Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.03.2015 року о 14 год. 20 хв. на проспекті Оболонському в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода винуватцем якої був водій Комунального підприємства «Київпастранс» [PERSON], що керував тролейбусом «ЛАЗ» д/н 2904 з порушенням Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль [NUMBER] під керування водія [PERSON] Відповідно до звіту №1924 від 01.04.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження при ДТП складає 12\~496 грн. 88 коп., при цьому за проведення автотоварознавчого дослідження було сплачено 500 грн. Також, [PERSON] стверджує, що в результаті пошкодження майна він зазнав душевних страждань, у нього погіршився настрій, він став більш дратівливим, зіпсувалися стосунки в сім»ї та на роботі, а тому заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 5 000 грн. Оскільки, відповідач відмовляється у добровільному порядку компенсувати позивачу заподіяну матеріальну та моральну шкоду, останній вимушений був звернутися за правовою допомогою, аванс за якою склав 2000 грн., а згодом до суду із даним позовом. З огляду на зазначене, [PERSON] просив стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на свою користь 12\~496 грн. 88 коп. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди, 500 грн. за проведене автотоварознавче дослідження, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач та його представник в судове засідання не з»явилися, подали до суду заяву у якій підтримали позов з підстав зазначених у позовній заяві та просили провести розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав до суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] також не з»явився в судове засідання, подав до суду заперечення проти позову. З огляду на зазначене та наявність заяв від позивача та представника відповідача, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності останніх. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові заперечення та пояснення сторін встановив наступне. 21.03.2015 року о 14 год. 20 хв. на проспекті Оболонському в м. Києві водій [PERSON] керуючи тролейбусом «ЛАЗ» д/н 2904 в порушення п. 2.3 (а,б) Правил дорожнього руху України не перевірив технічний стан та не стежив за технічним станом транспортного засобу під час руху, що призвело до відриву токоприймача правої штанги та пошкодження автомобіля [NUMBER] під керування водія [PERSON] Винуватість водія [PERSON] у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та порушення Правил дорожнього руху України підтверджено постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.05.2015 року. Право власності [PERSON] на автомобіль [NUMBER] підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Факт керування водієм [PERSON] тролейбусом «ЛАЗ» д/н 2904 під час ДТП підтверджується матеріалами про притягнення останнього до адміністративної відповідальності №756/4303/15-п; №3-2054/15. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Оцінивши зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що ДТП сталося з вини [PERSON] Згідно звіту №1924 від 01.04.2015 року складеного СПД ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження при ДТП складає 12\~496 грн. 88 коп. У відповідності до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами та письмовими запереченнями [PERSON], що він працював в Комунальному підприємстві «Київпастранс» і здійснив ДТП керуючи належним відповідачу тролейбусом «ЛАЗ» д/н 2904 при виконанні трудових обовязків. Таким чином вимога [PERSON] до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 12\~496 грн. 88 коп. заподіяної в результаті ДТП матеріальної шкоди законна та обґрунтована. Суд не бере до уваги твердження позивача про сплату 500 грн. за оформлення звіту №1924 від 01.04.2015 року складеного СПД ФОП [PERSON] із визначення вартості матеріального збитку з огляду на відсутність в матеріалах справи оригіналів документів або ж належним чином завіреної копії квитанції на підтвердження здійснення вказаних витрат. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості субєктного складу відповідальних осіб (коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Як вказує [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно моральну шкоду. Внаслідок ДТП та пошкодження майна позивач зазнав душевних страждань, у нього погіршився настрій, він став більш дратівливим, зіпсувалися стосунки в сім»ї та на роботі, а тому заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 5 000 грн. Разом з тим, позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 5000 грн. так як не надав відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині. Суд, враховуючи факт участі позивача в ДТП та пошкодження його автомобіля, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду на суму 1000 грн. яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача з огляду на положення ст. ст. 1172, 1187, 1188, ЦК України. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати пов»язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн. Таким чином, граничний розмір компенсації витрат, пов»язаних із розглядом цивільної справи становить 487 грн. за годину роботи. Натомість позовна заява і матеріали позову не містять відомостей та належних і допустимих доказів на підтвердження реально понесених витрат за отриману правову допомогу із врахуванням фактично витраченого часу для оформлення документів і участі в судовому засіданні. При цьому, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України у розмірі 487 грн. 20 коп., здійснення яких підтверджується відповідними квитанціями. Враховуючи наведене та

Outcome: partial