Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та просить суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог визнати житловий будинок [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити майно подружжя у вигляді житлового будинку [ADDRESS] виділивши позивачу [PERSON] ? його частину шляхом визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] ними спільно було побудовано житловий будинок [ADDRESS] в результаті чого рішенням виконавчого комітету Власівської селищної ради народних депутатів №118 від 10.06.1999 на ім'я відповідача [PERSON] видано свідоцтво про право власності на домоволодіння № 848 від 30.07.1999 року, право на яке зареєстровано у Світловодському ДК МБТІ 30.07.1999 за реєстровим № 773-4. Зазначає, що з 2000 року шлюбні відносини між подружжям припинено, проте спір про поділ майна в судовому поряду не вирішувався. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за відомим місцем його реєстрації, встановленим згідно відомостей Світловодського РС УДМС України в Кіровоградській області, проте в судове засідання повторно не з'явився. До суду повернулися конверти з судовими повістками на яких містяться позначки причини їх повернення - "За зазначеною адресою не проживає". На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України за згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що у період з 16 жовтня 1976 року по 26 червня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.41) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.29) На підставі рішення виконавчого комітету Власівської селищної ради народних депутатів №118 від 10.06.1999 [PERSON] видано свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння від 30 липня 1999 року за № 848 розташоване по [ADDRESS]. Право власності на домоволодіння зареєстровано у Світловодському МБТІ 30.07.1999 під № 773-4 за [PERSON] (а.с. 5) Довідкою Власівської селищної ради підтверджується, що у житловому будинку [ADDRESS] є зареєстрованими позивач [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а.с.42) Відповідно до норми частини 1 статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка діяла на момент видачі свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, нормою вказаної статті встановлена презумпція спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із спірних правовідносин сторін, доведенню в даному випадку підлягає час та джерело придбання спірного житлового будинку. Встановлено, що право власності на будинок у відповідача [PERSON] виникло у період перебування його у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Оскільки, не встановлено інше, суд вважає, що джерелом придбання вказаного будинку є спільні кошти подружжя. За таких обставин, суд виходячи з приписів частини 1 статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України приходить до переконання, що житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя та його поділ у рівних частках є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст.22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України,

Outcome: approved