Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] відносно нього 12 липня 2015 року нього загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса. Зобов'язати [PERSON] не пізніше місяцю наступного від дня набрання рішенням у даній справі законно сили, спростувати інформацію, вказану в позовній заяві, шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса. Стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що він тривалий час займав посаду голови колгоспу ім. Енгельса, а після його реорганізації був директором СТОВ ім. Енгельса. 12 липня 2015 року [PERSON] на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса, в присутності 200 осіб, шляхом публічного виступу поширив щодо нього недостовірну інформацію. А саме, ним було вказано, що куплена за гроші колгоспу в Марківській сільгоспхімії техніка, перейшла до його особистого користування в смт. Білолуцьк. Вказана інформація не відповідає дійсності, вся техніка, у відповідності до діючого на той час законодавства перейшла до колгоспу. Також відповідачем було заявлено, що позивач особисто продав жестянобаночне обладнання, а також обладнання по виробництву сиру Старобільському маслозаводу. Це є неправдою, так як вказане обладнання було власністю СП «Айдар-Ан-Мясо», та було реалізовано керівництвом вказаної юридичної особи, коли він вже був на пенсії. Також [PERSON] було заявлено, що ним, керівнику підрядної організації [PERSON], сплачувались грошові кошти у розмірі 10% від вартості виконаних робіт, а також між ними був конфлікт з бійкою. Це також є неправдою, та не відповідає дійсності. Відповідач заявив, що позивач купив будівлю магазину за 28 000 гривень, а продав за 1500000 гривень. Це також не відповідає дійсності та є наклепом. Інформація, що була поширена відповідачем абсолютно не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивача, зокрема ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Неправдива інформація принижує позивача не тільки як фізичну особу, але й як людину, чия многолітня праця була неодноразово відзначена державою. Все це завдає йому значної моральної шкоди. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що був ображений та принижений в присутності односельчан, примушений був виправдовуватись перед ними. Відповідач у запереченні на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог через відсутність предмету спору та недоведеність обставин справи, посилаючись на те, що позивач перекручує висловлену відповідачем думку, тим самим намагається схилити суд до хибного уявлення про поширену ним інформацію, що його ганьбить. Він під час зборів задавав [PERSON] запитання, а він намагався текст запитання видати за твердження. Відповідач фактичних тверджень та образливих слів на адресу позивача не висказував. Позивач скористався наданим йому законом правом на відповідь тому предмет спору втратив свою актуальність та не може бути повторно оспорений. Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, та вказав, що в позовній заяві помилково вказано, що ним сплачувались грошові кошти [PERSON] Натомість, відповідач [PERSON] на загальних зборах власників майнових та земельних паїв імені Енгельса повідомив, що він ([PERSON]) вимагав гроші у [PERSON] у розмірі 10% від вартості виконаних робіт, а також що між ними був конфлікт з бійкою. На задоволенні уточнених позовних вимог наполягав. Відповідач в судовому засіданні на запереченнях наполягав, позов не визнає, просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи його необґрунтованим. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у запереченні. Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, 12 липня 2015 року на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса відповідачем [PERSON] було задано декілька питань позивачу, зокрема: 1.Як, яким чином в Білолуцькі виникла нова сільськогосподарська техніка під ім'ям [PERSON]..де він придбав техніку? 2.Яким чином було продано с заводу обладнання жестянобаночного цеху, консервного цеху, цеху по виготовленню сиру в Старобільський маслозавод? 3.Яким чином [PERSON] купив магазин за 28 тисяч гривень а продав за 1500000 гривень. Де поділись гроші? Крім того, відповідач [PERSON] на загальних зборах власників майнових та земельних паїв повідомив інформацію про те, що «він ([PERSON]) випробував яким чином можна брати незаконно гроші у людей… Я вам скажу…. він свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав… ». Викладене підтверджується дослідженим в судовому засіданні відеозаписом загальних зборів (диск а.с.8) Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Так, відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до частин 1, 3 статті 277 ЦП України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також фізичної та юридичної особи» вбачається, що при розгляді зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справах по захисту честі, гідності та ділової репутації особи на позивача покладається обов'язок довести не лише сам факт поширення неправдивих відомостей щодо себе, а й довести, що розповсюджена інформація не є оціночним судженням. З наданого позивачем диску з відеозаписом загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім..Енгельса членів вбачається, що у виступі відповідача поширено негативну інформацію щодо позивача, що «він ([PERSON]) свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав…". Вказана інформація містить певні посилання на вчинення позивачем неетичної, незаконної поведінки в суспільному житті та господарській діяльності, а тому є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідач посилається на те, що у зазначеному виступі лише висвітлені оціночні судження та поставлені питання для відповіді. Проте, вказані посилання не відповідають фактичним обставинам справи встановленим судом, так наведені вище фрагменти виступу містять чіткі твердження про факт вимагання позивачем грошей у [PERSON] Наведена вище інформація за своїми стилістичними ознаками не може вважатись оціночними судженнями чи питанням, а є повідомленням про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. При аналізі конфліктогенного висловлювання важливо розрізняти наявну в ньому фактологічну і оцінну інформацію, оскільки оцінки можуть вільно поширюватися в суспільстві, якщо вони коректно висловлені. Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Врахувавши зазначені вище положення закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов висновку про те, що поширена [PERSON] інформація про позивача, є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. При цьому зазначає, що вказана інформація не є оціночним судженням автора, а є твердженням про конкретні факти, які звинувачують позивача у незаконній діяльності та протиправній поведінці, зокрема в тому, що він свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав…». Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу інформації в контексті всього виступу. Інформація, яка була поширена відповідачем, за своїм змістом свідчила про конкретні факти дій [PERSON] стосуються вони обставин які [PERSON] вважає негативними, образливими та такими, що не відповідають дійсності. Так, відповідач розповсюджуючи негативну інформацію про позивача на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ імені Енгельса стверджував, що він ([PERSON]) свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав…». Це висловлювання відповідач починав словами «Я вам скажу..», що підтверджується відеозаписом загальних зборів. Враховуючи той факт, що вислів [PERSON] про те, що «він ([PERSON]) свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав…» можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, отже оскаржуваний вислів не може вважатися оціночним судженням. Крім того, суд вважає, що дана інформація з урахуванням характеру мовно-стилістичних засобів та висловлення її в брутальній, принизливій формі не можна вважати простим запитанням. Зазначені обставини в сукупності свідчать, що відповідач дійсно розповсюдив відносно позивача недостовірну негативну інформацію, яка порушує його особисті немайнові права. Відповідно до п.3, ч.1 п.25 названої вище постанови Пленуму вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Таким чином, вимоги позивача про визнання інформаціїї, недостовірною та про спростування недостовірної інформації, підлягають задоволенню. У чинність частини сьомої ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України, п.27 Постанови Пленуму, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що у зв'язку з поширенням неправдивої інформації відповідачем щодо позивача йому також завдана і моральна шкода у зв'язку з приниженням його честі та гідності. За словами позивача, недостовірна інформація, яка поширена серед присутніх на зборах осіб ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого він знаходиться в стані постійного нервового напруження та стресу, що стало причиною порушення функції сну. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушені душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що позивач був ображений та принижений в присутності односельців, примушений був виправдовуватися перед ними. Разом з тим суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди необхідно врахувати положення ст. 23 ЦК України, роз'яснення, що надані судам у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема, що при розгляді таких справ необхідно враховувати засади справедливості, добросовісності та розумності, а розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. З урахуванням наведеного суд вважає, що розмір моральної шкоди має бути визначено у розмірі 1250 грн. Що стосується іншої частини позовних вимог, суд повідомляє наступне. Так, 12 липня 2015 року відбулися загальні збори власників майнових та земельних паїв СТОВ імені Енгельса. На зборах був присутній [PERSON], який тривалий час очолював колгосп, а згодом СТОВ імені Енгельса. Засідання проходило без встановленого регламенту. Порядок денний не затверджувався, голова та секретар зборів не обиралися. З наданого позивачем відеозапису засідання, достовірність якого під час розгляду була визнана сторонами, встановлено, що з трибуни, розташованої на сцені, позивач [PERSON] відповідав на запитання присутніх та надавав пояснення з приводу подій та рішень, які відбувалися у минулому під час його керівництва сільськогосподарським господарством. У своєму висловлюванні, яке у подальшому стало причиною звернення [PERSON] до суду із зазначеним позовом, відповідач [PERSON], звертаючись до позивача та присутніх, хотів почути від позивача відповіді на завдані питання. Звернення у виступі [PERSON] починалися фразами: «Як», «Яким чином» та стосувалися необхідності з'ясування обставин, а саме: перехід техніки купленої за гроші колгоспу в Марківській сільгоспхімії у власність колгоспу; продаж жестянобаночного обладнання та обладнання по виробництву сиру; купівля та продаж будівлі магазину (1.Як, яким чином в Білолуцькі виникла нова сільськогосподарська техніка під ім'ям [PERSON]..де він придбав техніку? 2.Яким чином було продано с заводу обладнання жестянобаночного цеху, консервного цеху, цеху по виготовленню сиру в Старобільський маслозавод? 3.Яким чином [PERSON] купив магазин за 28 тисяч гривень а продав за 1500000 гривень. Де поділись гроші?). [PERSON] надав ґрунтовні відповіді на всі запитання відповідача. Дослідивши обставини справи, відео матеріал, суд приходить до висновку, що інформація висловлена [PERSON] на зборах 12.07.2015 року, із вимогою про спростування якої звернувся позивач, в цій частині не містить фактичних даних щодо певних обставин, а тому правові підстави для віднесення такої інформації до недостовірної та такої, що принижує честь і гідність позивача відсутні. При пред'явленні позову про захист честі, гідності та ділової репутації позивач повинен довести факт того, що поширені відомості негативно вплинули на можливість повноцінної реалізації його немайнових прав в суспільстві. Також позивач несе тягар доказування причинно-наслідкового зв'язку між зниженням рівня своєї позитивної оцінки в суспільстві та втратами майнового характеру, яких зазнала або зазнає така особа. Про те, що поширені 12 липня 2015 року на загальних зборах відомості про те, що «перехід техніки купленої за гроші колгоспу в Марківській сільгоспхімії у власність колгоспу; продаж жестянобаночного обладнання та обладнання по виробництву сиру; купівля та продаж будівлі магазину» негативно вплинули на можливість повноцінної реалізації [PERSON] немайнових прав в суспільстві не доведено, про існування таких доказів не зазначено. Вказана поширена інформації не порушує особисті немайнові права позивача, не завдає шкоди його відповідним особистим немайновим благам та не перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права, тобто, в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, який є підставою для задоволення позову. Суд вважає, що поширена відповідачем [PERSON] на зборах інформація про те, що «перехід техніки купленої за гроші колгоспу в Марківській сільгоспхімії у власність колгоспу; продаж жестянобаночного обладнання та обладнання по виробництву сиру; купівля та продаж будівлі магазину» є оціночним судженням, особистою думкою відповідача, а запитання «1.Як, яким чином в Білолуцькі виникла нова сільськогосподарська техніка під ім'ям [PERSON]..де він придбав техніку? 2.Яким чином було продано с заводу обладнання жестянобаночного цеху, консервного цеху, цеху по виготовленню сиру в Старобільський маслозавод? 3.Яким чином [PERSON] купив магазин за 28 тисяч гривень а продав за 1500000 гривень. Де поділись гроші?» не містить жодної негативної інформації і тому у чинність ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту, у зв'язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання вказаної інформації недостовірної та зобов'язання спростувати вказану інформації і стягнення компенсації моральної шкоди за поширення цієї інформації. За таких обставин, враховуючи наявні докази, аналізуючи наведене вище законодавство, доводи сторін, визнані сторонами факти, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial