Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] звернулися з позовом до Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, визнання права власності на житловий будинок та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] в с. Оленівка Вінницького району. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/6 частини житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; земельної ділянки № [NUMBER] , площею 2, 2160 га у межах згідно з планом, розташованої в Вінницької області Вінницького району, Оленівська сільська рада, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Вінницькою районною державною адміністрацією від 16 квітня 2004 року, зареєстровано в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №326. Вказують, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] (син спадкодавиці).Інших спадкоємців за законом не має. Позивач [PERSON] спадщину прийняв згідно ст. 1268 ЦК України оскільки постійно проживав разом із спадкодавцею на час відкриття спадщини та проживаю на даний час і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 21 листопада 2015 року на земельну ділянку. Але одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі на житловий будинок [PERSON] не маю можливості так, як житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] згідно свідоцтва про право приватної власності [NUMBER] від 27 березня 1991 року, свідоцтво видано на підставі рішення Вінницької районної ради народних депутатів №128 від 19 травня 1988 року. Також рішенням 16 сесії 21 скликання Оленівської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» було передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку розміром 0.86 га (0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 061 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Оскільки будинковолодіння відносилося до колгоспного двору то такими, що не втратили право на частку в майні колгоспного двору, є ті особи, які проживали та були зареєстровані в колгоспному дворі станом 01.01.1991 року. Згідно виписок з погосподарських книг по Оленівській сільській раді такими особами є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] члени двору. Згідно ст.123 ЦК УРСР частки членів колгоспного двору є рівними, враховуючі норми права, розмір часток кожного із членів двору, становить по 1/6 за кожним. Таким чином частка, [PERSON] в будинковолодінні складає 1/3 (1/6+1/6=1/3) зокрема, як члена колгоспного двору 1/6 і 1/6 в спадковому майні [PERSON] . Відповідно ст.120 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. В зв`язку з цим членами колгоспного двору були позивачі та спадкодавиця, які володіли, користувалася та розпоряджалася жилим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами підтверджується технічним паспортом, довідками сільради, випискою з погосподарською книгою. З огляду на вищевикладене позивачі звернулась з даним позовом до суду, яким просять визнати право власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] надав суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просить слухати за його відсутності. Позивач [PERSON] надала суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просить слухати за її відсутності. Позивач [PERSON] надала суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просить слухати за її відсутності. Позивач [PERSON] надала суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просить слухати за її відсутності. Позивач [PERSON] надав суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просить слухати за його відсутності. Представник відповідача Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, слухання справи просить проводити за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] в с. Оленівка Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.02.2014 року (а.с.21). Відповідно до свідоцтва № 123 від 27.03.1991 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою є [PERSON] , свідоцтво видано на підставі рішення Вінницької районної ради народних депутатів №128 від 19 травня 1988 року (а.с.51). Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] як між матір`ю та сином підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] від 20.02.1960 року (а.с. 24). 26 жовтня 1980 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.10.1980 року (а.с.25). Відповідно до довідки № 162 від 28.03.2019 року виданої виконавчим комітетом Оленівської сільської ради, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заборони та арешту не має (а.с.28). Згідно з довідкою № 164 від 28.03.2019 року виданої виконавчим комітетом Оленівської сільської ради, про те, що склад сім`ї [PERSON] наступний: [PERSON] - дружина; [PERSON] - син; [PERSON] , - дочка (а.с.29). Як вбачається зі звіту про оцінку майна № VS - 190327 ринкова оціночна вартість житлового будинку з прибудовами, господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] складає 79 396 грн (а.с.30-48). Померла [PERSON] до дня смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 161 від 28.03.2019 року (а.с.50). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 2, 2160 га у межах згідно з планом, розташованої в Вінницької області Вінницького району, Оленівська сільська рада, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Вінницькою районною державною адміністрацією від 16 квітня 2004 року, зареєстровано в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №326 (а.с.57). Постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 28.04.2019 року за № 404/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а.с.58). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частинами 1-3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини . Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „ Про власність " від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору". Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачами спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved