Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.02.2015 року близько 22.00 години в смт.Королево, по вул.Злагоди водій [PERSON] - відповідач по справі, керуючи автомобілем «Опель» д.н.[NUMBER] не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля, здійснюючи маневр об'їзду автомобіля, не переконався, що це буде безпечно, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем позивача [PERSON], котрий стояв на узбіччі, марки «ВАЗ 21099», д.н. [NUMBER], в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Ці обставини встановлені постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області за № 299/382/15-п від 19.02.2015 року. Позивач зазначає, що діями відповідача йому спричинено збитки у вигляді матеріальної шкоди - витрат понесених ним на придбання запасних частин, необхідних для заміни, що не підлягали відновленню та матеріалів для підготовки автомобіля до ремонту, які відповідно до накладної від 20.04.2015 року, виданої ПП [PERSON], складають загальну суму 22705 ( двадцять дві тисячі сімсот п'ять) гривень. Брати участь в проведенні обстеження автомобіля та добровільно надати кошти на відновлювальний ремонт автомобіля належного позивачу відповідач відмовився. Позивач намагався врегулювати даний спір в досудовому порядку: 15.05.2015 року та 12.06.2015 року направляв відповідачу претензії з вимогою відшкодувати завдані збитки, однак такі спроби виявилися безрезультатними, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права. Крім цього позивач вказує в позовній заяві, що своїми діями відповідач заподіяв йому і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач у зв'язку з ДТП від якого дістав стрес. Він півтора місяця був позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, наймав перевізників для транспортування вирощеної сільгосппродукції на ринки області; в результаті ДТП він та його дружина отримали шок, що призвів до розладу здоров'я і вони змушені були вживати ліки. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно ДТП 01.02.2015 року мала місце. Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області за № 299/382/15-п від 19.02.2015 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 340 грн. штрафу, які він оплатив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки експерного звіту заподіяної автомобілю позивача шкоди не виготовлено, а позов ґрунтується на ремонтних витратах на підставі накладної про вартість запасних частин. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Статтями 22 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 01.02.2015 року близько 22.00 години в смт.Королево, по вул.Злагоди водій [PERSON] - відповідач по справі, керуючи автомобілем «Опель» д.н.[NUMBER] не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля, здійснюючи маневр об'їхду автомобіля, не переконався, що це буде безпечно, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем позивача [PERSON], котрий стояв на узбіччі, марки «ВАЗ 21099», д.н. [NUMBER], в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. [PERSON] порушив п.п.10.1, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Ці обставини встановлені постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області за № 299/382/15-п від 19.02.2015 року, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 340 грн. штрафу. Постанова суду набрала законної сили. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу спричинена матеріальна шкода. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно приписів ч.4 вказаної статті цього Кодексу постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП і пошкодженні транспортного засобу позивача є доведеною і доказуванню підлягає лише розмір заподіяної шкоди. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тому саме позивач [PERSON], як власник автомобіля «ВАЗ 21099», д.н. [NUMBER], має право на відшкодування шкоди, завданої ДТП, що мала місце 01.02.2015 року. Згідно накладної від 20.04.2015 року, виданої ПП [PERSON], витрати на придбання запасних частин і матеріалів для підготовки автомобіля до ремонту складають суму 22705 ( двадцять дві тисячі сімсот п'ять) гривень. Таким чином, суд приходить до переконання в результаті ДТП діями відповідача позивачу заподіяно матеріальну шкоду в загальному розмірі 22705 ( двадцять дві тисячі сімсот п'ять) гривень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем та його представником по справі не доведені вимоги про стягнення моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, у зв'язку з частковим задоволенням вимог позивача, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 227 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed