Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

29 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та з урахуванням уточнення, просить визнати недійсними і скасувати рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 7 від 16.06.2006 року, про передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,104 га, розташованих за адресою: [ADDRESS], та рішення № 5 від 29.04.2014 року про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25га, а також рішення Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 16 червня 2006 року № 11 про передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок загальною площею 0,2604 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог вказав, на те, що рішенням Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 7 від 16 червня 2006 року передані у приватну власність [PERSON] земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,104 га для ведення особистого підсобного господарська, що розташовувані за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, 16.06.2006 року Лиманіською сільською радою Вітовського району Миколаївської області було винесено рішення № 11 про передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок загальної площею 0,2604 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Рішенням № 5 від 29 квітня 2014 року Лиманіською сільською радою передана у приватну власність [PERSON] земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, що розташована за вказаною адресою. Першочергово, до укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № [ADDRESS] земельні ділянки, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також площею 0,104 га для ведення особистого підсобного господарська, на підставі рішень Лиманіської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 15 від 05 березня 1999 року, № 6 від 11 червня 1999 року передані для індивідуального житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства у власність [PERSON], а тому на момент винесення сільською радою рішень станом на 16 червня 2006 року і 29 квітня 2014 року про передачу у приватну власність [PERSON] вказаних земельних ділянок, останні у комунальній власності сільської ради не перебували. Позивач вказав на те, що всі земельні ділянки, які передані у приватну власність [PERSON] станом на момент прийняття рішень Лиманівською сільською радою Вітовського району № 7 від 16.06.2006 року, № 5 від 29.04.2014 року та № 11 від 16.06.2006 року, не належали до земель державної або комунальної власності. Колишня їх власниця - [PERSON] не повертала їх в земельні запаси Лиманівської сільської ради . Нотаріально завірені акти передачі, передбачені законодавством України також відсутні. Тому, Лиманівська сільська рада не мала жодних законних підстав розпоряджатися спірними земельним ділянками, що були передані у власність [PERSON] в 1999 році. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], знаходиться у його приватній власності і є суміжною із земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS]. Вважає, що в рішенні № 11 від 16.06.2006 року відсутні розроблені, узгоджені та затверджені проекти на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0104 га, що не дозволяють йому визначити межі та розташування суміжних земельних ділянок. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснив про вищевикладене, просив позов задовольнити. Зазначив, що межа земельної ділянки, що належить [PERSON] перетинає межу його земельної ділянки, чим порушує його права, як власника. Відповідач - Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, але згідно надісланої суду заяви заперечувала проти задоволення позову та просила розглянути справу за їх відсутності. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що 14 травня 2011 року він уклав на товарній біржі Марія" з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку № [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2006 року вказаний договір був визнаний дійсним. Земельні ділянки, що розташовані на території будинку, були огороджені ще попереднім власником [PERSON], він ніколи цю огорожу не пересував. З невідомих йому причин, у 2010 році до нього звернувся сусід - [PERSON] з приводу нібито неправильно встановленої огорожі між їх суміжними ділянками. Мирним шляхом не вийшло вирішити цей спір. Вказав на те, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2012 року встановлено, що оскільки ним був придбаний житловий будинок, тому на підставі ст. 30 ЗК України у його власність перейшла земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2014 року видані [PERSON] та його дружині державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,04 га визнані недійсними, оскільки видані незаконно. Рішення суду першої інстанції ухвалою суду апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2014 року залишено без змін. Зазначив, що згідно з роз'ясненнями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 26.06.2015 року № П-940/0-1896/6-15 реєстрація його земельної ділянки площею 0, 25 га була проведена відповідно до чинного законодавства. Підкреслив, що в постанові від 20 липня 2016 року Одеський апеляційний адміністративний суд висловив дуже чітку позицію - права [PERSON] наявністю в [PERSON] права на земельну ділянку, площею 0,25 га по [ADDRESS] - жодним чином не зачіпаються. Наполягав на тому, що [PERSON] порушені строки звернення до суду з позовними вимогами щодо скасування рішення Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області за № 11 від 16.06.2006 року, оскільки про наявність вказаного рішення [PERSON] дізнався 13 жовтня 2013 року, під час долучення в судовому засіданні по іншій цивільній справі Також [PERSON] зазначає, що позивач [PERSON] вказав на те, що оскаржені рішення сільської ради позбавляють його права на відновлення права власності на земельні ділянки, якими він користується з 1990 року, але це спростовується рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17.11.2016 року, яким за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,23 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка була виділена йому на підставі рішення сільської ради № 30 від 30 травня 1997 року. Отже, наявність у нього права власності на земельну ділянку площею 0,25 га не стало перешкодою в отриманні у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,23 га, відповідності до рішення сільської ради № 30 від 30.05.1997 року. Вважає, що ніяких прав позивача він не порушував, адже з моменту придбання ним будинку, розмір земельної ділянки ним не змінювався, а до попереднього власника - [PERSON], позивач ніяких претензій не висував. А тому, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, пояснення третьої особи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,104 га для ведення особистого підсобного господарства, що виділена їй на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Лиманівської ради народних депутатів від 11.06.1999 року № 6 (а.с. 20). Крім цього, у її власності перебувала земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, передана їй на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Лиманівської ради народних депутатів від 11.06.1999 року № 6, державний акт серії № [NUMBER] (а.с. 21). 14 травня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі "Марія" був укладений договір купівлі-продаж, за яким [PERSON] купив будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 95). Рішенням Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 7 від 16.06.2006 року передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,104 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Як вбачається з архівного витягу Лиманівської сільської ради 16.06.2006 року було прийнято рішення за № 11 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,2604 га в [ADDRESS] (а.с. 162). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2006 року даний договір був визнаний дійсним (а.с. 94). Рішенням цього ж суду від 28.09.2009 року за [PERSON] визнано право власності на дві земельні ділянки, однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10.07.2012 року рішення суду першої інстанції було скасовано і в задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначеним рішенням було встановлено, що оскільки [PERSON] став власником житлового будинку тому відповідно до вимог ст. 30 ЗК України до нього перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,25 га , яка надавалась [PERSON] для індивідуального житлового будівництва. Як вбачається з листа відділу Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області від 07.03.2014 року № 1281/01-14, в архівному фонді документації мітяться Державні акти на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27.12.1999 року та серії [NUMBER] від 27.12.1999 року видані на ім'я [PERSON] Кадастрові номери не присвоєно (а.с. 22). 29.04.2014 року сільською радою винесено рішення про затвердження технічної документації землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надання [PERSON] у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га (а.с. 10). Реєстрація цього право і була проведена 18.06.2016 року рішенням № 13874399, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] за [PERSON], кадастровий № [NUMBER] (а.с. 96). Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.05.2016 року рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області № 13874399 від 18.06.2014 року визнано протиправним та скасоване, крім цього скасований запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 157-160). Однак вказана постанова скасована рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду Миколаївської області від 20.07.2016 року, та [PERSON] відмовлено, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області № 13874399 від 18.06.2014 року залишено в силі (а.с. 16-19). В свою чергу, 04.06.1997 року Лиманівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області [PERSON] був виданий Державний акт серії [NUMBER] про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,04 га, для ведення підсобного господарства. Цією ж радою та того ж дня [PERSON] був виданий Державний акт про право власності на земельну ядлінку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Посилання позивача на вказані державні акти, є безпідставними, оскільки рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20.01.2014 року зазначені Державні акти були визнанні недійсними, як видані з порушенням вимог чинного законодавства (а.с. 13-14). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25.02.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 69-73). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17.11.2016 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за розташована за адресою: [ADDRESS] Вітовського району Миколаївської області, виділена на підставі рішення Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 30 від 30.05.1997 року (а.с. 29-30, 61-62). Надане позивачем рішення державного кадастрового реєстратора № РВ-4800120222015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 12.08.2015 року, в зв'язку з перетином земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] площею 0,25 га та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], суд не може прийняти як належний та допустимий доказ порушення права позивача на володіння земельної ділянкою, оскільки рішенням Жовтневого районного суду було визнано за позивачем право власності саме на земельну ділянку площею 0,23 га, а щодо перетину вказаних земель з урахуванням цього розміру земельної ділянки (0,23 га) будь-яких доказів суду не надано. В постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року, яке набуло законної сили, чітко визначено, що права [PERSON] наявністю в [PERSON] права на земельну ділянку, площею 0,25 га по [ADDRESS] - жодним чином не зачіпаються. Позивачем неодноразово доповнювались позовні вимоги, однак так і не було зазначено, яким чином, прийняті рішення Лиманівської сільської ради порушують його права чи інтереси. Крім цього в судовому засіданні позивачем не були надані докази порушення меж його земельної ділянки з боку [PERSON], лише зазначив, що прийняті рішення, на його думку є незаконними. Згідно з ч.1ст 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач в судовому засіданні наполягав на тому, що будь-які рішення суб'єкта власних повноважень, в даному випадку Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, можуть порушувати права громадян, при цьому не зазначив, які саме його права були порушенні прийнятими рішеннями про виділення земельної ділянки у власність [PERSON] Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно. Лише тому, що позивач вважає, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище. Враховуючи вищевикладене, з урахування наведених висновків, а також вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили (ч.3 ст. 61 ЦПК України ), суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, в зв'язку з необґрунтованістю та не наданням відповідних доказів.

Outcome: dismissed