Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

08.07.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПрАТ «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі «ПрАТ»/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПрАТ - 835 200 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що з 08.06.1983 року по 03.07.1989 року та з 03.07.1989 р. по 07.04.1999 р. він працював на ПрАТ помічником машиніста локомотива (тепловозу). Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих та небезпечних факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту від 09.10.2015 р. йому встановлено наступні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст.), група «В», ЛН другого ст. Радикулопатія попереково-крижова L5,S1, переважно справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом. Вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої ст. Висновком МСЕК від 24.11.2015 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі всього 60 % , з них 15 % -ВСП, 30 % - радик., 15%-ХОЗЛ, та третя група інвалідності. Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09.10.2015 р. причиною професійного захворювання стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Виходячи з характеру захворювання, він відчуває постійний ниючий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділі хребта, терпкість пальців на руках та обох ніг, судоми м'язів рук, він не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, що порушує його нормальні життєві зв'язки, просить стягнути з ПрАТ - 835 200 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в позові, наполягає на його задоволенні. Представник ПрАТ «ПівнГЗК» за довіреністю Юфєрєва О.М. надала письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні. Вказує, що позивач пропрацював на ПрАТ протягом 15 років 6 місяців, був попереджений про шкідливість умов праці під розписку. За роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Позивач пропрацював на підприємстві тривалий час, свідомо погоджувався на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати та право на пенсію на пільгових умовах. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров'я. Позивач також працював на ПрАТ «ЦГЗК» протягом 8 років 7 місяців, також в умовах впливу шкідливих факторів, що також може впливати на розмір відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума в 835 200 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості. Оскільки позивачем не обґрунтовано розмір та факт завдання моральної шкоди, просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29.11.1976 року по 31.01.1977 року,(2 міс.2дні) позивач працював на ПрАТ водієм БелАЗа по вивезенню гірничої маси «ПівнГЗК». З 08.06.1983р. по 03.07.1989р. - позивач працював помічником машиніста локомотива (тепловоза), що складає 5 років 8 місяців 26 днів, з 03.07.1989р. по 07.04.1999р. працював учнем різьбяра по каменю, розпилювачем каменю цеху товарів народного споживання, що складає 9 років 9 місяців 4 дні, а.с.28-35. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09.10.2015 р., а.с.21-24, позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст.), група «В», ЛН другого ст. Радикулопатія попереково-крижова L5,S1, переважно справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом. Вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої ст. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 60 % , з них 15 % -ВСП, 30 % - радик., 15%-ХОЗЛ, та третя група інвалідності, а.с.25. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09.10.2015р., а.с.21-24, встановлені хронічні професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст.), група «В», ЛН другого ст. Радикулопатія попереково-крижова L5,S1, переважно справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом. Вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої ст. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Позивач працював на ПрАТ протягом 15 років, крім того з 17.04.2000р. по 09.04.2001р. позивач працював прохідником ШБУ ДП Криворізький державний залізорудний комбінат» та з 09.09.2005р. по 17.04.2014р. був прохідником шахти «Орджонікідзе» ПАТ «ЦГЗК». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 24.11.2015 р. позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності,з них: 15%- ВСП, 30%-радик., 15%-ХОЗЛ, та третя група інвалідності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує період роботи позивача саме на підприємстві відповідача, що складає 15 років 6 місяців, також враховує, що позивач працював протягом тривалого часу на інших підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів, характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.13-14,21-25, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 835 200 грн. завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial