Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У червні 2016 року представник позивача звернувся до суду із названим позовом у якому просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні належної ТОВ «Управління капітального будівництва» на праві приватної власності житлової квартири [ADDRESS]; виселити її з зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення та стягнути витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27.01.2015 року ТОВ «Управління капітального будівництва» уклали з відповідачем договір користування житловою квартирою, що належить позивачу на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 5.1 названого договору визначено строк дії оренди квартири з 27.01.2015 року по 31.12.2015 року. Також п. 5.2 цього ж договору передбачено, що після закінчення терміну його дії орендар, зобов'язаний звільнити квартиру протягом 10 робочих днів з моменту припинення дії договору та повернути орендодавцю, квартиру за актом приймання-передачі. За три місяці до закінчення терміну дії договору з метою надання можливості вирішити житлове питання позивачем направлено відповідачу попередження про розірвання договору, з чим 02.10.2015 року [PERSON] ознайомлена під особистий підпис, проте у встановлений строк у договорі відповідач квартиру не повернула, на направлені повторно повідомлення про звільнення квартири не реагує, має заборгованість перед ТОВ «Житло побут-2007 » по сплаті послуг. Стверджує, що зі сторони позивача були виконані всі заходи, щодо досудового врегулювання спору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив про їх задоволення із викладених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Будучи присутньою 21.12.2016 року в судовому засіданні проти позову заперечувала. Представник Органу опіки та піклування Новопетрівської сільської ради у судовому засіданні проти позову не заперечувала, зазначила що [PERSON] зареєстрована у Хмельницькій області, а отже права її неповнолітніх дітей не порушуються, так як у них є житло для проживання. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27 січня 2015 року між ТОВ «Управління капітального будівництва» та [PERSON] було укладено договір № 1 користування житловою квартирою [ADDRESS]. Згідно пункту 1.1 даного договору предметом договору є те, що ТОВ «Управління капітального будівництва» передає у тимчасове безоплатне користування [PERSON] названу квартиру строком до 31 грудня 2015 року з можливою його пролонгацією шляхом укладення додаткових угод у письмовій формі. Згідно пункту 5.2 цього ж договору, після закінчення дії договору, в тому числі і достроково, [PERSON] зобов'язана звільнити квартиру протягом 10 робочих днів з моменту припинення дії цього договору (а.с. 6). 27 січня 2015 року між ТОВ «Управління капітального будівництва» та [PERSON] було укладено акт приймання - передачі житлової квартири [ADDRESS], відповідно до якого товариство передало у користування [PERSON] названу квартиру в придатному для проживання стані. Сторони претензій одна до одної не мають (а.с. 7). Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що квартира [ADDRESS] належить ТОВ «Управління капітального будівництва» на праві приватної власності (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] за адресою [ADDRESS] направлялися повідомлення (попередження) про розірвання договору № 1 від 27.01.2015 року про тимчасове безоплатне користування житловою квартирою [ADDRESS] (а.с. 10, 13-14, 16-17). 14 березня 2016 року наказом № 30 про прийняття житлової квартири виконавчого директора [PERSON] затверджено персональний склад комісій з приймання майна за договором № 1 від 27.01.2015 року, які 29 березня 2016 року та 12 квітня 2016 року здійснювали вихід на адресу місця знаходження орендуємого майна про, що скали відповідні акти. З названих актів вбачається, що 29.03.2016 року на стук дверей ніхто не відповів, а 12.04.2016 року на стук у двері вийшла мама [PERSON] прокляла всіх та закрила двері. (а.с. 11,15, 18). Як вбачається із довідки від 18 квітня 2016 року № 29 виданої ТОВ «Житло побут-2007» станом на 1.03.2016 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Житло побут - 2007»по сплаті комунальних послу у розімірі 3 190, 47 грн. відповідно до укладених між ними догорів (а.с. 19). Відповідно до податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ТОВ «Управління капітального будівництва, зокрема за квартиру [ADDRESS] сплачує податок (а.с. 20-23). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що слід усунути перешкоди в користуванні належної ТОВ „Управління капітального будівництва" на праві приватної власності житлової квартири [ADDRESS]. Що стосується вимог позивача про виселення, то судом зазначається наступне. Відповідно до статті 526 ЦКУ зобов'язання має виконуватися належним чином за умовами договору. Статтею 629 ЦКУ передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 785 ЦКУ у випадку припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, у якому вона була одержана, із урахуванням нормального зносу, або в стані, який обумовлено в договорі. Відповідно до статті 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У порушення п. 5.2 договору відповідач після закінчення строку дії договору у встановлений строк квартиру не звільнила та не повернула позивачу. Як вбачається з цього ж договору термін його дії закінчився 31 грудня 2015 року. В силу вимог статті 60 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що строк дії договору продовжено суду не надано, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved