Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та просить стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 240000,00 гривень; суму відсотків 29536 грн. 44 коп.; 3 % річних з простроченого боргу - 1018 грн. 60 коп; інфляційне збільшення простроченої заборгованості 30075,09 грн . Свої вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено письмовий договір позики у формі розписки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Згідно домовленості, умови якої відображені в письмовій розписці, вона передала відповідачу грошові кошти у позику в розмірі 259 000,00 з наступними умовами повернення: 100000 гривень до 31.12.2014 року та 159000 гривень до 01.06.2015 року. Грошові кошти у розмірі 259 000 гривень були передані 22 жовтня 2014 року, у момент укладення письмового договору та підписання розписки в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. 22.10.2014 року через деякий час після підписання розписки та передачі грошових коштів відповідачка повернула частину суми боргу, а саме 19000 гривень її чоловіку [PERSON] Повернення частини суми підтверджує наявність грошового зобов'язання відповідача. Решта коштів відповідачкою не повернуто. В процесі судового розгляду позивачка неодноразово змінювала позовні вимоги, остаточно просить стягнути з [PERSON] на її користь 240 000 грн. суми боргу., процентів 75626,3, інфляційних 71856 грн., 3% річних 8083,07 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що розписка про надання коштів у борг [PERSON] складалася у його присутності. Позивачка у його присутності перерахувала кошти і віддала їх відповідачці. Потім він на прохання відповідачки відвіз її до відділення Приватбанку ,де вона зняла кошти з свого рахунку і віддала 19000 грн. йому, повідомивши ,що ці кошти їй не потрібні. До цього часу сума коштів,які відповідачка брала в борг,не повернуті. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася,про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив,що відповідачка взагалі не брала коштів,про які йде мова в розписці. Розписку вона написала під тиском та погрозами зі сторони позивача та третьої особи.Злякавшись цих погроз відповідачка погодилася написати розписку про взяття в борг 259000 грн. Ця сума була вказана позивачкою,як борг за нестачу в магазині,оскільки вона працювала приватним підприємцем і орендувала частину магазину у позивача. По даному факт відкрито кримінальне провадження,проводиться досудове розслідування. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши зібрані по справі докази суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено,що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним розписки та договору позики на суму 259000 грн. відмовлено. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10.12.2015 року. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з цього, не підлягає доказуванню та обставина, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 259000 грн, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] що підтверджується борговою розпискою від 22.10.2014 року. Відповідно до розписки [PERSON] зобов»язувалася повернути частину боргу у сумі 56000 грн до 31.12.2014 року, залишок боргу до 01.06.2015 року. Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, свідок [PERSON] дала показання про те,що [PERSON] попросила її заїхати в магазин "Огородник". В магазин вони зайшли разом з [PERSON],який також був в автомобілі. В кабінеті магазину знаходилася відповідачка [PERSON],яка дораховувала якісь гроші ,та [PERSON] [PERSON] повідомила,що бере гроші у борг у [PERSON] і попросила бути свідками. Вони разом з [PERSON] поставили свої підписи в розписці ,і поїхали. Свідок [PERSON] дав показання про те,що [PERSON] попросила підвезти її до банку. Потім їй зателефонувала [PERSON] і попросила заїхати в магазин. В магазині була [PERSON] і [PERSON],яка рахувала гроші. Потім вони на прохання [PERSON] поставили підпис на розписці ,і поїхали. Показання даних свідків неспростовують факту укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] частину боргу в сумі 19\~000 грн повернула чоловіку позивачки [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: -суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції; -проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; -3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Висновки суду при прийнятті рішення узгоджуються з правовими позиціями викладеними в Постанові ВСУ від 2 вересня 2015 року по справі № 6-369цс15. В обгрунтування своїх вимог позивачем надано розрахунок заборгованості відповідно до якого залишок основної суми заборгованості становитиме 240000 грн, проценти за користуванням кредиту на рівні облікової ставки НБУ 75626,30 грн, 3% річних від простроченої суми - 8083,07 грн, інфляційна складова 71856,00 грн. Разом 395565,37 грн. Відповідачем не спростовані наведені розрахунки позивача. Проаналізувавши положення законодавства, дослідивши умови договору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 395565,37 гр.н боргу є цілком обґрунтованими та відповідно такими, що можуть бути задоволені. Прохання представника відповідача про зменшення суми нарахованої пені не може бути задоволене, оскільки відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка може стягуватись у випадку якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками. Боржник зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України), розмір якої бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст.551 ЦК України). Однак позивачем не заявлялись вимоги про стягнення пені (неустойки). Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 395565,37 грн заборгованості, що виникла за договором позики. За правилами ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в сумі 3955,65 грн та повернути позивачеві 194,99 грн зайво сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved