Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, посилаючись на те,що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 2192 від 29.12.2009р. В даному будинку зареєстрований,в тому числі, й чоловік власника будинку - [PERSON], шлюб з яким зареєстровано в 2002році та який не проживає в будинку близько 13 років. Позивач вважає, що [PERSON]понад рік у вказаному житлі не проживає та не користується ним без поважної причини, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. В добровільному порядку спір не вирішений. Позивач в судове засідання не з"явилася,надала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається , що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Право власності позивача підтверджується Договором дарування житлового будинку та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно . Згідно довідки Доманівського РС ДМС України в Миколаївській області №2/13-4306 від 12.12.18р.та копії погосподарськогої книги [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS]. Факт не проживання відповідача у будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: Актом обстеження щодо виявлення проживаючих в [ADDRESS], складеного депутатом Доманівської селищної ради округу №10 Хоменко Оксаною Миколаївною , в присутності двох свідків [PERSON]та [PERSON], в якому зазначено, що в будинку [ADDRESS] [PERSON] лише зареєстрований, але на протязі 13 років не проживає. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 ЦК України встановлено сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суду необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності. За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Із пояснень позивача, викладених в позові, судом встановлено, що [PERSON]близько 13 років не проживає за місцем реєстрації. Ствердження позивача підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Враховуючи, що [PERSON] більше одного року не користується житловим будинком позивача без поважних причин, що свідчить про втрату ним права на користування цим житлом, а також створює позивачеві перешкоди в користуванні житлом та його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані з сплатою судового збору в розмірі 704.80 грн.,у зв"язку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704.80 грн.

Outcome: approved