по справі за первісним позовом - [PERSON], у звязку з чим, суд задовольняє позовні вимоги первісного позову у повному обсязі. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку поділу майна подружжя, то судом було встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно зі ст.\~58 Конституції України\~та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною пятою, якою визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення зміни до Сімейного кодексу України щодо\~майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності 13 червня 2012 року, частину пяту статті\~61\~СК України виключено. Крім того доповнено частину першу статті 57 СК України, якою визначене майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, пунктами 4 і 5 такого змісту: 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України\~"Про приватизацію державного житлового фонду"\~; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України\~". Отже, при вирішенні спорів щодо поділу спірної квартири необхідно застосовувати положення закону, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Зазначена правова позиція неодноразова була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15 лютого 2012 року у справі № 6-98цс11, від 22 лютого 2012 року у справі № 6-99цс11, від 6 лютого 2013 року у справі № 6-175цс12. Судом було встановлено, що спірна квартира [ADDRESS], була приватизована, в період шлюбу, 26 січня 2005 року. Зміни до Сімейного Кодексу України стосовно того, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, були внесені в 2011-2012 роках, тобто на момент виникнення спірних правовідносин, приватизована квартира не була обєктом спільної сумісної власності подружжя, а отже вимоги ст.ст. 57, 61 СК України (в редакції 2012р., 2011 р.), на які в зустрічній заяві посилається [PERSON], не поширюють свою дію на спірні правовідносини, які виникли в 2005 році. На підставі викладеного, враховуючи, що на момент приватизації спірної квартири діяв закон, який передбачав, що майно, яке набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду не являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя та належить на праві особистої приватної власності тим особам, які використали свої приватизаційні чеки та прийняли участь у процедурі приватизації на власне імя, беручи до уваги пояснення [PERSON] про те що він не бажав приймати участі у приватизації спірної квартири, суд вважає зустрічний позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: approved