Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

29 січня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (далі за текстом - ПАТ «СК «ВУСО») витрати на лікування 12185,78 грн., спричинену моральну шкоду 10 тис. грн., витрати на правову допомогу 20000,00 грн.; з [PERSON] фактично понесені витрати на ремонт транспортного засобу 59760,17 грн., витрати, пов`язані з оцінкою збитків через пошкодження транспортних засобів. В обґрунтування позову зазначив, що 26.08.2018 р. о 21-35 год. по вулиці Залаегерсег, 18 у м.Херсоні сталося ДТП за участю автомобіля під керуванням відповідача [PERSON] , цивільна відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СК «ВУСО» та мотоциклу під його керуванням. В результаті ДТП йому була завдана матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода внаслідок пошкодження мотоциклу - відновлювальний ремонт 78797,76 грн., вартість оцінки пошкоджень - 1515,00 грн.; внаслідок отриманих тілесних пошкоджень - витрати на лікування 12185,78 грн.; моральна шкода 10 тис.грн. Моральну шкоду пов`язує з перенесенням душевних страждань, викликаних неможливістю тривалий час користуватися своєю власністю за призначенням, клопоти з ремонту мотоциклу, руйнацією мрій пересуватися на мотоциклі тощо. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 11 лютого 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 26.03.2019 року до суду надійшов відзив ПАТ «СК «ВУСО» на позовну заяв, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовної заяви у відношенні товариства. Страхова виплата була відшкодована позивачеві на підставі п.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за звітом № 276 від 10.10.2018 р., відповідно до якого, вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу 70% складає 29284,94 грн. За страховим актом № 09242-24 від 24.09.2018 р. на користь позивача перераховано 24403,83 грн. за відрахуванням ПДВ, про що повідомлено позивача 16.10.2018р. Щодо витрат на лікування та моральної шкоди категорично заперечує, оскільки був складений європротокол, який складається лише за умови відсутності травмованих та загиблих. Склавши євро протокол учасники ДТП підтвердили факт, що шкоди їх життю та здоров`ю не заподіяно. Більш того, витрати повинні бути обґрунтовані, але травма живота зафіксована через 9 днів після ДТП. За час перебування на стаціонарі підтверджень витрат на лікування не має. Є чеки до ДТП, та такі, що не мають жодного відношення до травми живота, а також придбаних в один день в одній аптеці з інтервалами від 3 хвилин, внаслідок чого вважає такі докази надуманими, що вводять в оману відповідача та суд та мають ознаки зловживання процесуальними правами. Детальний опис правової допомоги не наданий. 03.06.2019 р. позивачем подана відповідь на відзив, відповідно до якої він на час складення євро протоколу не мав можливості об`єктивно та кваліфіковано надати оцінку свого стану здоров`я та лише через 3 дні він звернувся до лікаря через погіршення стану здоров`я, 26.08.2018 р. було хірургічне втручання. Відсутні норми, що регулюють процес придбання медичних препаратів в аптеці. Медична експертиза проведена за ухвалою суду та підтверджує факт наявності тілесних ушкоджень. Витрати на правову допомогу підтверджені договором та квитанцією до прибуткового касового ордеру. За розпорядженням керівника апарату суду від 13.05.2019 р. № 01-09/1436/19 здійснено повторний автоматизований розподіл справи. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17.05.2019 р. справа прийнята в провадження судді Ус О.В. та призначене підготовче засідання на 14.08.2019 р. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.08.2019 р. закрите підготовче засідання та справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 28.11.2019 р. В судовому засіданні 28.11.2019 р. представник позивача позов підтримала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача ПАТ «СК «ВУСО» в судове засідання не прибув - про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] позов не визнав та вважав, що оскільки цивільна відповідальність була застрахована в ПАТ «СК «ВУСО», то саме страхова повинна сплатити усю шкоду. Ухвалою суду від 28.11.2019 р поновлено стадію з`ясування обставин справи та перевірки доказів та зобов`язано сторони надати суду копію договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в судовому засіданні оголошено перерву. 04.12.2019 р. від представника позивача надійшла заява про долучення додаткових доказів з клопотанням про визнання поважною причини пропуску строку для їх подачі, до якого доданий документ, що підтверджує відправлення іншим учасникам справи. 06.12.2019 р. від ПАТ «СК «ВУСО» електронною поштою надійшла витребувана судом копія страхового полісу, а 10.12.2019 р. вказана копія надійшла до суду поштою. 23.01.2020 року, 25.02.2020 року від представника позивача та відповідача [PERSON] надійшли заява про розгляд справи у їх відсутність. Судове засідання з 23.01.2020 року перенесене на 25.02.2020 року через перебування головуючого у нарадчій кімнаті. 06.02.2020 року представником позивача подано клопотання щодо залучення додаткової угоди. 25.02.2019 р. сторони в судове засідання не прибули, враховуючи наявність заяв представника позивача, відповідача [PERSON] та відзиву на позов ПАТ «СК «ВУСО», суд дійшов висновку про можливість закінчення розгляду справи у відсутність сторін. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Обставиною, що не потребує доведення за ч.6 ст.82 ЦПК України, про наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова у справі про адміністративне правопорушення є: 26.08.2018 р. о 21-20 год. [PERSON] керуючи т/з Dacia Logan д/н [NUMBER] по вул.Залаегерсег, 18 у м.Херсоні, на паркувальному майданчику ТРЦ «Фабрика», будучи неуважним, виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу у русі мотоциклу HONDA Deauville д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі вул.Залаегерсег з Бериславського шосе в бік пл.Дубинди, внаслідок чого, сталося зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а громадянин [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.2.3б, 10.2 ПДР України. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2019 р., що набрала законної сили 18.05.2019 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в доход держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (арк. справи 155). Таким чином, встановленою є вина відповідача [PERSON] у ДТП, що мале місце 26.08.2018 р. та отримання транспортними засобами механічних пошкоджень з матеріальними збитками та заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень. В даному випадку, ураховуючи приписи ч.6 ст. 82 ЦПК України, повідомлення про ДТП у вигляді так званого «європротоколу» від 26.08.2018 р. в частині відсутності «шкоди заподіяної життю та здоров`ю, навіть якщо вона є незначною» судом як належний та допустимий доказ відсутності заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] від ДТП не приймається. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Dacia Logan д/н [NUMBER] страхувальника [PERSON], [INFO] , застрахована 13.01.2018 р. - поліс № АМ/2705000, строк дії з 13-30 год. 13.01.2018 р. до 12.01.2019 року включно (арк. справи 210). Ліміт відповідальності встановлений за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200 тис.грн., майну 100 тис.грн., франшиза нульова. Відповідач [PERSON] (латинською - [PERSON]) має посвідку [NUMBER] на постійне проживання в Україні, видану 16.02.2016 р. органом 6501 (арк. справи 156-157). За звітом № 302 від 03.10.2018 р., замовником якого був [PERSON] , вартість збитків, заподіяних пошкодженням мотоциклу HONDA NT 650V Deauville д/н [NUMBER] складає 29284,59 грн., з врахуванням коефіцієнту зносу 0,7 (арк. справи 30-31), а вартість відновлювального ремонту 78797,76 грн. За складення вищевказаного висновку позивачем [PERSON] сплачено 1500,00 грн., що підтверджено квитанцією № 26 від 25.09.2018 р. (арк. справи 32). Аналогічні висновки висновку № 276 від 10.10.2018 р., зробленим на замовлення ТОВ ЕК «Укравтоекспертиза» (арк. справи 66-95). Матеріали справи свідчать про те, що сума виплаченого страхового відшкодування склала 24403,83 грн. (матеріальний збиток з врахуванням коефіцієнту зносу 29284,59 грн. - ПДВ 4880,76 грн.), не є спірною та підтверджено листом страхової компанії № 8153 від 16.10.2018 р. та додатком до страхового акту № 09242-24 від 18.10.2018 р. (арк. справи 96, 97). У період з 01.01.2018 р. по 03.10.2018 р. ФОП [PERSON] проведені ремонті роботи мотоциклу HONDA NT 650V Deauville д/н [NUMBER] на суму 57590,00 грн., що підтверджено прибутковими касовими ордерами № № 312, 315 від 03.10.2018 р., видатковою накладною № 175 від 03.10.2018, актом про надання послуг № 175 від 03.10.2018 р. (арк. справи 199-200). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди) та потерпілого. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] різниці між виплаченим страховим відшкодуванням /24403,83 грн./ та фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) /57590,00 грн./ - 33 186,17 грн. Щодо відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю позивача. Суд не приймає як належні та допустимі докази надані позивачем фіскальні чеки покупок у аптеках та аптечних пунктах, оскільки доказів про необхідність придбання такої продукції для лікування травм, заподіяних позивачеві внаслідок ДТП суду не надано. Виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (арк. справи 13) не має лікувальних рекомендацій. Підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновком експерта в рамках кримінального провадження (арк. справи 75), звертався до медичного закладу, перебував на стаціонарному лікуванні. Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону № 1961-IV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, не посилався як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час ДТП, а лише обґрунтував моральну шкоду, пошкодженням мотоциклу, а тому страхова компанія за такими вимогами не є належним відповідачем. Оскільки внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому майна та неможливістю використовувати мотоцикл за призначенням, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. з відповідача [PERSON] , внаслідок чого позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат. За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги -це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України ). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно зі статтею133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з договору № 26-09-2018 про надання правової допомоги від 26 вересня 2018 року, з урахуванням додаткової угоди до нього від 27.09.2018 р., укладених між [PERSON] та адвокатом Лебєдєвою Т.О., а саме пункту 3.1. договору сторони домовились, клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі, який визначається сторонами договору (арк. справи 47, 229) Згідно з актом наданих послуг № 1 від 27.01.2019 р. до договору № 26-09-2018, узгоджений сторонами гонорар адвоката склав 20 тис.грн. та був сплачений в повному обсязі 26.09.2018 р. (арк. справи 108), що додатково підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 158 від 26.09.2018 р. (арк. справи 46 зв.бік). Правова допомога за актом надана в наступному обсязі: консультації 26.09.2018 р., 02.10.2018 р., адвокатські запити до слідчого відділення поліції, скарга на бездіяльність слідчого, підготовка заяви на виплалату страхового відшкодування, збирання та опрацювання документів для подачі позовної заяви до суду, розробка позовної заяви, підготовка інших процесуальних документів. Окремий розрахунок витрат на правову допомогу не наданий. Відповідач ПАТ СК «ВУСО» просили відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу з посиланням на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/18, відповідач [PERSON] вважав, що за все відповідає страхова. За ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес Враховуючи обсяг робіт, які надано адвокатом під час підготовки саме цивільного позову до суду, складність справи, виходячи з принципів справедливості та співмірності, заперечень відповідача страхової компанії, часткового задоволення позовних вимог (загалом задоволено лише 35% від загальної ціни позову), суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 9750,00 грн. Витрати, пов`язані з оцінкою вартості збитку, є судовим витратами в розумінні ч.6 ст. 137 ЦПК України. В той же час звіт про оцінку майна, не є доказовою базою при розгляді цієї справи, оскільки позовні вимоги щодо відшкодування фактично понесених збитків, які пред`явлені до відповідача [PERSON] обґрунтовані не проведеною оцінкою, а конкретними затратами на ремонт мотоциклу за відрахуванням суми страхового відшкодування. Здійснена сума страхового відшкодування не є спірною. За таких обставин суд дійшов до висновку, що витрати, пов`язані з оцінкою заподіяної шкоди не є судовими витратами в цій справі та не підлягають розподілу. Встановлено, що позивачем судовий збір не сплачувався. Позивач посилався на звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа у справі про відшкодування збитків, заподіяних ушкодженням здоров`я. Суд не може погодитися з вказаним в повному обсязі, оскільки позовні вимоги пов`язані також з відшкодуванням моральної шкоди, стягнення фактично понесених витрат, за якими позивач не звільненій при поданні позовної заяви, тобто відповідач повинний був сплатити судовий збір за вказаними вимогами, з врахуванням дати звернення до суду за вимогами про відшкодування: матеріальної шкоди - 704,80 грн., моральної шкоди - 704,80 грн. Враховуючи задоволені вимоги, з урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає наступного розподілу: - з відповідача [PERSON] за вимоги майнового характеру підлягає стягненню у дохід держави 408,78 грн. (задоволено 58% від заявленої суми), моральної шкоди (задоволено 30% від суми) - 211,44 грн., а разом 620,22 грн.; - з позивача 493,36 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди (в задоволені 70% від заявленої суми відмовлено), за вимоги про відшкодування матеріальної шкоди 296,02 грн. (в задоволенні 42% відмовлено), а разом 789,38 грн.; - судовий збір за вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням через отримання тілесних ушкоджень віднести на рахунок держави. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Повний текст складено 25 лютого 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial