Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, під час розгляду справи позовні вимоги уточили, в обґрунтування своїх уточнених позовних вимог зазначили, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 28.01.2008 року уклали кредитний договір DNDZAK206520056. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачеві 1 кредит у розмірі 18544,71 (Долар США) на термін до 27.01.2015 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. 25.04.2012 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору DNDZAK206520056 від 28.01.2008 року. Згідно додаткової угоди ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачеві-1 кредит у розмірі 24931,45 США на термін до 30.03.2018 р., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань ;за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач-1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач-1 станом на 06.12.2017 року має заборгованість - 33069,10 (Долар США), яка складається з наступного: 13171,05 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2676,64 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 512,36 (Долар США) - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 16709,05 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 13171,05 (Долар США), яка складається з наступного: -13171,05 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). В забезпечення виконання зобов`язання за Договором DNDZAK206520056 були укладені наступні договори поруки: - Договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1;- Договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1; Договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1; Договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5. Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором DNDZAK206520056. Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпечення зобов`язання, залишена без задоволення. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов`язки, що випливають з кредитного Договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважають за доцільне об`єднати позовні вимоги до кількох відповідачів. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь AT КБ «ПРИВАТБАНК»: - заборгованість у розмірі 13171,05 (Долар США), що за курсом 27,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 гри. за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28.01,2008 року; Стягнути солідарно з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь АT КБ «ПРИВАТБАНК»: - заборгованість у розмірі 13171,05 (Долар США), що за курсом 27,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 гри. за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28.01.2008 року; Стягнути солідарно з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь AT КБ «ПРИВАТБАНК»: - заборгованість у розмірі 13171,05 (Долар США), що за курсом 27,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 гри. за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28.01.2008 року; Стягнути солідарно з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь AT КБ «ПРИВАТБАНК»: - заборгованість у розмірі 13171,05 (Долар США), що за курсом 27,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 грн. за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28.01.2008 року. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву та відзив на уточнену позовну заяву в яких позовні вимоги не визнав, оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем чи перерахування кредитних коштів за призначенням у розмірі 24931,45 доларів США. Також не погоджується з розміром заборгованості вказаної у позовній заяві, станом на дату складання розрахунку 06.12.2017 року, заборгованість за тілом кредиту складає 13171,05 доларів США, у повідомленні про погашення заборгованості від 23.11.2017 року складає 11253,07 доларів США, у виконавчому написі вчиненому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 26.01.2017 року за №321, розмір заборгованості складає 13138,15 доларів США. Крім того, позивачем подані позовні вимоги з пропуском позовної давності. Крім того, відповідач вважає, що кредитний договір та додаткова угода №1 містять умови, які є несправедливими в цілому, суперечить принципу сумлінності, що є наслідки істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , надали заперечення на позовну заяву та відзиви на уточнену позовну заяву в яких зазначили, що позовні вимоги не визнають, обґрунтовуючи тим, що вони зобов`язувались перед позивачем відповідати в тому ж розмірі що і позичальник за виконання умов кредитного договору від 28.01.2008 року DNDZAK206520056 згідно договору поруки від 28.01.2008 року. З позичальником, відповідачем 1 та банком 25.04.2012 року була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору DNDZAK206520056, відповідно до п.17.1 якої загальна сума кредиту збільшена та становить 24931,45 дол. США, змінено строк погашення кредиту - сума кредиту збільшена та становить 24931,45 дол. США, змінено строк погашення кредиту 30.03.2018 року. Додаткові угоди з ними поручителями не укладалися. Вважають, що договір поруки відносно них, укладені 28.01.2008 року припинив свою дію у зв`язку зі зміною основного зобов`язання, кредитного договору, за відсутності згоди поручителя на таку зміну, оскільки ці зміни призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, як по сумі зобов`язань за кредитним договором, так і по строку погашення. Відповідач [PERSON] надав заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи тим, що він зобов`язувався перед позивачем відповідати в тому ж розмірі що і позичальник за виконання умов кредитного договору від 28.01.2008 року DNDZAK206520056 ,згідно договору поруки від 03.05.2012 року. Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договорам установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251 ЦК. Сторони встановили не лише графік погашення заборгованості, а ще й строки виконання боржником окремих зобов`язань, щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язань, яке виникло на основі договору. Як свідчить розрахунок заборгованості свій останній платіж відповідач 1 здійснив ще у 29 вересня 2014 року, а наступний термін платежу був визначений 28 жовтня 2014 року, який він не здійснив, а тому згідно з підпунктом 4.7 договору кредитування вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна бути погашена, тобто з 29 вересня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Саме з цієї дати починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою ст. 559 ЦК шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Позивач звернувся до суду у січні 2018 року з пропуском строку позовної давності. Вимогу до нього як поручителя банк не направляв, він отримав одне повідомлення 23.11.2017 року, яке додане до позовної заяви. Відповідач [PERSON] надав заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи тим, що він зобов`язувався перед позивачем відповідати в тому ж розмірі що і позичальник за виконання умов кредитного договору від 28.01.2008 року DNDZAK206520056, згідно договору поруки від 28.04.2012 року. Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договорам установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251 ЦК. Сторони встановили не лише графік погашення заборгованості, а ще й строки виконання боржником окремих зобов`язань, щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язань, яке виникло на основі договору. Як свідчить розрахунок заборгованості свій останній платіж відповідач 1 здійснив ще у 29 вересня 2014 року, а наступний термін платежу був визначений 28 жовтня 2014 року, який він не здійснив, а тому згідно з підпунктом 4.7 договору кредитування вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна бути погашена, тобто з 29 вересня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Саме з цієї дати починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою ст. 559 ЦК шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Позивач звернувся до суду у січні 2018 року з пропуском строку позовної давності. Вимогу до нього як поручителя банк не направляв, він отримав одне повідомлення 23.11.2017 року, яке додане до позовної заяви. Позивачем за первісним позовом надано суду відповіді на заперечення відповідачів, та відповіді на відзиви відповідачів, в яких банк не погоджується з доводами відповідачів, вважає, що відповідачами не заявлено вимоги про припинення договору поруки. Договір поруки діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору, збільшення обсягу відповідальності не відбулося, навпаки після зміни умов кредитування позичальник отримав більш доступний кредит за тією самою відсотковою ставкою 10,56 відсотків річних, щодо якої поручителі поручились під час укладення договору та зменшено розмір пені. Позивач звернувся до спливу позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали заперечення на відповідь на відзив, в яких просили відмовити в задоволенні позову. 07.02.2019 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитно-заставного договору недійним, 17.04.2019 року зустрічні позовні вимоги уточнив, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що кредитний договір та додаткова угода №1 містять умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. В самому кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які передбачені п.п.3.2, 3.4 та в розділу З Правил, які визнані обов`язковими. Як свідчить графік погашення кредиту, викладений в новій редакції в додатковій угоді №1 від 25.04.2012 р., графік не містить достовірної належним чином розписаної сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом. Залишок заборгованості по кредиту на дату укладання договору складав 19138,83дол. США. Відсотки нараховані банком на вказану суму залишку заборгованості становлять 200,96 дол. США. Фактично якщо ж на вказаний залишок заборгованості нарахувати відсотки у розмірі 10,56 річних, то сума до погашення відсотків складе 168,42 дол. США (19138,83 х 10.56% : 360 х 30), що на 32,54 дол. США менше. Наступний місяць в графіку погашення: залишок заборгованості по кредиту 18954,28 дол. США, менший, а відсотки до погашення 205,97 дол. США, а повинно бути 166,80 дол. США і так щомісячно сума відсотків до погашення не відповідає відсотковій ставці 10,56. Позивачу не зрозуміло звідки взялась сума залишку заборгованості по тілу кредиту станом на 25.04.2012р. 19138, 83 дол. США, якщо в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк», залишок заборгованості по кредиту станом на 25.04.2012 р становить 14678,41 дол. США (9495,36 +5183,05), та й взагалі сума виданого в 2008 р. кредиту становить 18541,71 дол. США, як може бути сума заборгованості по тілу кредиту станом на 25.04.2012 р. більшою, ніж сума виданого кредиту? Відповідно до пункту 17.1 кредитного договору викладеного в новій редакції загальний розмір кредиту становить 24931,45дол. США; Частина кредиту у розмірі 17998,02 дол. США.- з цільовим призначенням на оплату за автомобіль; Частина кредиту у розмірі 179,98 дол. США - на оплату страхових платежів; Частина кредиту у розмірі 6,75 дол. США - на оплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; Частина кредиту у розмірі 356,96 дол. США - на оплату винагороди банку за надання фінансового інструменту. Якщо всі ці суми скласти, то виходить сума кредиту 18541,71 дол. США, а не 24931,45 дол. США, не зрозуміло на які цілі направлено 6389,74 дол. США.(24 д 31,45 -18541,71). Позивач за даною справою фактично кредитних коштів взагалі не отримував. Відповідно до п. 17.4. договору було доручено банку перерахувати кредит: 90 710,00 грн. на рахунок автосалону за автомобіль, 907,10 грн. на рахунок страхової компанії, 34,00 грн. на рахунок за реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі обтяжень, 359,96 дол. США на оплату винагороди банку. Банк також не надав доказів щодо суми і валюти наданого кредиту, надана копія заяви на видачу готівки від 28.01.2008р. №1 про нібито видачу кредиту в сумі 17998,02 дол. США не містить підпису отримувача коштів, і в загалі існує сумнів в існуванні оригіналу такої заяви, оскільки на самій ксерокопії заяви рукою написано «КОПІЯ», тому надана заява на видачу готівки не може бути належним та допустимим доказом отримання кредиту в валюті. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Вказані норми відображені в ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Видача кредиту в національній валюті суперечить п.17.1 кредитного договору, згідно якого банк зобовязувався надати кредит в валюті «USD». Вищезазначене свідчить, що Відповідачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме: не підтверджено факт надання грошових коштів Позичальнику. В договорі та додатковій угоді до нього також відсутня істотна умова щодо вартості кредиту, а саме: абсолютного значення подорожчання кредиту, що є однією з обов`язкових умов кредитного договору - детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Як свідчать п.п. З, 4 додаткової угоди від 25.04.2012р. відсоткова ставка становить 10,56 річних, в період сплати, починаючи з 25.04.2012р. щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором (погашення тіла та відсотків) становить 385,51 дол.\-США. Якщо врахувати строк з 25.04.2012 р. до дати погашення кредиту 30.03.2018р. - 71 місяць, то відповідно сума погашення (тіла та відсотків в розмірі щомісячних платежів) за кредитним договором складе 27371,21 дол. США (385,51 х 71), яка і є сукупною вартістю кредиту та яку і був зобов`язаний банк вказати в кредитному договорі. За викладених обставин споживач був позбавлений реальної можливості зробити свідомий вибір щодо необхідності кредитування у обраному банку. Відповідач також не попередив Позивача про валютні ризики та включив до умов договору несправедливі умови. Несправедливими та такими що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків направлених на погіршення становища споживача кредитних послуг, є також наступні умови кредитно - заставного Договору, а саме: Пункт 6.3.1 Договору передбачає право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, деталізує порядок перегляду відсоткової ставки за користування кредитом, деталізує порядок перегляду відсоткової ставки в сторону збільшення. Умов, що регулюють питання зменшення відсоткової ставки, кредитний договір не містить взагалі, що також призводить до дисбалансу інтересів сторін. Пункт 4.7. Договору, який передбачає порядок розподілу коштів, отриманих на погашення заборгованості, а саме: в першу чергу кошти направляються на відшкодування збитків банку згідно п.3.4.1, 3.4.2, 6.2.7, далі - для оплати неустойки згідно із ст. 14 договору, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості по кредиту; частина суми, що залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: за винагородами; далі - відсотками, далі - кредиту. Пункти 14.2,14.3 Договору, які передбачають сплату пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу по винагороді, процентам та кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн., що суперечить статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до якої платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та сплачуватись лише в національній валюті України - гривні. Окрім сплати пені, пункт 14.9 кредитного договору передбачає штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми невиконаного зобов`язання за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж 30 днів, пункт 6 додаткової угоди до кредитного договору передбачає також, що в разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦКУ сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, винагород, передбачених договором, далі плата за кредитом нараховується, у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку: У розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом. У розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором кредиту. Сплата Позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов`язань по сплаті плати за кредитом. Сплата вищезазначених штрафів суперечить вимогам діючого законодавства. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За час від дати підписання Договору до моменту подання первісного позову, Позивач сплатив на користь Відповідача, Банку, 24726,50 доларів США, що підтверджено розрахунком заборгованості станом на 06.12.2017 р., наданим ПАТ КБ «Приватбанк» до первинної позовної заяви та розрахунком, наданим ПАТ КБ «Приватбанк» 13.12.2018 р. згідно ухвали суду. Ця сума включає в себе: сплату тіла кредиту в сумі 5373,66 дол. США , (18544,71- 13171,05), що становить різницю між сумою, яка була зазначена в кредитному договорі, як сума наданого кредиту та сумою залишку заборгованості по тілу кредиту; сплату відсотків в сумі 10801,83 дол. США, ( сума платежів в колонці розрахунку, «Сплачено процентів»); суму погашеної пені в сумі 6546,24дол.США,(сума платежів в колонці розрахунку, «Сума погашеної пені»); сплату комісії в сумі 2004,77 дол. США. (сума платежів в колонці розрахунку. «Сплачено комісії»). Вищезазначене свідчить, що Позивач за зустрічним позовом, [PERSON] переплатив Відповідачу за зустрічним позовом ПАТ КБ «Приватбанк 6181,79 дол. США, (24726,50-18544,71), що становить різницю між сумою сплаченою за кредитним договором та сумою, яка була зазначена в кредитному договорі, як сума наданого кредиту та на яку банком нараховуються відсотки за користування кредитними коштами в наданому розрахунку. Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договорів забезпечення, застави та поруки, адже, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Таким чином, недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору застави автомобіля, договорів поруки, які укладалися з метою забезпечення виконання кредитного договору 28.04.2012р. з [PERSON] , [INFO] з [PERSON] ; [INFO] з [PERSON] , [INFO] з [PERSON] . Просить суд ухвалити рішення про визнання недійсним кредитно - заставний договір № DNDZAK206520056 від 28.01.2008р, укладений ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] . Ухвалити рішення про визнання недійсною додаткову угоду №1 від 25.04.2012р до кредитно - заставного-договору № DNDZAK206520056 від 28.01.2008р, укладену ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] . Застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме: визнати недійним договір поруки, укладений 28.04.2012р. з [PERSON] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійним договір поруки, укладений 28.04.2012р з [PERSON] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійним договір поруки, укладений 28.01.2008р з [PERSON] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійним договір поруки, укладений 28.01.2008р. з [PERSON] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Застосувати правила реституції та зобов`язати сторони повернути в натурі все, що вони одержали на виконання кредитно-заставного договору № DNDZAK206520056 від 28.01.2008р., а саме: Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] суму 6181,79 дол. США, (шість тисяч сто вісімдесят один дол. США 79 центів, ( 24726,50-18544,71 ), що становить різницю між сумою сплаченою за кредитним договором та сумою наданого кредиту. АТ КБ «Приватбанк» подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи з того, що Своїм підписом Позивач підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,а саме: мету, для якої кредит мок бути витрачений; форми його забезпечення; тип відсоткової ставки ; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Позивачем до суду надано меморіальний ордер для підтвердження проведення операцій за кредитним договором., а саме видачі кредитних коштів. Меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій зі списання коштів з рахунка платника внутрішньобанківських операцій відповідно до нормативно-правових актів НБУ. При укладанні Додаткової угоди, повторно кредитні кошти не видавалися, а метою укладання Додаткової угоди є створення більш сприятливих умов для виконання кредитних зобов"язань. Про що свідчить п. 1 Додаткової угоди, згідно якого суму заборгованості яка виникла за кредитним договором зменшити на 4082, 14 дол. США. Тому посилання Відповідача на збільшення заборгованості за Додаткової угодою є безпідставними, та не мають жодного смислового значення. Відповідач-1 власноручним підписом погодився з умовами Додаткової угоди 1 від 25.04.2012 року, а отже визнав розмір заборгованість, таким чином, заперечення Відповідача не повинні братися судом до уваги. Відповідач посилається на введення в оману під час укладання договору не надаючи доказів про те, що саме не було до нього доведене, чим сам вводить суд у оману. Тут слід зауважити, що в договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України неня і штраф є формами неустойки, а згідно зі статтею 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Звинувачення Відповідача, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Щодо договору поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору. Кредитором було пред`явлено вимогу до поручителя в межах передбаченого п. 12 договору поруки п`ятирічного строку. Вважає кредитний договір дійсним, оскільки при укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 30.03.2018 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 08.02.2018 року - до спливу строку позовної давності. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав суду 02.07.2019 року заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зустрічну позовну заяву підтримав, у задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити. 31.07.2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» надав заяву про застосування у справі ч.3,4 ст. 267 ЦК України про пропуск строку позовної давності на подання зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, оскільки про умови кредитного договору [PERSON] дізнався у день його укладення 28.01.2008 року. Просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. 29.01.2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь на заперечення в якому просив позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, доводи [PERSON] вважає недоведеними та необґрунтованими. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав суду 03.04.2020 року відзив на заперечення від 17.01.2020 року, в якому просив у задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити, оскільки позов є необґрунтованим, позовні вимоги недоведені. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги за первісним позовом не визнав просив відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, до первісних позовних вимог позивач пропустив строк позовної давності, оскільки останній щомісячний платіж ним був сплачений 29.09.2014 року. Клопотань про зобов`язання особистої участі представника позивача в судовому засіданні, про виклик свідків, про призначення будь-яких експертиз по справі не заявляв. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи без їхньої участі позовні вимоги за первісним позовом не визнали. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № DNDZAK206520056, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 18544,71 доларів США зі сплатою 10,65 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 27 січня 2015 року, період сплати з 24 по 28 число кожного місяця. Згідно п.17.9 договору в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] передав банку в заставу транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet Lacetti NF35B, 2008 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] . На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором. 25.04.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № DNDZAK206520056 від 28.01.2008 року, згідно умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу 1 кредит у розмірі 24931,45 доларів США на термін до 30.03.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25.04.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28.04.2012 року укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25.04.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , 03.05.2012 року укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.4.7 та п.17.1.19 Кредитного договору, повернення відповідної частини кредитну здійснюється Позичальником щомісяця з 24 по 28 число, кошти отримані від позичальника направляються насамперед для відшкодування витрат/збитків банку, яких банк зазнав за договором, для оплати неустойки згідно зі ст..14 договору, для оплати простроченої заборгованості за винагородами, для оплати простроченої заборгованості за процентами, для оплати за простроченої заборгованості за наданим кредитом, сума, що залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: 1) за винагородами, 2) за процентами, 3) за наданим кредитом. Пунктами 14.2, 14.3 Кредитного Договору, передбачена відповідальність у випадку порушення позичальником зобов`язань передбачених 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4 договору, щодо сплати процентів та винагород, у вигляді пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу по винагороді, процентам та кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. П. 14.5 договору передбачає сплату штрафу у разі порушення позичальником зобов`язань передбачених п. 6.2.12, 6.2.13, 11.1.1, 11.1.2, 6.2.20 у розмірі 100% від вартості предмета застави. Відповідно до частини першоїстатті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як зазначено в абзаці 1 пункту 8постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 р., відповідно до частини першоїстатті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановленістаттею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірна відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати уми такого договору. Підписанням кредитного договору, сторони висловили свою цілковиту згоду з тим, що за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов`язаний заплатити Банку пеню. Відповідно до ст.ст.1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, кредитний договір кваліфікується як двосторонній, консенсуальний та оплатний. Згідно ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами виконані умови договору, про що свідчить надання позивачем відповідачу -1 кредитних коштів на купівлю автомобіля, придбання відповідачем-1 вказаного у договорі автомобіля та передання його в заставу як забезпечення виконання оспорюваного договору, а також виконання позивачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Дослідивши текст укладеного сторонами кредитно-заставного договору та додаткової угоди №1, суд приходить до висновку, що такі умови договором передбачені. Зокрема: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, і у відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним. Договір укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами. До підписання договору, позивач мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору та додаткової угоди, проте договір та додаткова угода були підписані, та кредитний договір виконувався сторонами, у тому числі і позивачем за зустрічним позовом. [PERSON] не надав суду доказів, що він звертався до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору. При оформлені кредитного договору, [PERSON] був ознайомлений з цими умовами, про що свідчить його підпис. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що він після підписання договору оспорював або намагався змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення, навпаки позивач сплачував кошти на умовах договору, що свідчить про прийнятність для нього умов спірних пунктів кредитного договору на момент укладення. В матеріалах справи міститься заява АТ КБ "Приватбанк", в якій представник банку, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору та додаткову угоду №1. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Таким чином, за результатами вирішення зустрічних позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені, суд дійшов висновку проте, щоукладання оспореного кредитного договору від 28.01.2008 р. та додаткової угоди №1 до кредитного договору відповідає принципам свободи договору, диспозитивності, справедливості та добросовісності; не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину були вільними і відповідали його внутрішній волі; правочини вчинялись у формі, встановленій законом; оспорюванні пункти договору узгоджувалися сторонами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, кредитор мав право надати кредитні кошти позичальнику в іноземній валюті в порядку та на умовах договору, надав їх і, відповідно, [PERSON] їх отримав; на момент підписання договору [PERSON] не вважав умови кредитного договору та додаткової угоди несправедливими, незрозумілими, не надав до банку свої пропозиції щодо умов договору, не відмовився від послуги та від виконання своїх зобов`язань з початку дії договору. Підстави вважати, що має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін кредитного договору та додаткової угоди на шкоду споживачу, відсутні, тому доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, оскільки спірний договір та додаткова угода до нього не визнані судом недійсними, а тому й позовна вимога щодо застосування наслідків недійсності правочину, яка є похідною, задоволенню також не підлягає. Суд не приймає до уваги заяву представника позивача щодо застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог відповідача, оскільки є самостійні підстави для відмови відповідачеві у позові у зв`язку з його необґрунтованістю і безпідставністю. Що стосується позовних вимог про стягнення різниці між сумою сплаченого за кредитним договором та сумою наданого кредиту у розмірі 6181,79 доларів США, вони також задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, а зводяться до власного вирахунку позивача за зустрічним позовом, клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської експертизи з метою встановлення наявності або відсутності заборгованості [PERSON] за кредитним договором не заявлялося. Отже, на думку суду, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. З приводу первісних позовних вимог суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно додаткової угоди №1 до кредитно-заставного договору від 25.04.2012 року сторонами визначено, як термін користування кредитом - до 30.03.2018 року включно, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів -з 24 по 28 число кожного місяця. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Також вказаною додатковою угодою узгоджений графік погашення платежів у новій редакції та встановлений новий розмір щомісячного платежу починаючи з 25.04.2012 року у розмірі 385,51 доларів США. З розрахунку, поданого позивачем до позовної заяви встановлено, що останній платіж відповідачем здійснений 30 грудня 2014 року (а.с. 133), після чого зобов`язання за кредитно-заставним договором та додатковою угодою до нього не виконувались позичальником, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 06 грудня 2017 року в розмірі 33069,10 доларів США, з яких 13171,05 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 2676,64 долари США відсотки за користування кредитом, 512,36 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредиту, 16709,05 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; При цьому, звертаючись до суду з цим позовом, банк просив стягнути солідарно з позичальника та поручителів лише основний борг за кредитом 13171,05 доларів США. Додатковою угодою №1 до кредитно-заставного договору п. 7 передбачено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 (п`ятдесят) років. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно доч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відносини, пов`язані з порукою, врегульовано нормами § 3 глави 49 розділу І книги 5ЦК України. Так, за даним у частині першійстатті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбаченістаттю 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач після 30 грудня 2014 року платежів на виконання умов кредитного договору з додатковою угодою не здійснював у зв`язку з чим за ст. 610 ЦК України є таким, що прострочив зобов`язання. За встановлених обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] в порушення ст. ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України не сплачував кредит обумовленими графіком ануїтетними платежами згідно додаткової угоди №1 від 25.04.2012 року і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину, виконуваного обов`язку і строків виконання, у зв`язку з чим виникла вищевказана заборгованість за кредитним договором. Відповідач в обґрунтування поданої заяви про застосування строку позовної давності посилається на те, що останній платіж за тілом кредиту сплачено 29.09.2014 року, а тому позивач пропустив строк позовної давності. Хоча, як вбачається з розрахунку заборгованості останнє погашення по кредитному договору відбулося 30.12.2014 року у розмірі 60,00 грн. Позивач пред`явив позов до суду 09.02.2018 року, тобто в межах строку позовної давності визначеної умовами додаткової угоди, з часу внесення останнього щомісячного платежу за кредитом. Відтак, суд приходить до переконання, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача боргу за кредитним договором від 28.01.2008 року. Що стосується позовних вимог до поручителів, суд встановив наступне. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч.1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, другастатті 553 ЦК України). Згідно із ч.1ст.651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина першастатті 653 ЦК України). За змістом ч.1ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №127/23006/14-ц. Судом встановлено, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором. 25.04.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитно-заставного договору від 25.04.2012 року, згідно умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу 1 кредит у розмірі 24931,45 доларів США на термін до 30.03.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором, тобто змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25.04.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28.04.2012 року укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору. Згідно п.12 договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк припинення поруки 5 (п`ять) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитними договором, тому в цьому разі підлягають застосуванню умови договору,які були погодженні сторонами. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25.04.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , 03.05.2012 року укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору. Згідно п.12 договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк припинення поруки 5 (п`ять) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитними договором, тому в цьому разі підлягають застосуванню умови договору,які були погодженні сторонами. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачів [PERSON] , [PERSON] , як поручителів за кредитом, про обставину укладення додаткової угоди не повідомлялось, та додаткових угод до договору поруки із ними не укладалось. Оскільки внесення зміни до кредитно-заставного договору призвело до збільшення обсягу відповідальності позичальника, відповідно і поручителів [PERSON] , [PERSON] , проте згоди на таку зміну зобов`язань, поручителі не надавали, отже порука припинилась на підставі частини першої статті 559 ЦК України, тому відсутні підстави для задоволення вимог банку до поручителів [PERSON] , [PERSON] , тому суд вважає у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] відмовити. Таким чином, дослідженими судом доказами, підтверджується, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28.01.2008 року та додатковою угодою №1 від 25.04.2012 року належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 06.12.2017 року у нього утворилася заборгованість за кредитом у сумі 13171,05 доларів США, яка підлягає солідарному стягненню з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача, так як поручителі [PERSON] та [PERSON] , зобов`язалися відповідати за неналежне виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору № DNDZAK206520056 від 28.01.2008 року та додатковою угодою №1 від 25.04.2012 року. У відповідності дост. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимогстатті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістомстатті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені устатті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. За загальним правилом у цивільно-правових відносинах діє інститут презумпції вини. Загальна презумпція вини випливає із змісту частин першої та другої статті 614 ЦК України. Тому її зміст охоплює наступні елементи: особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Таким чином, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог з огляду на недоведеність відповідачем [PERSON] належності виконання боргового зобов`язання перед позивачем, крім того не спростовано доводи на яких базуються позовні вимоги. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 5365 грн. 89 коп. по 1788,63 грн. з кожного.

Outcome: partial