Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

12.07.2016 р. до Подільського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому заявник просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації до ТМО «Психіатрія» [PERSON], [INFO]. Заява мотивна тим що, 11.07.2016 р. о 10.10 год. за направленням дільничного лікаря-психіатра психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги [PERSON] була доставлена до ТМО «Психіатрія». Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.10.2001 р. [PERSON] визнана недієздатною, її опікуном є [PERSON], яка наполягає на госпіталізації підопічної до стаціонару. Але рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. А тому просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації [PERSON] до ТМО в судовому порядку. В судовому засіданні представник психічного закладу Нечипоренко М.Г. (за довіреністю), який також є і лікарем-психіатром, підтримав заяву та дав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки, попередні курси лікування в стаціонарі і те, що хвора потребує стороннього догляду та нагляду, показань для лікування в умовах психіатричного стаціонару на час огляду не виявлено. Але, враховуючи категоричне наполягання опікуна на стаціонарному лікуванні [PERSON], психіатричний заклад вирішив звернутися до суду для вирішення цього питання. Додав, що госпіталізація пацієнтки була планова, за направленням дільничного лікаря-психіатра, загострення психічного стану у [PERSON] не має, за своїм діагнозом (виражена розумова відсталість) вона є безпечною для оточуючих та не вчиняє ніяких дій, які б були небезпечні для неї та оточуючих. Крім того, на теперішній час хвора може отримувати лікування амбулаторно та не потребує лікування саме6 в умовах стаціонару. Вказав, що для таких хворих є спеціалізовані інтернати. В судовому засіданні недієздатна особа [PERSON], присутність якої відповідно до ст.281 ч.2 ЦПК України є обов'язковою, до факту госпіталізації ставиться байдуже і не може висловитися з цього приводу. Законний представник [PERSON] в судовому засіданні просила надати дозвіл на госпіталізації її підопічної, яка є її племінницею, та пояснила, що вона 07.07.2016 р. отримала направлення у лікаря-психіатра для [PERSON], бригаду ШМД викликала, оскільки підопічна боїться громадського транспорту. Наполягає, що [PERSON] потребує лікування в стаціонарі, оскільки того, лікування, яке їй призначив дільничний лікар-психіатр, вона вважає недостатнім. Влаштовувати підопічну в інтернат, вона не буде. Прокурор в судовому засіданні вважала необхідним відмовити в госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, оскільки відсутні встановлені законом підстави для цього. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Згідно з рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.10.2001 р. у цивільній справі № 2-2443/01 р. [PERSON], [INFO], визнана недієздатною. Розпорядженням Дніпровської РДА в м.Києві від 11.12.2001 р. № 195 опікуном на [PERSON] призначена [PERSON]. 11.07.2016 р. о 10.10 год. психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], була доставлена до ТМО «Психіатрія». Особа госпіталізована на підставі направлення лікаря-психіатра Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 07.07.2016 р. в зв'язку з погіршенням психічного стану (в направленні відображено, що стереотипні скарги опікуна: била головою об стінку, шкрябала собі обличчя). Госпіталізація відбулася за згодою [PERSON] На підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] є інвалідом 1 групи за психічним захворюванням безстроково. Згідно акту лікарсько-консультативної комісії від 12.07.2016 р., комісія, оглянувши [PERSON], прийшла до висновку, що, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки, попередні курси лікування в стаціонарі і те, що хвора потребує стороннього догляду та нагляду, показань для лікування в умовах психіатричного стаціонару на час огляду не виявлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу відсутні. А відтак заява ТМО «Психіатрія» не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу ", Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р.,

Outcome: dismissed