Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] з ним за адресою [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від її доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що він однією сім`єю проживав з [PERSON] тривалий час без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Оскільки вони з [PERSON] офіційно не були одружені, стосунки припинили, вона проживає окремо, а дитина залились проживати з ним та перебуває на його утриманні. Як батько він намагається забезпечити дитину всім необхідним, але за рішенням суду сплачує аліменти ще двом неповнолітнім дітям, тому це робить його матеріальне становище складніше. Однак в силу свого віку дитина, природно потребує більше витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Значно збільшились ціни на продукти, одяг, взуття та інші предмети побуту необхідні для задоволення всіх потреб дитини, дочка стає старшою і потребує додаткових витрат, що тягне і відповідну зміну його матеріального становища і на даний час він не має можливості самостійно нести витрати. Оскільки дочка зареєстрована з ним в [ADDRESS] , а фактично проживає без реєстрації з ним в [ADDRESS] з липня 2019 року по теперішній час, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, тому він вимушений поставити питання про визначення місця проживання дитини з ним та стягнення аліментів в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в позові, суду пояснив, що до лютого 2018 року він разом із відповідачем та дочкою проживали разом, а з лютого 2018 року він проживає із дочкою, а відповідач із ними не проживає та з цього часу відповідач жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не бере. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подала. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, хоча завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без його участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, хоча завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить справу розглядати без його участі. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 09 січня 2014 року, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом та це підтверджується довідкою, яка видана 18.11.2019 року Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, місце проживання відповідача [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку приміщенні/будинку осіб, виданої ТОВ «Добробит» 20.01.2014 року, місце проживання позивача та місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки, яка видана виконавчим комітетом Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області від 29 жовтня 2019 року за вих.№384, малолітня [PERSON] знаходиться на утриманні батька [PERSON] та останні проживають без реєстрації з липня 2019 року за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.2,3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до ч.1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тобто, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR, v. UKRAINE, № 10383/09, параграф 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суді від 22 січня 2020 року по справі №140/2348/17, провадження 16-20402св. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, який визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Онуфріївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 31 січня 2020 року за №01-23/5/2, орган опіки та піклування Онуфріївської районної державної адміністрації вважає доцільним встановити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Онуфріївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 31 січня 2020 року за №01-23/5/2, 21 січня 2020 року представниками органу опіки та піклування Онуфріївської районної державної адміністрації проведено обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , про що складено акт від 21 січня 2020 року, згідно якого [PERSON] проживає разом із донькою у цегляному газифікованому будинку. Загальна площа - 58 м кв. житлова площа - 48 м кв. Присадибна ділянка - 0.07 га, обробляється. Утримують домашню птицю. Будинок належить на праві власності матері [PERSON] - [PERSON] .. Санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. Забезпечується необхідний тепловий режим. В наявності комунальні зручності (підведена вода, внутрішній туалет, душ, каналізація). Забезпечені в повній мірі меблями, побутовою технікою та продуктами харчування. Дитина має окрему кімнату. Забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезону, має багато іграшок, дитячих розвиваючих книг, користується смартфоном, рухлива та комунікабельна. [PERSON] має у користуванні автомобіль. Відповідно до довідки від 27 грудня 2019 року № 29 виданої Онуфріївським дошкільним навчальним закладом «Калинка» Онуфріївського району, Кіровоградської області, [PERSON] , [INFO] дійсно виховується в ДНЗ «Калинка» в старшій групі «Капітошка» з 11 вересня 2019 року по даний час. Дитина із задоволенням відвідує дошкільний заклад, активно спілкується з однолітками. За даний період часу вихованням дитини переважно займається батько [PERSON] , який вчасно приводить і забирає дитину з садочка, конфліктних ситуацій не виникає, батько активно спілкується з вихователем групи, прислухається до порад щодо виховання дитини. Дитина завжди доглянута та охайна. [PERSON] відвідує спортивну секцію кіокушинкай карате. Згідно довідки від 23 січня 2020 року, [PERSON] працює в ПП «Алтера Буд» на посаді начальника економічної безпеки з 01 серпня 2016 року по даний час. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 серпня 2014 року задоволено частково позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, починаючи з 22 квітня 2014 року до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з постанови державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Васильєвої Н.О. від 02 квітня 2019 року, виконавчий лист №524/3494/14, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області 08 жовтня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини, повернуто стягувачу, в зв`язку з тим, що від останньої надійшла заява про повернення листа без виконання. Борг станом на 28.03.2019 відсутній. Враховуючи вищевикладене, а також те, що малолітня [PERSON] проживає з батьком, який забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Онуфріївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 31 січня 2020 року за №01-23/5/2, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] .. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» звертає увагу на те, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. У будь-якому випадку суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК). Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дочку [PERSON] не звільнена, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов`язку [PERSON] піклуватися про свою дитину, а тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Outcome: approved