Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши вимоги якого, просить суд з метою погашення заборгованості на користь позивача, що виникла внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору №11300915000 (в системі обліку банку №11300915002) у розмірі 11428 доларів США 30 центів та пені в розмірі 26091 грн. 63 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8687 доларів США 38 центів, заборгованості за відсотками в сумі 2740 доларів США 92 центи, заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення кредиту, яка нарахована за період з 28.09.2016 по 28.09.2017, в розмірі 10827 грн. 93 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення процентів, яка нарахована за період з 28.09.2016 по 28.09.2017, в розмірі 15263 грн. 70 коп., а також з метою погашення судових витрат у розмірі 1600 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу від імені [PERSON] квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], будь-якій особі покупцю за початковою ціною, встановною на рівні не нижчому за 428297 грн. 00 коп., відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, проведенного товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт+» від 28.12.2017, з наданням позивачу всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно, укладати та підписувати договори купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вказаного предмету іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або в інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі в якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженям предмету іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. Крім того, позивач просить виселити всіх мешканців, які зареєстровані та/або проживають у [INFO], та зняти з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби осіб, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою. В обґрунтування позовної заяви вказано, що згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008, внесено зміни до статуту АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до внесених змін, нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства», дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який з 21.12.2009 став публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», та [PERSON] 22.02.2008 укладено договір про надання споживчого кредиту №11300915000 (в системі обліку банку №11300915002). Відповідно до умов вказаного договору, позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в сумі 12000 доларів США 00 центів, а [PERSON] зобов'язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно з додатком №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 21.02.2018, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, що передбачено п.1.2.2 кредитного договору. У подальшому додатковою угодою від 12.02.2009 №1 змінено графік погашення кредиту, а додатковою угодою від 27.05.2010 №2 сторони змінили схему погашення кредиту на ануїтетні платежі (погашення кредиту та процентів з дати підписання угоди повинні здійснюватися шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 118 дол. США 50 центів 27 числа кожного календарного місяця (п.2.1 додаткової угоди №2). Сторони також змінили кінцевий строк повернення кредиту до 21.02.2024 (п.5.1 додаткової угоди №2) та домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні №11300915000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №11300915002 (п.1 додаткової угоди №2). За користування кредитними коштами позичальник повинен кожного місяця сплачувати проценти у розмірі 9,5% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - у подвійному розмірі. Сторони домовилися, що розмір процентної ставки може бути змінений (п.1.3.1, п.1.3.2 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику, і які ще не повернуті останнім у власність банку (п.1.3.3 кредитного договору). За порушення термінів сплати процентів та повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, за кожний день прострочення, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення терміну виконання грошового зобов'язання (п.4.1 кредитного договору). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника, відповідно до іпотечного договору від 22.02.2008, в іпотеку позивачу передано нерухоме майно - двохкімнатну квартиру №59 загальною площею 52,2 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м, що знаходиться по вулиці Матросова у будинку №29 у місті Знам'янка Кіровоградської області та належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Знам'янської міської ради Кіровоградської області 03.07.2005. Ринкова вартість предмету іпотеки на момент укладення договору у 2008 році становила 107154 грн. 00 коп. (п.1.1, п.1.2 договору іпотеки). На вказану квартиру накладено заборону відчуження та зареєстровано обтяження іпотекою у Держаному реєстрі іпотек. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, за договором виникла прострочена заборгованість та позивач у 2014 році звернувся до Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення боргу. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.09.2014 у справі №389/3551/14-ц, яке набрало законної сили 30.09.2014, позов АТ «УкрСиббанк» задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] солідарно з поручителем [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 10069 доларів США 66 центів. Після набрання вказаним рішенням законної сили позивачем отримано виконавчі листи та направлені на виконання до Знам'янського МР ВДВС ГТУЮ у Кіровоградської області. Виконавче провадження триває, однак рішення суду залишається не виконаним. Станом на 28.09.2017 заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 11428 доларів США 30 центів, що станом на 28.09.2017 за курсом НБУ 26.47283 грн. за 1 долар США еквівалентно 302539 грн. 44 коп., та по пені у розмірі 26091 грн. 63 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8687 доларів США 38 центів, заборгованості за відсотками в сумі 2740 доларів США 92 центи, заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення кредиту, яка нарахована за період з 28.09.2016 по 28.09.2017, в розмірі 10827 грн. 93 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення процентів, яка нарахована за період з 28.09.2016 по 28.09.2017, в розмірі 15263 грн. 70 коп. Виходячи з положень статті 99 Конституції України, статтей 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю'' та статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті. Доказом правомірності надання кредиту у доларах США є ліцензія НБУ №75 від 24.12.2001 та дозвіл НБУ №75-2 з додатком. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, пеня стягується у гривнях. Відповідно до положень кредитного договору, іпотекодержатель має усі права, передбачені законодавством України. У випадку невиконання позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного та повного погашення кредиту та сплати процентів іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено п.2.1.1, п.4.1.1 договору іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у тому числі за рішенням суду. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю, що вказано в п.4.2, п.4.3 договору іпотеки. Враховуючи невиконання позичальником умов кредитного договору та рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.09.2014 щодо погашення заборгованості, позивач має право звернутися суду з немайновою вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки та з вимогою про виселення всіх мешканців. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3200 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але його представник адвокат [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд справу розглядати за її та відповідача відсутності, а також підтримала свої письмові заперечення, в яких вона вказала наступне. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-1356цс15, 07.06.2014 набув чинності [PERSON] України від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п.1 якого, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира №59 розташована по вул.Матросова,29 у м.Знам'янка Кіровоградської області є єдиним житлом відповідача та використовується ним для постійного особистого проживання та проживання членів його сім'ї, її загальна площа становить 52,2 кв. м. Дана квартира є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому ПАТ «УкрСиббанк» в іноземній валюті. Своєї згоди позивачу на відчуження вищезазначеної квартири відповідач не надає. Таким чином вищевказаний [PERSON] є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Враховуючи правову позицію, яку висловив Верховний Суд України та норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, кредитор має право до окремих категорій громадян, на яких поширюється дія Закону, застосовувати тільки процедури досудового врегулювання заборгованості, надсилати вимоги, подавати позови до суду, отримувати судові рішення, вчиняти нотаріальні написи, та виконувати інші передбачені законом дії, спрямовані на отримання виконавчого документа. Проте, сам виконавчий документ не може бути пред'явлений до виконання. На час дії Закону зупиняється строк для його подачі. Тобто, органам державної виконавчої служби та їх посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заборонено вживати заходи, які спрямовані на виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію Закону на період його чинності. У даному випадку позивач просить надати йому право продажу іпотечного майна від імені відповідача, тобто у разі задоволення судом позову та ухвалення відповідного рішення, воно буде виконуватися позивачем особисто без звернення до органів виконавчої служби. А тому представник відповідача вважає, що задоволення позову про звернення стягнення у спосіб, обраний позивачем, може призвести до порушення прав відповідача. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду раїни від 02.09.2015 у справі №6-1049цс15. З договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки вбачається, що кредит в розмірі 12000 доларів США надавався [PERSON] як споживчий без зазначення цілі його використання. В той час як квартира, яка є предметом іпотеки, належить на праві власності [PERSON], який лише виступив майновим поручителем, передавши належне йому майно в забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобовязань. [PERSON] громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, а спірна квартира, яка є предметом іпотеки, придбана не за рахунок кредиту, то в задоволенні позовних вимог а частині виселення відповідача та всіх зареєстрованих в ній осіб з квартири без надання іншого житла необхідно відмовити. Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначив іншого постійного житлового приміщення, куди відповідач повинен бути виселений з іпотечного житла, оскільки спірна квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та пояснення не подав. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступне. В абзаці другому пункту 1.1 статуту публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» вказано, що рішенням загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у звязку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (а.с.9-10). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код юридичної особи ПАТ «УкрСиббанк» - 09807750 (а.с.11-12). Банківська ліцензія №75, що видана АКІБ «УкрСиббанк» 24.12.2001, дозвіл від 19.11.2002 №75-2 та додаток до дозволу від 19.11.2002 №75-2 свідчать про те, що АКІБ «УкрСиббанк» має право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с.13-14). Між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 22.02.2008 укладено договір про надання споживчого кредиту №11300915000. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, банк зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 12000 доларів США 00 центів, а [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі, про що свідчать договір про надання споживчого кредиту №11300915000, графіки погашення кредиту, графіки платежів, визначення сукупної вартості кредиту, додаткова угода №1, додаткова угода №2 (а.с.15-28). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11300915000, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], що є майновим поручителем [PERSON], 22.02.2008 укладено іпотечний договір. Відповідно до п.1.1 іпотечного договору, [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно - двохкімнатну квартиру №59 загальною площею 52,2 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м, що знаходиться в будинку №29 по вулиці Матросова у місті Знам'янка Кіровоградської області. Згідно з п.1.2 іпотечного договору, ринкова вартість предмету іпотеки на момент укладення договору у 2008 році становила 107154 грн. 00 коп. Предмет іпотеки є власністю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Знам'янської міської ради Кіровоградської області згідно з рішенням органу приватизації 03.07.2005 №2421 (а.с.29-30, 31). На підставі договору іпотеки на вказану квартиру накладено заборону відчуження та зареєстровано обтяження іпотекою у Держаному реєстрі іпотек, що вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з відомостей з Державного реєстру іпотек (а.с.32-34). Заборгованість за кредитним договором від 22.02.2008 стягнуто за рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.09.2014 у справі ЄУН389/3551/14-ц (Провадження №2/389/765/14) (а.с.35-37). Виконавче провадження, що відкрите за даним рішенням, триває, однак рішення суду залишається не виконаним, що вбачається з інформації про виконавче провадження (а.с.38). Довідка-розрахунок заборгованості за кредитом, довідка-розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, довідка-розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та довідка-розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом свідчать про те, що станом на 28.09.2017 заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 11428 доларів США 30 центів, що станом на 28.09.2017 за курсом НБУ 26.47283 грн. за 1 долар США еквівалентно 302539 грн. 44 коп., та по пені у розмірі 26091 грн. 63 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8687 доларів США 38 центів, заборгованості за відсотками в сумі 2740 доларів США 92 центи, заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення кредиту, яка нарахована за період з 28.09.2016 по 28.09.2017, в розмірі 10827 грн. 93 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення процентів, яка нарахована за період з 28.09.2016 по 28.09.2017, в розмірі 15263 грн. 70 коп. (а.с.39-47). Зі звіту про незалежну оцінку майна: двохкімнатної квартири №59 загальною площею 52,2 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м, що знаходиться в будинку №29 по вулиці Матросова у місті Знам'янка Кіровоградської області вбачається, що ринкова вартість даної квартири станом на 28.12.2017 становить 15325 доларів США 00 центів або 428297 грн. 00 коп. (а.с.186-202). У довідці від 19.01.2018 зазначено, що [PERSON] з 1975 року та на даний час проживає [INFO]. Разом з ним проживають дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.209). Щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки судом встановлено наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 590 ЦК України закріплено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У п.4.1.1 іпотечного договору передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 4.3 іпотечного договору передбачено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. З матеріалів справи встановлено, що третьою особою [PERSON] не виконувалися умови договору про надання споживчого кредиту №11300915000, у звязку з чим, виникла прострочена заборгованість, яка стягнута за рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.09.2014 у справі ЄУН389/3551/14-ц (Провадження №2/389/765/14). Проте, вказане рішення суду на даний час не виконане, відтак іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, способом, що ним визначений, а тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог в частині виселення всіх мешканців, які зареєстровані та/або проживають у [INFO], та зняття з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби осіб, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою, суд відзначає наступне. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення, частина 3 якої регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. У правових позиціях, що висловлені Верховним Судом України при розгляді цивільних справ №6-39цс15 та №6-447цс15, вказано, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Тож, частиною 2 статті 109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило неможливості виселення громадян з жилих приміщень без надання іншого постійного жилого приміщення. Як встановлено матеріалами справи, іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, отже даний випадок не є винятком, що передбачений ч.2 ст.109 ЖК Української РСР. [PERSON] в позовній заяві не зазначено, яке інше постійне житло надається особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення всіх мешканців, які зареєстровані та/або проживають у [INFO], та зняття з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби осіб, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою, задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді цивільної справи №6-1356цс15, вказано, що 7 червня 2014 року набув чинності [PERSON] України від 3 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі [PERSON] №1304-VII), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує\~140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом №1304-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. [PERSON] №1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію\~цього Закону на період його чинності. Отже, враховуючи викладену правову позицію та встановлені обставини справи, зокрема те, що предмет іпотеки виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою ПАТ «УкрСиббанк» - резидентом України в іноземній валюті, те, що предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання відповідача, який є майновим поручителем [PERSON], разом з сімєю, те, що інше нерухоме майно у відповідача відсутнє, та те, що загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м., суд вважає за необхідне з метою реалізації положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначити про те, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зверненню до виконання після закінчення дії мораторію, встановленого зазначеним законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог банку на 50%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного, ст.ст.526, 572, 589, 590 ЦК України, ст.ст.1, 12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК Української РСР,

Outcome: partial