Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Горват І.І., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних і індексу інфляції від простроченої заборгованості, відшкодування витрат на правову допомогу, відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного 06.10.2015 року договору позики він передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 275803,00 грн., а [PERSON] зобов`язалася повернути йому таку ж суму грошових коштів у строк до 06.10.2017 року, на умовах визначених договором, зокрема згідно п. 3 договору позики в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України, [PERSON] зобов`язалася повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 13000 доларів США. Однак, по закінченню строку дії договору відповідач грошові кошти не повернула, незважаючи на те, що починаючи з жовтня 2017 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу. Також позивач зазначає, що відмова відповідачки у поверненні грошових коштів та порушення з її боку взятих на себе зобов`язань викликали у нього душевні страждання, дискомфорт, порушення нормальних життєвих зв`язків, що заподіяло йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20000 грн. Крім того, неповернення коштів призвело до стресів, наслідком яких стало погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим позивач був вимушений неодноразово звертатись до лікарів та отримувати необхідне лікування. В період з 23.02.2017 року по 04.03.2018 року він проходив стаціонарне лікування в Закарпатському обласному клінічному кардіологічному диспансері, де йому було діагностовано постінфарктний кардіосклероз. В результаті порушення відповідачем умов договору та неповернення коштів він зазнав значних моральних страждань, які полягали у погіршенні психологічного стану, порушенні нормального способу життя та негативних змінах у ньому, що призвело до проходження ним лікування, купівлі ліків та коронарної стент-системи та витрати понесені ним під час лікування становлять 19150,00 грн. А тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 06.10.2015 року у сумі 363350,00 грн., 3% річних за період з 06.10.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 9825,00 грн., інфляційні втрати за період з 06.10.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 27749,37 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., витрати на лікування у розмірі 19150,00 грн., а також понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 16800,00 грн. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за договором позики та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 06.10.2015 року у сумі 322530,00 грн., що еквівалентно 13000,00 дол. США. ( по курсу станом на день прийняття рішення судом), в іншій частині позовні вимоги не уточнював, просив суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.10.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 9825,00 грн., інфляційні втрати за період з 06.10.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 27749,37 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., витрати на лікування у розмірі 19150,00 грн., а також понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 16800,00 грн., задовольнивши позов повністю. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити уточнений позов. Та зазначив , що сума заборгованості становить 13000 дол. США , що станом на день розгляду справи становить 322530,00 грн Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В строк визначений ухвалою суду від 27.09.2018 року відзив на позовну заяву не надала. Подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, однак поважність причин неявки в судове засіданні відповідачем не доведено, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як встановлено по справі, 06.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васюта В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 569. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 275803,00 грн., що по офіційному курсу НБУ на день підписання цього договору складає суму 13000,00 доларів США та зобов`язалася повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 06.10.2017 року на умовах, визначених договором. Згідно п. 2 договору грошові кошти були передані [PERSON] та одержані [PERSON] до підписання договору. Відповідно до п. 3 договору, сторони домовились про те, що в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України, [PERSON] зобов`язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 13000 доларів США готівкою в строк до 06.10.2017 року. Однак, [PERSON] взяте на себе зобов`язання не виконала і суму позики [PERSON] не повернула. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А тому на підставі вищенаведеного суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 322530,00 грн., що відповідає еквівалентові суми 13000,00 дол. США на день розгляду справи. Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку ВСУ, викладеного у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції. З огляду на зазначене, так як відповідачем порушено грошове забов`язання за вищевказаним договором позики, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначеним еквівалентом в іноземній валюті, то в частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків, суд вважає за необхідне відмовити. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 06.10.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 9825,00 грн. суд приходить до переконання, що така підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно висновку Верховного Суду України у справі № 6-1575цс16 від 09.11.2016, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. При цьому у вказаному висновку суд констатував, що положення статті 1167 ЦК України, на правовідносини сторін, які випливають з договірних відносин не поширюється, оскільки регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин, а саме договору позики. В той же час з договору позики не вбачається, що сторони передбачили можливість відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням строків або невиконанням умов договору. Посилання позивача на те, що він зазнав страждань у зв`язку із тим, що йому вчасно не було повернуто належні йому грошові кошти, суд відхиляє, оскільки шкода, завдана несвоєчасним виконанням зобов`язання є втратою майнового характеру та була відшкодована шляхом стягнення 3% річних. Також з огляду на те, що правовідносини сторін випливають з договірних відносин безпідставною є вимога позивача про стягнення з відповідача коштів на відшкодування витрат на лікування. Крім того позивачем не доведено , що погіршення здоров"я позивача пов"язане з невиконанням договірних зобов"язань відповідачем , оскільки із наданої позивачем медичної документації убачається , що позивач і на період укладання договору, і під час дії договору хворів на ряд захворювань зокрема кардіологічних. А тому враховуючи вищенаведене суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. та коштів на відшкодування витрат на лікування. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, суду не надано розрахунок цих витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Договір про надання правової допомоги та рахунок-фактура не є беззаперечними та переконливими доказами на підтвердження понесених по справі відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 16800 грн. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16. А тому суд приходить до переконання, що у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмлвити у зв`язку з недоведеністю понесених витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3225,30 грн.

Outcome: partial