Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

17.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, в якому вказала, що згідно письмового попереднього Договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, що був укладений 15 травня 2013р. між позивачем та відповідачем, [PERSON] зобов'язалася купити у [PERSON], сплативши йому гроші за житловий будинок, який розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці та знаходиться за адресою: [ADDRESS], який є будинком старої побудови та складається з загальної площі 49,4 кв.м., з яких житлова площа дорівнює 24,2 кв.м., а відповідач у свою чергу зобов'язався продати позивачці вищевказаний будинок, отримавши від неї гроші за нього. Позивач вказує, що даний житловий будинок належить на праві власності відповідачу, що підтверджується правовстановлюючим документом на його ім'я, це зокрема рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05.08.1998р., згідно якого відповідач успадкував цей будинок після смерті його матері [PERSON], що померла [INFO]. Згідно з умовами Договору, а саме п.5 відповідач повинен був після розрахунку за придбаний житловий будинок разом з позивачкою посвідчити цю угоду купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку від 15.05.2013р. у нотаріуса з кінцевим строком виконання узятих на себе зобов'язань - 01 листопада 2013р. Вартість житлового будинку була сторонами узгоджена попередньо у розмірі 20000 грн., що підтверджується п.3 договору. Відповідно до умов якого позивач сплатила відповідачу вказану суму, що підтверджується його розпискою від 15.05.2013р. Всупереч домовленості та умов договору відповідач нотаріально не посвідчив угоду щодо купівлі-продажу житлового будинку, мотивуючи це тією обставиною, що в нього не має вільного часу щоб ходити по нотаріусам, в нього похилий вік, хворе серце, йому важко ходити у центр міста до нотаріуса й чекати прийому у чергах, при цьому відповідач не заперечує той факт, що фактично угода купівлі-продажу житлового будинку між ними відбувся, що він отримав гроші за будинок і вже їх витратив на ремонт іншого житла, у якому він проживає та розташоване по сусідству з проданим позивачці. Відповідач визнає позивачку господинею купленого у нього житлового будинку, він передав позивачці всі оригінали правовстановлюючих документів на цей будинок та ключі від вхідних дверей, але ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.2013р. Без нотаріального посвідчення договору позивач фактично позбавлена можливості зареєструвати у встановленому законодавством порядку придбане у відповідача нерухоме майно, що позбавляє її права вступити в законне право щодо володіння, користування та розпорядження придбаним нерухомим майном на праві власності. В зв"язку з цим позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був укладений без нотаріального посвідчення 15 травня 2013 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] та визнати за нею [PERSON] право власності на нерухоме майно - житловий будинок з прилеглим сараєм, загальною площею 40,4 кв.м, житлова площа 24,2 кв.м, що розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, в своїй заяві вказав, що він не бажає приймати участь в судовому засіданні, позов визнає повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. У відповідності до ст.10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 цього ж кодексу, зазначені ним обставини. 15.05.2013р. між сторонами письмово укладено попередній Договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, згідно якого [PERSON] зобов'язалася купити у [PERSON] житловий будинок, який розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці та знаходиться за адресою: [ADDRESS], який є будинком старої побудови та складається з загальної площі 49,4 кв.м., з яких житлова площа дорівнює 24,2 кв.м., з прилеглим сараєм, згідно до технічної документації. За взаємної згоди сторін вартість житлового будинку узгоджена між ними та встановлена у розмірі 20000 грн. Вказана сума передається покупцем продавцю після підписання договору, про що продавець повинен надати покупцю власноручно написану розписку про отримання грошової суми. За п.5 вказаного договору, згідно до взаємної згоди сторін, нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку буде виконано протягом 1 місяця з дня отримання продавцем усіх правовстановлюючих та належним чином виготовлених документів, але у будь-якому випадку не пізніше до настання дати 01 листопада 2013р. В п.6 договору продавець засвідчив та підтвердив той факт, що вказаний житловий будинок належить йому на праві власності в порядку успадкування після померлої матері, відповідно рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05.08.1998р. В розписці від 15.05.2013р. [PERSON] вказав, що отримав гроші в сумі 20 тисяч гривень від [PERSON] за житловий будинок, який належить йому на праві власності та розміщений за адресою: [ADDRESS] область відповідно до ПЗ договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку від 15.05.2013р. укладеного між ними. Нотаріальне оформлення угоди зобов'язується вчинити в строк, вказаний в п.5 вищевказаного договору. Згідно ж зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин, що потребує державної реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.210, ч.3 ст.640, 657 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Позивач посилається, як на правову підставу для задоволення позову, на ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки вони домовилися з усіх істотних умов договору, і відбулося певне виконання договору, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Так згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Але це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів дійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Таким чином, враховуючи, що момент вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до ст.657 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, правила ст.220 ЦК України на нього не поширюються, він є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5082707 від 19.06.2013р. право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 19.06.2013р. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 86564823110. На момент укладення попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку 15.05.2013р. за [PERSON] не було зареєстровано право власності на житловий будинок: [ADDRESS], а тому відповідно до закону, він не був власником вказаного будинку. В заяві вх.№4942 від 11.04.2014р. відповідач [PERSON] вказав, що він є хворим та похилим чоловіком, а тому не бажає йти в суд. Він продав свій будинок [PERSON] за 20 тисяч грн., гроші вже витратив, у будинку зараз живе [PERSON], ходити по судах та нотаріусах він не може, в нього болять ноги, вважає [PERSON] господаркою будинку, претензій за гроші до неї не має, гроші отримав усі від неї та віддав їй усі документи на хату і ключі від хати. З позовом повністю згоден, просив суд залишити хату [PERSON], бо грошей повертати не буде, їх в нього вже не має, він продав, а вона купила хату, хай живе у купленій хаті. Згідно ст.174 ЦПК України, суд відмовляє у прийнятті письмового визнання позову відповідачем [PERSON], бо таке визнання позову суперечить чинному законодавству. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним.

Outcome: dismissed