Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У червні 2016 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-001/279/2006, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 100000,00 доларів США зі сплатою 13,99%, а відповідач зобов'язався щомісяця, у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, передбачених кредитним договором, здійснити повернення відповідної частини кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. В забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-001/279/2006 між банком та [PERSON] 15.02.2006 року було укладено Договір іпотеки №РСL-001/279/2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі №4422. Відповідно до п. 3.1. ст. 3 договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Договором купівлі- продажу Предмета Іпотеки. Як вказує позивач, відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються належним чином, у зв'язку з чим, станом на 22.04.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 93461,49 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 22.04.2016р. (1 дол. США = 25,373655 грн.) 2371459,60 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 62 932,31 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 22.04.2016р. (1 дол. США=25,373655 грн.) 1596 822,72 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 30529,18 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 22.04.2016р. (1 дол. США=25,373655 грн.) 774636,88 грн. 30.03.2015 року відповідачу направлялося іпотечне повідомлення, в якому зазначено про порушені позичальником зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів згідно з умовами кредитного договору, з вимогою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Станом на дату подання позову дане іпотечне повідомлення виконано не було. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та не повернуто позивачу отримані грошові кошти у строки встановлені договором. В зв'язку з цим, у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Тому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML-001/279/2006 від 15.12.2006 року станом на 22.04.2016 року в розмірі 93 461 (дев'яносто три тисячі чотириста шістдесят один) долар США 49 центів, що станом на 21.11.2018 року за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 2 594 853 (два мільйони п'ятсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн. 12 коп., з яких : 62 932,31 доларів США - заборгованість за кредитом, 30 529,18 доларів США - заборгованість по відсоткам, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №-001/279/2006 від 15.12.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований у реєстрі за №4422з, а саме: квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований у реєстрі за №2336, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» визначивши, що початкова ціна складає 3 495 900,00 (три мільйона чотириста дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот) грн. на підставі висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №13643/16-43 від 21.06.2017 року. Ухвалою судді від 07.06.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 17.01.2018 року було призначено розгляд справи в підготовче судове засідання на 25.04.2018 року в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 25.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року позов Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" (Код ЄДРПОУ- 21685166) заборгованість за кредитним договором ML-001/279/2006 від 15.12.2006р. в сумі 76261,73 доларів США (сімдесят шість тисяч двісті шістдесят один долар США 73 центи), що за курсом НБУ, станом на 16.10.2013р., становить 609678,94грн. (шістсот дев'ять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 94 коп.) та заборгованість за штрафними санкціями в сумі 118,94грн. (сто вісімнадцять гривень 94 коп.), судовий збір в розмірі 3441,00грн. (три тисячі чотириста сорок одна гривня 00 коп.). Судом встановлено, що 15.12.2006 року між Закритим Акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-001/279/2006, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит у сумі 100000,00 доларів США, на споживчі цілі, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99% річних, з остаточним терміном повернення кредиту до 15.12.2016р. (а.с.36-40). Відповідно до п.1.5.1. частини №2 кредитного договору, відповідач зобов'язалася здійснювати повернення відповідної частини кредиту та сплачувати проценти, щомісяця у розмірі 1564,58 доларів США (який складається із суми нарахованих процентів на фактичну суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом та чистини суми кредиту, яка підлягає сплаті щомісячно) та не пізніше 15 числа кожного календарного місяця. Згідно п.4.1. кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних борових зобов'язань за кожний день прострочки. Пеня сплачується додатково до прострочених сум. Однак, відповідачем вказані зобов'язання за кредитним договором не виконувалися належним чином, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Відповідно до п.2.1.5.1., Додаткового договору №2 від 27.12.2012р. (далі - додатковий договір) до кредитного договору, у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між банком та позичальником, чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору та/чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму (ціну) що складає більше ніж 10% від ринкової вартості предмета іпотеки, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру (суми) кредиту, та/або у випадку пред'явлення позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів до банку на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру кредиту, сторони домовилися, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки, відповідно до п.п.2.1.5.2 цього додаткового договору. Згідно з п.2.1.5.2. додаткового договору, у випадку невиконання позичальником своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими, укладеними з банком договорами так/або умов документів забезпечення, банк має право вимагати дострокового виконання відповідачем боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги. Користуючись правом, передбаченим п.2.1.5.2 додаткового договору, банк направив на адресу відповідача письмову вимогу за вих.№12-4-10/14030 від 14.11.2013р. щодо повернення заборгованості за кредитним договором (а.с.5). Проте, заборгованість відповідачем не була погашена. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). В забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-001/279/2006 між банком та [PERSON] 15.02.2006 року було укладено Договір іпотеки №РСL-001/279/2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі №4422. Відповідно до п. 3.1. ст. 3 договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Договором купівлі- продажу Предмета Іпотеки. Як вказує позивач, відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються належним чином, у зв'язку з чим, станом на 22.04.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 93461,49 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 22.04.2016р. (1 дол. США = 25,373655 грн.) 2371459,60 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 62 932,31 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 22.04.2016р. (1 дол. США=25,373655 грн.) 1596 822,72 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 30529,18 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 22.04.2016р. (1 дол. США=25,373655 грн.) 774636,88 грн. 30.03.2015 року відповідачу направлялося іпотечне повідомлення, в якому зазначено про порушені позичальником зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів згідно з умовами кредитного договору, з вимогою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №13643/16-43 від 21.06.2017 року ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] складає 3495900,00 грн. (а.с. 113-126). Позивач зазначає, що станом на дату подання позову дане іпотечне повідомлення виконано не було, відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та не повернуто позивачу отримані грошові кошти у строки встановлені договором, у зв'язку з цим, у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, а відповідач порушив виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Так, відповідно до положень ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Умовами укладеного між сторонами Договору іпотеки від 15.12.2006 року обумовлено право позивача звернення стягнення на предмет іпотеки (стаття 6 договору). Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до розрахунку по кредитній заборгованості станом на 22.04.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 93461,49 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 62 932,31 доларів США, заборгованості по відсоткам в сумі 30529,18 доларів США. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України станом на 21.11.2018 р., становить 2776.3875 за 100 доларів США, а тому 93461,49 доларів США складає 2594853,12 грн. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.1,2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором №ML-001/279/2006 від 15.12.2006 року не виконав, а за договором іпотеки від 15.12.2006 року та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості, суд дійшов висновку про звернення стягнення в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML-001/279/2006 від 15.12.2006 року станом на 22.04.2016 року в розмірі 93 461 (дев'яносто три тисячі чотириста шістдесят один) долар США 49 центів, що станом на 21.11.2018 року за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 2 594 853 (два мільйони п'ятсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн. 12 коп., з яких : 62 932,31 доларів США - заборгованість за кредитом, 30 529,18 доларів США - заборгованість по відсоткам, на предмет іпотеки за договором іпотеки №-001/279/2006 від 15.12.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований у реєстрі за №4422з, а саме: квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований у реєстрі за №2336, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» визначивши, що початкова ціна складає 3 495 900,00 (три мільйона чотириста дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот) грн. на підставі висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №13643/16-43 від 21.06.2017 року. У правовій позиції постанови Верховного Суду України від 27.05.2015 р. у справі 6-58цс15 зазначено, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. В окремій думці судді Верховного Суду України Сеніна Ю.Л. у справі №6-58цс14 зазначено, що Згідно правової позиції, яка викладена у постанові № 6-58цс15, при новому розгляді суду слід задовольнити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки і одночасно, вказати, що це рішення не підлягає виконанню у період дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно рахунку №5988 від 06.09.2016 року позивач оплатив витрати пов'язані з проведенням судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 2114,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 35571,89 грн. та витрат пов'язаних з проведенням судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 2114,40 грн.

Outcome: approved