Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №Z41.25552.005034779 від 19.03.2019 року в розмірі 57198,75 грн., судовий збір у розмірі 2102 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 19.03.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z41.25552.005034779, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 49600 грн., зі сплатою 0,01 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим/меморіальним ордером. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 30.07.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 57198,75 грн. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 10.06.2020 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до [PERSON] будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 23.09.2020 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19.10.2020 року [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «Ідея Банк» із зустрічним позовом про визнання кредитного договору №Z41.25552.005034779 частково недійсним та здійснення перерахунку заборгованості. Зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що обслуговування кредитної заборгованості не являється банківською послугою в розумінні Закону України "Про банки та банківську діяльність", за яку відповідач може отримувати будь-яку плату чи винагороду. Положення у кредитних договорах, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості позивач вважає недійсними, оскільки такі є несправедливими. Окрім того, у п.3.3.1. кредитного договору, відповідач незаконно встановив відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені, що є прямим порушенням ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначає, що є підстави для визнання недійсними пунктів кредитного договору, які стосуються плати за обслуговування кредиту, оскільки такі є несправедливими. Окрім того, відповідач не надав повну та об`єктивну інформацію щодо загальної вартості кредитів та вказав в кредитних договорах занижені значення показників суттєвих умов договорів, чим здійснює нарахування процентних платежів з порушенням умов кредитного договору. [PERSON] посилається на те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, у зв`язку з чим, просить позов задовольнити та визнати недійсними пункти 1.1., 1.4., 6.1. Кредитного договору №Z41.25552.005034779 від 19 березня 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених [PERSON] за Кредитним договором №Z41.25552.005034779 від 19 березня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 12 546 грн. 78 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору №Z41.25552.005034779 від 19 березня 2019 року, стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором №Z41.25552.005034779 від 19 березня 2019 року в розмірі 18 923 грн. 37 коп. Таким чином, позивач за зустрічним позовом частково заперечив позовну заяву банку. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання кредитного договору частково недійсним та здійснення перерахунку заборгованості до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором об`єднано в одне провадження та змінено порядок здійснення провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. 30.11.2020 року від представника АТ «Ідея Банк» Жовтинецького В.М. надійшов відзив на зустрічний позов, у якому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити, вказуючи, що кредитний договір укладено під час дії Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого загальні витрати за споживчим кредитом є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Окрім того, зазначив, що позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. Позивач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, які надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Відповідач стверджує, що оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст.203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам Цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Оскільки, між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Відтак, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.03.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z41.25552.005034779, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 49600 грн., зі сплатою 0,01 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів /а.с.6-10/. Позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.3 кредитного договору (п.3.1.3 кредитного договору) /а.с.7/. Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання у випадках, якщо, зокрема позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на один календарний місяць /а.с.7/. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1. ст.625 ЦК України). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України). Як зазначає банк, внаслідок несвоєчасних та не сплачених в повному обсязі необхідних платежів, невиконання своїх зобов`язань, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «Ідея Банк», що відображена у розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z41.25552.005034779. Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж [PERSON] був здійснений 14.07.2020 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитним договором №Z41.25552.005034779, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 30.07.2020 року становить 57198,75 грн. та складається із наступного: основний борг 30312,76 грн., прострочений борг 5154,46 грн., прострочені проценти 2,72 грн., строкові проценти 0,21 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 2182,4 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 18006,82 грн. та пеня в розмірі 1539,38 грн. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 10.06.2020 року вих. №12.4.2№Z41.25552.005034779 на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень /а.с.20-22/. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до [PERSON] будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Однак, [PERSON] належним чином не відреагував на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав. Розглядаючи заявлені сторонами позовні вимоги та оцінюючи заперечення сторін, суд виходить з наступного. Так, згідно п.1.1. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49600 гривень 00 копійок, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору /а.с.6/. Згідно п.1.2. Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника /а.с.6/. Згідно п.1.3. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 0,01% річних від залишкової суми кредиту /а.с.6/. Згідно п. 1.4. кредитного договору, за обслуговування кредиту, що включає в себе:надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором ( надалі - «графік щомісячних платежів») /а.с.6/. Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 19 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № [NUMBER] в банку, МФО 336310 з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом) /а.с.6/. Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань /а.с.7/. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 162.88261414%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 128174,05 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.3 договору. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що відповідач у кредитному договорі №Z41.25552.005034779 від 19.03.2019 року встановив щомісячну плату за надання інформації з приводу виконання кредитного договору, а саме: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, зокрема зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC; повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором ( надалі - «графік щомісячних платежів»). При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Таким чином, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у справі №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року та має місце у даній справі. Крім цього, у постанові від 16 листопада 2016 року, ухваленій Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі №234/169/15-ц, суд звернув увагу на те, що ведення відповідного обліку заборгованості та надання відповідної інформації є лише обов`язком банку (ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування») і не являється послугою Банку, в розумінні Закону, за яку Банк може отримувати будь-яку винагороду (плату). В силу ст. 1054 ЦК України, статті 20 Закону України «Про споживче кредитування», статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, банк може отримувати на постійній основі лише проценти. Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому суд відхиляє доводи банку про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду. При цьому, судом встановлено, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується рухом коштів по рахунках, які додані до матеріалів справи. Таким чином, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості слід здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору від 19.03.2019 року, що повністю відповідатиме нормам чинного законодавства. Враховуючи діючу заборгованість по кредитному договору, сплачена [PERSON] плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту в розмірі 12546 гривень 78 копійок підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. При цьому, нарахована банком додаткова плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 20189 гривень 22 копійок, з яких нарахована плата обслуговування кредиту в розмірі 2182,40 гривень та прострочена плата в розмірі 18006 гривень 82 копійок є безпідставними, отже такі вимоги задоволенню не підлягають. З урахуванням зарахованих банком сум на погашення кредиту в розмірі 18132,78 грн та перерозподіл сплаченої позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 12546,78 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу), станом на день подання зустрічного позову, вбачається, що позичальником було погашено 30679,56 грн. суми боргу за кредитом. Отже, враховуючи суму отриманого кредиту в розмірі 49600 гривень, заборгованість [PERSON] за основним боргом по кредитному договору становить 18920,44грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що банком частково доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що у відповідача [PERSON] дійсно наявна заборгованість по кредитному договору №Z41.25552.005034779 від 19.03.2019, року яка враховуючи недійсність окремих положень кредитного договору становить 18923,37 грн. Водночас, оцінюючи доводи наведені [PERSON] в частині розміру заборгованості, суд виходить з того, що наданий ним розрахунок даної заборгованості по кожному із її компонентів (складових) банком не спростований, а відтак з врахуванням наведених мотивів щодо наявності підстав для визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору може бути застосований при визначенні остаточного розміру боргу за кредитним договором. Таким чином, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача АТ «Ідея Банк» кошти в сумі 18923,37 гривень за кредитним договором, а тому позов банку підлягає до часткового задоволення. Крім того, суд враховує при прийнятті рішення практику судів касаційної інстанції на яку посилаються учасники процесу, що відображено вище і за переконанням суду може бути застосовано у даній справі. Разом з тим, посилання учасників процесу на практику судів першої та апеляційної інстанції не можуть бути враховані судом, як законна підстава для врахування чи відхилення тих чи інших вимог сторін, оскільки відповідно до положень чинного законодавства, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду. Разом з цим, у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Отже, дії АТ «Ідея Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договору недійсними, а тому, виходячи з вищенаведених мотивів, зустрічний позов також підлягає до часткового задоволення та слід визнати недійсними пункти 1.1., 1.4, 6.1. Кредитного договору №Z41.25552.005034779 від 19.03.2019року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Кредитним договором №Z41.25552.005034779 від 19.03.2019року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашений плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору №Z41.25552.005034779 від 19.03.2019 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. За подання позовної заяви повинен сплачуватись судовий збір в розмірі 840,80 грн. Таким чином, зважаючи на задоволення судом заявленоїпозовної вимоги, з банку на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст.141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 695,45 грн. (з розрахунку 18923,37/57198,75х 2102 = 695,45 грн.). Водночас, як вбачається із заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи з метою надання професійної правничої допомоги АТ «Ідея Банк» у судовій справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором між АТ «Ідея Банк» та адвокатським об`єднанням «АСТРІМ» укладено договір про надання ПАТ «Ідея Банк» правової допомоги №ЮО-01/01/19 від 01.01.2019 р. /а.с.29-34/. Клієнту згідно умов договору було надано правову допомогу за цінами згідно Додатку №1 до Договору «Тарифи на правову допомогу» та розраховано ціну послуг (робіт), у підтвердження надання яких було складено та підписано між АТ «Ідея Банк» та адвокатським об`єднанням відповідний акт приймання-передачі наданих послуг, і які були оплачені адвокатському об`єднанню. Відповідно до витягу з додатку до акту приймання передачі наданих послуг від 03.08.2020 року, адвокатське об`єднання надало позивачу наступні послуги: аналіз справи по боржнику на суму 500,00 грн., складання позову до боржника на суму 800,00 грн.; підготовка заяви про розподіл судових витрат по справі за позовом до боржника на суму 800,00 грн.; загальна сума 2100,00 грн., оплата яких підтверджується випискою по особовому рахунку за 07.08.2020 р. /а.с.40/. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційну до задоволеної частини вимог частку витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 694,75 грн. (з розрахунку 18923,37/57198,75х 2100 = 694,75 грн.).

Outcome: approved