Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

14.02.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Орендне підприємство шахта "Жданівська" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання у сумі 15.000 грн. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини: так, він пропрацював у вугільній промисловості на підземних роботах близько 28 років, з них, у відповідача по справі близько 4 років, виконуючи роботу прохідника підземного 4 розряду з повним робочим днем. Працюючи в якості прохідника підземного 4 розряду він виконував роботу в небезпечних, важких та шкідливих умовах, які негативно вплинули на стан його здоров'я та після звернення у 2013 року до Кіровської міської лікарні та Комунального лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань м. Донецьк», йому встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз: антраколікатоз вузликова форма (1/1, р/р). Хронічний бронхіт. Легенева недостатність першого-другого ступеню. За наслідками розслідування хронічного професійного захворювання, 08 січня 2014 року було складено акт за формою Ф-П4 та він був оглянутий у МСЕК 28.01.2014 року, вперше. 28.01.2014 року, за наслідками первинного огляду у МСЕК він був визнаний таким, що стійко втратив 40% професійної працездатності та визнаний інвалідом 3 групи. Втрата працездатності спричиняє йому фізичні та моральні страждання: часто турбує біль у грудях, підвищується температура і артеріальний тиск, виникає слабкість, пітливість, кашель на протязі дня, дихання послаблене. Внаслідок хвороби став дратівливим, що погіршує його відносини у родині та оточуючими його людьми. В результаті хвороби було порушено його звичайний образ життя, він змушений постійно відвідувати лікарські установи, проходити курс лікування, здійснювати обстеження, що викликає у нього моральні страждання, які він оцінює у 15.000 грн. Грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди у розмірі 15.000 грн. просив стягнути з відповідача на свою користь В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на ті ж підстави, які викладені ним у позовній заяві і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Орендне підприємство «шахта Жданівська» позов визнав частково. Свої доводи щодо часткового визнання позовних вимог виклав письмово (а.с. 31-32). Відповідач, посилається на наступні обставини: так, ПАТ «Орендне підприємство «шахта Жданівська» є підприємством вугільної промисловості з підземного видобутку вугілля, умови праці прохідника підземного 4 розряду відносяться до категорії шкідливих, тобто, наявність шкідливих умов праці є об`єктивним явищем, незалежним від бажання та діяльності власника і адміністрації підприємства, та працівники на цих роботах мають право на пільги та компенсації у тому числі - скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, оплату праці у підвищеному розмірі, пільгову пенсію. Окрім того, на думку представника ПАТ «Орендне підприємство «шахта Жданівська», [PERSON] не довів, що йому спричинена моральна шкода, у висновку МСЕК не міститься вказівки щодо наявності такої моральної шкоди. Крім того, представник відповідача, вважає, що [PERSON] відпрацював протягом більш 28 років на підприємствах вугільної промисловості, а на підприємстві ПАТ «Орендне підприємство «шахта Жданівська» 3 роки 11 місяців 13 днів. Тому вважає, що якщо йому і заподіяно моральну шкоду то не лише відповідачем, а і всіма іншими підприємствами вугільної промисловості, з якими [PERSON] перебував у трудових правовідносинах. Тому, з урахуванням 40% втрати професійної працездатності позивачем, відсотка відпрацьованого часу на підприємстві ПАТ «Орендне підприємство «шахта Жданівська» - 10%, вважає, що зазначена позивачем сума грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди у 15.000 грн. є завищеною, вважає за можливе у випадку задоволення позову виплатити компенсацію у сумі , яка не буде перевищувати 1200 грн. На підставі наданих сторонами доказів судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди у зв'язку зі стійкою втратою працездатності при виконанні трудових обов'язків. [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ ОП «шахта «Жданівська» з 11.12.1998 року по 24.10.2001 року, а також з 15.10.2012 року по 01.11.2013 року, виконував роботу в якості прохідника підземного 4 розряду з повним робочим днем (а.с. 7-10). Загальний трудовий стаж у шкідливих умовах виробництва складає близько 28 років (а.с. 7-10), а у відповідача по справі близько 3 років 11 місяців (а.с. 9-10). З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.01.2014 року вбачається, що професійна хвороба виникла у [PERSON] з причин недосконалості технологічних процесів видобутку вугілля, тривалої роботи в умовах, обумовленим впливом промислового фактора від 60% до 91,6 % робочої зміни ( а.с. 13-14). За висновком МСЕК від 28 січня 2014 року [PERSON] встановлено втрата 40% професійної працездатності та він визнаний інвалідом 3 групи, вперше (а.с. 11-12). Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено , що відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності [PERSON] по причині професійного захворювання, на думку суду, доведено дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, довідкою МСЕК, витягами з амбулаторної картки (а.с. 7-10, 11-12, 17-19). Згідно з роз'ясненнями, даними в п.3.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. ч.3 ст.43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 указаної статті цього Кодексу , покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював на ПАТ ОП «шахта «Жданівська» яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання при виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке спричинило йому моральні страждання. Вказані обставини свідчать про наявність вини відповідача, на якого, згідно діючого законодавства, покладено обов'язок щодо створення безпечних умов праці. Тому суд вважає доведеним, що [PERSON] внаслідок втрати працездатності по причині професійного захворювання на виробництві заподіяно моральну шкоду, так як він відчув і відчуває фізичні, моральні страждання: частково втратив працездатність, змінився його звичайний спосіб життя, що навіть дрібна побутова робота стала для нього неможливою і більшу частину свого життя він змушений вживати ліки. Відповідно до роз'яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди [PERSON] суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати [PERSON] важкість вимушених змін в житті позивача, характеру додаткових зусиль для організації його життя та побуту, а також приймає до уваги і ті обставини, що сам постраждалий допустив порушення вимог інструкції з охорони праці. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких [PERSON] зазнав, приймаючи до уваги його 28-ми річний стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості, в підземних умовах, з них на підприємстві ПАТ ОП «шахта «Жданівська» близько 4 років роботи, на тепер не працюючого, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 10 000 грн. - стягнувши з ПАТ ОП «шахта «Жданівська» - 10 000 грн. (десять тисяч гривень) на його користь зазначену суму. Судом установлено, що позивач працював на ПАТ ОП «шахта «Жданівська», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання при виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, які спричинили йому моральні страждання. Посилання відповідача на те, що [PERSON] працював більш ніж 28 років не тільки на підприємстві ПАТ ОП «шахта «Жданівська», але і на інших підприємствах вугільної промисловості, а тому стягувати моральну шкоду треба з усіх підприємств, на яких працював [PERSON], суд вважає безпідставними, які спростовуються даними акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.01.2014 року (а.с. 13), де зазначено, що вперше професійне захворювання у позивача [PERSON] виявлено під час його роботи у відповідача у січня 2014 року (а.с. 13). Суд також вважає безпідставними доводи відповідача щодо того, що [PERSON], працював у шкідливих умовах виробництва має право на пільги та компенсації, в тому числі скорочення тривалості робочого часу, додатково оплачувану відпустку, оплату праці у підвищеному розмірі, пільгову пенсію, оскільки вказані обставини не позбавляють позивача права на отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 14-15). Тому суд вважає доведеним, що [PERSON] внаслідок втрати працездатності по причині професійного захворювання на виробництві заподіяно моральну шкоду, так як він відчув і відчуває фізичні, моральні страждання, тим самим спростовуються доводи відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі,встановленому Законом України «Про судовий збір» за №3674-17, який набув чинності з 01.11.2011 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2014 року мінімальна заробітна плата становить 1218 грн. (затверджено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Ставка судового збору з позовів немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243,60 грн., яку і слід стягнути з ПАТ ОП «шахта «Жданівська» на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial