Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання разом зі своїм дідусем [PERSON] на час відкриття спадщини, мотивуючи тим, що будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та фактично прийнявши спадщину, вона наразі не має можливості оформити свої спадкові права у нотаріуса по причині відсутності документального підтвердження свого фактично проживання з померлим, оскільки місця проживання спадкоємця та спадкодавця зареєстровані за різними адресами. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свою заяву і просила її задовольнити з вищевикладених підстав та додатково пояснила, що дідусь був зареєстрований в [INFO], проте в останні роки свого життя захворів і заявник забрала його до себе, тому з січня 2007 року вони разом проживали в [INFO] до самої смерті [PERSON], вели сумісне господарство та були пов»язані спільним побутом; після смерті дідуся заявник здійснила його поховання, проте відсутність документального підтвердження спільного проживання з померлим перешкоджає їй прийняти спадщину. Представник заявника в судовому засіданні пояснив, що встановлення факту, про який просить [PERSON], надасть їй можливість належним чином оформити свої спадкові права, тому також просив задовольнити дану заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою заявника і їй добре відомо, що [PERSON] останні роки свого життя постійно проживав разом з [PERSON] в с.Курінь, по вул.Хутірній,27-а; вони були пов"язані спільним побутом, вели сумісне господарство; син [PERSON] та батько заявника [PERSON] помер в дев»яностих роках; окрім заявника у померлого є інша онука [PERSON] але вона на спадщину не претендує; після смерті [PERSON] заявник здійснила його поховання; інших родичів померлий не мав. Аналогічні покази дала в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є односельчанкою заявника. Заінтересовані особи в судове засідання не з»явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, заперечень проти встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] не мають. Заслухавши пояснення заявника, його представника та свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2009 року помер дід заявника [PERSON] (а.с.6-9). Батько заявника та син [PERSON] [PERSON] помер 19.11.1992 року (а.с.6). Згідно з довідками, виданими виконавчим комітетом Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 1687 від 28.09.2017 року та № 1883 від 07.11.2017 року [PERSON] був зареєстрований в [INFO], але фактично на день смерті проживав в [INFO] (а.с.9,22). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори №2677/01-16 від 06.11.2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, оскільки ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався (а.с.23-24). Згідно з положеннями ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Згідно з п.23 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийнятті спадщини. Зі змісту викладеного вбачається, що право звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини виникає у заявника, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлення спадщини. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 01.11.2017 року № 2624/02-14, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв»язку з відсутністю доказів фактичного прийняття спадщини (а.с.12). В судовому засіданні встановлено, що заявник не має можливості документально підтвердити факт постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, але встановлення такого факту породжує певні юридичні наслідки, оскільки з визначенням її місця проживання зі спадкодавцем законодавство пов'язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов'язані між собою та показами свідків і підтверджують факт спільного проживання заявника з [PERSON] Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved