Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 листопада 1999 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 30 липня 2020 року шлюбні стосунки з відповідачем припинені за різності характерів, через що виникали сварки. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач в поданій заяві просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач також у своїй заяві просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю, просила залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 26 листопада 1999 року Виконавчим комітетом Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 22); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 09 червня 2021 року повторно Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені за різності характерів, через що постійно виникали сварки та непорозуміння, внаслідок чого вони втрати почуття любові і взаємоповаги один до одного, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують близько місяця. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнала повністю, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved