Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, та з врахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]; зняти з реєстрації місця проживання у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2006 р. № 343 створено дитячий будинок сімейного типу на базі сім'ї [PERSON]. Вищевказане рішення прийнято на підставі Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 р. № 564, згідно з п. 3 якого рішення про створення дитячого будинку сімейного типу приймається виконавчим комітетом міської ради. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.06.2010 р. № 359 об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS], було передано для створення дитячого будинку сімейного типу на базі сім'ї [PERSON]. 10.06.2010 р. виконавчий комітет Одеської міської ради та [PERSON] уклали додаткову угоду до угоди «Про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу сім'ї [PERSON].» від 22.08.2006 року щодо надання дитячому будинку сімейного типу сім'ї [PERSON] приміщення загальною площею 343,50 кв.м., за адресою:[ADDRESS]. Так, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2016 р. № 212 припинено дію угоди про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу сім'ї [PERSON] від 22.07.2006 року та надано строк для виселення. Службою у справах дітей Одеської міської ради 02.08.2016 року [PERSON] було направлено відповідне рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вкладення. Зазначене рішення [PERSON] отримала особисто 04.08.2016 р. Однак, відповідно до листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 03.10.2016 р. № 09/8358 станом на теперішній час родина [PERSON] з житлового приміщення, яке було надано згідно з вищезазначеною угодою, не виселилася, а тому позивач звернувся до суду. Представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, та просили відмовити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явились, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача Овідіопольського районного сектору ДМС України в Одеській області та представник відповідача Таїровської селищної ради в судове засідання не з"явились, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи служби у справах дітей Овідіопольської РДА Бабушкіна К.О. віднесла розгляд позовної заяви на розсуд суду. Представник третьої особи служби у справах дітей Одеської міської ради Славов О.А. не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, згідно з ч.1ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2006 р. № 343 створено дитячий будинок сімейного типу на базі сім'ї [PERSON]. Рішення прийнято на підставі Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 р. № 564, згідно з п. 3 якого рішення про створення дитячого будинку сімейного типу приймається виконавчим комітетом міської ради. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.06.2010 р. № 359 об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS], було передано для створення дитячого будинку сімейного типу на базі сім'ї [PERSON]. 10.06.2010 р. виконавчий комітет Одеської міської ради та [PERSON] уклали додаткову угоду до угоди «Про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу сім'ї [PERSON].» від 22.08.2006 року щодо надання дитячому будинку сімейного типу сім'ї [PERSON] приміщення загальною площею 343,50 кв.м., за адресою:[ADDRESS]. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 70282567 від 11.10.2016 року будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить до комунальної власності Одеської міської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.05.2015 року № 136 дитячий будинок сімейного типу родини [PERSON] переведено в статус прийомної сім'ї, у зв'язку із чим вказаний вище дитячий будинок сімейного типу фактично ліквідований, а статус батьків-вихователів та вихованців дитячого будинку відповідними особами втрачено у зв'язку набуттям ними статусу прийомних батьків та, відповідно, прийомних дітей. Згідно з пунктом 3 Положення про прийомну сім'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2002 р. № 565, у разі утворення прийомної сім'ї прийомні батьки беруть за плату прийомних дітей на власну житлову площу за наявності відповідних санітарно-гігієнічних та побутових умов. Згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.11.2015 року № 389 зменшено кількість вихованців прийомної сім'ї на базі родини [PERSON] внаслідок вибуття [PERSON] у зв'язку із закінченням навчання. Одночасно з ліквідацією дитячого будинку сімейного типу та втратою [PERSON] статусу батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу останньою втрачено статус сторони Угоди, та виконання сторонами її умов стало неможливим. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Відповідно до ст. 46-1 Житлового кодексу України при винесенні в установленому порядку рішення про організацію дитячого будинку сімейного типу особам, які призначені батьками-вихователями, для спільного проживання з дітьми, переданими їм на виховання, надається поза чергою індивідуальний жилий будинок або багатокімнатна квартира за нормою, що встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Користування наданим жилим приміщенням здійснюється в порядку, встановленому законодавством для користування службовими жилими приміщеннями. Згідно зі ст. 114-1 Житлового кодексу України у випадках ліквідації дитячого будинку сімейного типу батьки-вихователі повинні звільнити надане їм жиле приміщення (стаття 46-1), а в разі відмови - підлягають виселенню з наданням їм іншого благоустроєного жилого приміщення. При усуненні батьків-вихователів від подальшого виховання дітей вони можуть бути виселені із займаного ними жилого приміщення з наданням іншого жилого приміщення. На даний час будинок сімейного типу на базі сім'ї [PERSON] ліквідовано. Відповідно до п. 5 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 р. № 564, користування наданим жилим приміщенням здійснюється в порядку, встановленому законодавством для користування службовими жилими приміщеннями. Відповідно до копії паспорту, яка міститься в матеріалах справи, відповідача [PERSON] 26 вересня 2017 року знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видану 15.08.2017 року № 1370 Таїровською селищною радою, встановлено, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO] та малолітня [PERSON], [INFO], також разом з ними проживає мати малолітньої [PERSON], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 02.08.2018 року . Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. На підставі ст. 177 ЖК України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11грудня 2003року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у вищевказаному будинку, але зареєстровані за цією адресою, чим порушують право власності позивача, позбавляють можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють данні правовідносини, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial