Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб 07 серпня 2004 року у виконавчому комітеті Стройненської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис за № 10. Від перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] [INFO] . Зазначив, що з дня народження і по теперішній час донька проживає разом з ним і він спроможний забезпечити її усім необхідним для всебічного розвитку. Ствердив, що спільне життя з відповідачем не склалося, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, шлюбні відносини припинено, не ведуть спільного господарства, сім`я існує тільки формально. Подальше подружнє життя позивач вважає неможливим, а тому просить шлюб розірвати та дитину залишити проживати разом з ним. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала частково. Щодо розірвання шлюбу не заперечила. Просила суд визначити місце проживання доньки разом з нею. Пояснила, що до фактичного припинення шлюбних стосунків вони проживали разом у с.Березники, за місцем реєстрації позивача. Після припинення таких, змушена була зареєструватися за місцем свого попереднього проживання, у с.Стройне, Свалявського району, у своїх батьків. За відсутності на той час постійного місця роботи, виїжджала на заробітки за кордон. Позаяк, на теперішній час, має постійне місце роботи, подала заяву про зарахування доньки до ДНЗ за місцем свого проживання, спроможна забезпечити всебічний розвиток дитини просила суд визначити місце проживання доньки разом з нею. Додатково пояснила, що позивач на даний час проживає з співмешканкою, що, на її думку, негативно впливає на дитину. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що у складеному Свалявською РДА висновку про визначення місця проживання дитини зазначено, що відповідач перебуває за кордоном, тому доцільніше дитині, на час відсутності матері, проживати у батька. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 07.08.2004 року у виконавчому комітеті Стройненської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, між сторонами було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за № 10 (а.с. 4). Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . (а.с.5). За даними висновку про визначення місця проживання дитини від 16.01.2019 року за № 01-18/11 з урахуванням того, що дитина проживає з дня народження у будинку батька, у звичному середовищі, з урахуванням потреб сімї. Та те, що мати тривалий час перебуває за межами України на заробітках, ООП Свалявської РДА вважає доцільним проживання спільної дитини сторін доньки [PERSON] , [INFO] , на період відсутності матері, з батьком ( а.с. 54-55). Як убачається з Наказу (розпорядження) № 4-к від 10 квітня 2019 року відповідач прийнята на роботу з 11.04.2019 року обліковцем з реєстрації бухгалтерських даних СП Сервіс- [PERSON] ( а.с. 65). Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. П.10 постанови ПВСУ за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ Враховуючи, що подружжя не має бажання зберегти сім`ю, яка існує формально, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За правилами ст.ст. 155, 161 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини і якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За ст. 11 ЗУ Про охорону дитинства, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 14 вказаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип, за яким малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Тобто перевага надається матері. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, статтею 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. За статтею 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За правовим змістом згаданої норми Закону даний висновок є рекомендаційним і суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. У вищезгаданому висновку одним із чинників залишення дитини з батьком на період відсутності матері, зазначено обставину перебування відповідача на заробітках за кордоном. За встановлених у справі обставин відповідач на даний час має постійне місце роботи, а тому вищенаведена підстава втратила своє значення. З огляду на вищевикладене, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині встановлення місця проживання дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши ставлення батьків до виконання їх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, необхідну участь матері в догляді за 4 річною дитиною, існування між дитиною та матірю у ранньому віці тісного звязку, суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] [INFO] з матір"ю [PERSON] , що в повній мірі буде відповідати найкращим інтересам дитини. За таких обставин, у заявленій вимозі про визначення місця проживання дитини разом з позивачем необхідно відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з нею.

Outcome: approved