Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 листопада 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 7400 доларів США зі сплатою 10 % річних за весь час користування кредитом строком на 96 місяців. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками , пені за прострочення платежів та штрафу. У звязку з зазначеним, згідно уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 10541,31 доларів США та 949799,18 грн., та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву , згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що дійсно отримував у позивача кредитні грошові кошти, проте не виконав свої зобов'язання щодо повернення кредиту. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що строк дії поруки припинився. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком Надра та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №8/2006/840-К/556-Н, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 7400 доларів США зі сплатою 10 % річних за весь час користування кредитом строком на 96 місяців. Відповідач взяв на себе зобовязання щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу у розмірі 130 доларів США. /а.с. 6-9/ . З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 02 листопада 2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання позичальником [PERSON] своїх зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник /а.с. 11-12/. Банк зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику обумовлену договором суму кредитних коштів /а.с.10/. Відповідач [PERSON] в суду пояснив, що кошти отримав у повному обсязі згідно умов договору. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого станом на 19 червня 2015 року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі у розмірі 10541 (десять тисяч пятсот сорок один) доллар США 31 цент та 949799 (девятсот сорок девять тисяч сімсот девяносто девять) грн. 18 копійок, які складаються з наступного: 6525,32 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 4015,99 доларів США заборгованість по відсоткам, 38758, 49 грн. комісія, 911040,69 грн. пеня. У судовому засіданні відповідач [PERSON] погодився з розрахунком та сумою заборгованості, зазначеній у заяві про уточнення позовних вимог, а також з порядком її нарахування. Отже, наявність заборгованості та її розмір визнані сторонами, тому у відповідності до ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача [PERSON] у на користь позивача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з відповідача [PERSON], як поручителя, задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу України та пунктів 1.1-1.5 договору поруки від 02 листопада 2006 року №8/2006/840-К/556-Н, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник i поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки, викладена в пункті 5.3, про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. В пункті 1.4 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит строком на 96 місяців. Відповідно до п.3.3.1-3.3.3 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 130 доларів США. При цьому мінімально необхідний платіж вноситься щомісячно до 20 числа поточного місяця. Пунктом 2.1 розділу 2 договору поруки №8/2006/840-К/556-Н від 02 листопада 2006 року, передбачено, що кредитор набуває право вимагати від поручителя зобов'язання, що витікає з кредитного договору, при умові, якщо в установлений кредитним договором строк, виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь - якій його частині не будуть виконанні. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору щодо сплати щомісячник платежів починаючи з жовтня 2012 року, оскільки саме з цього періоду позичальнику нараховувалась пеня за порушення строків платежів. Згідно правової позиції Верховного Суду України (у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року), виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителів про виконання ними солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). За таких обставин у ПАТ "КБ"Надра" виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з жовтня 2012 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк предявив лише 25 вересня 2014 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Виходячи з вищенаведеного, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості з боржника за договором кредиту - [PERSON], в частині вимог Банку до поручителя - [PERSON]., необхідно відмовити. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 3654 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial