Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що в наслідок арифметичної помилки їй було неправильно визначено суми відшкодування шкоди при черговому перерахунку, оскільки згідно «Динаміці рахунку відшкодування шкоди», наданого відповідачем, збільшення її регресу до 1 194 000 крб. відбулося у березні 1995 року, але за копії особового рахунку на її ім'я вбачається, що такий перерахунок було зроблено в січня 1995 року. В березні та травне 1995 року на підприємстві проводилась індексація в 2 та 2,08 рази відповідно, про те їй перерахунок регресу не робився. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати станом на 01 квітня 2001 року відшкодування у сумі 89,89 грн., стягнути з відповідача суму недоплати за період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2012 року в розмірі 22 965,34 грн. Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 19 липня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Український текстиль», ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Київському районі м. Донецька, про стягнення сум задоволено. Визначено станом на 01 квітня 2001 року розмір відшкодування в сумі 89,89 грн. Стягнуто з ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Київському районі м. Донецька на користь [PERSON] суму недоплати за період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2012 року в розмірі 22 964 грн. 34 коп. Не погодившись з рішенням суду, відповідач ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Київському районі м. Донецька приніс апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідальність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушенням норм процесуального права належним чином не повідомив їх про час та місце розгляду справи , за наслідками розгляду справи не виконав вимоги ст.227 ЦПК України та не направив копії рішення суду. Також поза увагою суду залишилось те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди не підлягають задоволенню по перше в зв'язку з необґрунтованістю, по друге у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Висновки суду не відповідають обставинам справи та не є вичерпаними. Позивачка та її представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили їх відхилити. Представник відповідача - ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Київському районі м. Донецька апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Український текстиль» в судовому засіданні доводи апеляційної скарги ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Київському районі м. Донецька підтримав, просив її задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову у задоволені позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 01 квітня 2001 року розмір відшкодування, яке сплачується Фондом, складає 30 грн., але повинно було сплачуватися у розмірі 89,89 грн., а тому загальна сума недоплати за період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2012 року складає 22 964,34 грн., які підлягають стягненню з Фонду на користь позивача. Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи , що [PERSON] з 18 квітня 1966 року по 10 січня 1994 року працювала на Донецькій обласній торговій базі «Укропттекстильторг» , яка неодноразово реорганізовувалась та правонаступником якої в теперішній час є ТОВ «Український текстиль» . Під час виконання трудових обов'язків комірника 16 серпня 1990 року з [PERSON] стався нещасний випадок, в наслідок якого вона отримала травму, про що складено акт про нещасний випадок на виробництві від 16 серпня 1990 року. Рішенням МСЕК від 19 квітня 1991 року [PERSON] за цією травмою встановлена втрата професійної працездатності 25% по 19 квітня 1992 року, рішенням МСЕК від 01 червня 1992 року-25% по 10 квітня 1994 року, а рішенням МСЕК від 11 травня 1994 року -25% безстроково. Наказом по Донецькій обласній торговій базі «Укропттекстильторг» від серпня 1991 року № 69-к [PERSON] були призначені регресні виплати з 19 квітня 1991 року по 19 квітня 1992 року в розмірі 25% від середньомісячного заробітку ( без зазначення конкретної суми). В період з жовтня 1991 року по листопад 2001 року ТОВ «Український текстиль» виплачувало позивачу щомісячні виплати на відшкодування шкоди здоров'ю, розрахунок яких визначався бухгалтером, в тому числі з січня 1995 року -1 194 000крб., з листопада 1995 року -8 989 000 крб., що з 01 вересня 1996 року складало - 89,89 грн., та з травня 1999 року -30 грн., виходячи із середнього заробітку комірника 120 грн. 06 червня 1999 року ТОВ «Фірма Текстиль», правонаступником якої є ТОВ «Український текстиль», видано наказ № 30, згідно якого при індексації регрес них сум [PERSON] в грудні 1995 року допущена помилка, внаслідок чого [PERSON] переплачено з грудня 1995 року - 2 368,32 грн. та бухгалтерії було наказано щомісячно при виплаті регресу [PERSON] здійснювати залік переплаченої суми. Згідно довідки ТОВ «Український текстиль» за період з червня 1999 року по листопад 2001 року здійснено залік 959,94 грн. 03 грудня 2001 року регресна справа [PERSON] ТОВ «Український текстиль» передана до ВВД ФССНВВ та ПЗ у Київському районі м. Донецька із сумою відшкодування втраченого заробітку - 30 грн. Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» від 26 травня 1992 року № 276, підприємствам і організаціям, що перебувають на господарському розрахунку, при перегляді тарифних ставок і посадових окладів працівників забезпечити відповідно до частини другої статті 95 Кодексу законів про працю України дотримання державної соціальної гарантії щодо мінімального рівня оплати праці. Пунктом 4 цієї постанови Кабінету Міністрів України, передбачено, що підприємствам, установам і організаціям: визначають розмір виплат, які відповідно до чинного законодавства обчислюються із середнього заробітку (допомога у разі тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, відпустка тощо), з урахуванням нових тарифних ставок і посадових окладів у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв'язку з підвищенням заробітної плати»; проводять з 1 травня 1992 pоку перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень-квітень 1992 pоку, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Установити, що при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, які призначатимуться після 1 травня 1992 pоку, середньомісячний заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню втрати працездатності. Сума заробітної плати до 1 травня 1992 року збільшується на величину підвищення на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів. У відповідності до п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаними з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. З 1 квітня 2001 року набрав чинності Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" і на Фонд покладено обов"язок відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Як вбачається із матеріалів справи згідно наказу по Донецькій обласній торговій базі «Укропттекстильторг» від серпня 1991 року № 69-к [PERSON] були призначені регресні виплати з 19 квітня 1991 року по 19 квітня 1992 року в розмірі 25% від середньомісячного заробітку ( без зазначення конкретної суми). Як вбачається із позовної заяви [PERSON] фактично оскаржує розмір коефіцієнт в за якими відповідачем проводився перерахунок, але як вбачається із динаміки нарахування, індексації та виплати регресу [PERSON] за 1991-1995 року( т.2 а.с.108), довідки про виплату регресу за 1991-1995 року ( т.2. а.с.111), довідки про середній заробіток [PERSON] за січень-квітень 1992 року ( т.2 а.с.195), штатних розкладів від 14.02.1992 року ( т.2. а.с.83- 86), від 05.02.1993 року ( т.2 а.с.94-95) від 31.03.1994 року ( т.2 а.с.98-104), від 01.01.1995 року ( т.2 а.с.103-104), від 01.11.1995 року ( т.2 а.с.105-107), тарифних ставок від 03.12.1992 року ( а.с.87-90), від 02.12.1992 року ( т.2 а.с.91-93), від 28.02.1994 року ( т.2 а.с.96-97), від 31 березня 1994 року ( т.2 а.с.98-101), довідки ТОВ «Укртекстиль» від 16.04.2014 року ( т.3 а.а.136) перерахунок регресу [PERSON] проводився у відповідності до підвищення коефіцієнтів тарифних ставок. В грудні 1995 року робітником розрахункового відділу ТОВ «Український текстиль» було помилково необґрунтовано збільшено суму регресу [PERSON], який був проіндексований на 147,67%, замість встановленої втрати професійної працездатності згідно довідки МСЕК у 25% [PERSON] нараховане регрес у розмірі 81 % , що більше ніж у чотири рази перевищує середню заробітку плату на підприємстві та у 7 разів -по галузі торгівлі, що підтверджено відомостями наданими Міністерством праці та соціальної політики України та відомостями наданим облстатуправлінням ( т.1 ст. 186). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.10,60 ЦПК України). З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки позивачкою не доведено про порушення, відповідачами її права, то у задоволені позову слід відмовити. Таким чином, на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Оскільки в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено, то правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивачки судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed