Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім нього також зареєстровані відповідачі, з якими він перебуває у родинних стосунках та які протягом тривалого часу не проживають у вказаному будинку. Вказував на те, що реєстрація відповідачів у належному йому житловому будинку створює перешкоди в вільному користуванні та розпорядженні його власністю, оскільки він змушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів відповідно до кількості зареєстрованих в будинку осіб. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив позбавити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] права користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, при цьому пояснив, що відповідач [PERSON] проживає разом зі своєю цивільною дружиною та як до встановлення йому групи інвалідності так і після цього в будинку [ADDRESS] він не проживав. Відповідачі, та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили та не надали відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляду справи без їх участі. Представник третьої особи в судове засідання не з"явилась , від неї у справі наявна заява про розгляд справи без її участі, вирішення спору залишила на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 05.09.2002 року належить житловий будинок по [ADDRESS] (а/с 5,6). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки ПП «Житлосервіс» у належному позивачу житловому будинку окрім нього також зареєстровані відповідачі, які перебувають у родинних відносинах з власником (а/с 7). Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачі не проживають у належній позивачу квартирі понад один рік, не приймають участі в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, тим самим чинять позивачу перешкоди у користуванні будинком. Наведені обставини підтверджуються актом ПП «Житлосервіс» №834 від 15.11.2016 року (а/с 8). Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З матеріалів справи вбачається, що як на поважність причин відсутності по місцю реєстрації відповідач [PERSON] та його представник посилаються на те, що [PERSON] є інвалідом першої групи та потребує постійного догляду, а тому тимчасово проживає разом з опікуном. Саме на такі обставини вони посилались як на підставу перегляду заочного рішення у даній справі. Разом з тим, відповідно до акту ПП «Житлосервіс» від 15.11.2016 року №834, [PERSON], [INFO], не проживає у належній позивачу квартирі з 2006 року, а згідно копії довідки Управління праці та соціального захисту населення Першотравневої районної у м.Чернівці ради №101 від 27.01.2015 року, державну соціальну допомогу у зв'язку з інвалідністю [PERSON] отримує з 12.09.2014 року. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на те, що відсутність [PERSON] по місцю реєстрації пов'язана з його захворюванням та встановленням групи інвалідності. Матеріали справи не містять доказів щодо поважності відсутності інших відповідачів за місцем своєї реєстрації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування будинком [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в житловому приміщення без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 2,3 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачів, окрім [PERSON], підлягає стягненню в рівних частках судовий збір в дохід держави. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved