Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

В лютому 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 30.08.1978 р. по 06.02.1979 р. працював підземним гірником на шахті ім. Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна Об`єднання «Кривбасруда»; з 06.02.1979 р. по 18.12.1980 р. - підземним бурильником шпурів шахти ім. Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна ВО Кривбасруда»; з 18.12.1980 р. по 01.11.1987 р. - підземним бурильником шпурів з правом ведення вибухових робіт на шахті ім. Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна ВО Кривбасруда»; з 01.11.1987 р. по 01.03.1988 р. - на посаді підземного прохідника шахти Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна ВО «Кривбасруда»; з 01.03.1988 р. по 21.02.1989 р. на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт шахти ім. Орджонікідзе правління ім. В.І. Леніна ВО «Кривбасруда». В межах трудових обов`язків позивач виконував роботи в підземних умовах шахти, де підпадав під вплив вібрації, шуму та пилу, показники яких перевищували гранично-допустимі, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 17.06.1996 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.07.1997 року. Після неодноразових переоглядів, 14.06.2004 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання з 01.06.2004 року, безстроково, групу інвалідності не визначено. Вказали, що ПрАТ «ЦГЗК» є належним\~відповідачем у\~даній справі, скільки є\~правонаступником прав\~та обов`язків\~шахти ім.\~Орджонікідзе ВО «Кривбасруда». Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває біль та обмеження об`єму рухів в ліктьових суглобах, біль в попереково-крижовому відділі хребта, його турбує відчуття затерпання в дистальних відділах верхніх кінцівок, слабкість в кистях рук. Внаслідок чого порушується сон, що призводить до постійного відчуття втоми, загальної слабкості. Виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до необхідності систематичного лікарського спостереження, що має наслідком нераціональну втрату часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які він мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. У зв`язку із отриманим професійним захворюваннями їй заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 180 000 грн., яку просили стягнути з відповідача. Ухвалою від 26 лютого 2021 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 21 квітня 2021 року судом отримано клопотання відповідача про зобов`язання позивача до початку розгляду справи по суті надати свої платіжні реквізити банківського рахунку та копію паспорту для добровільного відшкодування позивачу завданої шкоди, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 26.04.2021 року залишено без задоволення. 20 квітня 2021 року представником відповідача надані суду пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що позивач на підприємстві відповідача (ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК», ПРАТ «ЦГЗК») у шкідливих та важких умовах не працював. Позивач працював на іншому підприємстві - шахті ім.Орджонікідзе, яка входила до рудоуправління ім.Леніна виробничого об`єднання «Кривбасруда» правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 30.08.1978р. по 21.02.1989р. , а у 1996 році йому було встановлено професійне захворювання, де винною у виникненні профзахворювання особою зазначено «ВО «Кривбасруда» шахта ім.Орджонікідзе». 01.01.1999 року шахта ім.Орджонікідзе була передана в строкове користування ВАТ «ЦГЗК» за договором оренди № 1280-14-11/98 від 30.12.1998, однак позивач вже 10 років не працював на цій шахті. Зазначений договір оренди додатковою угодою № 330 було припинено у листопаді 2001 року, орендоване майно повернуто ВАТ «КЗРК», і всі пов`язані з орендою правовідносини на цьому припинились. З 28.01.1999 року на ВАТ «ЦГЗК» було створено структурний підрозділ під назвою «шахта ім. Орджонікідзе» (на правах цеха), та оскільки шахта не була самостійною юридичною особою, то не відбувалося припинення юридичної особи шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Передача від ВАТ «КЗРК» та ВАТ «ЦГЗК» у термінове платне користування цілісного майнового комплексу шахти не є переходом всіх зобов`язань, в тому числі з відшкодування моральної шкоди перед колишніми працівниками орендодавця. Ні договором оренди, ні розподільчим балансом від 01.11.1998 такі умови не передбачені. 09.11.2001 р. між ВАТ «КЗРК» і ВАТ «ЦГЗК» було укладено договір купівлі-продажу №1167- 16-01/2001 від 09.11.2001р., за яким у власність ВАТ «ЦГЗК» перейшло майно цілісного майнового комплексу «шахта ім.Орджонікідзе», що не створює для покупця ніяких обов`язків правонаступництва, і це підтверджується самим договором і актом прийому-передачі основних засобів, який є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу. Відповідно до пунктів 1 та 2 Договору купівлі-продажу № 1167- 16-01/2001 від 09.11.2001 року, ВАТ «КЗРК» продав ВАТ «ЦГЗК» не саму структурну одиницю (тобто не саму шахту «Орджонікідзе»), а лише майно цілісного майнового комплексу шахти « [INFO] ». При цьому немайнові права та деліктні зобов`язання не були та не могли бути об`єктом купівлі-продажу, отже ПРАТ «ЦГЗК» не набувало обов`язків правонаступника, в тому числі і за зобов`язаннями щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача за час його роботи на підприємстві ДВО «Кривбасруда». Також вказали, що визначення у позивача ступеня втрати професійної працездатності на рівні 25% свідчить про те, що потерпілий може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці. Зазначена позивачем сума моральної шкоди є необґрунтованою, крім того, маючи професійне захворювання з 1996 року, позивач продовжував працювати ще багато років, що свідчить про його міцне здоров`я або про власне байдуже ставлення до свого здоров`я. \~ \~ \~ \~Суд, відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2\~ЦПК Українифіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача протягом 10 років та 6 місяців, а саме: з 30.08.1978 р. по 06.02.1979 р. працював підземним гірником на шахті ім. Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна Об`єднання «Кривбасруда»; з 06.02.1979 р. по 18.12.1980 р. - підземним бурильником шпурів шахти ім. Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна ВО Кривбасруда»; з 18.12.1980 р. по 01.11.1987 р. - підземним бурильником шпурів з правом ведення вибухових робіт на шахті ім. Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна ВО Кривбасруда»; з 01.11.1987 р. по 01.03.1988 р. - на посаді підземного прохідника шахти Орджонікідзе Рудоуправління ім. В.І. Леніна ВО «Кривбасруда»; з 01.03.1988 р. по 21.02.1989 р. на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт шахти ім. Орджонікідзе правління ім. В.І. Леніна ВО «Кривбасруда», звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі \~ст. 38 КЗпП України\~( копія трудової книжки а.с.28-34). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.05.1996 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме підвищений рівень вібрації та шуму від бурової техніки. Також встановлено ступінь вини ш. ім.. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» в спричиненні здоров`ю шкоди позивача, який становить 59,2% (а.с.18-20). Висновком МСЕК від 17.06.1996 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.07.1997 року. Після неодноразових переоглядів, 14.06.2004 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання з 01.06.2004 року, безстроково, групу інвалідності не визначено ( а.с.9-17). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір,\~що склався\~між сторонами,\~суд виходить\~із законодавства,\~що діяло\~на момент\~первинного встановлення\~позивачу втрати\~працездатності в\~1996\~році,\~а саме\~ст.12\~Закону України\~« Про\~охорону праці»\~в первинній\~редакції від\~14.10.1992\~року,\~згідно якої\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ провадиться\~ власником,\~ якщо\~небезпечні або\~шкідливі умови\~праці призвели\~до \~моральної \~втрати потерпілого,\~ порушення\~ \~його \~ нормальних\~ \~життєвих зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 25% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль та обмеження об`єму рухів в ліктьових суглобах, зростаючий при фізичному навантаженні, біль в попереково-крижовому відділі хребта, його турбує відчуття затерпання в дистальних відділах верхніх кінцівок, слабкість в кистях рук. Вібраційна хвороба може призводить до асиметрії та зміні артеріального тиску, частіше в бік підвищення, загальної слабкості, дратливості, стомлюваності, підвищеної пітливості, головного болю, запаморочення, болю у ділянці серця стискуючого характеру, серцебиття, різної частоти і тривалості, ангіоспастичні церебральні або кардіальні кризи, що супроводяться тахікардією, підвищенням артеріального тиску, почуттям страху, тривоги, болем у ділянці серця. Щодо посилань представника відповідача на те, що позивач не є належним відповідачем, суд вважає їх необґрунтованими оскільки судовими рішеннями неодноразово встановлювався факт правонаступництва ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» всіх прав та обов`язків шахти Орджонікідзе Рудоуправління ім. Леніна Об`єднання «Кривбасруда», і такі обставини, відповідно до приписів ч.3ст. 82 ЦПК України, визнані судом загальновідомими, і не потребують доказування. Правовий висновок про те, що ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником прав та обов`язків шахти імені Орджонікідзе ДВО «Кривбасруда» викладено у постановах Верховного Суду від 6 грудня 2017 року у справі № 6-1377цс17; 16 травня 2018 року у справі № 215/3136/17, 17 квітня 2019 року у справі №212/7747/16-ц та 02 жовтня 2019 року у справі 212/629/17-ц. Тому доводи ПрАТ «ЦГЗК» про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди через відсутність правонаступництва, судом відхиляються. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.\~173, ч.1 ст.\~237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 30%, що був первинно встановлений позивачу, а також остаточно встановлений відсоток втрати працездатності 25% безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 60\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 180 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Щодо необхідності сплати відповідачем як податковим агентом відповідного податку, залежно від розміру нарахованого позивачу доходу у випадку відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вказане питання має вирішуватись безпосередньо під час виконання судового рішення відповідно до вимог закону і не може впливати на дискрецію суду у визначені розміру завданої моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 гривень, виходячи з розміру, встановленого на час звернення позивача до суду в 2021році.

Outcome: partial