Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві від 14.08.2017р. (ар.с.179-184) зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.10.2007 року [PERSON] (далі Відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "тарифами банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31.07.2017 року становить 21934, 84 грн., а саме: заборгованість за кредитом 11687 грн. 86 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 10246 грн. 98 коп. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 22012,96грн. (яка складається з заборгованості за кредитом 11687 грн. 86 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 8800грн. 67 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штрафу (процентна складова) 1024 грн. 43 коп.), яка була стягнута відповідно до рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року. Таким чином різниця становить 1446, 31грн., яка складається з наступного: 1446,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) 72 грн. 32 коп.). Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 2018грн.63коп. та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовні, наполягала на їх задоволенні. Також додатково пояснила, що дійсно відповідач всього один раз отримував кредитну картку в Приватбанку. Після закінчення строку її дії в жовтні 2010 року, нову картку не отримував. За період після стягнення з нього заборгованості відповідно до рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року з відповідача була стягнута сума станом на 30.04.2017р. в розмірі 21672грн.20коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (ар.с.146-148). Дана сума була списана з його картки, на яку він отримує заробітну плату. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що кредитна картка йому надавалась строком дії по жовтень 2010 року. Після цього він дію договору не продовжував, нової кредитної картки не отримував та кредитними коштами не користувався взагалі, тому вважав, що у нього не має взагалі ніяких договірних відносин з Приватбанком. [PERSON] за це сума, яка була стягнута з нього за рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року виплачена ним Приватбанку у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (ар.с.149-152). Вважає, що строк дії договору співпадав зі строком дії картки, а строк дії картки закінчився у жовтні 2010 році. У даному випадку банк вже стягнув з відповідача заборгованість по кредитному договору: тіло кредиту, відсотки та штрафні санкції відповідно до рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року. Відповідач після стягнення з нього заборгованості нової кредитної картки не отримував та відповідно ніякими кредитними коштами банку не користувався, а отже банк безпідставно нараховує відповідачу проценти за користування кредитними коштами, якими по суті відповідач не користується вже понад сім років. У задоволенні позовних вимог позивача просив відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав: Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (ар.с.21-22), згідно якого останній отримав кредит, шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок, який було відкрито відповідно договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, [PERSON] повинен сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між позивачем та відповідачем становить підписана заява, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідача. Матеріали справи також містять Умови та правила надання банківських послуг ПАТ\~КБ\~ «Приватанк», з останніх, зокрема, вбачається за яких умов та за якими правилами банк надає позичальнику кредит на платіжну картку (а.с.23-34). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 3.1. вказаних Умов, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначений в заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк заключають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки Банку» у Заяві. Пунктом 3.5. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ\~КБ\~ «Приватанк» визначено, що пам'ятка клієнта оформлюється і являється невід'ємною частиною договору лише у випадках оформлення і видачі платіжної картки за кредитною схемою. Згідно зі\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1,2\~ст. 639 ЦК України\~визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як убачається зі змісту заяви про оформлення кредитної картки, договір про надання банківських послуг між ПАТ\~КБ\~ «Приватанк» та відповідачем [PERSON] повинен складатися із заяви, Памятки клієнта, Правил надання банківських послуг та тарифів. Окрім того, згідно з п. 3.5. Умов та Правил надання банківських послуг, невід'ємною частиною договору за умови оформлення та видачі платіжної картки по кредитній схемі являється пам'ятка клієнта. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження отримання позичальником пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, наявність яких у сукупності із заявою і свідчила би про укладення між банком та позичальником договору про надання банківських послуг. За змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16 цс15, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Крім того, представник банку у судовому засіданні підтвердив, що після закінчення терміну дії кредитної картки у жовтні 2010 року, ця картка не перевидавалася і нову кредитну\~\~картку відповідач не отримував. Отже, з часу закінчення терміну дії тієї картки пройшло 7 років. Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Разом з цим підпунктами 3.1.1., 3.1.3 п.3 Розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що строк дії Картки зазначений на лицьовій стороні Картки (місяць та рік). По закінченню строку дії відповідна Картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява Тримача про закриття Картрахунка, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку та при виконанні інших умов продовження передбачених договором. В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна Карта, передбачена умовами Заяви, була видана [PERSON], після закінчення строку дії первісної картки у жовтні 2010 року. [PERSON] за це пунктом 9.6. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що при відсутності на Картрахунку грошових коштів в розмірі достатньому для оплати послуг банку для продовження дії Картки та при ненадходженні грошових коштів на протязі 3 місяців з моменту закінчення строку дії картки, Банк стягує комісію за обслуговування рахунка відповідно до діючих тарифів. У випадку, якщо залишок на Картрахунку є меншим ніж комісія, встановлена тарифами Банка, то розмір комісії за обслуговування Картрахунка встановлюється в розмірі залишку коштів на Картрахунку. При нульовому залишку коштів на неактивному Картрахунку карти, останній закривається. Таким чином у даному випадку ніякої мови не може йти про автоматичну пролонгацію даного договору, так як це суперечить п.9.6. Умов та Правил надання банківських послуг та підпунктам 3.1.1., 3.1.3 п.3 Розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг. Будь-яких доказів, що після закінчення терміну дії кредитної картки, ця картка перевидавалася і відповідач отримував нову платіжну\~\~картку, банком суду не надано. [PERSON] за це у судовому засіданні представник позивача підтвердив, що нової картки після закінчення строку дії у жовтні 2010 року відповідач не отримував. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. У даному випадку строк погашення кредиту в повному обсязі настав у жовтні 2010 року, оскільки закінчився строк дії договору. За даних обставин та у відповідності до п.9.6. Умов та Правил надання банківських послуг, картрахунок повинен бути закритим. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору\~\~після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих\~\~самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав\~\~[PERSON] грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 22.10.2007року не виконав. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-167цс14 від 12.11.2014 року та № 6-103 цс 14 від 24.09.2014 року, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Також слід зазначити, що відповідно до рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року з відповідача [PERSON] на користь Приватбанку була стягнута заборгованість в сумі 22012,96грн. (ар.с.10). Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, після набрання рішенням законної сили та станом на 30.04.2017 року із зарплатної картки відповідача була списана сума в розмірі 21672,20грн., на підтвердження чого надала розрахунок станом на 30.04.2017р. (ар.с.146-148). У судовому засіданні також було встановлено, що за період з 29.10.2017р. (час набуття рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року законної сили) та станом на 31.07.2017р. сума погашення за наданим кредитом склала вже 24894грн.54коп., що підтверджується розрахунком (ар.с. 186-190). Ця сума погашалася відповідачем у період після набрання рішення законної сили та станом на 31.07.2017р. Відповідно до пункту 5.6.1 Правил користування платіжною карткою, черговість та розмір погашення боргових зобовязань здійснюється в порядку, викладеному в Памятці клієнта. Разом з цим, як було встановлено у судовому засіданні в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження отримання позичальником пам'ятки клієнта. Така памятка клієнта не була надана суду як доказ і під час судового розгляду. Отже є незрозумілим з чого взагалі виходив позивач нараховуючи проценти відповідачу та куди взагалі йшли ті суми, що банк списував у відповідача з його зарплатної картки, яка є відмінною від його кредитної картки. Що стосується розрахунку заборгованості, то він по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір заявлених вимог. Однак, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Таким чином у судовому засіданні було встановлено, що починаючи з 29.10.2012 р. (день набрання чинності рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року) стягнута за вказаним рішенням сума не є сумою кредиту, а є сумою боргу боржника перед стягувачем. При цьому, згідно\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. З наведеного суд вбачає, що, саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Таким чином при стягненні всієї суми кредиту\~та відсотків за судовим рішенням, договір є фактично вичерпаним, кредитні правовідносини припиняються і переходять у площину виконання судового рішення, а у\~боржника виникає нове зобовязання з виконання судового рішення. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у рішенні, прийнятому за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1\~ст.355 ЦПК України, згідно зі\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена цим договором або законом, є порушенням\~ст. 611 ЦК України. Таким чином, приймаючи до уваги, що, проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями, і, водночас, нараховуються на суму позики, а не на суму боргу, яка вже стягнута відповідно до судового рішення, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Окрім цього, суд звертає увагу на наступне. В позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.07.2017 року становить 21934, 84 грн., а саме: заборгованість за кредитом 11687 грн. 86 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 10246 грн. 98 коп. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 22012,96грн. (яка складається з заборгованості за кредитом 11687 грн. 86 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 8800грн. 67 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штрафу (процентна складова) 1024 грн. 43 коп.), яка була стягнута відповідно до рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012 року. На думку представника позивача різниця становить 1446, 31грн. Разом з цим, якщо від 21934,84грн. відняти 22012,96грн., то результат буде дорівнювати 78,12 (мінус сімдесят вісім грн.. дванадцять копійок). Окрім цього як було встановлено у судовому засіданні у період після набрання рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.10.2012р. законної сили, тобто з 29.10.2012р. та станом на 31.07.2017р. сума погашення за наданим кредитом склала - 24894грн.54коп. (ар.с. 186-190). Отже за математичними розрахунками наявність будь-якої заборгованості взагалі не підтверджується. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.10.2007 року - не підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed