Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи вимоги укладенням між відповідачами 10.06.2016 спірного договору оренди землі № 58 протягом строку дії раніше укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] договору оренди землі від 11.01.2012 щодо тієї ж самої земельної ділянки. Власником ділянки є [PERSON]. Право оренди позивача за договором від 11.01.2012 зареєстровано 20.08.2012 у встановленому порядку, діє протягом 5 років. У цей же день підписано акти передачі-приймання земельної ділянки. Надалі позивач не зміг зареєструвати право оренди за додатковою угодою до договору оренди землі від 11.01.2012, яку уклав із відповідачем [PERSON] 16.12.2016, оскільки у Державному реєстрі виявлено запис про реєстрацію 26.07.2016 права оренди СФГ "Явір" строком на 10 років за договором оренди землі від 10.06.2016 №\~58, який укладено між СФГ "Явір" і [PERSON] протягом строку дії першого договору оренди. Укладення 10.06.2016 договору № 58 суперечить ЦК України, Закону України "Про оренду землі", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", порушує права позивача як орендаря, який не припиняв використання земельної ділянки. Реєстрація спірного договору створює позивачеві перешкоди в реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі. Порушено питання покладення усіх судових витрат на СФГ "Явір". Представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала, пояснила, що первинно право оренди виникло у позивача за договором оренди землі від 11.02.2012, договір зареєстровано 20.08.2012 відділом Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області, з цієї дати починає відлік 5-річний строк дії договору. У день реєстрації договору позивач та власник землі [PERSON] (відповідач) підписали акт приймання-передачі землі. Позивач належно виконує умови договору. 16.12.2016 позивач і [PERSON] уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 11.01.2012, продовжили його дію, але позивач не зміг зареєструвати своє право через наявність у реєстрі запису від 26.07.2016 про право оренди СФГ\~"Явір" на відповідну земельну ділянку за договором оренди землі від 10.06.2016 № 58 на строк 10\~років. Лише після цього [PERSON] повідомив позивача про раніше укладений ним договір із СФГ "Явір", що зумовило звернення із позовом до суду. Представник відповідача СФГ "Явір" [PERSON] заперечував проти позову. Пояснив, що [PERSON] повідомляв представників СФГ "Явір" про відсутність у нього діючих договорів оренди своєї земельної ділянки. Вони 10.06.2016 уклали відповідний договір, реєстратор зареєстрував право оренди 26.07.2016. На час укладення та реєстрації договору у СФГ\~"Явір" і державного реєстратора не було відомостей про існування у ТОВ\~"ІПК\~"Полтавазернопродукт" права оренди на спірну земельну ділянку. У витягах із ДЗК не було відомостей про право оренди позивача. [PERSON][PERSON] ввів в оману СФГ\~"Явір", договір укладено внаслідок його недобросовісних дій, тому незалежно від результатів розгляду справи, господарство не повинно нести витрат, у т.ч. відшкодовувати судовий збір. [PERSON][PERSON] у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із листом від 03.03.2017 про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Письмово пояснив, що між ним та позивачем 11.01.2012 укладено договір оренди його земельної ділянки площею 2,72\~га на 5 років. Договір оренди зареєстровано у відділу Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області 20.08.2012. У червні 2016 року представник СФГ\~"Явір" запропонував [PERSON] укласти договір оренди землі. [PERSON] повідомив, що має договір із позивачем, на що представник СФГ\~"Явір" вказав, що проблем із ТОВ\~"ІПК\~"Полтавазернопродукт" не буде. Тому 10.06.2016 підписав договір із фермерським господарством. Пізніше взнав, що договір оренди з позивачем від 11.01.2012 не було припинено чи скасовано. 16.12.2016 надав згоду на його пролонгацію до 16.12.2023. Третя особа повідомила суд про неможливість взяти участь у засіданні. Вислухавши пояснення представників ТОВ\~"ІПК\~"Полтавазернопродукт" і СФГ "Явір", вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач та відповідач [PERSON] 11.01.2012 уклали договір оренди земельної ділянки б/н, загальною площею 2,72 га., строком на 5 років, кадастровий номер 5324580400:00:001:0191, що знаходиться на території Біляківської сільської ради Семенівського району Полтавської області, та яка належить на праві власності відповідачеві [PERSON] за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ\~№\~115205 від 28.11.2005 (а.с. 8-10, 13). Пунктом 43 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.08.2012 №\~532450004002517. На це вказує відповідний реквізит договору (а.с. 10) та лист Відділу Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області від 22.12.2016 (а.с. 22). 20.08.2012 сторонами вказаного договору складено акт приймання передачі земельної ділянки (а.с. 11). [PERSON] до ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у\~редакції, чинній на дати укладення та державної реєстрації договору оренди) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно п. 5 ст. 126 \~Земельного кодексу України\~(в редакції на час реєстрації договору) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до Закону. [PERSON] до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України у справі № 6-162ц13 від 19.02.2014, за змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. [PERSON] до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України у справі № 532/129/16-ц від 18.01.2017, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК). [PERSON] до ч. 2 ст. 792 ЦК відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є закон "Про оренду землі". За змістом ст.ст. 18, 20 цього укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. [PERSON] до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, зокрема, на земельні ділянки. [PERSON] до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. З урахуванням зазначених норм матеріального права, правових позицій Верховного Суду України строк дії договору оренди землі від 11.01.2012 б/н, укладеного між ТОВ\~"ІПК\~"Полтавазернопродукт" і [PERSON], починається з дати його реєстрації 20.08.2012 та триває 5 років по 20.08.2017. Позивач у встановленому порядку набув відповідне право оренди. 16.12.2016 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди землі б/н від 11.01.2012, передбачено, зокрема, термін оренди 16.12.2023 (а.с. 12). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.12.2016 (а.с. 15-18), інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2016 (а.с. 19-21) орендарем земельної ділянки кадастровий номер 5324580400:00:001:0191, державний акт ПЛ № 115205 від 28.11.2005, власник відповідач [PERSON], є відповідач СФГ "Явір", договір оренди землі № 58 від 10.06.2016, договір укладено на 10 років, є запис про інше речове право 15584471, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30637070 від 26.07.2016 право оренди земельної ділянки. Отже, оспорюваний позивачем договір оренди землі № 58 від 10.06.2016 укладено, а відповідне право оренди землі зареєстроване за СВГ "Явір" 26.07.2016, тобто протягом строку дії договору оренди землі від 11.01.2012 б/н, укладеного між позивачем ТОВ\~"ІПК\~"Полтавазернопродукт" і відповідачем [PERSON]. [PERSON] до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. [PERSON] до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити даному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. [PERSON] до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст.ст. 13, 17 Закону України "Про оренду землі"). Державній реєстрації прав підлягає право оренди (суборенди) земельної ділянки (абз. 7 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно\~ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями (ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про оренду землі"). За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-55цс15 (постанова від 15.04.2015) в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Одна й та ж сама земельна ділянка не може одночасно орендуватися для однакових потреб різними орендарями, укладення наступного договору оренди землі можливе лише після припинення дії попереднього договору оренди землі припинення права оренди попереднього орендаря. Крім того, слід зазначити, що як ЦК України, так і\~закони України "Про оренду землі", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не передбачають подвійної реєстрації права на оренду земельних ділянок, адже така реєстрація суперечила б змісту відносин оренди землі та могла призвести до наявності багатьох повноправних і законних користувачів однієї і тієї ж земельної ділянки. Відтак суд робить висновок про наявність достатніх правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі № 58 від 10.06.2016, укладеного між СФГ\~"Явір" та [PERSON], оскільки вказаний договір укладено, і відповідне право оренди зареєстровано за СФГ "Явір", протягом строку дії раніше укладеного між ТОВ\~"ІПК\~"Полтавазернопродукт" і [PERSON] договору оренди землі від 11.01.2012 б/н, зареєстрованого 20.08.2012, щодо однієї й тієї ж земельної ділянки [PERSON]. [PERSON] до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відтак, визнаючи недійсним договір оренди землі суд також скасовує відповідні записи про реєстрацію відповідного права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням розяснень п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 № 10, суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати у рівних частинах по 1600,00\~грн з кожного тобто у рівних частинах сплаченого позивачем 3200,00\~судового збору під час звернення з позовом до суду (а.с. 7). Суд зазначає, що ЦПК України передбачає як підставу присудження судових витрат ухвалення рішення на користь сторони, яка їх понесла, а не можливе порушення права сторони через необізнаність іншої сторони щодо правомірності, добросовісності, недобросовісності тощо вчинених нею дій (правочинів), з приводу яких предявлено позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved