Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що він після смерті матері [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,9478 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5925084600:00:001:0302, яка розташована на території Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області. 06.09.2006 року мати позивача [PERSON] (яка померла [INFO] ) уклала договір оренди землі №53 між ПП «Расвєт Агро», який був зареєстрований у Тростянецькому районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті по земельних ресурсах, 24.01.2007 року за №040763500189, строком на десять років. Позивач пояснює, що успадкувавши спірну земельну ділянку та дотримувався умов договору, не пред`являв претензій до строку його закінчення. Після закінчення строку дії договору він звернувся про повернення земельної ділянки і 30.05.2017 повідомив письмово про небажання продовжувати договірні відносини після закінчення терміну дії договору, на що отримав від відповідача відмову. Позивач указує, що продовження користування належною йому земельною ділянкою відповідач обґрунтовує наявністю спірної угоди, якою були внесені зміни до договору оренди землі і продовжено строк його дії до двадцяти років. Оскільки позивачу було не відомо про будь-яку угоду, він звернувся до відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, звідки отримав відповідь у вигляді копії угоди про внесення змін до договору оренди землі №99 зареєстрованого 24.01.2017 року. З отриманої відповіді позивач зрозумів, що підпис не належить підписанту. Позивач вважає, що шляхом підроблення угоди про внесення змін до договору оренди землі, відповідач позбавив його, як власника земельної ділянки, права самостійно розпоряджатися своєю земельною ділянкою. З огляду на зазначене, позивач просить: визнати недійсною угоду про внесення змін до договору оренди землі №99, укладену між [PERSON] та приватним підприємством «Рассвєт Агро», зареєстровану 24.01.2007 року Сумською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах 29.07.2008 року за №040863503988 та зобов`язати приватне підприємство «Рассвєт Агро» повернути зазначену земельну ділянку власнику. У відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, представник відповідача 22.11.2018 подав відзив на позов, у якому заперечуючи проти заявлених позовних вимог посилався на те, що договір оренди землі укладений від 06.10.2006 між ПП «Расвєт Агро» та [PERSON] з урахування положень угоди про внесення змін до договору є чинним, не припиненим, не визнаним недійсним, і його правомірність презюмується згідно приписів ст.204 ЦК України. Жодного факту вчинення фізичного чи психологічного впливу на [PERSON] в своїй позовній заяві позивач не виклав. Так само, відсутні докази застосування заходів фізичного чи психологічного тиску з боку відповідача і у вигляді заяв чи скарг, поданих із даного приводу до правоохоронних органів, що свідчить про те, що додаткова угода була укладена між сторонами добровільно, а його зміст та правові наслідки відповідають вільному волевиявленню [PERSON] Головним фактом, що спростовує відсутність такого волевиявлення [PERSON] , є те, що з моменту підписання додаткового договору вона отримувала орендну плату за землю у збільшеному розмірі, вчасно, без затримки у повному обсязі і регулярно. Отже, передача земельної ділянки позивачем у оренду відповідачу, який сплачував орендну плату та належним чином використовував земельну ділянку, тобто фактичне тривале виконання умов договору оренди землі з урахуванням угоди про внесення змін, є підтвердженням того, що їх укладення відповідало внутрішній волі позивача, а тому підстав для визнання додаткового договору недійсним немає. Земельна ділянка передана у користування орендарю на підставі чинного договору та відповідних актів приймання-передачі, а отже, перебуває у його правомірному використанні, тому відповідно до ст.396 ЦК України і ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Позбавлення відповідача права оренди після десяти років фактичних орендних відносин, проти яких [PERSON] не виловлювала жодних заперечень також буде свідчити про порушення принципу «правової визначеності», оскільки орендар, який належним чином виконує протягом багатьох років свої зобов`язання перед орендодавцем, має законне право очікувати і в подальшому розраховувати на збереження свого права орендаря, яке встановлено договором, який є обов`язковим для обох сторін. Також представник відповідача звертав увагу на відсутність у позивача порушених прав, що є також окремою підставою для відмови у позові (а.с.38-43). Під час розгляду справи судом було залучено як відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки», оскільки відповідно до Статуту ТОВ «АФ «Семереньки», затвердженого протоколом загальних зборів учасників 28.01.2019, ТОВ «АФ «Семереньки» є правонаступником Приватного підприємства «Расвєт Агро», яке було приєднане до товариства, у результаті чого ТОВ «АФ «Семереньки» є правонаступником всього майна, усіх прав та обов`язків ПП «Расвєт Агро» (а.с.136-153). У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просили задовольнити, а також стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та за проведення почеркознавчої експертизи, також витрати на правову допомогу. Представник відповідача Литвиненко Д. Г . у судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. В попередніх судових засіданнях Литвиненко Д.Г. вказувала, що ТОВ "АФ "Семереньки" у повному обсязі заперечує проти задоволення позову із підстав, наведених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення позивача його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 3,9478 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області, яка належить спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 008201 , виданого 27 березня 2002 року Люджанською сільською радою Тростянецького району Сумської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №772, кадастровий номер земельної ділянки: 5925084600:00:001:0302 (а.с.10, 11,12). 06.10.2006 [PERSON] уклала із ПП «Расвєт Агро» договір оренди землі та передала у оренду земельну ділянку площею 3,9478 га строком на 10 років. Даний договір був зареєстрований у Тростянецькому районному відділі Сумської філії «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.01.2007 за №040763500189 (а.с.13-14). На підставі наданої угоди про внесення змін до договору оренди землі №99, зареєстрованого 24.01.2007 року, судом установлено, що між [PERSON] та ПП «Расвєт Агро» була укладена угода про внесення змін до договору оренди землі №99 зареєстрованого 24.01.2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили збільшити строк дії договору оренди землі на 20 років, збільшити розмір орендної плати та змінити інші умови договору оренди землі (а.с.24). Дана угода про внесення змін до договору оренди землі від 06.10.2006 оспорюється позивачем із підстав відсутності волевиявлення [PERSON] на його укладення. При цьому, позивач стверджує, що підпис у цій додатковій угоді, який укладено між ПП «Расвєт Агро» та [PERSON] , від її імені виконала інша особа, яку вона не уповноважувала на його підписання та реєстрацію. За клопотанням позивача судом було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Так, згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи за №1047/1048 від 03.07.2019 підпис від імені [PERSON] , в угоді про внесення змін до договору оренди землі №99 зареєстрованого 24.01.2007 у графі «Реквізити сторін:», у рядку «Орендодавець:» виконано за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в угоді про внесення змін до договору оренди землі №99. Зареєстрованого 24.01.2007, у графі «реквізити сторін:», у рядку «Орендодавець:» виконано за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою (а.с.196-202). З огляду на вказаний висновок експерта, суд приходить до висновку, що спірна угода про внесення змін до договору оренди землі №99 зареєстрована 24.01.2007, яка укладена між ПП «Расвєт Агро» та [PERSON] , останньою не підписувалася, що свідчить про порушення вимог щодо форми договору і укладення його без вільного і дійсного волевиявлення. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливе укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Частиною першою ст.205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, зважаючи на те, що угода про внесення змін до договору оренди землі №99 [PERSON] не підписувалася, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи, який суд вважає достовірним доказом, посилання позивача на те, що було відсутнє вільне волевиявлення [PERSON] на укладення цієї додаткової угоди є таким, що ґрунтується на законі, а тому заявлена позивачем вимога про визнання недійсним зазначеної угоди підлягає задоволенню. З огляду на викладене, продовження користування відповідачем земельною ділянкою, яка належить [PERSON] після закінчення 24.01.2017 строку дії договору оренди землі від 06.09.2006 є безпідставним і порушує права, позивача як власника цього нерухомого майна. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача повернути йому земельну ділянку також підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1,2,3,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем було надано: договір №15 про надання правової (правничої) допомоги від 11.09.2018 року укладений між [PERSON] та адвокатом Безпалько Сергієм Васильовичем, ордер серії СМ №16 та розрахункову квитанцію серії АААБ №45 про надання правничої допомоги на суму 7500 грн. (а.с.25,26,27-28). Аналізуючи наданий представником позивача розрахункову квитанцію за надання правничої допомоги у сумі 7500 грн., судом було враховано всі обставини важливості справи для позивача, а тому суд приходить до висновку, що він є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, витраченим часом. З наданого детального опису робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокатом Безпалько С.В. було надано [PERSON] ряд юридичних консультацій, складання та підготовка документів, надіслані запити, клопотання в зв`язку з чим сума гонорару без участі у судових засіданнях склала 7500 грн. Виходячи із складності справи та виконаних адвокатом робіт по даній справі, витраченого ним часу, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, суд приходить до висновку, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 7500 грн. є співмірним, а тому заява підлягає задоволенню і з відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу. Крім того, стороною відповідача не заявлялося клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Питання судових витрат суд вирішує у відповідно до ст.141 ЦПК України. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені повністю, тому на користь позивача підлягають до стягнення із відповідача документально підтверджені судові витрати за сплату судового збору у сумі 704,80 грн., а також витрати за проведення судової експертизи у сумі 4862,00 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 7500 грн., а всього на суму 13066,80 грн. (а.с.6,7,177). Так як позивач при подачі позову не сплатив судовий збір за другу вимогу, у даному позові суд, вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved