Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

08 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Нововолинського міського суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції, ПАТ «[PERSON] банк Аваль», ТОВ «ТД [PERSON]», [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України, треті особи на стороні відповідача: ТОВ «Будівельна фірма «Конкурент», [PERSON], про стягнення безпідставно отриманих коштів та моральної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що 04.04.2013 року, він, згідно протоколу №03-0191/12-1, складеного Волинською філією ТОВ «ТД [PERSON]», став переможцем прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна магазину промислових товарів та адміністративного приміщення в м. Нововолинську по вул. Святого Володимира, 5. Дані торги були проведені на підставі договору від 30.11.2012 року № 03-0191-12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, укладеного між ВДВС [PERSON] МУЮ та Волинською філією ТОВ «ТД [PERSON]». 05.02.2013 року державним виконавцем ВДВС [PERSON] МУЮ складено акт проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, де позивач визнаний переможцем. Грошові кошти за придбане майно в сумі 1075125 грн., позивачем були сплачені повністю, в тому числі: 05.02.2013 року, згідно квитанції №190520003 перераховано отримувачу коштів ВДВС [PERSON] МУЮ - 924607,50 грн. як оплата за лот, згідно протоколу №03-0191/12-1 від 08.02.2013 року, та за квитанціями № К1/1/7 від 01.02.2013 року та №К1/В/54 від 11.02.2013 року на користь ТОВ «ТД [PERSON]» сплачено 53756,25 грн. та 96761,25 грн. відповідно,як гарантійний внесок та доплата винагороди згідно протоколу від 04 лютого 2013 року. В подальшому позивачу стало відомо, що ВДВС [PERSON] МУЮ з отриманих від [PERSON] 05.02.2013 року коштів в сумі 924607,50 грн., 832063,71 грн. платіжним дорученням №104 від 08.02.2013 року перерахував АТ «[PERSON] Аваль» в погашення заборгованості на виконання рішення Нововолинського міського суду від 05.05.2010 року у справі №2-104/10 про стягнення солідарно з ТзОВ «Будсервіс ЛТД», ТзОВ «Будівельна фірма «Конкурент» на користь АТ «[PERSON] Аваль» 1213086,70 грн. заборгованості по кредиту, 92460,75 грн. було зараховано згідно розпорядження ДВС з ТзОВ «Будсервіс», як виконавчий збір платіжним дорученням №105 від 08.02.2013 року, 84,04 грн., як витрати на проведення виконавчих дій за платіжним дорученням №106 від 08.02.2013 року. Рішенням Іваничівського районного суду від 19.11.2014 року у справі \~165/810/13-ц за позовом ТОВ «Будсервіс» ЛТД визнано недійсним протокол, свідоцтво №247 про придбання [PERSON] нерухомого майна та скасовано державну реєстрацію його права власності на вказане майно. . Рішення апеляційною та касаційною інстанціями залишено без змін. Вважає, що грошові кошти в сумі 832063,71 грн. отримані ПАТ «[PERSON] Аваль» від ВДВС на погашення заборгованості по кредиту підлягають стягненню з банку, оскільки він не повернув їх добровільно тоді, коли підстава, на якій кошти надійшли на рахунок стягувача, згодом відпала. Стверджує, що визнання недійсними прилюдних торгів сталося з вини ВДВС [PERSON] МУЮ та торгуючої організації - ТОВ «ТД [PERSON]», якому ВДВС від свого імені доручило відчужити нерухоме майно боржника на прилюдних торгах. Наголошує, що вказана обставина встановлена рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 19.11.2014 року і не підлягає доказуванню у розгляді даного спору. Вважає, що саме внаслідок неналежного виконання своїх обовязків ВДВС позивачу завдано збитків на суму 243062,29 грн., зокрема - 53756,25грн. сплачений по вказівці ВДВС на рахунок торгуючої організації гарантійний внесок, 96761,25 грн. доплата винагороди, 92460,75 грн. виконавчий збір, згідно розпорядження ДВС та 84,04 грн. витрати на проведення виконавчих дій. Вказує, що неправомірними діями посадових осіб ВДВС йому було завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок залишення сімї позивача без засобів до існування. Він, придбавши з торгів нерухоме майно, витратив чималу суму коштів, в тому числі отриманих в борг, в кінцевому результаті, внаслідок визнання торгів, які ВДВС доручила провести ТОВ ТД «ЕлітСервіс», недійними, залишився без майна та грошей. Така ситуація негативно вплинула на його ділову репутацію, стан здоровя та звичайний уклад життя і потребує величезних зусиль, часу та засобів до повернення належних йому коштів. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100000 грн. Просить стягнути з ПАТ «[PERSON] Аваль» на його користь 832063,71 грн. безпідставно отриманих коштів, стягнути з Державного бюджету України на його користь 243062,29 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України та стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просять його задовольнити в повному обсязі. Наголошують, що позивач, як учасник прилюдних торгів, що проводились ТОВ ТД «Еліт Сервіс» за вказівкою ВДВС [PERSON] МУЮ, перераховував кошти за лот на рахунок ВДВС 05 лютого 2013 року. До початку торгів, 01 лютого 2013 року, отримавши у ВДВС банківські реквізити торгуючої організації, перерахував гарантійний внесок в сумі 53756,25 грн., а після проведення торгів, 11 лютого 2013 року, знову ж таки, по вказівці ВДВС [PERSON] МУЮ, де отримав реквізити та розмір необхідного платежу, здійснив доплату винагороди, згідно протоколу від 04.02.2013 року. Вважає, що саме на ВДВС лежить вина за визнання в подальшому рішенням суду прилюдних торгів недійсними, тому відповідно до ст.1173, 1174 ЦК України, завдана позивачу шкода підлягає до відшкодування за рахунок держави. Представник [PERSON] міського відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що прилюдні торги, які відбулись 04.02.2013 року з реалізації нежитлового будинку ТОВ «Будсервіс» ЛТД нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Нововолинськ, вул. Св. Володимира, 5, були організовані та проведені спеціалізованою організацією Волинською філією ТзОВ «ТД [PERSON]», відповідно до укладеного договору №03-0191/2. Зазначений договір був укладений між відділом ДВС [PERSON] МУЮ у Волинській області та Волинською філією ТзОВ «ТД [PERSON]» про надання послуг по організації та проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна описаного та арештованого при примусовому виконання виконавчого листа №2-104 від 19.04.2010 року виданого Нововолинським міським судом Волинської області. Згідно квитанцій №к1/1/7 від 01.02.2013 року, № к1/в/54 від 11.02.2013 року, грошові кошти, як гарантійний внесок в сумі 53756,25 грн., та доплата, згідно протоколу від 04.02.2013 року - 96761,25 грн., були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «ТД «Еліт Сервіс». Від реалізації предмета іпотеки на рахунок відділу надійшли кошти виконавчого збору в сумі 924607,50 грн., які в свою чергу були переведені платіжним дорученням №104 від 08.02.2013 року в сумі 832063,71 грн. на рахунок АТ «[PERSON] Аваль, платіжним дорученням №104 від 08.02.2013 року в сумі 92460,75 грн., як виконавчий збір на рахунок ГУ ДКСУ у Волинській області, платіжним дорученням №106 від 08.02.2013 року, як витрати в сумі 83,04 грн. на рахунок ГУ ДКСУ у Волинській області. Вважає, що сторонами даного правочину виступали позивач [PERSON] та ТзОВ «ТД [PERSON]». Наголошує, що згідно укладеного між ВДВС і торгуючою організацією договору № 03-0191/12, до компетенції саме спеціалізованої організації ТзОВ «ТД [PERSON]» віднесено проведення прилюдних торгів та їх організація, тому і відповідальність за допущені порушення необхідно покладати на неї. Також зазначає, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 19.11.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що порядок реалізації арештованого майна, що належного ТзОВ «Будсервіс» ЛТД грубо порушено саме спеціалізованим підприємством, яке проводило прилюдні торги. Стверджує, що вини ВДВС [PERSON] МУЮ не має, тому просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] управління Казначейства [PERSON] позовні вимоги не визнав, та пояснив, що відповідно до п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. На кожен помилково сплачений платіж, контролюючий орган надає окреме подання. Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету. Зазначає, що заява позивача та подання контролюючого органу про повернення помилково або надміру сплачених до бюджету коштів до [PERSON] управління Казначейства та Казначейства не надходили. Вважає, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності ВДВС [PERSON] МУЮ, що призвели до завдання шкоди, повинен 6ути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Вважає, що позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували факт спричинення матеріальної шкоди, тому підстави для відшкодування шкоди відсутні. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити за недоведеністю. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що 04.02.2013 року відбулись торги з продажу іпотечного майна, а саме - магазину промислових товарів та адміністративного приміщення у місті Нововолинськ, вул. Св. Володимира, 5, за результатами яких Товариством ТД « Еліт Сервіс» оформлено протокол про проведення торгів №03- 0191/12-1. Дані торги були проведені ТОВ «ТД [PERSON]» на підставі договору № 03-0191-12 від 30.11.2012 р. про надання послуг по організації та проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, укладеного між ВДВС [PERSON] МУЮ та ТОВ «ТД [PERSON]», згідно якого останній здійснює продаж майна від імені ВДВС [PERSON] МУЮ (продавець). 05 лютого 2013 року державним виконавцем ВДВС [PERSON] МУЮ складено акт про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна. Не заперечує, що згідно платіжного доручення № 104 від 08.02.2013 р. від ВДВС [PERSON] МУЮ на рахунок банку надійшли кошти в сумі 832 063,71 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості ТзОВ «Будсервіс» ЛТД на виконання виконавчого листа № 2-104, виданого Нововолинським міським судом Волинської області 05.05.2010 року. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 19.11.2014 р. у справі 165/810/13-ц, яке набрало законної сили 19.02.2015 р., визнано недійсним протокол № 03-0191/12-1 від 04.02.2013 року проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, свідоцтво № 247 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасовано державну реєстрацію права власності позивача [PERSON] на нерухоме майно - нежитлове приміщення. Вказує, що сторонами договору купівлі продажу (прилюдних торгів) від 04.02.2013 року є покупець [PERSON] та продавець ВДВС [PERSON] МУЮ в особі спеціалізованої організації ТОВ «ТД [PERSON]», що організовує та проводить прилюдні торги за договором із державною виконавчою службою. Наголошує, що АТ «[PERSON] Аваль» не був стороною такої угоди, як спірні прилюдні торги, тому на банк не може бути покладено обовязок повернути грошові кошти за правилами ч. 1 ст. 216 ЦК країни. Вважає також, що відсутні підстави для стягнення з банку грошових коштів відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, як отриманих безпідставно, так як АТ «[PERSON] Аваль» отримав спірні кошти в рахунок погашення боргу по кредитному договору на підставі виконавчого листа №2-104, виданого Нововолинським міським судом Волинської області 05.05.2010 року, тобто набув майно за існування правових підстав. Просить в задоволені позову відмовити. Третя особа [PERSON] стосовно вирішення спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, оглянувши цивільну справу №165/810/13-ц, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС [PERSON] МУЮ знаходиться декілька виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з ТзОВ «Будсервіс» ЛТД. 16.06.2010 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління [PERSON] приєднано виконавче провадження №19830908 з примусового виконання виконавчого листа №2-104, виданого 05.05.2010 року Нововолинським міським судом про стягнення солідарно з ТзОВ Будсервіс ЛТД, ТзОВ «Будівельна фірма «Конкурент» на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» 1213086,70 грн. заборгованості по кредиту до зведеного виконавчого провадження №22785293. 30 листопада 2012 року відділом ДВС [PERSON] управління юстиції у Волинській області та Волинською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД [PERSON]», яка діє від імені та в інтересах ТОВ «ТД [PERSON]», укладено договір №03-0191/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки). Предметом договору є здійснення сторонами дій, повязаних з виконанням умов Генерального договору про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 06.01.2012 року, з надання послуг з реалізації арештованого нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, на яке звернено стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень судів. На прилюдні торги передається арештоване при примусовому виконанні виконавчого листа №2-104 від 05.05.2010 року, виданого Нововолинським міським судом, нерухоме майно (предмет іпотеки) магазин промислових товарів і адміністративне приміщення, загальною площею 359,2 кв.м. за адресою вул. Св. Володимира, 5 в місті Нововолинську Волинської області. Стартова початкова ціна становить 1433500 грн. (а.с.7,8). Відповідно до п. 3.1 Договору винагорода спеціалізованої організації за цим Договором, з урахуванням ПДВ, становить 14 відсотків, без урахування ПДВ від продажної ціни нерухомого майна. Частина суми винагороди (5% від початкової ціни продажу предмета іпотеки) вноситься покупцем майна на рахунок організатора прилюдних торгів, як гарантійний внесок та після реалізації майна залишається організатору прилюдних торгів в рахунок оплати винагороди за надані послуги. Решта винагороди сплачується переможцем прилюдних торгів на підставі протоколу,шляхом внесення на рахунок організатора прилюдних торгів різниці між сумою винагороди, яка підлягає сплаті за договором з урахуванням податку на додану вартість, і сумою гарантійного внеску, сплаченого покупцем до початку прилюдних торгів та зарахованої до часткової сплати відділом винагороди, передбаченої п. 3.1 цього Договору. З протоколу №03-0191/12-1 від 04.02.2013 року по проведенню прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмет іпотеки), що є арештоване та належить ТзОВ «Будсервіс» ЛТД (м. Нововолинськ, вул. Св. Володимира, 5) вбачається, що переможцем торгів став позивач [PERSON], ціна продажу - 1075125,00 грн. Грошові кошти за придбане майно, в сумі 1075125 грн. позивачем були сплачені в повному розмірі, з них 924607,50 грн. як оплата за лот згідно протоколу №03-0191/12-1 від 04.02.2013 року, отримувачем яких є ВДВС [PERSON] МУЮ, що підтверджується квитанцією №190520003 від 05.02.2013 року (а.с.9), та 53756,25 грн. і 96761,25 грн. відповідно як гарантійний внесок та доплата винагороди на користь ТОВ «ТД [PERSON]» , згідно квитанцій № К1/1/7 від 01.02.2013 року та №К1/В/54 від 11.02.2013 року (а.с.10). В подальшому, 08.02.2013 року ВДВС [PERSON] МУЮ, з отриманих від позивача 05.02.2013 року коштів, перерахував АТ «[PERSON] Аваль» в погашення заборгованості, згідно рішення Нововолинського міського суду від 05.05.2010 року у справі №2-104/10, 832063,71 грн., що підтверджується платіжним дорученням №104 від цього числа, 92460,75 грн. зараховано, як виконавчий збір платіжним дорученням №105 від 08.02.2013 року, 84,04 грн., як витрати на проведення виконавчих дій платіжним дорученням №106 від 08.02.2013 року (а.с.11). Рішенням Іваничівського районного суду від 19.11.2014 року , що набрало законної сили, у справі № 165/810/13-ц за позовом ТОВ «Будсервіс» ЛТД визнано недійсним протокол №03-0191/12-1 від 04.02.2013 року проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмет іпотеки) нежитлового приміщення (магазин, адміністративне приміщення), що розташоване за адресою: вул. Св. Володимира, 5, м. Нововолинськ, визнано недійсним свідоцтво №247 про придбання [PERSON] нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 09.02.2013 року [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу, на підставі акта проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] від 05.02.2013 року та скасовано державну реєстрацію права власності на вищезазначене нежитлове приміщення. Постановою Верховного Суду України від 28.09.2016 року, рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі за позовом ТОВ «Будсервіс ЛТД» про визнання торгів недійсними, залишено без змін, з врахуванням того, що прилюдні торги проведені 04.02.2013 року за відсутності повноважень у ТОВ «ТД [PERSON]» на їх проведення. Як вбачається з копії наказу Державної виконавчої служби від 28.01.2013 року №7/2 ТзОВ «ТД [PERSON]» виключено з переліку спеціалізованих організацій, з якими органами державної виконавчої служби можуть укладатися договори про реалізацію арештованого майна, за порушення вимог Генерального договору №2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 06.01.2012 року (а.с.92), що підтверджується листом директора Департаменту ДВС від 04.04.2017 року (а.с.91). У листі повідомленні за підписом начальника управління ДВС ГУЮ у Волинський області від 30.01.2013 року зазначено, що наказом Державної виконавчої служби України від 28.01.2013 року №7/2 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД [PERSON]» виключено з переліку спеціалізованих організацій, з якими органами державної виконавчої служби можуть укладатися договори про реалізацію арештованого майна (а.с.35-38). У даному випадку між боржником, стягувачем у зведеному виконавчому провадженні, відділом державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції, ТзОВ « ТД [PERSON]» та позивачем [PERSON] - переможцем прилюдних торгів, виникли складні цивільно правові відносини, в силу яких, відділ державної виконавчої служби, в рахунок погашення заборгованості боржника перед стягувачем, в даному випадку банком, та в інтересах останнього, передав в межах виконавчого провадження по виконанню судових рішень належне боржнику майно на реалізацію з публічних торгів. Послуги з проведення таких торгів були надані спеціалізованою організацією, наслідком проведення торгів було підписання протоколу між організатором торгів та їх переможцем, який за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, який в подальшому рішенням суду визнаний недійсним. У разі визнання правочину недійсним, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, якщо ж у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або\~\~зберегла його у себе за рахунок іншої\~\~особи (потерпілого) без достатньої правової\~\~підстави (безпідставно\~\~набуте\~\~майно), зобов`язана повернути\~\~потерпілому\~\~це\~\~майно. Особа зобов`язана\~\~повернути майно і тоді, коли\~\~підстава, на якій\~\~воно було\~\~набуте, згодом відпала. Положення\~\~цієї\~\~глави\~\~застосовуються\~\~незалежно від\~\~того, чи безпідставне набуття або\~\~збереження\~\~майна було\~\~результатом поведінки\~\~набувача\~\~майна, потерпілого, інших\~\~осіб чи наслідком\~\~події. Положення цієї\~\~глави\~\~застосовуються\~\~також до\~\~вимог\~\~про:1) повернення виконаного\~\~за\~\~недійсним\~\~правочином; 2) витребування майна\~\~власником із\~\~чужого\~\~незаконного\~\~володіння; 3) повернення виконаного однією із\~\~сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди\~\~особою, яка незаконно набула\~\~майно або\~\~зберегла\~\~його у себе за рахунок іншої\~\~особи. Згідно пункту 1 Першого\~\~Протоколу до Конвенції про захист\~\~прав\~\~людини і основоположних\~\~свобод від 20 березня 1952 року, кожна фізична\~\~або\~\~юридична\~\~особа має\~\~право\~\~мирно володіти\~\~своїм\~\~майном. Ніхто не може\~\~бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними\~\~принципами\~\~міжнародного\~\~права. За\~\~ст. 13 вказаної\~\~Конвенції кожен, чиї\~\~права\~\~та свободи, визнані в цій Конвенції, було\~\~порушено, має\~\~право на ефективний засіб\~\~юридичного захисту в національному\~\~органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Як встановлено судом, вигодонабувачем а результатами проведення прилюдних торгів є стягувач ПАТ «[PERSON] Аваль», оскільки ці торги проводилися саме в його інтересах, і хоча банк не був стороною договору купівлі - продажу, яким, в даному випадку є протокол прилюдних торгів, цей правочин було здійснено саме в інтересах стягувача з відповідним перерахуванням на його користь грошових сум позивача, які мають бути йому повернуті у зв`язку із визнанням правочину недійсним, тобто тоді, коли підстава, на якій банк отримав кошти, згодом відпала. Учасники розгляду, кожен зокрема, не заперечують факту перерахування позивачем відповідних сум за результатами прилюдних торгів і такий факт підтверджено відповідними фіскальними документами - квитанціями, що досліджені судом. Таким чином у особи вигодонабувача - ПАТ «[PERSON] Аваль», що отримав перераховані ВДВС покупцем [PERSON] грошові кошти, виник обов`язок їх повернення. На думку суду, саме з цих підстав, необхідно стягнути з Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» на користь [PERSON] кошти в сумі 832063,71 грн., перераховані банку [PERSON] управлінням ДКСУ у Волинській області 22 лютого 2013 року за платіжним дорученням № 104 від 08.02.2013 року, виданим ВДВС [PERSON] МУЮ на погашення заборгованості, згідно рішення Нововолинського міського суду на підставі виконавчого листа № 2-104/10, від 05.05.2010 року. В звязку з цим, суд не вбачає підстав враховувати при вирішенні спору заперечення представника відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль» з тих мотивів, що останній не був стороною договору купівлі продажу, який в подальшому визнано судом недійним. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У п.28 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст.11 Закону України „Про державну виконавчу службу", ч.2 ст.87 Закону України „Про виконавче провадження", а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. За змістом ст.ст.1173, 1174 ЦК України шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, незалежно від його вини. Як встановлено з дослідженого судом Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого 30.05.2016 року (т. 1 а.с.75,76), до Єдиного державного реєстру 26.07.2013 року внесено запис про те, що Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД [PERSON]» перебуває в стані припинення за рішенням засновників. За таких обставин [PERSON] позбавлений можливості отримати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД [PERSON]» кошти, сплачені ним на виконання недійсного правочину. Оскільки позивач позбавлений можливості отримати ці кошти від спеціалізованої організації, а факт неправомірних дії державного виконавця, пов'язаних з реалізацією нерухомого майна боржника на публічних торгах, встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, то на думку суду, [PERSON], має право на відшкодування майнової та моральної шкоди за рахунок держави. При визначенні розміру завданої позивачу майнової шкоди суд виходить з розміру фактичних витрат, понесених позивачем при придбанні нежитлового приміщення на публічних торгах, що підтверджені документально та які не можуть бути повернуті йому стороною договору продавцем, що був наділений відповідними повноваженнями на продаж арештованого у виконавчому провадженні майна відповідачем у справі - відділом ДВС [PERSON] МУЮ. Суд не бере до уваги тверджень представника відповідача ВДВС [PERSON] на заперечення позову про те, що на момент проведення прилюдних торгів, тобто 04.02.2013 року та на момент затвердження начальником ВДВС акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 05.02.2013 року, відділ не був повідомлений про втрату торгуючою організацією ТОВ ТД «Еліт Сервіс» права на здійснення реалізації арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень, оскільки з дослідженої в суді копії наказу ДВС України за № 7/2 від 28.01.2013 року встановлено, що саме з цього числа ТзОВ «ТД [PERSON]» виключено з переліку спеціалізованих організацій, з якими органами ДВС можуть укладатися договори про реалізацію арештованого майна. Згідно пункту другого цього наказу, було розірвано в односторонньому порядку Генеральний договір № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень, укладений, в т.ч. органами державної виконавчої служби з цією організацією та її філіями. Пунктом третім цього наказу ВДВС було зобовязано забезпечити повернення у двотижневий строк переданого на реалізацію даній спеціалізованій організації, тобто ТОВ ТД «Еліт Сервіс», державними виконавцями арештованого майна та передати його на реалізацію іншим спеціалізованим організаціям у встановленому законодавством порядку. (а.с.100-101,т.2). Надана суду представником відповідача - ВДВС, на підтвердження дати повідомлення ВДВС [PERSON] МУЮ про втрату спеціалізованою організацією права здійснювати реалізацію арештованого майна, копія листа Управління ДВС ГУЮ у Волинській області від 30.01.2013 року про втрату Товариством «ТД [PERSON]» права здійснювати реалізацію арештованого державними виконавцями майна, з резолюцією керівника ВДВС [PERSON] МУЮ, датованою 07.02.2013 року, як і копія Журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 07.02.2013 року, в силу ст.58-60 ЦПК України, не може слугувати належним доказом тієї обставини, що ВДВС на момент проведення прилюдних торгів та на момент перерахунку коштів, в тому числі на погашення заборгованості ТОВ «Будсервіс» перед банком, згідно платіжного доручення від 08.02.2013 року, виконавчого збору та сплати позивачем 01.02.2013 року та 11.02.2013 року відповідних сум на рахунок спеціалізованої організації за протоколом про проведення прилюдних торгів, який затверджений актом начальника ВДВС 05.02.2013 року про їх проведення, не було повідомлено про втрату ТД «Еліт Сервіс» права реалізовувати арештоване державним виконавцем майно. З огляду на встановлені дослідженими доказами фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного здійснення ВДВС своїх повноважень по реалізації арештованого майна боржника під час примусового виконання рішення суду, позивач втратив належні йому кошти, які відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, підлягають відшкодуванню за рахунок держави. Обставини щодо неналежного здійснення ВДВС своїх повноважень підтверджені рішенням Іваничівського районного суду від 19.11.2014 року у справі № 165/810/13-ц, а тому, в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребують доказування у розгляді даної справи. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру\~\~відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України). Враховуючи фактичні обставини справи, вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що за рахунок держави на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Згідно з п.3 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у випадках, встановлених законом. За змістом ст.ст.1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи осіб.\~\~\~\~\~\~ Оскільки дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією нежитлового приміщення на прилюдних торгах рішенням суду від 19.11.2014 року визнано незаконними, а прилюдні торги, переможцем яких оголошено позивача, - недійсними, і позивач позбавлений можливості отримати від продавця кошти, сплачені ним за придбання цього майна, у нього виникло право на відшкодування майнової та моральної шкоди за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.23-1 ст.2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Статтею 2 ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п.п.1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, докази надані сторонами, той факт що [PERSON] відділ ДВС, передав на реалізацію арештоване у виконавчому провадженні нерухоме майно товариству «ТД [PERSON]», яке згідно наказу ДВС України від 28.01.2013 року, втратило право здійснювати реалізацію арештованого державними виконавцями майна, перерахував 08.02.2013 року кошти внесені позивачем 01.02.2013 року на рахунок ВДВС стягувачу у провадженні АТ «[PERSON] Аваль», суд приходить до висновку, що саме з вини відповідача [PERSON] ВДВС позивачу заподіяно шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд стягує з державного бюджету України через Головне Управління Державної казначейської служби України\~\~у Волинській області на користь [PERSON] кошти виконавчого збору отримані [PERSON] міським відділом Державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Волинській області згідно платіжного доручення № 105 від 08 лютого 2013 року в сумі 92460 грн. 75 коп., кошти сплаченого [PERSON] гарантійного внеску в розмірі 53756 грн. 25 коп. згідно квитанції №к1/1/7 від 01.02.2013 року та доплату винагороди за протоколом прилюдних торгів від 04.02.2013 року в розмірі 96761 грн. 25 коп., згідно квитанції К1/В/54 від 11.02.2013 року і 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Як встановлено судом кошти витрат виконавчого провадження в сумі 83,04 грн. до Ддержавного бюджету не надходили, оскільки перераховані на рахунок [PERSON] управління юстиції у Волинській області, що підтверджено представником ВДВС і сторонами не заперечується, тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача з державного бюджету України через Головне Управління\~\~Державної казначейської служби України\~\~у Волинській області сплачений судовий збір в розмірі 2460 грн. та з Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» сплаченого судового збору в розмірі 4430 грн. сплаченого судового збору. Оскільки позивач при зверненні в суд не сплатив судовий збір в частині позовних вимог немайнового характеру в розмірі 640 грн., суд відносить їх за рахунок держави

Outcome: partial