Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що 28.04.2017 року до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради госпіталізований [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO]. У своїй заяві до головного лікаря опікун [PERSON] повідомила, що психічний стан її підопічного різко погіршився, [PERSON] постійно розмовляє з уявними співбесідниками, відчуває страхи, проявляє агресію до оточуючих. У звязку з цим заявник просив винести рішення щодо госпіталізації [PERSON] до Херсонської психіатричної лікарні у примусовому порядку. Представник КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради підтримав заяву та просив її задовольнити. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] пояснила, що стан [PERSON] нестійкий, без надання психіатричної допомоги у примусовому порядку останній є небезпечним як для себе, так і для оточуючих. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] підтвердив, що [PERSON] потребує тривалого лікування в умовах психіатричної лікарні, оскільки поведінка хворого є небезпечною для оточуючих. Він проявляє агресію навіть після проведеного лікування, хоча це лікування вже допомогло пацієнту зменшити обсяг галюцинацій. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти госпіталізації в примусовому порядку. Законний представник [PERSON] в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься заява, в якій у звязку зі станом здоровя просить проводити розгляд справи без її участі. Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали історії хвороби, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до положень ст.5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Ст. 3 Конституції України встановлено, що людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.2 ст. 28 Конституції України, жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Нормою ст. Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоровя особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою зясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. Нормою ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Термін «душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по-перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору обєктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по-третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Відповідно до Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, а саме принципом 16 встановлюється, що будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному заклад у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що:\~\~внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або\~\~у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоровя або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що 28.04.2017 року в супроводі опікуна [PERSON] був доставлений до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» через погіршення психічного стану. Небезпечна поведінка особи та її небезпека підтверджується наданими документами: направленням лікаря. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради №3164 від 12.05.2017 року, [PERSON],[INFO], страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії з безперервно прогредієтним перебігом захворювання, стан загострення, галюцинаторно маячний синдром. Потребує лікування у психіатричному стаціонарі. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2008 року визнано [PERSON] недієздатним та призначено [PERSON] його опікуном. Згідно заяви від 28.04.2017 року, опікун [PERSON] просила госпіталізувати свого підопічного у звязку з погіршенням психічного стану. Суд зазначає, що самі по собі факти емоційної нестабільності, збудженості та агресивності [PERSON] не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги. Однак, висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави вважати, що у [PERSON] наявний розлад психічного стану, і у суду не має сумнівів в правильності цих документів, у звязку із чим суд вважає, що стан здоровя [PERSON] вимагає невідкладної психіатричної допомоги. Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації,- суд приходить до висновку, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР, було встановлено у [PERSON] такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який свідчить про те, що він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації, оскільки страждає важким психічним захворюванням, а заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved