Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до запису у його трудовій книжці згідно з наказом № 45-к, від 02.05.2018 він був прийнятий на роботу до філії концерну «Техвоєнсервіс» Черкаський автомобільний ремонтний завод на посаду охоронника пожежно-сторожової охорони. Згідно з наказом № 33-к, від 18.06.2019 позивача було звільнено з посади за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП. Вказує, що за час роботи на вказаній посаді утворилась заборгованість по заробітній платі та на час звільнення, відповідно до довідки № 32 від 18.06.2019, загальна сума заборгованості по заробітній платі перед ним становить 69590,68 грн. Окрім цього, згідно з довідкою № 32, перед [PERSON] має місце заборгованість по лікарняним за рахунок ФСС в сумі 18623, 67 грн. Солом`янським районним судом м. Києва у справі №760/22241/19 було видано 12 серпня 2019 року судовий наказ, яким стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь позивача нараховану та не виплачену заробітну плату загальною сумою 69590,68 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 396,78 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва, у вказаній справі, від 12.08.2019 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника заборгованості по лікарняним за рахунок ФСС в сумі 18623,67 грн. з підстав невідповідності даної вимоги п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, яка не передбачає розгляду такої вимоги в порядку наказного провадження. На час звільнення з роботи та до теперішнього часу сума заборгованості по лікарняним за рахунок ФСС не погашена та всі звернення позивача до керівництва філії концерну «Техвоєнсервіс» Черкаський автомобільний ремонтний завод щодо погашення заборгованості жодних результатів не принесли, в силу чого, він змушений звертатись до суду з даною позовною заявою. Просить суд стягнути з концерну «Техвоєнсервіс» на його користь заборгованість по лікарняним за рахунок ФСС в сумі 18623,67 грн., а також середній заробіток за весь час затримки заборгованості з часу звільнення (18.06.2019) по день постановлення судового рішення з розрахунку середнього заробітку за кожен день затримки у розмірі 396,78 грн. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О. від 19.12.2019 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у передбачений законодавством термін відзиву до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами законодавства. Судом встановлено, що в період з 02 травня 2018 року по 18 червня 2019 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з концерном «Техвоєнсервіс», в особі філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод». Відповідно до наказу філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» №33-к від 18 червня 2019 року [PERSON] звільнено з посади охоронника пожежно-сторожової охорони філії концерну «Техвоєнсервіс» Черкаський автомобільний ремонтний завод за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП. З матеріалів справи вбачається, що Солом`янським районним судом м. Києва у справі №760/22241/19 видано 12 серпня 2019 року судовий наказ, яким стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь [PERSON] нараховану та не виплачену заробітну плату загальною сумою 69590,68 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 396,78 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/22241/19 від 12.08.2019 [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника заборгованості по лікарняним за рахунок ФСС в сумі 18623,67 грн. з підстав невідповідності даної вимоги п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, яка не передбачає розгляду такої вимоги в порядку наказного провадження. Згідно з довідкою № 32 від 18.06.2019 загальна сума заборгованості по лікарняним за рахунок ФСС в сумі 18623,67 грн. Так, відповідно до виписки з історії хвороби № 1445 у період з 23.01.2019 по 01.02.2019 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги», загальна кількість днів перебування на стаціонарному лікуванні 10 днів. З відповіді КНП «Третій Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» на запит представнику позивача [PERSON] , вбачається, що пацієнт [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в зазначеному вище закладі, яким було видано листки непрацездатності: № 732178 з 02.02.2019 по 18.03.2019, № 732856 з 19.03.2019 по 02.05.2019 та № 781576 з 03.05.2019 по 22.05.2019. Загальна кількість днів перебування на амбулаторному лікуванні 112 днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення. Частиною 2 статті 22 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 червня 2007 року № 715/13982 (далі - Порядок) передбачено, що підставою для оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця та надання допомоги, пов`язаної з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, є виданий в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованою в Мін`юсті 04 грудня 2001 року за № 1005/6196, листок непрацездатності та наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 або акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі - постанова КМУ № 1232). Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На час звернення з позовною заявою до суду, жодних спорів з відповідачем щодо суми заборгованості по лікарняним за рахунок ФСС не існує, вона складає 18623,67 гривень та підтверджена довідкою № 32, від 18.06.2019 та до теперішнього часу не сплачена. Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення", на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п.2, п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Зважаючи на те, що за період часу з листопада 2018 року по квітень 2019 року [PERSON] перебував на лікуванні та останніми місяцями, протягом яких ним було відпрацьовані повні робочі змінами є вересень та жовтень 2018 року, розрахунок мого середнього заробітку проводиться виходячи з вказаних місяців. Згідно з розрахунковим листом [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в вересні 2018 року ним було відпрацьовано 14 змін, згідно розрахункового листа за жовтень 2018 року було відпрацьовано 16 змін. За вересень 2018 року нараховано заробітної плати у розмірі 5 463,77 грн., відповідно у жовтні 2018 року нараховано заробітної плати у розмірі 6439,75 гривні. Таким чином, відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи з суми заробітної плати [PERSON] за вересень та жовтень 2018 року, що становить 11 903,52 грн. / 30 робочих зміни, що відпрацьовано останнім в вересні, жовтні 2018 року = середній заробіток 396,78 гривень. З часу звільнення (18.06.2019) по день постановлення рішення суду кількість днів затримки розрахунку становить 190. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, аналізуючі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що на час звільнення з роботи та до теперішнього часу, сума заборгованості по лікарняним за рахунок ФСС позивачу не сплачено, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved