Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

В позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] зазначає, що на підставі розпорядження голови Летичівської РДА № 409 від 28.12.1996 року «Про затвердження вартості та розміру земельної частки (паю) в КСП ім. Щорса с. Залетичівка» [PERSON] було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0248780, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів 31.12.1996 року № 779 на території Руднянської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, розміром 3,25 га в умовних кадастрових гектарах. У зв"язку із втратою [PERSON] сертифіката на право власності на земельну частку (пай), про що подано оголошення в засоби масової інформації «Летичівська газета» від 27.10.2017 року, позивач звернулася до Летичівської РДА із заявою про видачу дубліката зазначеного сертифікату. Однак листом від 25.10.2017 року Летичівська РДА повідомила, про неможливість видачі дубліката сертифіката, тому [PERSON] просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,25 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «ім.. Щорса» на території Летичівської селищної ради Хмельницької області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0248780, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів 31 грудня 1996 року за № 779. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, проте її представник за договором [PERSON] подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник Летичівської селищної ради Хмельницької області та Летичівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви в яких вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом. Статтею 152 ч. 3 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед інших, також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до п.п. 16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами,. вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного ст. 328 Цивільного кодексу України ст. 152, п.п. 16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»,

Outcome: approved