Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, та усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, та подальшою відмовою від вимоги в частині зобов'язання Рівненського МВ ДМСУ України зняти [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку житлового будинку [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 02.08.2010 р. їй на праві власності належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. За час життя матері 20.05.2009 року Рівненським міським судом була винесена Ухвала про визнання мирової угоди, про те, [PERSON], [PERSON] зберігають за собою право постійно проживати в будинку [ADDRESS] та бути зареєстрованими на жилій площі вказаного будинку на правах членів сім'ї [PERSON]. Після смерті матері, [PERSON] і надалі зареєстрований та проживає в будинку. За час свого проживання він жодного разу не оплатив комунальні платежі, занедбав приміщення до стану, яке потребує ремонту, зовсім не підтримує санітарно-гігієнічний стан в ньому, приводить в будинок незнайомих людей, без її дозволу з ним проживає його співмешканка. Крім того, постійно висловлюється в сторону її сім'ї нецензурною лайкою, продає речі, погрожує спалити дім. За словами сусідів, часто перебуває в нетверезому стані.У зв'язку з цим її проживання та проживання членів її сім'ї в будинку є не можливим в даному домоволодінні. Неодноразово викликала дільничого інспектора міліції з приводу врегулювання поведінки [PERSON]. [PERSON] вже більше ніж 3 роки не проживає за місцем своєї реєстрації, речей, які йому належать в будинку не має, кореспонденція на адресу реєстрації вже давно не надходить. Ніякої участі в утриманні домоволодіння він не бере, інших домовленостей між нею та відповідачем про збереження права користування житловим приміщенням не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні її сім'я [PERSON] не чинили. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Просила [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виселити [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позов в межах доводів позовної заяви, просила задовольнити позов. Пояснила, що [PERSON] три роки не проживає в будинку за місцем реєстрації, місце його проживання їй не відоме, зв'язків з ним не підтримує. Їй відомо, що брат мав намір знятися з реєстрації в будинку, так як виїжджав на проживання в Київську обл.. с.Мирне. Просила визнати [PERSON] втративши право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. [PERSON] постійно проживає в будинку, іншого житла немає, проте веде негативний спосіб життя. Витрати на утримання будинку не несе, своїми діями лише знищує її власність. Просила виселити його з будинку без надання іншого житла. Представник позивачки позов підтримала, дала аналогічні пояснення. Просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися повторно. Про день,час та місце судового засідання повідомлялися рекомендованою кореспонденцією. Заяви щодо розгляду справи в їх відсутність суду не надали, про причину неявки суду не повідомили. Письмових заперечень на позов до суду не подали. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, які вважаються належно повідомленими, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України з винесенням заочного рішення згідно до ст.224-228 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Рівненського міського суду від 16.10.2009р. належить на праві приватної власності домоволодіння по [ADDRESS] , з якою укладені угоди на надання послуг з газопостачання, користування електричною енергією, надання телекомунікаційних послуг, за надання яких позивачка проводить оплату згідно оглянутих судом розрахункових книжок. Ухвалою Рівненського міського суду від 20 травня 2009р. визнано мирову угоду згідно якої Власником домоволодіння по [ADDRESS] було визнано за [PERSON], та згідно п.11 передбачено право [PERSON], [PERSON] бути зареєстрованими в будинку [ADDRESS] та постійного проживання на правах членів сім'ї [PERSON]. Державним актом на право власності на земельну ділянку підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0600 га по [ADDRESS] . Також судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] значаться зареєстрованими постійно - [PERSON] та [PERSON]. За інформацією Рівненського МВ УМВС України від 19.11.2014р. за вих..№ 50/16-28091, 18.06.2010р. була зареєстрована заява з приводу викрадення частини огорожі будинковолодіння по [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], з приводу чого була порушена кримінальна справа, проте чи були застосовані наслідки кримінального переслідування відносно зазначених осіб, не встановлено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає по сусідству з домоволодінням [ADDRESS]. Показав, що з 2012року він не бачив [PERSON] ні в будинку, ні на подвір'ї, ні на городі. [PERSON] в будинку постійно проживає, проте зловживає спиртним, товаришує з сумнівними особами, які бувають в будинку. Підтвердив, що в складі комісії з іншими сусідами оглядали будинок, в ході якого було встановлено, що [PERSON] в кімнаті, яку він займав, не проживає, його речей в будинку немає, що підтвердив своїм підписом в актах, які були надані суду та оглянуті. Відповідно до ст.. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосуваннясудами Житлового кодексу України" " від 12.04.1985р. п.17 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що притриваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Хоча судом і встановлено, що між сторонами виникають непорозуміння, проте позивачкою не надано доказів того, що вони носять систематичний характер. Крім того, суду не надано жодних доказів того, що поведінка відповідача була предметом розгляду державних чи громадських організацій і до нього застосовували заходи застереження і громадського впливу, та не надано доказів на підтвердження посилань щодо систематичного руйнування чи псування жилого приміщення . Крім того, судом встановлено, що дане житло в будинку [ADDRESS] є єдиним у [PERSON], зареєстрований та проживаючий в якому він на законних підставах. За таких обставин суд прийшов до висновку що позов в частині виселення [PERSON] до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 64 ЖК - до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Ст. 72 ЖК встановлює, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ст. 41 Конституції України вказує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Ст. 321 Цивільного кодексу вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 16 Цивільного кодексу вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України вказує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд прийшов до висновку, що сукупністю достовірних доказів підтверджується , що позивачка не чинила жодних перешкод [PERSON] в проживанні у спірному будинку, не проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] без поважних причин знайшло своє підтвердження. Реєстрація особи, яка не є членом сім'ї власника, чинить перешкоди власнику в її користуванні. За таких обставин і у відповідності до вимог діючого законодавства вимоги позивача в частині визнання втратившим права користування [PERSON] житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] обгрунтовані і підлягають до задоволення. На підставі викладеного ст..ст.

Outcome: partial