Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про опублікування в газеті «Ічнянська панорама» спростування під назвою «[INFO]» підготовленого [PERSON], та відшкодування моральної шкоди, завданої йому небажанням публікувати спростування раніше розміщеної в газеті недостовірної інформації. Свої позовні вимоги мотивував тим, що газета «Ічнянська панорама» (м. Ічня) засновником і редактором якої є [PERSON], у [NUMBER] від [INFO] року на 1-й сторінці опублікувала недостовірну інформацію щодо нього під назвою «[INFO]». Маючи право на спростування недостовірної інформації, гарантоване ст. 37 ЗУ «Про друковані засоби (пресу) в Україні» 02.04.2014 року разом із супровідним листом він надіслав до редакції газети «Ічнянська панорама» та особисто [PERSON] текст спростування під назвою «[INFO]». Проте дане спростування не було опубліковано, відповіді про причини не опублікування їм не отримано. 04.06.2014 року він повторно надсилав листа до редакції газети «Ічнянська панорама», а також окремо [PERSON] текст спростування з супровідними листами, в яких з посиланням на норми закону обґрунтував своє право на спростування в газеті недостовірної інформації, проте і повторно звернення-вимогу було проігноровано. Рішенням Ічнянського районного суду від 26 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зобов'язати редакцію газети «Ічнянська панорама» та її редактора [PERSON] опублікувати в найближчому номері цього видання текст спростування «[INFO]» в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ « Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», а також задовольнити інші його позовні вимоги. Апелянт зазначає, що рішення суду суперечить ст. 37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та заперечує попереднє судове рішення щодо необхідності спростування наклепницької і провокаційної статті. Вислухавши суддю-доповідача, доводи позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спростування інформації повинно бути викладено за визначеним текстом судового рішення, а не за текстом, наданим позивачем, крім того текст спростування поданий за підписом [PERSON] погоджений з [PERSON], а спростування інформації особою, яка не була учасником судового розгляду і на неї не поширювалась недостовірна інформація законодавством не передбачено. Такий висновок суду не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації ( пресу) в Україні громадяни, юридичні особи і державні органи мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його згоди не допускаються. Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування: 1)порушує положення статті 3 цього Закону; 2)суперечить рішенню або вироку суду, які набрали чинності; 3) є анонімним. Редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування: 1)стосується відомостей, які нею вже спростовано; 2) надійшло з вимогою заявника опублікувати його пізніше, ніж через рік з дня публікації відомостей, що спростовуються. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. По справі встановлено, що в газеті «Ічнянська панорама» від [INFO] року [NUMBER] було надруковано статтю «[INFO]». В квітні та червні 2014 року позивач направив до редакції газети «Ічнянська панорама» та особисто [PERSON] текст спростування під назвою «[INFO]». Текст спростування погоджений з ним, що не суперечить вимогам ст. 277 ЦК України. Рішенням Ічнянського районного суду від 28.03.2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду позов [PERSON] до редакції газети «Ічнянська панорама» та [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, відомості поширені [PERSON] в газеті «Ічнянська панорама» від [INFO] року [NUMBER] про те, що «[INFO]» визнано судом такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача і зобов'язано [PERSON] спростувати вказані відомості у місячний строк із дня набрання рішенням суду законної сили, шляхом опублікування спростування. Проте зазначене судове рішення не містить тексту спростування, який повинна була надрукувати газета - відповідач по справі, а тому вимоги позивача в даній справі про зобов'язання відповідача опублікувати спростування не суперечить зазначеним вище нормам матеріального права. Апеляційний суд вважає, що в іншій частині позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Ухваленням рішенням суду про зобов'язання відповідача опублікувати спростування в газеті відбулася сатисфакція порушеного права позивача. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом зобов'язання редакцію газети «Ічнянська панорама» опублікувати в наступному номері газети «Ічнянська панорама» спростування недостовірної інформації під назвою «[INFO]», текст якого наданий [PERSON], поширеної стосовно [PERSON] газетою „Ічнянська панорама" у [NUMBER] від [INFO] року у статті під назвою „[INFO]". Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] підлягає стягненню з редакції газети „Ічнянська панорама" 365 грн. 40 коп. в повернення судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Outcome: partial