Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» 04 грудня 2018 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №500650440 від 14.04.2018 року, станом на 24.10.2018 року, у розмірі 58007 гривень 59 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом - 47123 гривні 45 копійок; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1608 гривень 44 копійки; заборгованості по комісії - 6875 гривень 70 копійок; штрафу - 2400 гривень 00 копійок; та судових витрат, посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» у судове засідання 20.03.2019 року не з`явився, однак разом з позовною заявою надав заяву, в якій представник позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення по справі та розглянути справу у відсутності позивача. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим конвертом разом з рекомендованими повідомленнями повернутим до суду без вручення, про причини поважності неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 03 лютого 2003 року за адресою: [ADDRESS] , та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на ім`я відповідача. У зв`язку з чим, судом встановлено, що [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце проведення яких повідомлявся належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши до суду відзив на позовну заяву. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляду справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту/кредитний договір №500650440, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит в сумі 47747 гривень 74 копійок, зі сплатою 17,99 % річних, на строк 36 місців, а саме до 16 квітня 2021 року. Згідно умов зазначеного договору, відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено з матеріалів справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, у сумі 47747,74 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам відповідача з 14.04.2018 року по 24.10.2018 року. У зв`язку з чим, судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» виконані умови кредитного договору №500650440 від 14.04.2018 року. Але позичальником умови договору належним чином не виконуються, не здійснюється щомісячне погашення кредиту та не сплачуються відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 24.10.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором №500650440 від 14.04.2018 року, складає у загальному розмірі 58007 гривень 59 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом - 47123 гривні 45 копійок; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1608 гривень 44 копійки; заборгованості по комісії - 6875 гривень 70 копійок; штрафу - 2400 гривень 00 копійок. Крім того, судом встановлено, що відповідно до Статуту АТ «Альфа-Банк» затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Альфа-Банк» від 26.04.2018 року на підставі протокол №2/2018, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» створене у формі акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав і зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714). Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному договору, зумовило звернення АТ «Альфа-Банк» до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договори, надано відповідачеві кредит. Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Також суд зазначає, що згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов`язань по кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків з користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 24.10.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором №500650440 від 14.04.2018 року, складає у загальному розмірі 58007 гривень 59 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом - 47123 гривні 45 копійок; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1608 гривень 44 копійки; заборгованості по комісії - 6875 гривень 70 копійок; штрафу - 2400 гривень 00 копійок,при визначені розміру заборгованості суд бере за основу розрахунок боргу долучений позивачем до позовної заяви. Суд також зазначає, що кредитний договір повністю або у частині недійсним не визнавався, отже вказаний договір є чинним, таким, що породжує права та обов`язки сторін, зокрема - обов`язок позичальника повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування такими коштами, а також неустойку - за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором. Необхідно зазначити, що до матеріалів справи додано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, серед яких - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі - накопичувальним порядком. Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх вивчення та аналізу. В свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом надати докази на спростування визначеного позивачем розміру заборгованості та підтвердження факту належного виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягають задоволенню, стягненню з відповідача у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №500650440 від 14.04.2018 року, підлягає на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 58007 гривень 59 копійок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 1762 грн. 00 коп. На підставі вищевикладена

Outcome: approved