Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з цивільним позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує наступним: [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області шлюб між сторонами розірвано 16.05.2012 року, яке набрало законної сили 27.05.2012 року. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.07.2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 05.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. В зв`язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, ростом цін та інфляції, визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів значно менший встановленого законодавством на даний час і є недостатнім для гармонійного розвитку дитини. Зазначила, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, вважає що розмір аліментів може бути змінений за її заявою. В зв`язку з цим просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а саме з твердої грошової суми у розмірі 400,00 грн. щомісячно на 1/4 заробітку (доходу ) боржника на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 09.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду через канцелярію надала заяву, згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, виклик відповідача було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин за умови належним чином повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, та він не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача у відповідності до ст.ст. 280, 283 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони клопотань у тому числі і про призначення експертизи не заявляли. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.05.2012 року шлюб між сторонами розірвано, прізвище [PERSON] було змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 27.05.2012 року (а.с. 9). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.07.2012 року з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 05.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). З свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] після одруження змінила прізвище (а.с. 6). Згідно довідки виданої Львівською сільською радою від 26.06.2019 року № 1194 [PERSON] , 1988 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні син - [PERSON] , 2010 року народження (а.с. 8). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд також при розгляді справи виходив із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За ст.182 вказаного Кодексу в редакції закону від 17.05.2017 року, який набрав чинності з 08.07.2017 року: передбачені обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1); мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2). За ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" в 2019 році установлений прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; Враховуючи викладене, оскільки, з урахуванням внесених змін до Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в даному випадку 960,50 грн. (1921,00 грн. / 2), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, заперечення відповідача в судовому засіданні не ґрунтуються на законі та суперечать інтересам дитини, то суд вважає за необхідне з урахуванням ст.5 ЦПК України, змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , 1/4 заробітку (доходу ) боржника на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід враховувати, що згідно роз`яснень, наданих в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому вимоги позивача про проведення стягнення аліментів з відповідача з часу звернення до суду з позовом є безпідставними, та такими, що не грунтуються на законі, а тому не підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України " Про судовий збір".

Outcome: approved