Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Борівського районного суду Харківської обл. з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви від 11.06.2020), в якій зазначив, що 22.12.1995 ним було придбано житлову будівлю за адресою: [ADDRESS] . Вказана будівля знаходилася на земельній ділянці розміром 0,09 га. Вказана земельна ділянка виділялась з цільовим призначенням - для обслуговування житлової будівлі та була обнесена з усіх сторін парканом. Частина паркану розміром 29,48 м межувала з земельною ділянкою Борівського КПТМ. З моменту придбання та по теперішній час межі вказаного паркану не змінювалися. Як стало відомо [PERSON] , що для створення земельної ділянки для будівництва та обслуговування Борівського КПТМ у попереднього власника відповідно до рішення районної ради було вилучено 0,06 га для будівництва вищевказаної будівлі, цим рішенням було вилучено земельні ділянки у інших мешканців селища, таким чином було створено площу для обслуговування та будівництва Борівського КПТМ розміром 0,4706 га. Ця площа була обнесена парканом та відгороджена від земель інших власників земельних ділянок, які межують з Борівським КПТМ, Через деякий час до нього на подвір?я почали приходити працівники Борівського КПТМ, які повідомили його, що на його земельній ділянці, яка була виділена для обслуговування житлової будівлі, проходить теплотраса та інші комунікації, на його вимоги надати необхідні документи, які б посвідчували право прокладення комунікації та користування його земельною ділянкою, вони повідомили, що таке право у них є, але документально підтвердити це не змогли і продовжували обслуговувати і користуватися його земельною ділянкою. Останнім часом поруч з його будівлею, де прокладена вищевказана теплотраса, почали утворюватись провали землі та пішли тріщини по його житловій будівлі, на його неодноразові звернення до керівництва Борівського КПТМ та Борівської с/ради, йому ніхто не дав пояснення на якій підставі вони користуються земельною ділянкою, яка зайнята прокладеною теплотрасою ті іншими комунікаціями. На теперішній час [PERSON] сплачує податок за користування земельною ділянкою, яка закріплена за ним, а фактично знаходиться у користуванні Борівського КПТМ. [PERSON] не може користуватися даною земельною ділянкою за її цільовим призначенням, не може посадити сад, не може збудувати необхідні йому господарські будівлі, його житловій будівлі завдається шкода, просідає фундамент, тріскається стіна, щорічно для ремонту будівлі та утримання її в належному стані ним витрачаються значні фінансові кошти. Вказує, що таким чином порушено його право на користування земельною ділянкою. Просив відновити його порушене право на користування земельною ділянкою; заборонити Борівському КПТМ користуватися земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності; зобов`язати Борівське КПТМ винести теплотрасу та комунікації за межі його земельної ділянки; зобов`язати Борівське КПТМ надати документацію на підставі якої вони користуються його земельною ділянкою; визнати самочинним будівництво теплотраси та комунікацій Борівського КПТМ та зобов`язати виконати ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» №2480-VІ від 09 липня 2010 р. Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 03.02.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.02.2020 з Борівського КПТМ надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Борівського КПТМ просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 21.02.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява Борівського комунального підприємства теплових мереж до [PERSON] , Борівської селищної ради, 3 особа, яка не заявляє самостійних вимог Борівська районна рада Харківської області про скасування державного акту на право приватної власності на землю, в якій Борівське КПТМ просило визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Борівської с/ради №255 від 14.12.1999 в частині безкоштовної передачі у приватну власність та користування земельну ділянку гр. [PERSON] по [ADDRESS] у розмірі 0,18 га, в т.ч.: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,15 га, особистого підсобного господарства 0,03 га; та визнати недійсним та скасувати державний акт серії І-ХР №028343 на право приватної власності на землю, загальною площею 0,1793 га, виданого [PERSON] Борівською с/радою на підставі рішення №255 від 14.12.1999, зареєстрований у книзі державних актів на право приватної власності на землю за №405 від 27.03.2000. Свої вимоги мотивує тим, що згідно до акту обстеження садиби, розташованої за вищевказаною адресою від 27.06.2019 було встановлено, що на підставі державного акту відповідачу за зустрічним позовом була відведена у приватну власність ділянка, де були розташовані підземні магістральні трубопроводи подавального та зворотного теплопостачання з наземними спорудами у вигляді двох теплових камер. Ділянка трубопроводу, яка проходить через домоволодіння [PERSON] є магістральною і до неї підключено всіх без виключення споживачів теплової енергії. Виникнення на ній будь-якої аварії або позаштатної ситуації приведе до відключення від теплопостачання усіх споживачів сел. Борова. У свою чергу для належної експлуатації теплових установок та мереж позивачу за зустрічним позовом потрібен постійний доступ до споруд, що знаходяться на земельній ділянці відповідача за зустрічним позовом. Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 24.02.2020 зустрічну позовну заяву Борівського КПТМ до [PERSON] , Борівської селищної ради, 3 особа, яка не заявляє самостійних вимог Борівська районна рада Харківської області про скасування державного акту на право приватної власності на землю - прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до Борівського комунального підприємства теплових мереж в особі директора підприємства Омельченка А.Д. про відновлення порушеного права на користування земельною ділянкою, про заборону користування земельною ділянкою, яка належить позивачу на праві приватної власності, про зобов`язання винести теплотрасу та комунікації за межі земельної ділянки. Здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 13.03.2020 відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 16.03.2020 залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача за первісним позовом - Борівську районну раду Харківської обл.; підготовче судове засідання відкладено. 03.04.2020 від представника відповідача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом Борівського КПТМ Радигіна Євгена Станіславовича подано клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати з Борівської селищної ради копії справи щодо підготовки рішення виконавчого комітету Борівської селищної ради №255 від 14.12.1999 про передачу земельної ділянки у приватну власність на користь [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 07.04.2020 витребувано від Борівської с/ради Харківської обл. копії справи щодо підготовки рішення виконавчого комітету Борівської с/ради №255 від 14.12.1999 про передачу земельної ділянки у приватну власність на користь [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] ;підготовче судове засідання відкладено. 27.04.2020 на виконання ухвали Борівського районного суду від 07.04.2020 про витребування доказів, Борівська селищна рада надала копії наявних документів, оригінали яких знаходяться у селищній раді. Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 30.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче судове засідання відкладено. 25.06.2020 Борівське КПТМ надало до суду відзив на уточнення позовної заяви, у якому просив відмовити позивачу у додаткових позовних вимогах у повному обсязі. 01.07.2020 ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. закрито підготовче провадження та призначено об`єднану цивільну справу до судового розгляду. 17.08.2020 до суду надійшло клопотання [PERSON] , у якому він просить суд призначити комісію для проведення огляду спірної земельної ділянки та залучити до матеріалів справи схему дворової частини на земельну ділянку по [ADDRESS] , яка була виготовлена Борівським БТІ 24.03.1997. Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 19.08.2020 у задоволенні вищевказаного клопотання [PERSON] відмовлено. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за первісним позовом, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечував. Пояснив, що 22.12.1995 він придбав будинок по [ADDRESS] за попереднім власником значилася земельна ділянка 0,09 га; йому відомо, що у попереднього власника було вилучено 0,06 га для будівництва котельні. Загалом площа земельної ділянки складала 0,15 га. При купівлі вищевказаного будинку він не знав, що через його двір проходить теплотраса. Через деякий час він звернувся до селищної ради, та приватизував ще 0,2 га. На даний час за ним рахується 0,18 га. Він дізнався, що через його земельну ділянку проходить теплотраса. Працівники Борівського КПТМ стали заходити до нього у двір та робити ремонт саме на тій ділянці, яка проходить через двір. Він звертався до працівників КПТМ з вимогою про надання йому документів про виділення земельної ділянки для прокладення теплотраси, але вказаних документів він так і не дочекався. Поступово у його будинку почав просідати фундамент, з?явилися тріщини на будинку; він звертався до Борівської РДА, Борівського КПТМ, до селищної ради з вимогою або вилучити вказану земельну ділянку або укласти земельний сервітут. Вказав, що Борівським КПТМ порушуються вимоги ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». На даний час від його будинку відрізано тепло- та газопостачання, також відсутнє водопостачання. Зауважив, що якщо Борівське КПТМ не хоче вилучати земельну ділянку, то нехай визначать межі на ній. Крім того, просив визнати самочинним будівництво теплотраси та комунікацій Борівського КПТМ. Зауважив, що позивач за зустрічним позовом втратив право подачі заяви по скасуванню державного акту також у зв`язку з пропущенням терміну подачі заяви, так як вказаний термін перевищив три роки з часу здійснення приватизації ділянки і на теперішній час складає 21 рік. Представники відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом Борівського КПТМ у судовому засіданні підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом, за первісним позовом позовні вимоги не визнали. Пояснили, що вимога позивача щодо відновлення його порушеного права на користування земельною ділянкою не є способом захисту цивільних прав та інтересів, крім того, відновлення права власності може відбуватися у разі, якщо встановлений факт, що особою таке право було втрачено, однак позивач жодним чином не обґрунтував зазначений факт. Зазначили, що ділянка трубопроводу, яка проходить через домоволодіння [PERSON] є магістральною і до неї підключено всіх без виключення споживачів теплової енергії. Виникнення на ній будь-якої аварії або позаштатної ситуації призведе до відключення від теплопостачання усіх споживачів смт.Борова. Для належної експлуатації теплових установок та мереж Борівському КПТМ потрібен постійний доступ до споруд, що знаходяться на земельній ділянці [PERSON] . Борівське КПТМ не може винести теплотрасу та комунікації за межі земельної ділянки [PERSON] , оскільки будь-яка зміна місць розташування теплових мереж та споруд потребує розробки та погодження проектної документації з будівництва, внесення змін до системи теплопостачання, що самостійно Борівське КПТМ виконати не зможе; виконання вказаних робіт будівельною організацією, що має відповідні дозвільні документи на таке будівництво, які у Борівського КПТМ відсутні; наявність фінансових ресурсів, які також відсутні у Борівського КПТМ та не закладені у його тарифах з послуг теплопостачання. Стосовно вимоги [PERSON] щодо визнання будівництва теплотрас та комунікацій Борівського КПТМ самочинним, зазначають наступне. Згідно п.4.2 статуту Борівського КПТМ, майно закріплене за Борівським КПТМ на праві господарського відання. Борівська районна рада Харківської обл. є власником майна переданого Борівському КПТМ для виробництва, транспортування та постачання теплової енергії населенню, бюджетним установам та іншим споживачам, що знаходяться у адміністративних межах Борівської районної ради Харківської обл. Борівське КПТМ упродовж всієї своєї діяльності не займалось будівництвом нових теплових мереж та об`єктів будівництва, пов`язаних з теплопостачанням. Усі мережі теплопостачання разом з побудованими будівлями та спорудами, що використовуються при теплопостачанні Борівського КПТМ були побудовані ще у 1985 р. Предстаник відповідача за зустрічним позовом, Борівської с/ради - Кравцова А.В. в судовому засіданні 05.08.2020 позовні вимоги Борівського КПТМ визнала пояснила, що відповідно до рішення Виконкому Ізюмської районної Ради депутатів трудящих Харківської області №521 від 22.09.1966 гр. [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку на присадибній ділянці розміром 0,15 га. Згідно рішення Виконавчого комітету Борівського районної Ради народних депутатів Харківської області №74 від 03.02.1981 вирішено виділити земельну ділянку під будівництво котельні в тому числі й за рахунок вилучення частини присадибної ділянки - 0,06 га у гр. [PERSON] , залишивши йому у використанні 0,09 га. Відповідно до договору купівлі продажу від 22.12.1995 року гр. [PERSON] придбав житловий будинок у гр. [PERSON] (родич [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок разом з господарськими побудовами на той час розташовувались на земельній ділянкі, що належала Борівській селищній Раді народних депутатів. Площа земельної ділянки в договорі не зазначалась. У користуванні попереднього власника будинку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) перебувала земельна ділянка площею 0,09 га. Тобто після придбання житлового будинку гр. [PERSON] до нього перейшло і право користування земельною ділянкою в розмірі 0,09 га. Згідно пунктів 1.17, 1.19 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р. «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» у редакції на момент оформлення права власності на земельну ділянку за громадянином [PERSON] - до технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею обов`язково додадавалась копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність чи надання у постійне користування, або копія справи щодо підготовки рішення про продаж земельної ділянки. Технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею розроблялася у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт. Однак технічний звіт по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, підготовці до видачі державного акту на землю, яка передавалась у приватну власність гр. [PERSON] не містить будь яких відомостей щодо підготовки до прийняття рішення виконавчого комітету Борівської селищної ради № 255 від 14.12.1999 про передачу земельної ділянки у приватну власність на користь [PERSON] на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , що слугувало підставою для видачі державного акту серії І-ХР №028343 на право власності на землю, площею 0,1793 га зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №405 від 27.03.2000. Вказане підтверджує те, що виконавчим комітетом безпідставно було прийнято рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки саме в розмірі 0,18 га., в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,15 га; особистого підсобного господарства 0,03 га. Враховуючи вищезазначене, під час передачі у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] повинна була з`ясувати та врахувати той факт, що у попереднього власника домоволодіння вилучалась частина земельної ділянки (з 0,15 га вилучено 0,06 га) та передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку в тому розмірі, що була надана раніше, тобто не більше 0,09 га. На підставі вищезазначеного, Борівська селищна рада вважає, що передача у власність гр. [PERSON] земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1793 га відбулась з порушенням вимог діючого на той момент законодавства. Тому, на думку селищної ради, рішення Виконавчого комітету Борівської селищної Ради народних депутатів № 255 від 14.12.1999 в частині безкоштовної передачі у приватну власність вказаної земельної ділянки гр. [PERSON] та державний акт серії І-ХР №028343 на право власності на землю від 27.03.2000 підлягають визнанню недійсними та скасуванню. 3 особа на стороні відповідача за первісним позовом, 3 особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом, представник Борівської районної Ради Харківської обл. у судовому засіданні проти задоволення первісного позова [PERSON] заперечував, в частині ухвалення судового рішення за зустрічним позовом покладався на розсуд суду. Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що згідно копії Договору купівлі-продажу від 22 грудня 1995 р., [PERSON] продав, а [PERSON] купив цілий жилий будинок з господарчими побудовами в [ADDRESS] (а.с.6-7 т.1). Згідно копії рішення №521 від 22 вересня 1966 р., затверджено рішення Борівської с/Ради депутатів трудящих про дозвіл на право будівництва гр. [PERSON] на присадибній ділянці розміром 0,15 га в [ADDRESS] (а.с.8 т.1). Відповідно до опису меж, від К по Л землекористування гр. [PERSON] , що підтверджується, копією кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки (а.с.9 т.1). [PERSON] на підставі рішення Борівської с/Ради народних депутатів від 14 грудня 1999 р. №255 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0.1793 гектарів в межах згідно з планом; земельна ділянка розташована на території смт.Борова Борівської с/ради; землю передано для обслуговування будинку - 0.1500 га та ведення особистого підсобного господарства - 0.0293 га; що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.10 т.1). Згідно копії Акту обстеження садиби, розташованої за адресою: [ADDRESS] , від 27.06.2019, загальна плоша, яку займають комунікації теплової мережі становить 352,44 м-2 (а.с.11 т.1). Відповідно до копії заяви [PERSON] - голові Борівської районної ради, голові Борівської РДА, директору Борівського КПТМ, заявник просить зобов`язати привести у відповідність документи по експлуатації теплоцентралі Борівської КПТМ, які не будуть суперечити ст.ст.30 ч.ч.1,2, ст..35 ч.ч.1,2,3,4 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» №2480-VІ від 09.07.2010 (а.с.12 т.1). [PERSON] звернувся до директора Борівського КПТМ з пропозицією добровільно укласти з ним договір про встановлення земельного сервітуту (право на тимчасове користування його земельною ділянкою для постачання теплоносіїв до трубопроводу, який проходить через його земельну ділянку), що підтверджується копією заяви [PERSON] про пропозицію укладення договору про встановлення земельного сервітуту від 12 березня 2018 р. (а.с.13 т.1). Згідно копії акту №1 на прокладку трубопроводів і арматури у каналах і камерах тепломережі від ТК-7 до районної котельні в Борова від травня 1985 р., виконані роботи, які відповідають ГОСТам і ТУ (а.с.103 т.1). Відповідно до копії акту №54 прийома тепломережі від 28 травня 1985 р. від ТК-7 до районної котельні, вказаний акт являється узагальнюючим актом прийома теплотраси (а.с.104 т.1). Згідно копії робочої документації, визначено ділянку будівництва котельні (робоча документація - генеральний план, інженерна підготовка території, озеленення (а.с.106-107 т.1). Відповідно до копії робочої документації, визначено місце котельні та поза квартальної мережі, зовнішні інженерні мережі теплопостачання (а.с.108-109 т.1). Основною метою діяльності КП Борівське КПТМ є виробництво теплової енергії населенню, бюджетним установам, іншим споживачам; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами населенню, бюджетним установам, іншим споживачам; що підтверджується копією статуту Борівського КПТМ (а.с.110-127 т.1). У відповідності з трудовою угодою з гр. [PERSON] було проведено роботи по встановленню меж, при підготовці матеріалів до видачі Державного акту на право приватної власності на землю, яка передається у приватну вказаному громадянину; місцезнаходження ділянки відповідає рішенню Борівської ради народних депутатів Борівського р-ну Харківської обл.; внаслідок виконаних робіт складений план зовнішніх меж землекористування, де вказані суміжні землекористувачі, довжини ліній, дирекційні кути, площа ділянки і периметр меж; що підтверджується копією технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, підготовці до видачі державного акту на землю, яка передається у приватну власність гр. [PERSON] в межах смт.Борова Харківська обл. (а.с.227-242 т.1). Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Стаття 8 Конституції України закріплює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч. 4 ст. 13 Конституції держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В рішенні у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Подібні висновки щодо застосування статті 1 Першого Протоколу до Конвенції містяться також у рішеннях ЄСПЛ у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови". Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить відновити його порушене право користування земельною ділянкою, яке підтверджується державним актом № 405 від 27.03.2000 на право приватної власності на землю, загальною площею 0,1793 га виданого йому Борівською селищною радою, вказана земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах Борівської селищної ради Борівській район Харківської області. [PERSON] вказує на той факт, що у зв`язку з знаходженням підземного магістрального трубопроводу теплової мережі з наземними спорудами на його приватній території, це зокрема підтверджує акт обстеження садиби, розташованої за адресою [ADDRESS] від 27.06.2019, робітники Борівської КПТМ без жодних правових підстав почали використовувати його земельну ділянку для обслуговування теплових мереж через наземні споруди, що там знаходяться, [PERSON] вказує, що вказані дії Борівського КПТМ порушують його право на користування приватною земельною ділянкою. Суд зазначає, що доведений факт самовільного зайняття земельної діляни є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.53-1 КУпАП. Його вчинення тягне за собою накладення штрафу на громадян від 10 до 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від 20 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Крім того, ст.197-1 КК України встановлена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. За вчинення такого злочину встановлене кримінальне покарання у вигляді штрафу від 200 до 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців. Слід зазначити, що шкода визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. У разі виявлення порушення земельного законодавства, що має ознаки злочину, передбачені ст.197-1 КК України, громадянин або представник юридичної особи має звернутись до поліції. Однак, якщо особа не в змозі визначити характер та суть правопорушення, вона має можливість звернутися до відповідного органу, на який покладено функції і повноваження із здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. На території Харківської області - це Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління з Держгеокадастру у Харківській області. Вкаазне управління за зверненням юридичних і фізичних осіб вживає в межах своїх повноважень заходів до усунення порушень земельного законодавства, в тому числі щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам. Крім того, держінспекція та державні інспектори з контролю за використанням та охороною земель в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог земельного законодавства та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Однак, всупереч наведеним вищем нормам, [PERSON] не було надано до суду доказів (постанова про адміністративне правопорушення, вирок суду, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства), щодо порушення його права на користування земельною ділянкою, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Закон України «Про теплопостачання» визначє основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Статтею 9 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що завданнями державного управління у сфері теплопостачання є забезпечення надійності теплопостачання як одного з необхідних елементів безпеки людини. Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання» охоронна зона теплових мереж - землі вздовж теплових мереж для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля. Цій нормі відповідають норми ст.1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» (на далі по тексту Закон № 2480-V), відповідно до яких магістральна теплова мережа - комплекс трубопроводів і насосних станцій, що забезпечує передачу гарячої води та пари від електричних станцій та котелень до місцевої (локальної) теплової мережі; охоронна зона магістральних теплових мереж - частина земної поверхні, повітряного простору та надр вздовж трубопроводів і об`єктів теплових мереж, обмежена умовними площами паралельно його осям, на якій обмежується провадження господарської діяльності для забезпечення стабільних умов експлуатації, запобігання пошкодженню. При цьому, відповідно до ст.23 Закону № 2480-VI, охоронні зони магістральних теплових мереж встановлюються уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів у вигляді території, що віддалена на певну відстань по обидва боки від крайніх елементів конструкції теплових мереж та по периметру наземних споруд на визначеній відстані. А відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 24 Закону № 2480-VI, розміри охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики залежно від їх конструкції та напруги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Розмір охоронних зон магістральних теплових мереж визначається паралельними прямими по обидва боки від крайніх елементів трубопроводів та навколо інших об`єктів магістральної тепломережі на відстані від 3,0 до 5,0 метри. Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затвердженими Наказом Мінпаливенерго України від 14.02.2007р. № 71, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 5 березня 2007 р. за N 197/13464 (ч.2 п.6.3.7 діяла до моменту прийняття ДБН В.2.5-29:2008 «Теплові мережі») визначено, що відстані від огороджувальних конструкцій тепломережі до будівель, споруд повинні відповідати вимогам СНіП 2.04.07. Згідно п.6.8 СНіП 2.04.07 «Теплові мережі», відстані по горизонталі та вертикалі від зовнішньої грані будівельних конструкцій каналів та тонелів теплових мереж до будівель, споруд та інженерних мереж належить приймати за обов`язковим додатком 6. В цьому додатку вказано (таблиця 3) що такі відстані при діаметрі труб менше 500 мм. мають становити 2 метри. У відповідності до п. 11.23 ДБН В.2.5-29:2008 «Теплові мережі» охоронні зони теплових мереж встановлюються вздовж траси прокладення теплової мережі у вигляді земельних ділянок шириною, яку визначають кутом схилу, але не менше ніж 3 м у кожний бік від краю будівельних конструкцій у разі канального прокладення теплотрас або від зовнішньої поверхні теплоізольованого теплопроводу при безканальному прокладенні та згідно з Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж. Таким чином, параметри об`єкту теплових мереж, найменша відстань охоронної зони теплових мереж по горизонталі від краю будівельних конструкцій теплових мереж (бетонних П-образних конструкцій) [PERSON] має становити 3 метри у кожний бік. Згідно ч.3 та 6 ст.23 Закону України № 2480-VI підприємства, установи та організації, а також громадяни в межах охоронних зон магістральних теплових мереж зобов`язані виконувати вимоги підприємства, що експлуатує магістральні теплові мережі, спрямовані на забезпечення їх захисту і запобігання нещасним випадкам. Роботи з ліквідації аварій теплових мереж виконуються будь-якої пори року і в будь-який час без погодження з власниками або користувачами земельних ділянок з повідомленням їх у дводенний термін після початку ремонтних робіт. Що стосується позовних вимог [PERSON] у частині заборони Борівському комунальному підприємству теплових мереж користуватися його земельною ділянкою, на якій розташовані підземний подавальний та зворотний магістральний трубопровід теплової мережі з наземними спорудами, необхідно зазначити, що ділянка трубопроводу, яка проходить через домоволодіння [PERSON] є магістральною і до неї підключено всіх без виключення споживачів теплової енергії. Виникнення на ній будь-якої аварії або позаштатної ситуації приведе до відключення від теплопостачання усіх споживачів селища Борова. У свою чергу для належної експлуатації теплових установок та мереж Борівському КПТМ потрібен постійний доступ до споруд, що знаходяться на земельній ділянці [PERSON] , крім того такі права Борівського КПТМ випливають з норм законів «Про теплопостачання», «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» та регулюються іншими нормами з експлуатації об`єктів теплопостачання. Тому позовні вимоги про заборону користування земельною ділянкою, яка належить [PERSON] на праві приватної власності також не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про зобов`язання Борівського комунального підприємства теплових мереж винести теплотрасу та комунікації за межі його земельної ділянки суд зазначає наступне. Будь-яка зміна місць розташування теплових мереж та споруд потребує: -розробки та погодження проектної документації з будівництва, внесення змін до системи теплопостачання, що самостійно Борівським КПТМ виконано бути не може, враховуючи те, що потрібен дозвіл на початок будівництва, який надається державним органом, та потрібно погодження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, яке також робиться з дозволу органів місцевого самоврядування; -виконання таких робіт будівельною організацією, що має відповідні дозвільні документи на таке будівництво, які відсутні у Борівського КПТМ; -наявність фінансових ресурсів, які також відсутні у Борівського КПТМ та не закладені у його тарифах з послуг теплопостачання, що затверджується органом місцевого самоврядування, крім того Борівське КПТМ займається експлуатацією комунального майна переданого йому Борівською районною радою Харківської області, а не будівництвом об`єктів інфраструктури Борівського району, яке виконується за рішенням органу місцевого самоврядування, за рахунок грошей місцевого бюджету за їх наявністю та тільки через тендерну процедуру. Ураховуючи вищевикладене, вказані вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про зобов`язання Борівського комунального підприємства теплових мереж винести теплотрасу та комунікації за межі його земельної ділянки також задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог позивача за первісним позовом щодо визнання самочинним будівництва теплотраси та комунікацій Борівського КПТМ, суд зазначає наступне У відповідності до п. 4, п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоч і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення перешкод. Під будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров?ю людини у разі невиконання прписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень ч.7 ст.376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Суд звертає увагу не те, що згідно п.4.2 статуту Борівського КПТМ, майно закріплене за Борівським КПТМ на праві господарського відання. Пунктом 2.7 вищевказаного статуту закріплено, що Борівська районна рада Харківської області є власником майна переданого Борівському КПТМ для виконання статутних цілей, а саме - виробництва, транспортування та постачанна теплової енергії населенню, бюджетним установам та іншим споживачам, що знаходяться у адміністративних межах Борівської районної ради Харківської обл. Слід зазначити, що Борівське КПТ упродовж всієї своєї діяльності не займалося будівництвом теплових мереж та об`єктів будівництва, пов`язаних з теплопостачанням. Усі мережі теплопостачання разом з побудованими будівлями та спорудами, що використовуються при теплопостачанні Борівським КПТМ були побудовані ще у 1985 р. про що свідчить Акт №1 ПНР «Енергополь» на прокладку трубопроводу і арматури в епнплпх і камерах теплотраси від ТК-7 до районної котельні в Борова (травень 1985 р.), згідно якого здійснено огляд труб і арматури та відмічено: а) матеріали та діаметри прокладених труб відповідають проекту - креслення 100-66-ТС-1-8; б) виконані передбачені проектом нерухомі опори та газонепроникні перегородки перед спорудою; в) виконанні необхідні скользящі опориі компенсатори в місцях визначених проектом; г) змонтовано задвижки і крани згідно проекту; д) виконані роботи, які відповідають ГОСТам і ТУ. Крім того, згідно Акту №54 ПНР «Енергополь» прийома тепломережі від 28 травня 1985 р., представники генпідрядника, генеральної дирекції «Енергополь» та представники робіт здійснили обстеження теплотраси від ТК-7 до районної котельні в Борова, при цьому встановили, що теплотраса приймається в експлуатацію; указаний акт являється узагальнюючим актом прийома тепломережі. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 27 березня 2000 р., [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0.1793 га, яка розташована на території Борівської с/ради; землю передано для обслуг. житлового будинку - 0.1500 га та ведення особистого селянського господарства - 0.0293 га; згідно плану зовнішніх меж земльної ділянки, з вищевказаною земельною ділянкою межують землі Борівської водоканалізаційної дільниці, землі Борівського теплового району, землі Борівського РВМВС, землі Борівської с/ради. Таким чином, в суді встановлено, що право власності на земельну ділянку [PERSON] набув в 2000 р., а будівництво теплової мережі тривало у середині 80-х років. На момент отримання позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку, через неї вже проходила теплотраса та була розташована теплова камера №3; що беззаперечно виключає факт самочинного будівництва теплотраси та комунікацій Борівського КПТМ. Згідно Акту обстеження садиби, розташованої за адресою: [ADDRESS] , від 27.06.2019 встановлено, що через земельну ділянку належну [PERSON] з боку приміщення котельні Борівського КПТМ по [ADDRESS] , в напрямку центрального парку проходить магістральний трубопровід теплової мережі підземного типу канального непрохідного прокладання. Довжина пролягання по земельній ділянці становить близько 36,9 м. На шляху пролягання магістрального трубопроводу на відстані близько 10 м від огорожі з територією Борівського КПТМ знаходиться теплова камера №3 з двома чавунними люками. В тепловій камері знаходяться: врізка для теплопостачання домоволодіння за адресою [ADDRESS] , абонент [PERSON] . Загальна площа, яку займають комунікації теплової мережі становить 352,44 м-2. Відповідно до ст.23 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», охоронні зони магістральних теплових мереж встановлюються уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів у вигляді території, що віддалена на певну відстань по обидва боки від крайніх елементів конструкції теплових мереж та по периметру наземних споруд на визначеній відстані. У межах охоронних зон магістральних теплових мереж забороняється виконувати будь-які дії, що можуть порушити стабільну роботу об`єктів теплових мереж, спричинити їх пошкодження, нещасні випадки або перешкоджають виконанню планових, аварійно-рятувальних та відновлювальних робіт. Підприємства, установи та організації, а також громадяни в межах охоронних зон магістральних теплових мереж зобов`язані виконувати вимоги підприємства, що експлуатує магістральні теплові мережі, спрямовані на забезпечення їх захисту і запобігання нещасним випадкам. Роботи з ліквідації аварій теплових мереж виконуються будь-якої пори року і в будь-який час без погодження з власниками або користувачами земельних ділянок з повідомленням їх у дводенний термін після початку ремонтних робіт. Таким чином, суд не вбачає у діях відповідача за первісним позовом порушення прав позивача за первісним позовом [PERSON] та відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Відповідно до документів наявних у матеріалах справи, а саме рішення Виконкому Ізюмської районної Ради депутатів трудящих Харківської області №521 від 22.09.1966 року гр. [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку на присадибній ділянці розміром 0,15 га. Згідно рішення Виконавчого комітету Борівського районної Ради народних депутатів Харківської області №74 від 03.02.1981 року вирішено виділити земельну ділянку під будівництво котельні в тому числі й за рахунок вилучення частини присадибної ділянки - 0,06 га у гр. [PERSON] , залишивши йому у використанні 0,09 га. Відповідно до договору купівлі продажу від \-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-22.12.1995 гр. [PERSON] придбав житловий будинок у гр. [PERSON] (родич [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок разом з господарськими побудовами на той час розташовувались на земельній ділянкі, що належала Борівській селищній Раді народних депутатів. Площа земельної ділянки в договорі не зазначалась. Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного кодексу України, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходять і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження- будівлі та споруди. У користуванні попереднього власника будинку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) перебувала земельна ділянка площею 0,09 га. Тобто після придбання житлового будинку гр. [PERSON] до нього перейшло і право користування земельною ділянкою в розмірі 0,09 га. Приватизація земельних ділянок на той час здійснювалась відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №10 від 15.02.1993. Разом із тим, порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державногокомітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43. Пунктом 3 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №10 від 15.02.1993 передбачалолась передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, та проводилася відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені ділянки передавались безоплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Згідно пунктів 1.17, 1.19 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» у редакції на момент оформлення права власності на земельну ділянку за громадянином [PERSON] - до технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею обов`язково додадавалась копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність чи надання у постійне користування, або копія справи щодо підготовки рішення про продаж земельної ділянки. Технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею розроблялася у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт. Однак технічний звіт по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, підготовці до видачі державного акту на землю, яка передавалась у приватну власність гр. [PERSON] не містить будь яких відомостей щодо підготовки до прийняття рішення виконавчого комітету Борівської селищної ради № 255 від 14.12.1999 року про передачу земельної ділянки у приватну власність на користь [PERSON] на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , що слугувало підставою для видачі державного акту серії І-ХР №028343 на право власності на землю, площею 0,1793 га зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №405 від 27.03.2000 р. Вказане підтверджує те, що виконавчим комітетом було прийнято рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки саме в розмірі 0,18 га., в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,15 га; особистого підсобного господарства 0,03 га. Враховуючи вищезазначене, під час передачі у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] повинна була з`ясувати та врахувати той факт, що у попереднього власника домоволодіння вилучалась частина земельної ділянки (з 0,15 га вилучено 0,06 га) та передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку в тому розмірі, що була надана раніше, тобто не більше 0,09 га. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що передача у власність гр. [PERSON] земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1793 га відбулась з порушенням вимог діючого на той момент законодавства. На підставі ст.4 ЗК України 1990 року не могли передаватися у приватну власність землі транспорту, до яких належать землі трубопровідного транспорту (ст. 21 ЗУ «Про транспорт» у редакції на 1999 р.). Таким чином, судом вбачається порушення права, яке підлягає захисту. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просив відмовити у задоволенні зустрічного позову також і у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач за зустрічною позовною заявою вказує про те, що про факт знаходження підземного подавального та зворотного магістрального трубопроводу теплової мережі з наземними спорудами саме на приватній території позивача за первісним позовом дізнався тільки після складення акту обстеження садиби, розташованої за адресою [ADDRESS] , від 27.06.2019 у присутності як власника земельної ділянки так і за присутності представника Борівської с/ради, у тому числі спеціаліста-землевпорядника; тому вважає, що строк позовної давності не сплив. Однак, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. В суді встановлено, що право позивача за зустрічним позовом порушено, однак судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом звернувся до суду за захистом порушених пров поза межами строку позовної давності. Суд оцінює критично посилання позивача про те, що він дізнався про порушення його права лише 27.06.2019, оскільки ним самим надано до суду пакет документів згідно яких усі теплові мережі, що на цей час експлуатуються позивачем за зустрічним позовом були побудовані у травні 1985 року, що підтверджується документами про прокладку теплових мереж та здачу їх до експлуатації разом з виконавчою схемою та ескізом - Додаток № 7, крім того вказане підтверджують робочі схеми - генеральний план, схема теплотрас, що їдуть від котельної - Додаток № 8. Тобто починаючи ще з 1985 року на земельній ділянці, яка була надана відповідачу за зустрічним позовом у власність за державним актом серії I-XP №028343 знаходилися теплотраси підземного подавального та зворотного магістрального трубопроводу теплової мережі з наземними спорудами; що спростовує доводи позивача стосовно строку позовної давності, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом у повному обсязі. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed