Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач. [PERSON]) про стягнення сплаченого авансового платежу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на початку вересня 2014 року між нею та відповідачем було досягнуто усних домовленостей про купівлю-продаж садового будинку, загальною площею 62,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], та розміщений на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] (далі по тексту - будинок). 07.09.2014 позивач передала відповідачу грошову суму у розмірі 50 000,00 доларів США в якості завдатку, про що було складено розписку. В якості забезпечення виконання зобов'язань зі сторони відповідача, остання передала позивачу оригінал правовстановлюючого документа на будинок, а саме договір купівлі-продажу будинку. У зазначеній розписці сторони погодили порядок розрахунку, зокрема, відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 50 000,00 доларів США, остаточний розрахунок мав бути здійснений згодом та складати у загальному 95 000,00 доларів США. Коли у позивача з'явилася вся сума для оплати будинку, вона звернулася до відповідача із проханням здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Однак, відповідач ігнорує звернення позивача щодо належного оформлення встановлених між сторонами договірних відносин. Окрім того, сплачена позивачем сума перебуває у відповідача, та повернути її позивачу не вдається. Позивач вважає передану відповідачу суму у розмірі 50 000,00 доларів США авансом, оскільки, між сторонами не було укладено ні договору купівлі-продажу будинку, ні договору купівлі-продажу земельної ділянки. З огляду на викладене, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 50 000,00 доларів США, що еквівалентна 1 385 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2017 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, просили відмовити. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.09.2014 [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 50 000,00 доларів США, про що склала відповідну розписку. (а.с. 10) Зі змісту вказаної розписки вбачається, що грошові кошти у визначеному у розписці розмірі, передані відповідачу за продаж будинку, який належний [PERSON] Окрім того, у розписці зазначено про те, що при остаточному розрахунку 95 000,00 доларів США, угода буде оформлена в нотаріальній конторі. Однак, в подальшому, договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, наявність у позивача оригіналу розписки та відсутність останньої у відповідача підтверджує виконання [PERSON] свого зобов'язання щодо передачі грошових коштів [PERSON] у розмірі, зазначеній у розписці, тобто, у розмірі 50 000,00 доларів США, та не виконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення взятих коштів позивачу. Посилання сторони відповідача на ст. 571 ЦК України, як підставу для відмови у задоволенні позову, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Разом з тим, твердження відповідача про те, що остання отримала від позивача грошову суму у вигляді завдатку є таким, що не підтверджуються матеріалами справи, оскільки, в ч. 2 ст. 570 ЦК України зазначено про те, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто, ч. 2 ст. 570 ЦК України, визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також піддягає поверненню у всіх випадках не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення. Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача авансу у вказаному вище розмірі, суд виходить з того, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з основного договору, тобто договору купівлі-продажу будинку. Отже, передані позивачем кошти є авансом, сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу будинку за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України; одна сторона відмовилися від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Водночас, посилання відповідача на невиконання позивачем зобов'язання щодо купівлі будинку як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки, невиконання усних домовленостей не тягне за собою таких правових наслідків як залишення авансу у кредитора, а тому у зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу будинку аванс підлягає поверненню особі, що його передала. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі №6-176цс12, у якій зазначено наступне: «внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню". Отже, враховуючи те, що грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США безпідставно утримуються відповідачем, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача цих грошових коштів на користь позивача підлягає задоволенню. Водночас, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки, 50 000,00 доларів США відповідно до курсу Національного банку України станом на 11.01.2017 становить 1 359 000 грн. 00 коп. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 8 000 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial