Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Городоцької міської ради Хмельницької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, пояснивши суду, що він успадкував після смерті свого батька ? частину будинковолодіння по [ADDRESS]. Іншою частиною даного будинковолодіння його батько користувався відкрито починаючи з 1958 р., однак не мав на нього правовстановлюючих документів. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану ? частину спадкового будинковолодіння. Однак йому було відмовлено у вчинені будь-яких нотаріальних дій, оскільки відсутні документи що підтверджують право власності на ? частину будинковолодіння за померлим. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на ? частину будинковолодіння [ADDRESS] Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак до суду надійшла заява про те, що останній - позов визнає в повному обсязі і просить справу розглянути за його відсутності. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа , яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, оголосивши заяву представника відповідача, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач належним чином прийняв спадщину після померлого [INFO] р. батька - [PERSON] В підтвердження чого отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинковолодіння [ADDRESS] (а.с.8-9). Право власності на іншу частину спадкового будинковолодіння позивач не зміг оформити з підстав відсутності правовстановлюючих документів на нього у спадкодавця, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.02.2014 р. (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець придбав ? частину вищевказаного будинку у 1958 р., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10.07.1958 р. (а.с.7). Іншою половиною даного будинковолодіння спадкодавець (батько позивача) фактично користувався протягом всього часу до дня смерті без будь-яких правовстановлюючих документів. Після його смерті, що мала місце [INFO] р., даним будинковолодінням, в т.ч. ? його частини, на яку були відсутні будь-які правовстановлюючі продовжив користуватись позивач. Дану обставину в судовому засіданні підтвердили свідки, які проживають по сусідству, а саме: [PERSON] та [PERSON], які дали суду покази про те, що як батько позивача, так і сам позивач весь час відкрито користувались всім цим будинковолодінням, доглядали за ним, тощо. Свідки вказують, що у даного будинковолодіння був якийсь інший власник ще у період громадянської війни, однак після того його ніхто не бачив. В підтвердження вартості та складу будинковолодіння до матеріалів справи долучено довідку КП "Городоцьке БТІ" від 10.02.2014 р. №51 про склад та вартість майна. Самочинне будівництво відсутнє (а.с.10). В матеріалах справи також міститься довідка Городоцької міської ради Хмельницької області №1876 від 11.03.2014р., з якої вбачається, що будинок [ADDRESS] до комунальної власності не належить (а.с.14) . У відповідності до п.п.9,11 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. визначено наступне: Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.174 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб.

Outcome: approved