Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 24.06.2008 року між ПАТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 18633,91 дол. США на купівлю автомобіля для особистих потреб, відповідно до умов договору позичальник зобов'язувалася своєчасно сплачувати кредит, проценти, нараховані за обслуговування кредиту, але своїх зобов'язань не виконала, загальна сума заборгованості позичальника з нарахованими процентами на 08.06.2015 року становить 10 091 ,80 доларів США та пенею в сумі 3343 грн.94 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники. Оскільки позичальником умови кредитного договору не виконані, то позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану вище суму боргу та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника ПАТ «Креді Агріколь Банк», в якому вказано на те, що позивач позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до суду також не з'явилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв щодо розгляду справи без їх участі на адресу суду не надходило, а тому на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою представника позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між АТ «Індекс-Банк» та відповідачем [PERSON] 24.06.2008 року було укладено кредитний договір № 135/734117, за умовами якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 18663,91 долар США на строк по 23.06.2014 року включно на купівлю автомобіля для особистих потреб, а позичальник повертає кредит банку щомісячно до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором /Додаток № 1, який є невід'ємною частиною цього договору/, що стверджується копією кредитного договору. В п.1.4.1 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно проценти в розмірі 10,9 % річних у валюті кредиту, починаючи з дня списання коштів з рахунку позичальника, до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором. Позичальник зобов'язувався погашати суму кредиту /частину кредиту/ в терміни згідно умов цього договору та сплачувати банку нараховані проценти в розмірі та у строки, визначені договором /п.3.3.2/. Згідно з п.5.2 договору у разі прострочення позичальником сплати процентів, а також прострочення повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня /пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату сплати/. З матеріалів справи також вбачається, що 14.04.2009 року між банком та позичальником укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 135/734117 від 24.06.2008 року, умовами якого змінено строк користування кредитом -з 24.06.2008 року по 23.06.2018 року; порядок повернення кредиту -до 14 числа поточного місяця. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АТ «Індекс-Банк» та відповідачем [PERSON] 24.06.2008 року укладено договір поруки, на підставі якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору, що слідує з копії договору поруки. Як вказано в п.2.1 договору поруки, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником за кредитним договором. Згідно п.3.1 цього договору, сторони встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. 14.04.2009 року між банком, позичальником та поручителем укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 24.06.2008 року, якою внесено зміни в договір поруки щодо строку виконання зобов'язань за кредитним договором -не пізніше 23 червня 2018 року. В суді було встановлено, що позичальник порушила умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, передбачених умовами кредитного договору. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який було проведено позивачем станом на 08.06.2015 року. Так, за позичальником рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 9589,15 дол. США, заборгованість за процентами в сумі 502,65 дол. США, всього 10091,80 дол. США, пеня в сумі 159,04 дол. США за період з 20.01.2015 року по 08.06.2015 року, що за офіційним курсом НБУ на день сплати /1 дол. США =21,025806 грн./ становить 3343 грн.94 коп. Цей розрахунок приймається судом до уваги, оскільки він проведений згідно з умовами кредитного договору, при цьому враховано всі здійснені позичальником платежі на погашення кредиту. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач просив суд стягнути суму заборгованості достроково. Відповідно до п.п.3.2.5 -3.2.6 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у разі несплати позичальником заборгованості за кредитом /частиною кредиту/ та/або процентів за користування кредитом згідно з п.2.4 договору протягом 30 днів. А тому з врахуванням приписів наведених вище правових норм та умов кредитного договору і договору поруки, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором достроково, оскільки позичальником порушено умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. З матеріалів справи також вбачається, що ПАТ «Креді Агріколь Банк» є правонаступником АТ «Індустріально-експорний банк» та ПАТ «Індустріально-експортний банк», що стверджується витягом зі Статуту банку. Відповідачами було надіслано до суду письмові заперечення проти позову, в яких відповідачі вказують на те, що ними на погашення кредиту внесено більш ніж 20000 дол. США, що характеризує їх як сумлінних платників, але банком їм відмовлено у здійсненні коригування суми кредитних зобов'язань у національну валюту України, вони вважають, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту надання кредитних коштів, крім того, вважають необґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості в іноземній валюті, також просять суд при ухваленні рішення врахувати їх заперечення та відмовити позивачу у стягненні пені на суму 3343 грн.94 коп. Але суд виходить з наступного. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Застосування іноземної валюти як засобу платежу врегульовано і дозволено Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки і банківську діяльність». Крім того, згідно Закону України «Про виконавче провадження» рішення судів про стягнення коштів в іноземній валюті підлягають виконанню таким же чином, як і про стягнення коштів в гривнях. Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. В постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року викладено правову позицію стосовно того, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. З матеріалів справи вбачається, що позивач має банківську ліцензію на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Тобто, вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками в іноземній валюті підлягають до задоволення. Посилання відповідачів в письмових запереченнях на ті обставини, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачі не оспорюють наявність кредитного договору, самі вказують у письмових запереченнях на те, що банком їм надано кредит в сумі 18663,91 дол. США. Суд також вважає, що позивачем правомірно було надано споживчий кредит в іноземній валюті. Так, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. В даному випадку кредитний договір було укладено сторонами 24.06.2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Як вказано вище, відповідачі в письмових запереченнях на позов просять суд відмовити банку у стягненні пені. За ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснено в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення ч.3 ст.551 ЦК про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Отже, за положеннями ст.551 ЦК України суд може тільки зменшити розмір пені з врахуванням певних обставин, а не звільнити від її сплати. Як вбачається з розрахунку заборгованості, копій квитанцій, доданих відповідачами до заперечення, ними сплачувалися кошти на погашення кредиту по лютий 2015 року; на погашення кредиту сплачено 1931,78 дол. США, в рахунок погашення простроченої заборгованості -7142,98 дол. США, нараховано відсотків 10282,83 дол. США, з них підлягає до сплати тільки 502,65 дол. США, решту сплачено відповідачами, тобто, сплачено 50 % тіла кредиту, строк договору до 2018 року, майже повністю сплачено нараховані позивачем відсотки. А тому з врахуванням обсягу виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачами, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 500 грн., що становить 15 % від суми нарахованої позивачем пені -3343 грн.94 коп. На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача і судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 2155 грн.32 коп.- порівну з кожного по 1077 грн.66 коп.

Outcome: partial