Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсною заявою, у якій просив визнати втратившим право користування житловим приміщенням [PERSON] - відповідача по справі. В поданій заяві позивач зазначив, що являється власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] - неповнолітній син відповідачки [PERSON] - колишнього власника вказаної квартири. Під час продажу квартири між відповідачкою та позивачем була домовленість, що її неповнолітній син буде знятий з реєстрації в цій квартирі, але [PERSON] в добровільному порядку відмовилась виписувати сина. Фактично вона мешкає за адресою : [ADDRESS] . Реєстрація [PERSON] , [INFO] в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, обмежує останнього в праві розпорядження своєю власністю, оскільки відповідно до Інструкції про порядок проведення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5, за наявності реєстрації місця проживання в будинку (квартирі) неповнолітньої дитини, вони не можуть укладати правочини щодо цього нерухомого майна без відповідної на те згоди органу опіки та піклування. Відповідачка зареєстрована в РФ з 2015 року, а фактично вже більше 5 років мешкає за іншою адресою у м.Попасна і в квартирі позивача не проживає і ніколи не проживала, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її чи її сина в квартирі не має. Договору найму житлового приміщення з нею позивач не укладав. В зазначеній квартирі не залишилося речей та документів відповідачки. В добровільному порядку вирішити питання про зняття з реєстрації відповідачі не бажають. За викладених обставин, позивач не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом. За таких підстав, позивач звертається до суду із дійсною заявою,в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідачка тривалий час, більше 3-х років не проживають по зазначеній адресі за незалежних причин, ніяких обов`язків по сплаті комунальних послуг не несуть. До початку судового засідання позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив задовольнити поданий позов та справу роглядати без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви позовні вимоги визнала, просила суд розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Попаснянської РДА у судове азсідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти позовних вимогг не заперечувала. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову являється захист прав власності на житло, яке знаходиться у приватній власності позивача, що регулюється цивільним законодавством, а також положеннями житлового законодавства. Відповіднодо положень ст. 383 ЦК України та ст.150 Житлового Кодексу України - власник має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. На підставі ст.71 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з врахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. При цьому, згідно ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ст.72 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 3 ст. 29 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. До цього ж також, суд у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України вважає необхідним застосувати при розгляді даної справи положення п.34 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.Таким чином, припинення права власності на квартиру припиняє його право на користування цим житлом. З припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім`ї також втрачають право користування цим приміщенням. Оскільки право власності відповідачки було припинено в 2016 році, то і її син, який є членом її сім`ї, також втратив право на користування цим житлом. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи зазначені правові положення, суд зазначає, що діюче законодавство регулює правовідносини між особами щодо права користування та розпорядження власністю, а саме між власниками, членами їх сімей та колишніми власниками. Між тим, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). А так, враховуючи, що діюче законодавство не регулює правовідносини між власником житла та членами сім"ї колишнього власника житла - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень, що регулюють правовідносини між власником житла та попереднім власником, які викладені вище. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 04 липня 2016 року позивач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] у [PERSON] - відповідача по справі ( а.с.4-5). Відповідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ( а.с.11). Згідно акту депутата Попаснянської міської ради [PERSON]., складеного в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , про обстеження матеріально-побутових умов, гр. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , в квартирі прописаний, але не мешкає [PERSON] , 2011 року народження. ( а.с.7) Довідкою, виданою головним спеціалістом сектору із загальних питань міста Катайська Курганської області РФ підтверджено, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований постійно за адресою: [ADDRESS] ( а.с.10). Враховуючи надані позивачем докази до позову, суд вважає, що прав передбачених ст.78 Житлового Кодексу УРСР щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у відповідача не виникає, так як позивачем доведено, що відповідачі тривалий час не виконують свої обов`язки по належному утриманню житла, без поважних причин, та відсутні у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин. Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що неповнолітній син відповідачки [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] тривалий час, а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст.71 ЖК України повинний бути визнаний такими, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки без поважних причин. На підставі викладеного, ст. ст.71,72, 78, 150 ЖК України, 405 ЦК України,

Outcome: approved