Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

у серпні 2020 року ОСББ «Лобановського, 130» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам на утримання житлового комплексу та внесках до ремонтного та ремонтного фондів за період з 01.10.2016 року по 30.06.2020 року в розмірі 20 304,36 грн., з яких: сума заборгованості - 17 690,60 грн., інфляційне збільшення - 1 732,36 грн., 3% річних - 881,40 грн., та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтувало тим, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , в якому створено ОСББ «Лобановського, 130». Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку відносять визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Згідно ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Загальними зборами об`єднання 19.05.2016 року (протокол від 19.05.2016 року) був затверджений кошторис із внеском на утримання житлового комплексу в розмірі 3,20 грн./м2 та внесками до ремонтного та резервного фондів по 0,10 грн./м2 загальної площі квартири. 18.04.2018 року загальними зборами об`єднання (протокол від 18.04.2018 року) був затверджений кошторис із внеском на утримання житлового комплексу 2-9 поверхи в розмірі 6,10 грн./м2 загальної площі квартири. По квартирі [ADDRESS] існує заборгованість по внескам за період з 01.10.2016 року по 30.06.2020 року в розмірі 17 690,60 грн. [PERSON] та [PERSON] , будучи обізнаними про наявність заборгованості, останню не сплачують. За таких обставин ОСББ «Лобановського, 130» звернулось до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 25.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 10.02.2021 року (а.с. 57-58). Ухвалою від 10.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 123-125). Ухвалою від 10.02.2021 року відкладено розгляд справи на 31.05.2021 року та витребувано у ОСББ «Лобановського, 130» належним чином завірені копії документів: протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] від 19.05.2016 року та 18.04.2018 року з додатками власноручного заповнення листків опитування; про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у будинку і площу таких квартир та приміщень; відновлення гарячого водопостачання в будинку; порядок перевірки засобів обліку гарячої та холодної води та теплопостачання в квартири що входить в вартість на відповідний вид житлово- комунальних послуг (з 2016 року); визначення меж прибудинкової території (площа, схема чи креслення, коли і ким передана в розпорядження, статус ділянки); перелік майна, що знаходиться в спільній власності мешканців будинку; перелік послуг (структуру тарифу) в 3,20 грн; 6,10 грн; склад ревізійної комісії; коли, ким і яким чином вона була обрана; порядку роботи ревізійної комісії, затвердженого загальними зборами: відомості обчислення розмірів заборгованості по кв. [ADDRESS] по видам послуг; періоди, в яких виникла така заборгованість: виходячи з загальної площі квартири [ADDRESS] , а не взяту зі стелі площу в 80,23 м2; всі фінансові звіти правління за 2016 -2020 роки в т.ч. відомості нарахування заробітної плати, звіти до податкової інспекції (форма 1 дф), звіт по використанню пільг (форма 2- пільги), звіти по використанню електроенергії тощо); банківські виписки про рух коштів на поточному рахунку в АТ «Ощадбанк» за 2016 -2020 роки; акти ревізійної комісії по перевірці кошторисів, якщо вони складались та фінансових звітів правління за період з 2016 по 2020 роки; дані про балансоутримувача житлового будинку [ADDRESS] на даний час та акти, розпорядження про передачу цього будинку на баланс підприємства (а.с. 126-127). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Відповідач [PERSON] 11.01.2021 року подала відзив на позов, в якому проти позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Свою позицію мотивувала тим, що позивачем не наданий обґрунтований розрахунок заборгованості, оскільки рішення, на які посилається ОСББ є неприйнятими, ОСББ не здійснює належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, у своїй діяльності порушує вимоги чинного законодавства, допускає порушення прав співвласників будинку, її в тому числі. Крім того, просила застосувати наслідки строку позовної давності (а.с. 63-68). ОСББ «Лобановського, 130» через свого представника - адвоката Нікітченко В.В. надало відповідь на відзив, в якій вказало про те, що обрахунок заборгованості, яка рахується за відповідачами, здійснено у відповідності до положень законодавства України та в межах статутної діяльності ОСББ. Просило позов задовольнити (а.с. 83-89). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням установчих зборів співвласників житлового комплексу від 19.05.2016 року створено ОСББ «Лобановського, 130» (протокол № 1 від 19.05.2016 року) та затвердженого його статут (а.с. 17-31). [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] по 3/4 й 1/4 частини кожний відповідно та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , в якому створено ОСББ «Лобановського, 130» (а.с. 38). Вказане визнано відповідачем [PERSON] у відзиві, що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Загальними зборами об`єднання 19.05.2016 року (протокол від 19.05.2016 року) був затверджений кошторис із внеском на утримання житлового комплексу в розмірі 3,20 грн./м2 та внесками до ремонтного та резервного фондів по 0,10 грн./м2 загальної площі квартири (а.с. 29-31, 36). 18.04.2018 року загальними зборами об`єднання (протокол від 18.04.2018 року) був затверджений кошторис із внеском на утримання житлового комплексу 2-9 поверхи в розмірі 6,10 грн./м2 загальної площі квартири (а.с. 32-35, 37). Згідно п. 2.4. Статут ОСББ «Лобановського, 130» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту шляхом проведення загальних зборів встановлювати розміри платежів і внесків співвласників будинку, платежів, пов`язаних з належним утриманням будинку, а також відрахувань до резервного, ремонтного та інших фондів. Відповідно до пп. 5 п. 3.3.2. Статуту ОСББ «Лобановського, 130» до компетенції загальних зборів визначення порядку призначення, сплати та переліку внесків та платежів в Об`єднанні. Згідно п. 6.2. Статуту співвласник зобов`язаний виконувати вимоги та обов`язки, передбачені Статутом ОСББ; виконувати рішення статутних органів, прийнятих у межах їх повноважень; своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні платежі: внески на утримання житлового комплексу та прибудинкової території, цільові внески до фондів та інші, які визначаються органами управління Об`єднання. Відповідачі у відповідності зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» є співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервною та ремонтного фондів. Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Забезпечення утримання та експлуатації будинку, користування спільним майном, включаючи поточний ремонт, утримання будинку і прибудинкової території, водопостачання водовідведення, опалення, вивезення побутових відходів об`єднання задовольняє самостійно шляхом самозабезпечення відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону про ОСББ. Відповідно до ст. 23 Закону внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Згідно висновків, які викладені у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 3-945гс15, особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ. Верховний Суд в своїх постановах притримується такої ж позиції, зокрема, вона була підтримана Верховним Судом в постанові від 14.07.2020 року в справі № 466/8748/16-ц. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України є, зокрема, закони України. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, відповідачі свої зобов`язання по сплаті внесків на утримання житлового комплексу та до ремонтного та ремонтного фондів не виконують належним чином, з огляду на що за останніми рахується заборгованість по внескам в розмірі 17 690,60 грн. При дослідженні наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачами обов`язків. Вказане відповідачами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Посилання відповідача [PERSON] на те, що протоколи загальних зборів ОСББ від 19.05.2016 року та від 18.04.2018 року є неприйнятими з огляду на те, що за них не проголовувала необхідна кількість усіх співвласників, до уваги не приймаються через їх недоведеність. Матеріали справи не містять даних про те, що останні були оскаржені та скасовані. Посилання відповідача на те, що ОСББ «Лобановського, 130» належним чином не виконує обов`язків по утриманню спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, до уваги не приймаються, через те, що не стосуються предмету даного позову, адже позивачем подано позов до суду саме з приводу несплати внесків відповідачами. До того ж, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання статутної діяльності укладено ряд цивільно-правових договорів, за якими ОСББ надаються послуги на забезпечення утримання житлового комплексу (а.с. 90-112). Вказаних висновків суду й не спростовують матеріали, отримані на виконання ухвали від 10.02.2021 року та досліджені судом. Твердження відповідача [PERSON] про невірність проведеного позивачем розрахунку останньою також не доведена доказами в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України. За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що у відповідачів наявна заборгованість, котру вони добровільно її не сплачують. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, оскільки, на день розгляду справи з боку відповідачів не надано доказів про погашення ними заборгованості, суд приходить до висновку, що вимога ОСББ «Лобановського, 130» про стягнення заборгованості по внескам є обґрунтованою. Крім того, на думку суду, обґрунтованими є і вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів інфляційної складової боргу за період прострочення та трьох відсотків річних від суми заборгованості з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. В той же час, відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову, зазначила, що розрахунок містить час зі спливом позовної давності, та подала заяву про його застосування. З даного приводу суд зазначає наступне. Так, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні моменти (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення). Таким чином, за змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Європейський суд прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінг та інші проти Сполученого Королівства» та у справі «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, згідно з ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Враховуючи зазначене вище, суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат, і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (правова позиція сформована на підставі постанови Верховного Суду України, номер 6-43цс17 від 22.03.2017 року). Тобто, часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності. Однак, знову-таки, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом не встановлено обставин переривання строку позовної давності Позивачем доказів на підтвердження зворотного не надано. Отже, в даному випадку є підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності з огляду на те, що з наданого розрахунку вбачається, що борг у відповідачів виник з 01.10.2016 року, з якого і почався облік строку захисту цивільних прав і протягом часу якого особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Як вже зазначалося вище, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 17 690,60 грн. яка утворилася у них за період з 01.10.2016 року по 30.06.2020 року. Водночас, з позовними вимогами про стягнення вищенаведеної суми боргу позивач звернуся до суду лише 14.08.2020 року. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, в межах загального строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 01.08.2017 року по 30.06.2020 року (у межах заявлених позовних вимог) у розмірі 14 962,80 грн. Натомість, вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь позивача заборгованості за період з 01.10.2016 року до 01.08.2017 року заявлені позивачем після спливу строку позовної давності для їх пред`явлення, про що відповідачем подано відповідну заяву, а отже задоволенню не підлягають. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, з врахуванням боргу, котрий підлягає стягненню на користь ОСББ з урахуванням встановлених судом обставин, приймаючи до уваги те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати. Проте, останні, як наслідок, не підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а підлягають стягненню як похідні вимоги з урахуванням строку давності, про застосування якого заявив відповідач, за період з 01.08.2017 року по 30.06.2020 року (у межах заявлених позовних вимог) у розмірі : інфляційні втрати - 1 005,65 грн., 3% річних - 605,82 грн. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та з врахуванням останніх надходить до висновку про стягнення з [PERSON] як власника 3/4 квартири [ADDRESS] на користь ОСББ «Лобановського, 130» заборгованості по внескам на утримання житлового комплексу та внесках до ремонтного та ремонтного фондів в розмірі 12 430,70 грн., з яких: сума заборгованості - 11 222,10 грн., інфляційні втрати - 754,24 грн., 3% річних - 454,36 грн., та з [PERSON] як власника 1/4 квартири [ADDRESS] на користь ОСББ «Лобановського, 130» заборгованості по внескам на утримання житлового комплексу та внесках до ремонтного та ремонтного фондів в розмірі 4 143,57 грн., з яких: сума заборгованості - 3 740,70 грн., інфляційні втрати - 251,41 грн., 3% річних - 151,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. (а.с. 14). Тому, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ОСББ «Лобановського, 130» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 576,50 грн., з [PERSON] - у розмірі 525,50 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач також просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачами не заявлялось. У відповідності до платіжного доручення № 239 від 06.08.2020 року за надані відповідно до договору № 27/20 про надання правової (правничої) допомоги від 27.02.2020 року за правничі послуги було сплачено 4 500,00 грн. (а.с. 43-50). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги часткове задоволення позову в загальному розмірі 16 574,27 грн. суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь ОСББ «Лобановського, 130» суми витрат на правничу допомогу у розмірі 3 673,31 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial