Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат позивача [PERSON] М. [PERSON] ., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 01 квітня 2008 року. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON] , яка у вищевказаній квартирі не проживає більше п`яти років. Реєстрація в квартирі відповідача перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить визнати [PERSON] , 1967 року народження такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 768,40 гривень та витрат на правничу допомогу в сумі 2500,00 гривень. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні адвокат позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в\~судове засідання\~не з"явилася\~в черговий\~раз, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с. 22-24), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов від неї не надходило. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. \~ \~ \~ \~Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ Ч.ч.1,2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України- письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. \~ \~ \~ \~Статтею 81\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень. \~ \~ \~Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності\~(ст.\~89\~ЦПК України). \~ \~ Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі договору дарування ВКІ /748613 від 01.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Л.П.Гойс (а.с.7). Суд не може взяти до уваги акт, який складено адвокатом позивача та позивачем [PERSON] про факт не проживання в квартирі більше пяти років відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , оскільки він складений позивачкою, яка є зацікавленою особою (а.с.11). В акті зазначено свідків, однак не додано жодних пояснень свідків, документів, що підтверджують їхню особу. \~ \~ \~ Адвокатом позивача та позивачем не було заявлено жодного клопотання до суду про виклик та допит в судовому засіданні сусідів як свідків того, що відповідач в житловому приміщенні не проживає понад рік. У пункті 9 Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», розяснено, зокрема, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Також у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя роз`яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. \~ Враховуючи вищенаведене у суду відсутні відомості не проживання відповідача за вищевказаною адресою понад рік, а тому позов до задоволення не підлягає. Що стосується судових витрат витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Свої повноваження адвокат Козар М.М. посвідчив ордером серії РН-545 №017/19 від 06 березня 2019 року (а.с. 12). До ордеру адвокатом позивача не надано жодних документів, які б свідчили про виконання робіт та отримання грошової винагороди в розмірі 2500,00 гривень Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. А тому в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. \~ \~ \~ За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed