Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

12.08.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 835 200 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час підземним газоелектрозварювальником на ПАТ, ним отримані хронічні професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої ст..(пиловий бронхіт другої ст.., емфізема легень першої-другої ст..), ЛН другого ст., які відповідно до акту розслідування від 07.02.2006 р. виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 02.03.2006 р. позивачу при первинному огляді встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % та третя група інвалідності. При повторному огляді, 13.02.2014 р. позивачу було встановлено 40% втрати працездатності та третя група інвалідності. При огляді 29.09.2015р. позивачу було встановлено 70% втрати працездатності та друга група інвалідності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває постійний біль в грудній клітині, головний біль, турбує кашель, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПАТ за довіреністю [PERSON] позов не визнав, надала письмові заперечення згідно яких, у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивачем отримано професійне захворювання 02.03.2006 року, коли відповідальність щодо відшкодування моральної шкоди покладалася на Фонд соціального страхування, тому ПАТ є не належним відповідачем по справі. Крім того, позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди, розмір моральної шкоди розрахований позивачем за методикою [PERSON], яка рекомендована для застосування в експертній практиці, тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.20-22, що позивачу 07.02.2006 р. встановлені хронічні професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої ст..(пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень першої-другої ст..), ЛН другого ст. Позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % по вказаним захворюванням та третя група інвалідності висновком МСЕК від 02.03.2006 р. по 01.01.2007 р. а.с.23. При повторному огляді 13.02.2014 року позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % та третя група інвалідності з 13.02.2014р. по 01.02.2016р., а.с.24. При огляді 29.09.2015 року позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 70 % та друга група інвалідності з 29.09.2015р. по 01.09.2017 р., а.с.25. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. 01.01.2006 року було зупинено дію Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. У випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень Закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується Закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.ст.153,237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, оскільки у позивача виникло таке право 02.03.2006 року, тобто під час дії норм ст.153, 237-1 КЗпП України. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше згідно акту розслідування встановлено хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі умови праці: концентрація пилу перевищує гранично допустимі показники. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах на ПАТ впродовж 8 років. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно п.18 Акту, заступнику директора з охорони праці горбунко О.Г. забезпечити контроль за нормативним провітрюванням робочих місць і роботою комплексів пилеподавлення на підземних дільницях. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні, та фізичних навантаженнях, постійних болей в грудній клітці, головних болях, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, та збільшення відсотку втрати працездатності з 40% до 70% позивачем. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.13-25, позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, без стягнення податків та обовязкових платежів, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір в сумі 551,20 грн. слід стягнути з ПАТ на користь держави згідно, ст.81, 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial