Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

ПАТ«[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до[PERSON], [PERSON], в якому просить суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №010/2-0-1/08-420 від 06.11.2008 року у розмірі 72861 гривня 69 копійок, яка складається з: 47000 гривень 00 копійок заборгованість по кредиту, 18760 гривень 74 копійки заборгованість за відсотками, 7100 гривень 95 копійок пеня, а також просив суд стягнути з відповідачів в рівних частинах судові витрати. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 06.11.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого за всіма правами і обовязками є ПАТ «[PERSON] Аваль») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №010/2-0-1/08-420, відповідно до умов якого, [PERSON] як позичальнику було надано кошти в сумі 200000 гривень 00 копійок, зі сплатою 21,5% річних, строком повернення до 06 листопада 2018 року, кошти призначені для ремонту нерухомого майна, та додаткові угоди до кредитного договору. Представник позивача зазначає, що у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 29.10.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №12/2-0-1/035, згідно з яким, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по всім зобовязанням боржника, які виникають з умов кредитного договору. Представник позивача вказує, що ПАТ «[PERSON] Аваль» виконав прийняті на себе зобовязання в повному обсязі, надав кредитні кошти [PERSON] у відповідності до кредитного договору, однак [PERSON], в порушення умов кредитного договору №010/2-0-1/08-420 від 06.11.2008 року, не виконує прийняті на себе зобовязання, а саме: не здійснює погашення кредиту та відсотків у встановлений строк. Невиконання відповідачами зобовязань по укладеним договорам зумовило звернення ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» до суду із відповідним позовом. Вищезазначена справа перебувала на розгляді під головуванням судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицького В.В. Згідно з розпорядженням Київського районного суду міста Одеси за №646 від 06.12.2016 року, відповідно до п.2.3.50 [PERSON] про автоматизовану систему документообігу суду, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, справу було передано до автоматичного розподілу. Вказана цивільна справа на підставі ст. 11-1\~ЦПК України,\~розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2016 року цивільну справу №520/9004/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до свого провадження, та призначено по справі попереднє судове засідання. У судовому засіданні 07.02.2017 року вказану справу було призначено до судового розгляду. У судове засідання 11.10.2017 року представник позивача не зявився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки його представнику, яке наявне у матеріалах справи, у судове засідання 11.10.2017 року не зявився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмові заперечення на позовну заяву не надав. Однак, його представник 22.08.2017 року надав до суду заяву, в якій просив застосувати до позовних вимог ПАТ«[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» до[PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, позовну давність, та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування наданої заяви представник відповідача посилається на те, що Верховний суд України в своїй постанові по справі №6-20цс14 від 19 березня 2014 року дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічного правового висновку про застосування позовної давності і до вимог про стягнення пені Верховний суд України дійшов по справі №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, а саме, правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, а стягнення заборгованості за кредитним договором - обмежується останніми 3 роками відповідно. Представник відповідача вказує, що у наданому банком розрахунку позовних вимог пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків нараховується з порушенням строку позовної давності, а саме з 16 лютого 2015 року по 05 липня 2016 року (1 рік і 5 місяців), з відображенням у розрахунку періоду в один місяць для введення відповідача та суду в оману щодо дотримання банком строку позовної давності. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок вказаний в Частині 1 цього Договору. Як вбачається з Графіку погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно в період по 15 число кожного місяця. Таким чином, представник відповідача вважає, що за вимогами про стягнення пені за прострочку по нарахованим відсоткам, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України, пеня має нараховуватись на кожен платіж окремо в межах позовної давності, починаючи з дати, коли його необхідно було сплатити, тобто за період з 16 лютого 2015 року. З урахуванням викладеного, представник відповідача просить суд відмовити ПАТ«[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином, у судові засідання не зявилась, про поважність причин відсутності не повідомила, заперечення на позовну заяву не надала. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.84), [PERSON], 28.01.1971року народження, з 09.08.1999 року зареєстрована за адресою: [INFO], у звязку з чим, судові повістки направлялися за місцем реєстрації відповідачки, однак були повернуті поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06.11.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №010/2-0-1/08-420, відповідно до умов якого, банк, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у розмірі 200000 гривень 00 копійок, а позичальник зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Дата остаточного повернення кредиту по 06 листопада 2018 року включно. Процентна ставка складає 21,5% річних. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Цільове використання кредиту на проведення ремонту нерухомого майна. Відповідно до п.п. 2.3.1., 2.3.2. кредитного договору №010/2-0-1/08-420 від 06.11.2008 року позичальник зобовязаний в строки, передбачені цим договором, забезпечити повернення банку одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів, передбачених договором комісій, неустойок, відшкодування витрат та збитків банку, викликаних належним виконанням цього договору. У випадку порушення умов цього договору сплачувати банку пеню та інші штрафні санкції, передбачені цим договором. Відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору №010/2-0-1/08-420 від 06.11.2008 року, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 29.10.2009 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки №12/2-0-1/035, згідно з яким, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника, що зазначені в п. 1.3 цього договору, які виникають з умов кредитного договору, вказаного в п.1.2 даного договору, а саме: повернути кредит в розмірі, зазначеному в п. 1.3 даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Сторони договору встановлюють, що зобовязання поручителя перед банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та кредитним договором не потребується. Поручитель зобовязується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобовязань перед банком. Відповідно до п.п. 3.1., 3.4., 3.5. договору поруки сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником повністю або частково всіх або окремих боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, банк має право звернутись до поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати направлення відповідної письмової вимоги банку. Така вимога банку вважається отриманою поручителем, якщо банк надіслав її поштою на адресу поручителя, вказаною в цьому договорі, або повідомлену банку поручителем згідно застереження до цього пункту договору. Для дійсності вимоги банк не зобовязаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобовязань боржником. Згідно до 5.1. вищезазначеного договору поруки сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобовязань в повному обсязі у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України. 29 жовтня 2009 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №010/2-0-1/08-420/1 від 29 жовтня 2009 року до кредитного договору №010/2-0-1/08-420 від 06.11.2008 року. ПАТ «[PERSON] Аваль» виконав прийняті на себе зобовязання в повному обсязі, надав кредитні кошти [PERSON] у відповідності до кредитного договору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 12.11.2008 року, 13.11.2008 року та 14.11.2008 року, які наявні у матеріалах справи. Невиконання відповідачами своїх зобовязань по вищезазначеним договорам, зумовило звернення ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» до суду із відповідним позовом. Як вбачається із матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль». Ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з п. 5.1. договору поруки №12/2-0-1/035 від 29.10.2009 року, відповідно до якого сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобовязань в повному обсязі у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України. Таким чином, суд зазначає, що позичальник - [PERSON] та поручитель [PERSON]є відповідальними перед кредитором - ПАТ «[PERSON] Аваль» як солідарні боржники. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості (а.с.5-8), у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором №010/2-0-1/08-420 від 06.11.2008 року, станом на 05.07.2016 року, яка дорівнює 72861,69 грн., та складається з: 47000,00 грн. заборгованість по кредиту, 18760,74 грн. заборгованість за відсотками, 7100,95 грн. пеня. Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору №010/2-0-1/08-420 від 06.11.2008 року, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. [PERSON] 19 ЦК України, що регулюють позовну давність, вказують, зокрема, на таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.2 ст. 261). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приймаючи до уваги, що позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, суд зазначає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача про застосування строків позовної давності. Так, з розрахунку заборгованості станом на 05.07.2016 року вбачається, що ПАТ «[PERSON] Аваль» пеню почав нараховувати з 16.02.2015 року по 05.07.2016 року. Таким чином, оскільки до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, суд зазначає, що позивачем за вимогами про стягнення пені за період з 16.02.2015 року по 04.07.2015 року включно, пропущено строк позовної давності, у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Зазначене також підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ «[PERSON] Аваль» станом на 03.10.2017 року, який наявний у матеріалах справи, та з якого вбачається, що пеня нараховується за період з 05.07.2015 року по 05.07.2016 року включно та складає 5780,70 грн., однак позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» в цій частині не уточнив. Враховуючи викладене, позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгованості по кредиту у розмірі 47000,00грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18760,74 грн. та пені за період з 05.07.2015 року по 05.07.2016 року у розмірі 5780,70 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у рівних частинах пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial