Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на її користь на утримання дітей: сина - [PERSON] [INFO] та сина - [PERSON] [INFO] аліменти на період їх навчання. Обґрунтовуючи позов [PERSON] вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 03.06.2005 року. Від шлюбу мають синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися на проживання та виховання при позивачці. [PERSON] зазначає, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02.06.2005р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох дітей. Однак, [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, про що свідчить довідка ВДВС, ніякої допомоги у вихованні дітей не надавав. Позивачеві важко повністю забезпечити повноцінне утримання та навчання повнолітніх синів, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання синів на час їх навчання. Позивач в судове засідання 20.09.2018р. не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.34). Відповідач відзиву на позов не подав, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановленосудом, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які після досягнення повноліття змінили прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». На даний час син [PERSON] є повнолітнім та студентом 4 курсу групи ЕС-с51 факультету електроенерготехніки та автоматики НТУУ «КПІ» ім.І.Сікорського денної форми навчання, навчається за державним замовленням, закінчує університет 30.06.2019 року (а.с. 32). [PERSON] є повнолітнім та студентом 1 курсу групи ФН -81 інженерно-фізичного факультету «КПІ» ім.І.Сікорського денної форми навчання, навчається за державним замовленням, закінчує університет 30.06.2022р. (а.с. 33). Відповідно до ч.3 ст.181, ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 199 ч.1 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і в зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 вказаної статті, право на утримання припиняється в разі припинення навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, доказів про неможливість сплати аліментів на утримання синів не надав, а оскільки його сини - [PERSON] та [PERSON] навчаються на денній формі, що позбавляє їх можливості заробляти на своє утримання, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та, відповідно, його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved