Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів [ADDRESS], виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7, що розташований за адресою: [ADDRESS], орієнтованою вартістю 427 805 грн., виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8, що розташований за адресою: [ADDRESS], орієнтованою вартістю 254 433 грн. 33 коп., автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], орієнтовна вартість якого 25657 грн. 53 коп., причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], орієнтовна вартість якого складає 1680 грн., автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], орієнтовна вартість якого складає 100 951 грн. 59 коп., стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 2006 грн., як 1/2 вкладу до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті відповідачу у разі його виходу із складу засновників та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 листопада 1999 року в Палаці шлюбів м.Кременчука було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. Під час перебування в шлюбі в них народились дві доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають із нею. Усвідомлюючи, що збереження шлюбу неможливе, відповідач звернувся до Автозаводського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, який 02.04.2012 року було задоволено. Ще до розірвання шлюбу між ними було досягнуто домовленості що розподіл майна ними буде здійснюватися вже після розірвання шлюбу, але відповідач сплативши їй лише частку, 15000 доларів США, ухиляється від сплати залишку коштів. За час перебування у шлюбі ними було придбане майно, а саме: 1/3 частину приміщень офісів [ADDRESS], автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], було зроблено вклад до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», юридична адреса [ADDRESS] в сумі 4012 грн., а тому мають частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу. Доходи від зробленого внеску до статутного фонду ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон» вона не отримує. Враховуючи те, що спірне майно згідно ч.2 ст. 60 СК України є їхньою спільною сумісною власністю, то відповідно до ч.1 ст. 70 СК України вона має право на половину спірного майна як колишня дружина. Оскільки добровільно розподілити майно відповідач не бажає вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. В подальшому позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визначити, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів [ADDRESS], розподілити майно нажите під час шлюбу між нею та [PERSON], відхилившись від рівності часток та виділивши [PERSON] 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м. що розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 515 053 грн., 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м. що розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 306 303 грн., автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], зареєстрований за відповідачем 05.06.2003 року на підставі довідки - рахунку, вартістю 39 630 грн., причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], зареєстрований за відповідачем 28.02.2006 року на підставі акту прийому - передачі, вартістю 2 136,76 грн., автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], зареєстрований за відповідачем 30.10.2007 року на підставі довідки - рахунку вартістю 167 434 грн. 80 коп., грошові кошти в сумі 4012 грн., як вклад до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», код ЄДРПОУ 31130482, частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», код ЄДРПОУ 31130482, пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті [PERSON] у разі його виходу із складу засновників в сумі 116 700 грн., а всього на суму 1 151 269 грн. 56 коп. та визнати за ним право власності на вказане майно, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в сумі 575 634 грн. 78 коп. та понесені судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просив суд, ухвалити рішення, яким виділити йому та визнати за ним право власності на автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], 1/10 частку нежилих приміщень - офісів [ADDRESS] стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію різниці вартості 1/2 частки майна подружжя в розмірі 4822 грн., виділити та визнати за [PERSON] право власності на 17/30 частку офісних приміщень [ADDRESS], виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку офісних приміщень [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що 13 листопада 1999 року між ним та [PERSON] в Палаці шлюбів м. Кременчука було зареєстровано шлюб. Рішенням Автозаводского районного суду м. Кременчука полтавської області від 02.04.2014 року шлюб був розірваний. За час перебування у шлюбі з 13.11.1999 року по листопад 2009 року, ним та [PERSON] було придбане наступне майно, яке підлягає поділу, а саме: Автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] та 1/10 частка нежилих приміщень - офісів №7 площею 151 кв.м. та №8 площею 89,8 кв.м., розташованих по [ADDRESS]. З метою поліпшення умов фінансово - господарських діяльності ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», на підставі Договору №54 від 18.09.2003 року «Про дольову участь у довгостроковому будівництві житлового будинку [ADDRESS]», засновники він, [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну сумісну власність нежилі приміщення - офіс №7 площею 151 кв.м. та офіс №8 площею 89,8 кв.м., розташованих по [ADDRESS]. Ці нежитлові приміщення були придбані виключно для здійснення підприємницької діяльності ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон». У зв»язку з цим між співвласника вказаних офісних приміщень було домовлено, що у разі майбутнього виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, частки співвласників розподіляються наступним чином: 17/30 часток офіси приміщень належать [PERSON], 1/10 частина належить йому, а 1/3 частина належить [PERSON], про що була складена письмова домовленість від 01.12.2008 року. Враховуючи дані обставини, вважає, що до складу майна подружжя, що підлягає розподілу, належить 1/10 частина офісних приміщень [ADDRESS], яка за домовленістю розподілена на ним. Оскільки домовленості про розмір часток при поділі майна подружжя між [PERSON] та ним не укладалось тому, вважає, що виходячи з рівності часток подружжя, частка у праві спільної сумісної власності на офісні приміщення становлять по 1/20 частці кожного. Частка [PERSON] є незначною, тому таку частку неможливо виділити в натурі в офісних приміщеннях, оскільки таке виділення потягне перепланування усього приміщення і не буде відповідати будівельним, санітарним, пожежним та іншим правилам та нормам. Тому вважає за доцільне стягнути з нього на користь [PERSON] в якості компенсації вартість 1/20 частки офісних приміщень. Також за час перебування у шлюбі був придбаний автомобіль ГАЗ-2752, 2003 року випуску. Проте дане авто не відносить до складу майна, що підлягає поділу, так як відповідно до договору купівлі - продажу транспортного засобу від 01.10.2007 року даний автомобіль був проданий [PERSON], що також підтверджується актом приймання - передачі транспортного засобу від 01.10.2007 року. Договір купівлі - продажу не оспорений ні [PERSON], ні будь - якою іншою особою, тому цей правовстановлюючий документ є законно діючим, з закріпленням право власності за собою, в ньому зазначеному. Таким чином, вважає, що на час припинення спільного ведення господарства дане майно вже не було у спільній власної подружжя, а тому поділу не підлягає. Також вважає, що вклад, який був внесений до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон» в розмір 4012 грн. не є об'єктом спільної сумісної власності, а поділу підлягає лише одержані доходи. Просив суд звернути увагу на те, що з метою врегулювання питання поділу спільного нажитого майна, за спільною домовленістю ним були передані [PERSON] грошові кошти в рахунок розподілу спільного майна в розмірі 15000 доларів США, тому поділ майна необхідно розподілити з урахуванням сплачених коштів. В подальшому [PERSON] уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким виділити йому та визнати за ним право власності на автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], 1/10 частку нежилих приміщень - офісів [ADDRESS], стягнути з нього на користь [PERSON] компенсацію вартості її 1/2 частки майна подружжя в сумі 227 803 грн.78 коп., стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що є еквівалентом 372 750 грн., виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку офісних приміщень [ADDRESS]. Позивачка за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала з підстав, що в ньому зазначені, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити у зв»язку з його необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом, а за зустрічним позовом позивач [PERSON] .в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин. Представник відповідача за первісним позовом, а за зустрічним позовом позивача [PERSON] - [PERSON] уточнений зустрічний позов підтримала з підстав, що зазначені в ньому та в задоволенні первісного позову [PERSON] просила відмовити в зв'язку з його необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, направив до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визначення, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів [ADDRESS] та розподілення майна нажитого під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON], відхилившись від рівності часток та виділивши [PERSON] 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м. та 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] відмовити, в іншій частині позовних вимог покладається розсуд суду. Справу просить розглядати у його відсутність з урахуванням його позиції, викладеної в даному запереченні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, направив до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визначення, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів [ADDRESS] та розподілення майна нажитого під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON], відхилившись від рівності часток та виділивши [PERSON] 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м. та 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на вклад до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» в розмірі 4012 грн. та частки чистих активів ТОВ НВП «Аксон» в розмірі 96 475 грн. відмовити, в іншій частині позовних вимог покладається розсуд суду. Справу просить розглядати у його відсутність з урахуванням його позиції, викладеної в даному запереченні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Аксон» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Вислухавши пояснення позивача - відповідача [PERSON] та її представника, пояснення представника відповідача - позивача [PERSON] дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 13.11.1999 року, яке видане Палацом шлюбів м. Кременчука. Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.04.2012 року, яке набрало законної сили 13.04.2012 року, вказаний шлюб було розірвано, при цьому вказаним рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини сторони припинили у листопаді 2009 року та проживають окремо. Від вказаного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м.