Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

5 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі держави Україна до Республіки Польща неповнолітньому [PERSON], [INFO] , з його матір"ю [PERSON], яка гарантує його повернення в Україну, за відсутності згоди батька [PERSON] в період часу з 15 травня 2015 року по 15 червня 2015 року та надати їй дозвіл на оформлення документів в компетентних органах для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього сина без згоди його батька . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 09.08.2003 року по 07.11.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу [INFO] народився син- [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. З 2007 року батько з сином не спілкується, не цікавиться життям дитини. З 2008 року вона разом із сином проживають в м. Києві. Вона займається вихованням та забезпеченням дитини. Відповідач ніколи не заперечував проти того, щоб син мешкав разом з нею. На день народження дитини вирішила зробити подарунок у вигляді туристичної поїздки до Республіки Польща, у зв"язку з чим звернулась до батька дитини з приводу оформлення ним нотаріальної заяви для надання дозволу на виїзд за кордон. Відповідач, без пояснення причин, відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити , посилаючись на обгрунтування, наведене вище. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Свої заперечення мотивує тим, що дитині ще зарано виїздити до іншої країни, поїздка планується в той час, коли ще будуть проходити заняття в школі. Задумка позивача щодо даної туристичної поїздки виключно в її особистих інтересах, а не в інтересах дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать дані, які містяться в матеріалах справи. 02.02.2015 року до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи без участі представника та ухвалення рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України , кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.08.2003 року. Від шлюбу мають дитину- [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с. 5). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2008 року шлюб розірвано ( копія рішення суду а.с.6).Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір"ю в м. Києві , яка займається його розвитком, вихованням. В теперішній час відповідач відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл на тимчасову поїздку сина за межі території України - до Республіки Польща в період часу з 15 травня по 15 червня 2015 року . Позивач має намір вивезти дитину до республіки Польща за 7-ми денною туристичною програмою, яка надана до матеріалів справи, з зазначенням маршруту- Київ-Львів-Краков-Величка-Вроцлав-Закопане-Варшава-Львів-Київ для ознайомлення дитини з історією та культурою країни . На території України позивач має постійне місце проживання та роботи. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 № 231 (із змінами та доповненнями). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Позивач в судовому засіданні довела той факт, що туристична подорож за кордон до Республіки Польща спрямована на розвиток дитини, на ознайомлення з культурними , національними та історичними цінностями народу іншої країни, спрямована на забезпечення інтересів дитини. Заперечення відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Перешкоди, які чинить батько щодо надання дозволу на тимчасову поїздку сина за кордон України , свідчать про його неповагу до прав дитини. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved