Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

20.04.2017 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.04.2010 року між банком та [PERSON] укладено\~договір, відповідно до якого\~банк надав, а відповідач отримала кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~Договір складається із\~підписаної відповідачем заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. У звязку з тим, що відповідач належним чином зобовязання за договором\~не виконувала,\~станом на\~31.03.2017 року утворилась заборгованість всього в сумі 11332, 26 грн., з яких:\~138,50 грн.\~заборгованість за кредитом; 7177,94 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн.\~пені, а також штрафи - 500 грн. фіксована частина та 515,82 грн.\~процентна складова.\~\~Банк просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та розподілити судові витрати (а.с.46-48). Представник банку у судовому засіданні вимоги за позовом підтримав, посилаючись на обставини зазначені у ньому. Відповідач у судовому засіданні 19.09.2017 року вимоги за позовом не визнала та пояснила, що дійсно 07.04.2010 року між нею та банком було укладено договір, відповідно до якого\~банк надав їй кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вона дійсно допускала порушення умов договору у 2013 році та не повністю здійснювала погашення заборгованості. Але у 2014 році вона у повному обсязі здійснила погашення заборгованості за кредитом, у звязку із чим працівники банку після погашення нею заборгованості кредитну картку забрали. З того часу банк їй жодним чином не повідомляв про наявність заборгованості та про неї вона дізналась лише після отримання позовної заяви. У судове засідання 14.03.2017 року [PERSON] не з"явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення відповідача та представника банку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 07.04.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. У анкеті-заяві вказано, що [PERSON] ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. Зазначено, що Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті Приватбанку, вона зобовязалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. На підставі вказаного договору відповідач отримала платіжну картку кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підтверджено в судовому засіданні відповідачем, а також отримала кредит у сумі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки закінчився у березні 2013 року. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31.03.2017 року виникла заборгованість в сумі 11332,26 грн., з яких: 138, 50 грн. заборгованість за кредитом; 7177, 94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. заборгованість по пені, штрафи: 500 грн.( фіксована частина) та 515,82 грн.\~(процентна складова). Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як свідчать надані банком розрахунок заборгованості станом на 31.03.2017 року, виписка про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] , станом на 18.07.2014 року, після часткового погашення відповідачем заборгованості за кредитом, на тіло кредиту 138, 50 грн. банком нараховано проценти за користування кредитом в сумі 7177,94 грн. (а.с.51-52) При цьому з 07.04.2010 року по 29.08.2014 року банк виходив з процентної ставки 30 % річних, з 01.09.2014 року 34,80 процентів річних та з 01 квітня 2015 року 43,20 процентів річних. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Проте, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. При цьому належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, у справі відсутні (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року). У анкеті-заяві, поданій [PERSON] на видачу кредиту, у довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відсутня її письмова згода на підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки, а також відсутні відомості про те, до якого розміру банк має право підвищити процентну ставку за користування кредитом. Відсутні відомості про можливі розміри підвищеної процентної ставки і в Умовах і правилах надання банківських послуг, на ознайомлення з якими відповідача, як клієнта, посилається банк. Отже, за таких обставин, оскільки відповідач, як споживач банківських послуг, надавала письмову згоду на укладення кредитного договору відповідно до умов, зазначених у довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (а.с. 6), погодилась на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості, саме ця процентна ставка має враховуватись при обчисленні процентів за користування кредитом. Згідно здійсненого судом розрахунку за період з 07.04.2010 року по 31.03.2017 року заборгованість по процентам становить 127,70 грн. (проценти станом на 29.08.2014 року становлять 18,88 грн., 138,50 : 100 х 30 = 41,55 сума заборгованості за процентами за рік, 41,55 : 360 = 0,1154 сума заборгованості за відсотками за один день, 0,1154 х 943 дні = 108,82 сума заборгованості за процентами за період з 01.09.14 по 31.03.17 за відсотковою ставкою 30 %, 18,88 + 108,82). Саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає до стягнення з відповідача на користь банку. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. У разі порушення боржником зобовязання він, відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України, зобовязаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Крім зазначених вище обставин судом, встановлено, що банком у розрахунку заборгованості відповідачу [PERSON] за зазначеним договором одночасно нарахована пеня і штрафи, що відповідно до ст. 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. \~\~\~\~ Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Оскільки за порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором даним рішенням стягуються штрафи, як вид цивільно-правової відповідальності, то в задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 138,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 127,70 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частка) та 515,82 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, у сумі пропорційній до задоволених вимог, суд покладає на рахунок відповідача та вважає за необхідне стянути з [PERSON] на користь банку 180 грн 96 коп судового збору, виходячи з наступного розрахунку - 1282, 02 (розмір задоволених вимог) : на 11332, 26 (розмір заявлених вимог) = 0,1131 * 1600 (сума сплаченого судового збору) = 180, 96. На підставі викладеного,

Outcome: partial