Кременчука 25 лютого 2002 року та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 25 листопада 2009 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У пунктах 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], яке видано Кременчуцьким МРЕВ 28.02.2006 року, [PERSON] є власником причепа ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], яке видано Кременчуцьким МРЕВ 05.06.2003 року, [PERSON] є власником автомобіля ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], яке видане Кременчуцьким ВРЕР ДАІ 30.10.2007 року, [PERSON] є власником автомобіля «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER]. Згідно довідки, виданої Кременчуцьким ВРЕР ДАІ Полтавської області за вих..№ 34/6254 від 20.11.2012 року станом на 17.10.2012 року за [PERSON] зареєстровано з 05.06.2003 року, на підставі довідки - рахунку, автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], зареєстровано з 28.02.2006 року, на підставі акта прийому - передачі, причіп ПФ 01, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] та зареєстровано з 30.10.2007 року, на підставі довідки - рахунку, автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER]. Як встановлено судом, та це не заперечується [PERSON] та [PERSON], автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] та автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] набуті ними за час шлюб. Згідно письмових пояснень третьої особи по справі [PERSON] автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] на даний час належить йому на праві власності на підставі договору - купівлі продажу від 01.10.2007 року, що укладений між ним та [PERSON], а тому вказаний автомобіль поділу між сторонами не підлягає. Суд вказані твердження до уваги не приймає виходячи із наступного. Відповідно до ст..638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ст.208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ст..210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно чинного законодавства, яким врегульовано порядок державної реєстрації транспортних засобів, передбачено державну реєстрацію транспортних засобів за власником. Як встановлено судом та це вбачається із матеріалів справи, [PERSON] не вчинив дії щодо реєстрації у відповідних державних органах вказаного договору купівлі - продажу автомобіля ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], а тому вказаний правочин не є вчиненим та відповідно [PERSON] право власності на вказаний автомобіль не набув. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] та автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER]. належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і входять до складу майна, що підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №154, складеного 10.12.2015 року експертом [PERSON] ринкова вартість автомобіля «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] складає 167 434,80 грн., ринкова вартість автомобіля ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] складає 39 630 грн. та ринкова вартість причепа ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] складає 2135,76 грн. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців серії [NUMBER], виданого Державною реєстраційною службою України, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є учасниками Товариства з обмеженою відповідальність «Науково-виробниче підприємство «Аксон», яке зареєстровано 12.09.2000 року та знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно Статуту ТОВ НВП «Аксон» учасниками ТОВ НВП «Аксон» є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. при цьому частка [PERSON] в статутному капіталі Товариства становить 8 024 грн., а частки [PERSON] та [PERSON] у статутному капіталі Товариства становлять по 4 012 грн. Відповідно до висновку судової економічної експертизи №1098/1099, складеного 14.12.2015 року судовим експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.. засл. проф.. Бокаріуса М.С., вартість частки у розмірі 25 % [PERSON] у статутному капіталі ТОВ НВП «Аксон» складає 4012 грн.. Вартість частки чистих активів ТОВ «НВП «Аксон», пропорційних частці статутного капіталу (25%), що підлягає виплаті [PERSON] у разі його виходу зі складу засновників ТОВ «НВП «Аксон» станом на 30.09.2015 року, складає 116 700 грн. При обґрунтуванні заперечень проти позову [PERSON] відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначають, що вклад [PERSON] до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, а [PERSON] має право на поділ одержаних доходів, оскільки не є учасником Товариства. При цьому відповідачі посилаються п.28 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» де роз»яснено, що ст.. 12 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Між тим, згідно ст..338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 року, якою було скасовано рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16.09.2014 року у даній цивільній справі, касаційний суд прийшов до висновку, що суд першої та апеляційної інстанції передчасно прийшли до висновку про безпідставність позову [PERSON] про право на частку вкладу до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон». Згідно Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17 -рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно висновку Конституційного Суду України, приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Згідно Правової позиція Верховного Суду України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року № 6-38цс15) грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя. Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. З наведеного вбачається, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна (коштів) до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно (кошти) переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (кошти), тобто речове право, трансформується у право вимоги, сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя, а не право власності на саме майно, або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставо своїх вимог чи заперечень. Відповідачами за первісним позовом суду не надано жодного належного доказу, щоб свідчив про те, що [PERSON] внесок до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» було зроблено за рахунок коштів, що належали йому особисто. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, ТОВ НВП «Аксон» було створене та проведено його державну реєстрацію під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі та внесок до статутного капіталу Товариства було внесено [PERSON] за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, то [PERSON] має право на отримання компенсації вартості половини внесеного [PERSON] до статутного капіталу Товариства майна та на отримання компенсації половини вартості чистих активів ТОВ НВП «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті [PERSON] у разі його виходу зі складу засновників. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане Управлінням житлово - комунального господарства міської ради Полтавської області 22 лютого 2005 року, на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради № 1120 від 03.12.2004 року про затвердження акту приймання, розпорядження міського голови про затвердження акту розподілу квартир в жилому будинку, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить приміщення офісу №8, що розташоване в [ADDRESS], площею 89,8 кв.. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане Управлінням житлово - комунального господарства міської ради Полтавської області 22 лютого 2005 року, на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради № 1120 від 03.12.2004 року про затвердження акту приймання, розпорядження міського голови про затвердження акту розподілу квартир в жилому будинку, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить приміщення [ADDRESS], площею 151 кв.. Вказане майно співвласниками до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» не передавалось. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №11/4-15 від 20.11.2015 року, що складений експертом Шлапак С.Л. ринкова вартість офісного приміщення №7 та офісного приміщення №8, що розташовані по [ADDRESS] Полтавської області складає 246 4070 грн. - нежитлове приміщення офісу №7 - 1 545 160 грн., нежитлове приміщення офісу №8 - 918 910 грн. При обґрунтуванні первісного позову [PERSON] посилається на те, що вказані нежитлові приміщення були набуті у власність відповідачами під час її шлюбу з [PERSON], належать останнім на праві спільної сумісної власності і при поділі їх частки вважаються рівними та складають по 1/3 частині, а тому 1/3 частина вказаних приміщень є її та [PERSON] спільним сумісним майном. При обґрунтуванні зустрічного позову та заперечень проти первісного позову відповідачі посилаються на те, що між ними було досягнуто домовленості про те, що у випадку можливого виділу або поділу нежитлових приміщень - офісу № 7 та офісу № 8, частка [PERSON] становить 17/30, [PERSON] - 1/10, [PERSON] - 1/3, а тому у суду відсутні підстави визначати, що кожному із них належить по 1/3 частині вказаних нежитлових приміщень. Також зазначають, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року, яке має приюдиційне значення для даної справи, встановлено, що вказана домовленість не є договором про розпорядження майном і відповідно не потребує згоди другого із подружжя на його укладення та вона має бути врахована при проведенні поділу чи виділенні частки майна. Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.03.2015 року [PERSON] на праві власності належить 17/30 частки офісних приміщень №7 та №8. Відповідно до ст..372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено судом, 01 грудня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі була досягнуто домовленість, згідно з умовами якої на випадок можливого виділу або поділу нежитлових приміщень офісу № 7 та офісу № 8 частка [PERSON] становить 17/30, [PERSON] - 1/10, [PERSON] - 1/3. Рішенням Крюківського районного суду м,Кременчука від 18.11.2013 року в задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним, а саме, домовленості від 01.12.2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] - співвласниками майна, що знаходиться у спільній сумісній власності на випадок можливого поділу або поділу майна (нежитлових приміщень офісів [ADDRESS]) [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11. 2013 року змінено, виключено із мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що домовленість від 01.12.2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо нежитлових приміщень офісів [ADDRESS] не є укладеним правочином. При розгляді вказаної цивільної справи Апеляційний суд Полтавської області прийшов до висновку, що дана домовленість не є договором про розпорядження майном і відповідно не потребує згоди другого з подружжя на його укладення. Законодавством України не передбачено обов»язкового нотаріального посвідчення такої угоди. Ця (домовленість) угода є дійсною, укладеною належним чином. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2014 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року залишено без змін. Відповідно ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із змісту вказаної норми вбачається, що не доказуються при розгляді інших справ саме обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Обставини встановлені судовим рішенням та висновки, що зроблені судом у рішенні суду не є тотожними поняттями. Згідно ст..338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 року, якою було скасовано рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16.09.2014 року у даній цивільній справі, касаційний суд прийшов до висновку, що підписана 01.12.2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] домовленість про визначення часток у праві спільної сумісної власності укладена у простій письмовій формі, що суперечить приписам ч.4 ст.372 ЦК України. Оскільки підписана 01.12.2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] домовленість про визначення часток у праві спільної сумісної власності, всупереч вимог ч.4 ст.372 ЦК України, укладена у простій письмовій формі, то вказана домовленість не є вчиненим правочином. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, положення ст..372 ЦПК України, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів [ADDRESS] На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сторонами під час шлюбу набуто наступне майно, яке підлягає поділу між ними, а саме: 1/3 частина нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] 1/3 частина нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м. що розташований за адресою: [ADDRESS] автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], грошові кошти в сумі 4012 грн., як вклад по статутному капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», код ЄДРПОУ 31130482, частка чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», код ЄДРПОУ 31130482, пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті [PERSON] у разі його виходу із складу засновників. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що [PERSON] є учасником ТОВ НВП «Аксон», нежитлові приміщення - офіс №7 та офіс №8 використовуються ТОВ НВП «Аксон» у господарській діяльності та 1/3 частка вказаних нежитлових приміщень не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування ними є неможливим, що підтверджується наявністю справи в суді, сторони прохають виділити [PERSON] частину вказаних офісних приміщень, автомобілі, причіп, [PERSON] не заперечує проти виділення йому у власність цього майна із виплатою [PERSON] грошової компенсації вартості її частки та свою чергу [PERSON] не заперечує проти отримання такої компенсації, то суд приходить до висновку про можливість виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на автомобілі, причеп, 1/3 частину офісних приміщень №7 та №8, вклад до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті [PERSON] у разі його виходу із складу засновників, а всього майна на суму 1 151 269 грн. 56 коп. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя. При визначенні розміру компенсації, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суд враховує наступне. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується розпискою, 18.07.2012 року [PERSON] в рахунок розподілу спільного майна передав [PERSON] кошти в розмірі 15 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на час розгляду справи складає 372 750 грн. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала факту отримання від [PERSON], вказаних коштів, однак зазначила, що ці кошти були передані їй в період шлюбу та вони є їх з [PERSON] спільним сумісним майном. Суд вказані твердження [PERSON] до уваги не приймає, оскільки відповідно до вказаної розписки, [PERSON] кошти були отримані 18.07.2012 року, тобто після припинення фактичних шлюбних відносин і розірвання шлюбу між сторонами та [PERSON] суду не надано жодного належного доказу, щоб свідчив про отримання цих коштів в інший час, не надано доказів, які б свідчили, що ці кошти було набуто [PERSON] за час їх шлюбу. Оскільки грошова компенсація вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно стягується з [PERSON] на користь [PERSON], ЦПК України передбачено можливість зарахування вимог за позовами, то суд вважає за можливе зарахувати вимоги за позовами в цій частині та зменшити розмір грошової компенсації, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на 372 750 грн. і стягнути компенсацію у розмірі 202 884 грн. 78 коп. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину офісних приміщень [ADDRESS] суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказані нежитлові приміщення є рівними та складають по 1/3 частині. Посилання відповідачів за первісним позовом, як на підставу для відмови у задоволенні первісного позову на те, що на даний час за [PERSON] зареєстровано право власності на 17/30 частину офісних приміщень [ADDRESS] суд до уваги не приймає, оскільки таку реєстрацію було проведено на підставі рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.06.2014 року у даній цивільній справі і яке на даний час скасовано. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. При поданні до суду первісного позову та при розгляді справи судом [PERSON] сплачено судовий збір та витрати на проведення експертиз на загальну суму 19 265 грн. Оскільки [PERSON] було пред»явлено позов на суму 575 634 грн. та він підлягає частковому задоволенню на суму 202 884 грн. 78 коп., то з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 790 грн. При звернення до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1198 грн. 50 коп. та сума недоплаченого судового збору склала 1770 грн. 82 коп. Оскільки позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, то з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1198 грн. 50 коп. та стягнути з [PERSON] на користь держави 1770 грн. 82 коп. недоплаченого судового збору. Під час розгляду справи відповідачем - позивачем [PERSON] до суду подано заяву, відповідно до якої останній просить скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт, який накладено ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 14.03.2014 року на автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. [NUMBER], причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] Відповідно до ст..154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, то підстав для скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті відповідно до ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука від 14.03.2014 року до набрання рішенням суду законної сили не вбачається.

Outcome: partial