Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03.04.2017 р. між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 45 000 грн., строк повернення кредиту - 01.10.2017 р. Передача суми позики підтверджується розпискою від 03.04.2017 р. Відповідач надані кошти у визначені в розписках строки не повернув. 27.07.2018 р. він звернувся до відповідача з вимогою про повернення переданих в позику коштів. 31.08.2018 р. відповідачем отримано вимогу щодо повернення позики в сумі 45 000 грн. 00 коп., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на дату подачі позовної заяви відповідач відповіді на вимогу не надав. Кошти в розмірі 45 000 грн. 00 коп., передані йому у позику 03.04.2017 р., не повернув. Сторонами не встановлено в договорі позики розмір і порядок одержання процентів. У зв`язку з чим, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та має сплачуватись щомісяця до дня повернення позики. Позивачем розраховано розмір процентів, що мали сплачуватись відповідачем щомісяця з дати отримання позики (03.04.2017 р.) до дати подачі позову (21.12.2017 р). Сума процентів становить 11 475 грн. Згідно з розрахунком позивача 3% річних дорівнює - 1 645 гри. 90 коп., а інфляційні втрати - 4 860 грн. 00 коп. Таким чином, ціна позову, в тому числі з процентами, 3 % річних та інфляційними втратами становить 62 980 грн. 90 коп. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 45 000 грн. 00 коп., суму процентів в розмірі 11 475 грн. 00 коп., суму 3% річних в розмірі 1 645 грн. 90 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 4 860 грн.00 коп. Ухвалою суду від 20.02.2019 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду 10.04.2019 р. справу призначено до розгляду в режимі відео конференції з Комунарським районним судом м. Запоріжжя. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] . позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надано, на адресу суду повернулась розписка про отримання судового відправлення, тому суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання". Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Окрім того, згідно положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України, містить правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-37цс15, що у відповідності до ст.214 ЦПК України враховується судом при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 45 000 грн. терміном до 01.10.2017 р. (а.с. 7), по закінченню терміну, зобов`язувався повернути їх в повній сумі. Розписка знаходилась у позивача, її оригінал був наданий в судовому засіданні, та підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу за користування, які боржник зобов`язався сплачувати кредитору за користування його грошовими коштами. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики та відсотків за користування позикою, а також 3% річних від простроченої суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як вбачається з копій посвідчення серії [NUMBER] від 25.07.2016 р. та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0838476 від 06.02.2018 р. [PERSON] є інвалідом другої групи. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати в дохід держави в сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved