overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

\~ позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з серпня 1983року народження. В цьому шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON], 1985року народження, донька Катерина, 1994року народження. З відповідачем не мешкають з липня 2014року, тому що він виїхав у смт. Новодонецьке, де утворив нову сім"ю. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву розглядати справу в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутності сторін . Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не проживають однією сім'єю тривалий час, відповідач фактично створив іншу сім"ю. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 03.08.2011 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони не зійшлися характерами, втратили почуття кохання та взаємоповаги. На даний час вони припинили підтримання сімейних стосунків та прийняли рішення про розлучення, оскільки неодноразове намагання налагодити сімейні стосунки не призвело до бажаного результату. Вважає подальше збереження сім"ї недоцільним, тому просить шлюб розірвати, неповнолітню доньку залишити з відповідачем. Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутність, у зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 03.08.2011 року, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №241. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого сторони не підтримують подружніх стосунків і намірів підтримувати їх в подальшому не мають, тому суд вважає, що шлюб слід розірвати. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини сторін суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз"ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути\~\~ з відповідача заборгованість за кредитним договором №R53700295536В від 07.11.2014 року у розмірі 33376,16 грн. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав Відповідач у судове засідання не з′явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. 07.11.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №R53700295536В, згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 30000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 31 % річних строком дії до 13.07.2016 року. 07.11.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги 3071114нв, згідно умов якого ПАТ «ВТБ Банк»" відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів ( включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ПАТ "ВТБ Банк", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Однак, [PERSON] після відступлення права вимоги за Кредитним договором належним чином не виконала, в зв′язку з чим заборгованість за кредитним договором №R53700295536В від 07.11.2014 року становить 33376,16 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу становить 24701,78 грн. та заборгованість за відсотками становить 8674,38 грн. Відповідно ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк, а згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити відсотки. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 333,76 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути\~\~ з відповідача заборгованість за кредитним договором R53113329252В від 10.09.2012 року у розмірі 9024,29 грн. та за договором №1102798 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів від 10.09.2012 року у сумі 824,54 грн. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав Відповідач у судове засідання не з′явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. 10.09.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір R53113329252В, згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 11200.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 31 % річних строком дії до 10.09.2015 року. 10.09.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір №1102798 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, згідно якого відповідачу встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у сумі 50000,00 грн. зі сплатою 36% річних. 07.11.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги 3071114нв, згідно умов якого ПАТ «ВТБ Банк»" відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів ( включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ПАТ "ВТБ Банк", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Однак, [PERSON] після відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використання спеціальних платіжних засобів зобов′язання за вказаними договорами належним чином не виконав, в зв′язку з чим заборгованість за кредитним договором R53113329252В від 10.09.2012 року становить 9024,29 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу становить 7245,82 грн. та заборгованість за відсотками становить 1778,47 грн., а також заборгованість за договором №1102798 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів від 10.09.2012 року у розмірі 824,54 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у сумі 748,31 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 76,23 грн. Відповідно ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк, а згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити відсотки. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те , що дитина проживає з позивачем , відповідач не виконує свій обов"язок по матеріальному утриманню дитини . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені у позовній заяві . Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила про те , що на даний час вона не працює , перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю , коштів на сплату аліментів не має . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2016 р. відповідач позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і ( або) у твердій грошовій сумі . Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід , частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин , що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі . Судом встановлено , що відповідач не виконує свій обов"язок щодо утримання дитини , а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів на утримання дитини є обгрунтованими . Посилання відповідача на відсутність коштів не є підставою , що звільняє її від обов"язку матеріального утримання дитини . Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. , яка ратифікована постановю Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р. , держава визнає право кожної дитини на рівень життя , необхідний для фізичного , розумового , духовного , морального і соціального розвитку дитини . Батьки або інші особи , які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини . Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України і приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісяця на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання позивач не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що бабі позивача [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується випискою з погосподарської книги №7, особовий рахунок 0517-1 та технічним паспортом на будинок. [INFO] баба позивача [PERSON] померла. Згідно заповіту позивач має право на спадкове майно як спадкоємець за заповітом після смерті матері. Дядьки позивача [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на обов"язкову частку після смерті своєї матері, про що подали відповідні заяви. У відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України у визначений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до довідки КП "Рівненське ОБТІ", вартість житлового будинку становить 156706 грн., право власності на житловий будинок не зареєстровано. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями позивач не може, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] від 30.12.2013р. Згідно ст.328 ЦК України набуття права власності вважається правомірним, якщо набуте на законних підставах. Суд вважає, що позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на законних підставах, що стверджується дослідженими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання позивач не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що батько позивача [PERSON] має на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на будинок. [INFO] батько позивача [PERSON] помер (мати позивача [PERSON] померла [INFO]). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР від 1963р., позивач є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, позивач фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємеців немає. Відповідно до довідки ТзОВ "Землевпорядна фірма "приватна справа" від 16.01.2014 року, інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 52534,00 грн. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачу було відмовлено, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Згідно ст.328 ЦК України набуття права власності вважається правомірним, якщо набуте на законних підставах. Суд вважає, що позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на законних підставах, що стверджується дослідженими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована відповідач, яка в будинку не проживає, речей в ньому не зберігає, оплату за утримання будинку не проводить. Він бажає продати будинок, однак реєстрація в ньому відповідача є цьому перешкодою. Просив усунути перешкоди у користуванні ним будинком, визнавши відповідача таким, що втратив право на користування його приміщенням. Позивач свої вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що в будинку, який успадкований ним після смерті батька, проживали його батьки. Йому відомо про те, що його мати - відповідач по справі, виїхала з будинку ще за життя батька, більш як десять років тому,чи є вона серед живих та де вона знаходиться в даний час, йому не відомо. Він має намір продати будинок, однак покупець дізнавшись про те, що у будинку є зареєстровані особи, від укладення угоди відмовився. Відповідач в судове засідання не з"явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином за останнім відомим місцем проживання та через оголошення в засобі масової інформації. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність відповідача на підставі поданих доказів. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням житлового будинку, який являється власністю позивача. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства. Позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS], який ним успадкований, на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.10.2007 року (справа №2-п-2510/07), в якому зареєстрована відповідач. Свідки [PERSON] та [PERSON] (сусіди позивача) показали, що після Чорнобильської катастрофи в 90-х роках відповідач виїхала з будинку та більше до нього не поверталась, до того часу, коли позивач став власником будинку, будинок був в непридатному для проживання стані. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягає застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.ст.391,405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Враховуючи, що відповідач як член сім"ї власника в жилому приміщенні відсутня понад рік без поважних причин, вона є такою, що втратила право користування ним, тому вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється власником будинку №130 по вул.Селезньова м.Коростеня. В даному будинку зареєстрована відповідач, яка в будинку не проживає, речей в ньому не зберігає, оплату за утримання будинку не проводить. Він бажає продати будинок, однак реєстрація в ньому відповідача є цьому перешкодою. Просив визнавши відповідача такою, що втратила право на користування приміщенням його житлового будинку, зобовязати співвідповідача зняти її з реєстраційного обліку. Позивач свої вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити, подавши про це письмову заяву, справу розглянути в його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з"явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином (відповідач [PERSON] повідомлялась за останнім відомим місцем проживання та через оголошення в засобі масової інформації), до суду не зявились, Коростенським РС УДМС України в Житомирській області подано заяву про розгляд справи у відсутність представника, відповідач [PERSON] клопотань про нерозгляд справи в її відсутність не заявила, заперечень щодо позовних вимог не подала . За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням житлового будинку, який являється власністю позивача. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства. Позивач являється власником житлового будинку №130 по вул.Селезньова в м.Коростені, який ним придбано відповідно до договору дарування від 04.10.2005 року, в якому як член сімї (племінниця) зареєстрована відповідач, яка понад рік в ньому не проживає. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягає застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такою є ст.405 ЦК України, відповідно до якої, у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Враховуючи, що відповідач як член сім"ї власника в жилому приміщенні відсутня понад рік без поважних причин, вона є такою, що втратила право користування ним, тому вимога позивача підлягає задоволенню. Вимога про зобовязання співвідповідача зняти відповідача з реєстраційного обліку є безпідставною, оскільки таке зняття проводиться органом реєстрації на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial