Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що у 2014 році надала згоду на реєстрацію відповідачки [PERSON] разом з її малолітніми дітьми у належному їй житловому будинку, розташованому по вул.. Залізнична, 111 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Фактично відповідачі після реєстрації у будинку, проживали в ньому деякий час та з 2016 року у будинку, що належить позивачу не проживають та на даний час проживають в [INFO], при цьому з реєстраційного обліку у вказаному домоволодінні не знялися у добровільному порядку, чим порушують її право власності на вказаний будинок. Просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядження власністю, шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим будинком по вул.. Залізнична, 111 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідачів у належному їй будинку створює перешкоди їй у користуванні своєю власністю та звужує обсяг прав власника майна, щодо володіння, користування та розпорядження майном. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, не повідомивши суд про причину неявки. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки та проживає поряд з нею. Їй відомо, що [PERSON] зареєструвала у своєму будинку [PERSON] разом з її дітьми, однак ті майже в будинку не проживали. Реєстрація місця проживання [PERSON] була необхідна для отримання соціальної допомоги при народженні дитини. З 2016 року відповідачка [PERSON] зі своїми дітьми у будинку належному позивачу не проживають. Свідок [PERSON] дала аналогічні покази. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що у 2014 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрували своє місце проживання у будинку, який на праві приватної власності належить [PERSON], та розташований по вул. Залізнична, 111 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. У своєму позові [PERSON]. зазначає, що відповідачі не вчиняють дії, направлених на скасування реєстрації їх місця проживання за зазначеною адресою, хоча фактично там і не проживають, чим порушують її право власності, тим самим чинять перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном. Так, норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого по вул.. Залізнична, 111 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що позивач є власником житлового будинку, розташованого по вул.. Залізнична, 111 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області в якому відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, чим порушують право власності позивача, тому позовна вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved