Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження [PERSON] , який народився [INFO] у м. Сімферополь Автономна республіка Крим, мати дитини: [PERSON] , громадянка України, батько дитини [PERSON] , громадянин України. Заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог заявник зазначила, що з 07.02.2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . На окупованій території в АР Ким у них народився син [PERSON] , [INFO] , про що 03.07.2014 року складено актовий запис № 2569. На даний момент син заявника зареєстрований та проживає разом з заявником. Коли заявник звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про отримання свідоцтва про народження дитини у державних органах реєстрації актів цивільного стану України, то отримала відмову. З вказаних підстав вона вимушена звернутись з заявою про встановлення факту народження сина до суду, так як їй це необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Ухвалою суду від 20.08.2020 року відкрито провадження у справі, та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила розгляд заяви провести у її відсутність. Представник заінтересованої особи - Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень до заяви немає. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 07 лютого 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, встановлено, що 07 лютого 2014 року зареєстрували шлюб громадяни України - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Заявник [PERSON] , [INFO] є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України на її ім`я [NUMBER] , виданого 13.02.2014 року Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке заповнено на російській мові, виданого 03.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів про народження реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. Батьками останнього являються [PERSON] - громадянин України, та [PERSON] - громадянка України. Як вбачається з довідки № 1626 від 13.07.2020 року, виданої директором КП «Житлогосп», [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] займають квартиру за адресою: [ADDRESS] . Листом № 1914-22.22-31 від 18.08.2020 року начальником Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) області [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації народження [PERSON] , народженого [INFO] , так як форма наданого заявником свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів про народження реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Згідно з ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особою, створеними, обраними чи призначеними у порядку, не передбаченому Конституцією України та Законами України, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно ч. 3 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, укладення та розірвання шлюбу, зміна імені та смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові і засвідчується свідоцтвом про народження (ст. 144 Сімейного кодексу України). Під час вирішення питання щодо оцінки доказів необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник, її син, , суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] , матері дитини, про встановлення факту народження сина, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Згідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження, або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved