Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] 19.02.2018 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 06.06.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 121. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом нею і фактично знаходиться на її утриманні. Вона перебуває в декретній відпустці і отримує одноразову державну соціальну допомогу при народженні дитини в розмірі 1032,00 грн., а тому не взмозі сама утримувати неповнолітнього сина. Відповідач [PERSON] офіційно працює барменом у ФОП [PERSON], де отримує стабільну заробітну плату, яку витрачає на власні потреби, самоусунувся від утримання сім'ї, тому вона змушена звернутися з позовом в суд. Просить заяву задоволити, стягувати з [PERSON] в свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення сином повноліття, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу установленої законом, а також стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання подала письмову заяву, в якій заявлені нею вимоги підтримала повністю, однак не заперечує проти зменшення позовних вимог та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення сином повноліття, а справу рпозглінути по суті в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також подав заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує відносно задоволення позову і стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку. Суд дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 06.06.2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 121, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с.5). За час спільного сімейного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем по справі та знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім"ї № 707 від 15.02.2018 року, виданим Надвірнянською міською радою та довідкою № 317 від 06.02.2018 року, виданою ОСББ «Мазепи 37» м. Надвірна, Івано-Франківської області (а.с.6-8). Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стосовно самого розміру аліментів в даному випадку суд наголошує на наступне. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів, що він працює на посаді бармена у ФОП [PERSON] (м. Надвірна, вул. Крушельницької, 13, Івано-Франківської області), де отримує заробітну плату, про що сам не заперечує, і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, який достатній для її нормального фізичного та духовного розвитку та враховуючи згоду сторін із визначеним ними розміром аліментів, суд прийшов до переконання, що аліменти можуть бути визначені щомісячно по 1/4 частині заробітку відповідача на утримання сина [PERSON] до його повноліття. З відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави та на користь позивача згідно представлених квитанцій. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 183, 185 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved