Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду позовом до Великобурімської сільської ради про визнання дій неправомірними, визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Велика Бурімка Чорнобаївського району, вул. Гоголя, 8, який належав її померлому 17.07.1990 року батьку [PERSON] Мотивує позов тим, що після смерті батька працівники сільської ради неправомірно, в порушення норм законодавства записали головою двору його співмешканку [PERSON], що в подальшому дало їй можливість здійснити оформлення права власності на будинок Проте єдиним спадкоємцем померлого є саме вона як рідна донька. Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, остаточно просила: -визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду, поновити строк; -встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном (отримала у власність речі домашнього вжитку); -визнати дії Великобурімської сільської ради по переведенню погосподарського номеру домоволодіння в с. Велика Бурімка, вул. Гоголя, 8, за [PERSON] неправомірними; -визнати свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 20.06.2015 року за № 441 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] недійсним; -визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06.07.2015 року, укладені між [PERSON] та [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № 1246, 1247; -визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок. В звязку з уточненням позовних вимог до участі у справі в якості відповідача було залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали з викладених у ньому підстав. Позивач вказувала на те, що спірний будинок будувався спільно ще у 1959 році її бабою та дідом, батьком та матірю. Після смерті баби дід пішов жити до іншої жінки. Після смерті дружини батько позивача [PERSON] почав проживати у будинку зі співмешканкою [PERSON] 17.07.1990 року [PERSON] помер. При цьому з [PERSON] він не одружився, заповіту на її імя не складав, відповідно, на думку позивача, не бажав, щоб будинок був успадкований співмешканкою. Також на день смерті батька ще був живим дід власник будинку. Незважаючи на це, працівники сільської ради неправомірно у погосподарській книзі записали головою двору [PERSON], що дало їй можливість в подальшому отримати свідоцтво про право власності на будинок. Позивач не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та не просила співмешканку батька після його смерті звільнити даний житловий будинок, жаліючи її. Вважала, що після смерті останньої дане нерухоме майно все одно залишиться у її власності, незважаючи на розмови [PERSON] про те, що після її смерті майно залишиться у спадок її дітям та [PERSON] спільно. Лише після того, як у спірному будинку почали проживати чужі люди зрозуміла, що [PERSON] донька [PERSON], самостійно розпорядилася її спадковим майном. Позивач вважає, що після смерті батька прийняла спадщину, оскільки забрала з домоволодіння його речі будівельні інструменти (кельму та молоток). Іншого майна не брала. Великобурімська сільська рада в судове засідання представник не направила, до суду надійшли письмові пояснення щодо обставин справи, в яких одночасно сільський голова просив проводити засідання без участі їх представника. Також відповідачем заявлялося про пропущення позивачем строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належно за зареєстрованим місцем проживання. Третя особа [PERSON] проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Вказувала на те, що її мати [PERSON] та батько позивача [PERSON] 19 років спільно проживали у спірному будинку, що належав вітчиму. Після смерті [PERSON] ні [PERSON], ні її дід, батько померлого, питання про виселення з будинку її матері не ставили. [PERSON] прожила сама у спірному будинку 24 роки і померла в листопаді 2014 року. Лише після її смерті дізналася про наявність заповіту. Вважає справедливим те, що саме її мати після смерті вітчима стала власником будинку, оскільки вона доглядала його до смерті, при цьому рідна дочка [PERSON] батька навіть не відвідувала. Виходячи з приписів ч. 2 ст.158, ст. 169 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності нез»явившихся учасників процесу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили ті обставини, що будинок № 8 по вул. Гоголя в с. Велика Бурімка Чорнобаївського району будували дід з бабою та батьки позивача [PERSON], і в якому в подальшому після смерті дружини проживав [PERSON] разом зі співмешканкою [PERSON] Свідок [PERSON] вказала на те, що зі слів [PERSON] їй відомо, що після смерті батька остання забрала з його будинковолодіння лише деякі будівельні інструменти. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] (дівоче прізвище «Руденко») є донькою [PERSON] (свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб, а.с. 5). Як вбачається з виписок із погосподарських книг Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району за 1959 1982 роки (а.с. 6-9, 46-47) сім»я [PERSON] у 1958 1963 роках складалася з: голова сім»ї [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], внука [PERSON] В період 1972-1973 років (точна дата невідома) [PERSON] змінив місце проживання. Зі слів позивача її дід [PERSON] після смерті баби перейшов проживати до іншої жінки. Після його вибуття погосподарський номер домоволодіння № 8 за адресою: вулиця Гоголя, с. Велика Бурімка, був переведений на [PERSON] Як вбачається з письмових пояснень Великобурімської сільської ради (а.с. 42-43) та не заперечується іншими учасниками процесу, за вищевказаною адресою [PERSON] проживав спільно зі співмешканкою [PERSON] 19 років (з 1971-1972 років точна дата не відома), яка також була зареєстрована за вищевказаною адресою. 17.07.1990 року [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть, а.с. 3). На день смерті до складу його сім»ї входила лише співмешканка [PERSON] (довідка Великобурімської сільської ради № 245 від 06.05.2015 року, а.с. 10). Після смерті батька позивача до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, що вбачається з листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 1641/01/16 від 13.10.2016 року (а.с. 31). За поясненнями всіх учасників процесу, після смерті співмешканця [PERSON] залишилася проживати у спірному будинку. Працівниками сільської ради на неї було переведено погосподарський номер зазначеного домоволодіння, оскільки з 18.07.1990 року вона залишалася єдиною зареєстрованою та проживаючою за вищевказаною адресою особою. 24.04.1992 року на підставі рішення виконкому Чорнобаївської районної ради народних депутатів № 256 від 21.11.1991 року, [PERSON] було видано свідоцтво № 39 про право приватної власності на домоволодіння № 8 за адресою: вул. Гоголя, с. Велика Бурімка Чорнобаївського району (а.с. 44) . Також [PERSON] за вказаною адресою було приватизовано земельну ділянку площею 0,4044 га, державний акт серії ЯА № 471789. (а.с. 45). 07.11.2014 року [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть серії І-СР № 241946, а.с. 49). За життя, а саме 24.12.1999 року померлою було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великобурімської сільської ради та зареєстрований за № 66, яким все своє майно вона заповідала [PERSON] (а.с. 50). Судом встановлено, що [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла, отримавши свідоцтво про право на спадщину на будинок та земельну ділянку. В подальшому [PERSON] здійснила продаж спадкового майна, яке придбала [PERSON]. Договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені 06.07.2015 року, посвідчені приватним нотаріусом Чорнобаївсього районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № 1246 і № 1247 (а.с. 71-74). Як вбачається з листа Великобурімської сільської ради № 668 від 21.12.2016 року (а.с. 95) на даний час у спірному будинку зареєстровані [PERSON] та малолітня [PERSON] Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просила поновити їй строки звернення до суду, що пропущені з поважних причин, посилаючись на те, що лише в березні 2015 року їй стало відомо про порушення органом місцевого самоврядування її прав. Щодо даних вимог слід зазначити наступне. У відповідності до п. 1,2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР . Статтею 71 ЦК Української РСР встановлено загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) - три роки. За положеннями статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно ст. 76 ЦК Української РСР , перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У відповідності до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана донести ті обставини, на які вона посилається\~ як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування\~ не може грунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду і не доведено ті обставини, що саме лише в березні 2015 року їй стало відомо про переведення органом місцевого самоврядування погосподарського номеру за [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживає в тому ж населеному пункті, де знаходиться спірне майно, і суд не вбачає перешкод, які б могли їй завадити зясовувати у сільській раді інформацію щодо будинку, де проживав її батько. А ті обставини, що позивачу з 1990 року по 2015 рік не було відомо про переведення погосподарського номеру за іншою особою після смерті [PERSON] (зі слів) можуть свідчити лише про небажання [PERSON] приймати спадщину. А відтак, суд приходить до висновку, що підстави для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності відсутні, і згідно ст. 80 ЦК Української РСР в задоволенні позову слід відмовити. Окрім цього, суд звертає увагу на наступне. Під час розгляду справи позивач та її представник не зазначили, в чому саме полягала, на їх думку, неправомірність дій працівників сільської ради при переведенні погосподарського номеру на [PERSON], які вимоги чинного на той час законодавства були порушені. Також позивач в своїх вимогах не просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний будинок, видане на імя [PERSON] Хоча саме на підставі даного правовстановлюючого документу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, яке просила визнати недійсним [PERSON] Враховуючи встановлені обставиниі обставини, ґрунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed