Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідачка є одинокою матір'ю малолітнього сина [PERSON]. Станом на 27.04.2017 року [PERSON] вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, що свідчить про байдужість щодо подальшої долі дитини, у зв'язку з чим позивач просить відібрати малолітнього сина [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3 частини на утримання дитини до його повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні третя особа та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Фастівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області. [INFO] року народився [PERSON] про, що було зроблоно відповідний актовий запис № 452, його матірю є відповідач [PERSON], [INFO]. Відомості про батька в свідоцтві про народження зазначені відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. 11.07.2016 року відповідач написала заяву до начальника служби у справах дітей та сімї ВК Фастівської міської ради про те, що вона відповідно до ст.151 СК України передала на виховання малолітнього сина [PERSON], своєму батьку [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Фастівської ЦРЛ від 12.12.2016 року № 48, [PERSON], 1993 року народження на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті не перебуває. Відповідно до довідки Фастівської ЦРЛ, [PERSON], 1993 року знаходиться на «Д» обліку у лікаря психіатра з 2013 року з діагнозом «Органічне ураження головного мозгу з легким інтелектуальним зниженням. Згідно висновку органу опіки та піклування ВК Фастівської міської ради від 05.05.2017 року № 06-23/1894 про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, встановлено, що станом на 27.04.2017 року мати вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, що свідчить про байдужість до подальшої долі дитини, відібрання малолітнього сина [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви щодо відмови від утримання дитини та надання згоди на встановлення опіки, піклування, [PERSON] відмовилась від утримання та виховання свого малолітнього сина [PERSON]. Також цією заявою дала свою згоду на встановлення опіки, піклування над [PERSON]. її рідним батьком, [PERSON]. Згідно характеристики ДНЗ № 6 «Казка», [PERSON] відвідує дошкільний заклад. З перших днів відвідування дитину приводила та забирала з дошкільного закладу мама [PERSON]. На даний час хлопчика приводить та забирає із закладу дід з бабою. Дитина завжди доглянута та охайна, одяг відповідає віку. Дідусь проявляє зацікавленість життям та вихованням [PERSON] та приймає участь в життєдіяльності групи та дошкільного закладу. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, а саме ухилення матір»ю дитини від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідач пошгодилася про те, що вона на даний час не може забезпечити дитині умови для його проживання та виховання і що на даний час для дитини краще жити з його дідусем [PERSON]. Разом з тим, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що відповідач має неофіційні заробітки, позов визнала в повному обсязі. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Ст. 88 ЦПК України, передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved