Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

у січні 2020 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про стягнення на його користь 300 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позову, посилається на те, що він працював у ТДВ «Шахта «Білозерська» гірником очисного забою 5 розряду. 17 грудня 2018 року в 4 зміну о 23:55 годині заступником начальника з видобування вугілля № 2 [PERSON] був проведений інструктаж безпечного виконання наряду. Прибувши на робоче місце, гірник очисного забою [PERSON] виконував роботи згідно отриманого наряду в південній корінній лаві уклону № 3 пласта l8 горизонту 550 метрів. 18.12.2018 року після відпрацьованої робочої зміни, о 09:30 годині позивач знаходився в південній корінній лаві уклону № 3 пласта l8 горизонту 550 метрів під секцією № 1 механізованого комплексу ЗКД-90, для подальшого пересування на конвеєрний штрек південної корінної лави уклону № 3 пласта l8 горизонту 550 метрів та виїзду на поверхню. Гірник очисного забою [PERSON] не зупинив працюючий конвеєр СП-326 та почав через нього переходити. Шматок породи (розміром 0,5 x 0,4 x 0,6 метрів), що рухався по конвеєру, зачепив гірника очисного забою [PERSON] , він втратив рівновагу та впав на ліве стегно, травмувавши його. Позивач покликав на допомогу гірника очисного забою [PERSON] , який знаходився від нього на відстані 3 метри, та який зупинив скребковий конвеєр СП-326. Діагноз, встановлений позивачу згідно з листком непрацездатності: закритий перелом лонної кістки зліва, без зміщення, забій, садна верхньої третини - середньої третини лівого стегна. За наслідками чого були складені акти форми Н-1 та Н-5 від 21 грудня 2018 року, в яких нещасний випадок, який стався з позивачем, вважається пов`язаним з виробництвом. Позивачу встановлена третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Ступінь втрати працездатності встановлена у 60%. 22 жовтня 2019 року позивача було звільнено з ТДВ «Шахта «Білозерська» відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я. Внаслідок отриманої травми йому були заподіяні фізичний біль, незворотні порушення здоров`я, обумовлені наслідками травми, які призводять до обмеження життєдіяльності, фізичним і душевним стражданням, була порушена його нормальна життєдіяльність, тривалий час знаходився на лікуванні. Крім того, його звільнено з підприємства за станом здоров`я, позивач залишився без роботи, а його сім`я у тяжкому матеріальному стані, оскільки його дохід був основним в родині. Всі кошти йдуть на лікування, а його родина несе додаткові витрати на нього, через що він відчуває себе неповноцінною людиною. У зв`язку з отриманою травмою, змінився його спосіб життя, що завдає йому значних моральних страждань. Позивач вказує, що йому заподіяна істотна моральна шкода, яку він оцінює у 300 000,00 грн. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечення на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем, та під час виконання трудових обов`язків 18 грудня 2018 року з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму. Визнав, що за наслідками розслідування нещасного випадку позивачу було видано акти Н-1 та Н-5 від 21.12.2018 року. А висновком МСЕК було встановлено втрату працездатності в 60% та встановлено третю групу інвалідності. Проте, в діях посадових осіб роботодавця порушень вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки не виявлено. Вважають недоведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки висновки МСЕК не містять свідчень про те, що крім втрати професійної працездатності МСЕК встановила ще і наявність моральної шкоди внаслідок цього ушкодження здоров`я. Крім того, в п. 10 акту Н-1 комісією встановлено, що при виконанні робіт сам [PERSON] грубо порушив п.п. 1.2, 1.8 «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою», що призвело до нещасного випадку. За результатами розслідування був виданий наказ №265-ОТ від 28.12.2018 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення Правил безпеки в вугільній промисловості, інструкції по охороні праці для гірника очисного забою. Зазначив, що позивачем не надано доказів протиправності діяння відповідача та доказів вини відповідача в її спричиненні. Проте, наявний причинний зв`язок між діями позивача та нещасним випадком. Крім того, вважають, що позивачем не наведено в чому саме полягали його моральні страждання, та якими доказами це підтверджується. А тому вважають, що позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають. (а.с.48-49) Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії [NUMBER] , позивач [PERSON] з 07.11.2007 року по 22 жовтня 2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачем (а.с.12-14). 02 квітня 2014 року остаточно переведений в межах підприємства гірником очисного забою V розряду підземно, з повним робочим днем в шахті, на підставі наказу № 41вн від 04 квітня 2014 року. (а.с.14) Відповідно до акту № 8 про нещасний випадок на виробництві від 21 грудня 2018 року, затвердженого директором ТДВ «Шахта «Білозерська», [PERSON] є потерпілим від нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який трапився 18 грудня 2018 року в ТДВ «Шахтоуправління «Білозерське». Діагноз: закритий перелом лонної кістки зліва, без зміщення. Забій, садна верхньої третини - середньої третини лівого стегна. (а.с. 15-18) Згідно п.п. 7, 10 акту № 8, причиною нещасного випадку встановлено невиконання вимог інструкції з охорони праці. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, визнано [PERSON] - гірника очисного забою дільниці з видобування вугілля № 2 ТДВ «Шахта «Білозерська» під час пересування гірничими виробками, не слідкував за особистою безпекою, допустив ризик, що призвело до нещасного випадку (пересувався через рухомий скребковий конвеєр СП-326), чим порушив п.п. 1.2, 1.8 «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою». (а.с.17-18) З акту проведення розслідування нещасного випадку, який стався 18 грудня 2018 року о 09:30 годині від 21 грудня 2018 року вбачається, що комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з [PERSON] пов`язаний з виробництвом. Встановлено особу, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, - [PERSON] - гірник очисного забою дільниці з видобування вугілля № 2 ТДВ «Шахта «Білозерська» під час пересування гірничими виробками, не слідкував за особистою безпекою, допустив ризик, що призвело до нещасного випадку (пересувався через рухомий скребковий конвеєр СП-326), чим порушив п.п. 1.2, 1.8 «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою». (а.с.19-23) Наказом в.о. директора ТДВ «Шахта «Білозерська» [PERSON]. № 265 від 28 грудня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою» наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності ГРОЗ дільниці № 2 [PERSON] , табельний № 13300348, після його одужання. (а.с.51) У період з 18 грудня 2018 року по 20 лютого 2019 року [PERSON] знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» з діагнозом: закритий перелом бокової маси зліва на рівні S 1-2-3 хребців зі зміщенням; закритий перелом лобкових кісток з незначним зміщенням; закритий перелом куприка з незначним зміщенням; забій, садна в/3-с/3 лівого стегна, що підтверджується епікризом історії хвороби №7634. (а.с.24-25) На підтвердження наявності отриманих травм та ушкоджень тіла, позивачем надано також до суду висновок за результатами мультиспиральної КТ (а.с.27), висновки від 03.01.2019 року (а.с.28) та від 02.04.2019 року (а.с.30) МСКТ кісток тазу. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 062957 від 05 вересня 2019 року [PERSON] встановлено з 05 вересня 2019 року ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності-трудове каліцтво. Протипоказана важка фізична праця, тривале прибування на ногах. (а.с.26) Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 05 вересня 2019 року, [PERSON] визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках у розмірі 60 % первинно, внаслідок трудового каліцтва 18 грудня 2018 року. Потребує медикаментозного, санаторно-курортного лікування, рекомендовано пересування з палицею, ортопедичне взуття та фіксуючий пасок. Дату переогляду встановлено на 05 вересня 2021 року. (а.с.29) 22 жовтня 2019 року [PERSON] звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою допомоги в розмірі одного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. (а.с.14) Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ч. ч. 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, крім іншого: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України своїм рішенням № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 визначив, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XІV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Факт наявності в позивача ушкодження здоров`я підтверджений висновком МСЕК, яким первинно позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що дає підстави суду визнати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків у товаристві з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди. Актом форми Н-1 від 18 грудня 2018 року № 8 дійсно, як на це вказує відповідач, не передбачено вини роботодавця у заподіянні шкоди. Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові [PERSON] до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини другої статті 153, статті 173, частини першої статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності. Крім того, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, враховуючи положення ст. 2 Кодексу законів про працю України, позивач, працюючи в шахті, мав право на здорові та безпечні умови праці, мав право на матеріальне забезпечення на випадок повної або часткової втрати працездатності. Як встановлено судом, внаслідок отриманих травм позивач відчуває фізичний біль, йому завдано незворотні порушення здоров`я, обумовлені наслідками травми, які призводять до обмеження життєдіяльності, фізичним і душевним стражданням, була порушена його нормальна життєдіяльність. Позивач потребує періодичного медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Крім того, відповідно до медичних документів йому протипоказана важка фізична праця, тривале прибування на ногах. Також, рекомендовано пересування з палицею, ортопедичне взуття та фіксуючий пасок, що завдає додаткових незручностей та моральної напруги. Позивача звільнено з підприємства за станом здоров`я, він залишився без роботи та протягом тривалого часу він позбавлений можливості фінансово забезпечувати свою сім`ю. Такі обставини в сукупності викликають моральні страждання, які тривають значний час. Отже, позивач внаслідок отриманої травми позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров`я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Суд встановив, що обставини заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами. Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок отриманої травми, в результаті якої йому встановлено первинно 60% втрати професійної працездатності, характеру ушкодження здоров`я, зокрема, закритий перелом бокової маси зліва на рівні S 1-2-3 хребців зі зміщенням; закритий перелом лобкових кісток з незначним зміщенням; закритий перелом куприка з незначним зміщенням; забій, садна в/3-с/3 лівого стегна. При цьому суд враховує також вину в настанні нещасного випадку самого позивача, яка полягала в порушенні п.п. 1.2, 1.8 «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою», шляхом пересування через рухомий скребковий конвеєр СП-326 в непризначеному для цього місці (місток для перетину скребкового конвеєру), тобто наявна самовпевнена поведінка позивача, який, порушуючи вимоги з охорони праці, мав передбачити насліди такого порушення. Враховуючи викладене та проаналізувавши всі встановлені судом обставини в сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача моральну шкоду в розмірі 25 000 грн і цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору. Частиною 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що на день звернення до суду сума судового збору для фізичної особо за звернення до суду з даним позовом майнового характеру становила 3000,00 грн, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 250,00 грн.

Outcome: partial