Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив: зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні батька з малолітнім сином [PERSON] та визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: - щонеділі з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері; - кожного місяця останні вихідні, після досягнення дитиною трирічного віку, забирати сина [PERSON] до міста Житомира з 9 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі наступного дня; - необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; - у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення [PERSON] з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; - на святкові дні такі як: Новий рік, Різдво, день народження сина за дозволом матері дитини забирати сина до міста Житомира до 20 год. 00 хв. наступного дня; - забирати сина на дні народження [PERSON] та його батьків, а саме 09 серпня щороку, 12 січня та 1 травня без участі матері та інших осіб до 22 год 00 хв. наступного дня; - забирати сина на два тижні літом та на два тижні зимою; - забирати сина під час офіційної відпустки батька протягом року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.10.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, під час якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.11.2018 року шлюб між ними було розірвано та визначено місце проживання сина з матір`ю - [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає [PERSON] та його батькам спілкуватися з [PERSON] , на телефонні дзвінки не відповідає, до дитини не допускає. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу перешкод у спілкуванні з сином та до служби у справах дітей для визначення днів і годин зустрічей з ним, проте відповідач жодного разу не відвідала комісію з питань захисту прав дітей, у зв`язку з чим остання рекомендувала [PERSON] звернутися до суду для вирішення спору. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11.05.2019 року за вказаним позовом відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 17.08.2020 року справу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. після її повторного автоматизованого розподілу та призначено підготовче судове засідання. 06.06.2019 року та 04.09.2020 року відповідачем подано відзиви на позовну заяву, згідно з якими [PERSON] просить визначити участь батька у вихованні сина шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною кожної неділі з 10 до 19 годин за місцем проживання матері (Житомирська область, Хорошівський район, смт Хорошів) перший рік після вступу рішення в законну силу в присутності матері, у задоволенні решти позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначила, що наразі дитина є малолітньою, постійно проживає та знаходиться з матір`ю, надання судом дозволу позивачу забирати сина до себе в м. Житомир є передчасним, оскільки дитина повинна звикнути до батька. Крім цього, позивач має заборгованість по сплаті аліментів на користь свого сина, чим порушує його права на нормальне матеріальне забезпечення і виховання. 24.06.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої [PERSON] просив у повному обсязі задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що син [PERSON] проживав разом з ним від народження до досягнення ним 1-го року 6 місяців, батько з сином мають тісний зв`язок, стосунки між ними приязні, жодного стресу або психологічного тиску дитина не буде відчувати при переїзді до м. Житомира за вказаним графіком. Запропонований відповідачем порядок участі батька у вихованні сина нашкодить їхньому спілкуванню, оскільки між [PERSON] та колишньою дружиною склалися неприязні стосунки. Позивач як батько може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості на час перебування сина в м. Житомирі. У квартирі, в якій він проживав з сином та батьками, є все необхідне для того, щоб [PERSON] міг мати здоровий сон, навчатися, гратися, а тому запропонований позивачем графік зустрічей не зашкодить, а навпаки сприятиме підтриманню тісного зв`язку батька з сином. Щодо заборгованості по аліментам позивач зазначив, що періодично сплачував аліменти для нормального та гармонійного розвитку свого сина. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позові та запереченнях на відзив, просили задовольнити позов у повному обсязі. Також пояснили, що позивач з відповідачем після розлучення мають неприязні стосунки, [PERSON] як батько любить свого єдиного сина [PERSON] , хоче з ним бачитись, забирати його до м. Житомира, де вони разом проживали з народження, де залишились особисті речі дитини, стосунки між ними гарні, батько несе відповідальність за виховання сина, займався його лікуванням, на даний час не має заборгованості по сплаті аліментів. [PERSON] не має шкідливих звичок, працює в дитячій міській лікарні водієм. У свою чергу, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, не погоджується мирно врегулювати спірні правовідносини, після визначення місця проживання [PERSON] з [PERSON] - протягом пів року взагалі не бачив сина, а коли пускають до дитини, то постійно є відповідач зі своєю матір`ю, які дають погратися з сином не більше години, створюють напружену, негативну обстановку. Наразі періодично надають можливість бачитись з дитиною, однак така поведінка відповідача пояснюється розглядом справи судом. З цих підстав просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов. В судовому засіданні пояснили, що [PERSON] не перешкоджає позивачу відвідувати дитину, не заперечує проти спілкування батька з сином, однак вважає, що таке спілкування має бути лише в присутності матері та за її місцем проживання, хоча б на першому етапі, коли дитина звикне до свого батька. Зазначили, що [PERSON] має захворювання, при якому йому слід уникати стресів та психологічних подразників. Син спокійно себе поводить з батьком близько 20 хвилин, позивач відвідував дитину у 2019 році - двічі, у 2020 році - 4-5 разів, дитина відвикла від батька. Раніше позивач відібрав дитину у матері на пів року, принижував її, вороже ставиться до відповідача, а тому вона не довіряє колишньому чоловіку виховання сина. На думку [PERSON] , головне - зв`язок дитини та матері, вона не хоче, щоб [PERSON] залишав своє місце проживання. Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Також в заяві зазначено, що підготовка висновку щодо даного спору відноситься до юрисдикції органу опіки та піклування, який знаходиться на території Хорошівського району Житомирської області, за місцем проживання дитини. Представник органу опіки та піклування Хорошівської селищної ради в судове засідання не з`явився, до суду від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, щодо вирішення спору по суті покладаються на розсуд суду. До заяви надано висновок про визначення участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] та порядку побачення з ним. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з матеріалами справи, 03.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.11.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання сина з матір`ю - [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.11.2018 року, ухваленого у справі №276/1020/17, та свідоцтвом про народження дитини [PERSON] , виданого 21.10.2016, серія [NUMBER] (а.сп. 8-10). В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю в смт Хорошів Хорошівського району Житомирської області, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 6-ти років, у зв`язку з чим син [PERSON] дитячий садочок не відвідує. Позивач проживає в м. Житомирі та працює водієм в дитячій міській лікарні. Зазначені обставини підтверджено поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні, та не спростовано під час судового розгляду. Про наявність перешкод з боку відповідача у спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON] свідчить рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 20 березня 2019 року, яким позивачу було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визначення днів та годин зустрічей з його малолітнім сином. Згідно з поясненнями [PERSON] , відповідач жодного разу не з`явилась на засідання комісії для врегулювання даного питання. Крім цього, про існування перешкод у спілкуванні батька з сином свідчить і те, що сторони мирним шляхом не можуть врегулювати спір більше двох років, вони знаходяться в неприязних стосунках, позивач був змушений звертатись до правоохоронних органів для реалізації свого права на побачення з сином. Вказане підтверджується поясненнями позивача, не заперечувалось та не спростовано відповідачем під час судового розгляду. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» Житомирської міської ради від 12.10.2020 року [PERSON] має емоційно-вольові порушення та йому рекомендовано продовжити психологічну корекцію, уникати стресів, психологічних подразників. Відповідно до довідки №149 від 23.10.2020, виданої Хорошівським центром медико-санітарної допомоги Хорошівської селищної ради, дитина [PERSON] спостерігається у лікаря невропатолога з діагнозом: мінімальна мозкова дисфункція, емоційно-вольові порушення. Рекомендовано: уникати стресів, психоемоційних подразників. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що між сторонами склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти, однак позивачу не чиняться перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] . [PERSON] постійно піклується про сина, між ними міцний зв`язок, дитина має захворювання, знервована, потребує постійного догляду, підтримання дієти та лікування, мати приділяє багато уваги для його розвитку, займається лікуванням сина, возить його до лікарів. Під час поїздок транспортом дитину може нудити. Також повідомили, що завдяки зусиллям матері його здоров`я значно покращилось. Рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 22.01.2021 року №49 затверджено висновок органу опіки та піклування Хорошівської селищної ради, за змістом якого питання встановлення порядку побачень батька з сином розглянуто на підставі наявних матеріалів справи та заслухано думку обох батьків. У матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, вад здоров`я, неможливість утримувати дитину та приділяти достатню увагу його вихованню, освіті та духовному розвитку. З урахування вказаного рекомендовано визначити [PERSON] порядок побачень з дитиною [PERSON] : у вихідні дні з урахуванням режиму дня дитини малолітнього віку за місцем проживання матері з 09.00 до 17.00 години у присутності матері, а також у вихідні дні без присутності матері, при умові врахування малолітнього віку дитини та режиму дня, не більше 3-х годин в межах смт Хорошів, з урахуванням карантинних обмежень, необмежене спілкування засобами зв`язку. Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] , затвердженого 17.11.2020 року службою у справах дітей Житомирської міської ради, у помешканні створені належні умови для проживання малолітнього [PERSON] в сім`ї батька, у розпорядженні дитини є окрема кімната, місце для сну, занять, відпочинку, наявний дитячий одяг та іграшки (а.сп.157). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Частинами другою, третьою статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно із частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100). Встановлено, що позивач, який є батьком [PERSON] , піклується про сина, активно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, позитивно характеризується та має належні житлові умови. Відносини між позивачем та відповідачем емоційно напружені, можуть негативно впливати на дитину, а тому, ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, визначивши спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина без присутності матері, що не суперечить інтересам саме дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. В матеріалах справи відсутні докази того, що стрес та перезбудження малолітнього [PERSON] викликано саме спілкуванням з батьком. Батьки мають рівні права у питаннях виховання дитини, що узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (справи: "Оноді проти Угорщини", "Кацпер Новаковський проти Польщі", "К.і Т. проти Фінляндії", "Вишняков проти України" та ін.) У свою чергу, відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, а тому порушене право позивача та інтереси дитини мають бути захищені. Щодо стану здоров`я малолітнього [PERSON] , суд в ході розгляду справи з`ясував, що дитина дійсно має певні проблеми зі здоров`ям та потребує особливого підходу до лікування та виховання, має уникати стресів та емоційних подразників. [PERSON] піклується про здоров`я свого сина, його стан за останні роки значно покращився. Разом з цим, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт того, що позивач може негативно впливати на свого сина, на його емоційний стан, на безпечне та спокійне середовище дитини. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що періодичні та систематичні поїздки до м. Житомира будуть шкодити здоров`ю сина [PERSON] . Так, суду не надано доказів, зокрема медичних висновків, які б свідчили про те, що дитині протипоказані, або ж нерекомендовано поїздки в транспорті. Більш того, як з`ясовано в судовому засіданні, відповідач періодично їздить в м. Житомир та в м. Київ, в тому числі з метою лікування свого сина. Суд враховує, що відстань між населеними пунктами незначна - близько 50 км, а з пояснень позивача слідує, що він має власний транспорт, працює в дитячій міській лікарні водієм «швидкої допомоги», а тому має досвід перевезення хворих дітей. Крім цього, [PERSON] цікавиться здоров`ям дитини, займався його лікуванням та хоче і надалі піклуватися про свого сина, розвивати його самосвідомість. Відтак, суд не вбачає підстав вважати, що поїздки батька з сином до м. Житомира будуть шкодити інтересам дитини. В ході судового розгляду за клопотанням відповідача було витребувано для огляду матеріали справи №276/1020/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, за участі третіх осіб: органу опіки та піклування Хорошівської селищної ради та органу опіки та піклування Житомирської міської ради. З досліджених матеріалів вбачається, що на час розгляду даної справи між сторонами існував конфлікт щодо місця проживання малолітнього [PERSON] , оскільки останній проживав разом з батьком, який не бажав повертати сина матері та перешкоджав їй спілкуватися з дитиною. Вказані докази суд оцінює критично, оскільки вони стосуються правовідносин щодо визначення місця проживання дитини, спір щодо яких на даний час вирішено. Крім цього, вони не підтверджують негативний вплив [PERSON] як батька на свого сина [PERSON] . Що стосується висновку органу опіки та піклування про рекомендований порядок участі позивача у спілкуванні з сином, суд зазначає наступне. Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та їх тривалість. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення, та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Дослідивши висновок виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, суд вважає його недостатньо обґрунтованим. Так, за його змістом у матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, вад здоров`я, неможливість утримувати дитину та приділяти достатню увагу його вихованню, освіті та духовному розвитку. Разом з цим, вказаний висновок не містить даних щодо негативного ставлення дитини до батька, неналежного поводження батька з сином, а бо ж обставин впливу поведінки батька на психо-емоційне середовище дитини. У висновку не наведено мотиви, якими керувався орган опіки та піклування, рекомендувавши суду встановити порядок побачень дитини з батьком у присутності матері та лише за місцем її проживання. У ньому відсутні посилання на фактичні обставини, які мають істотне значення при вирішенні даного спору. Зі змісту висновку, його складено на основі розглянутих наявних матеріалів справи та з урахуванням думки обох батьків, однак в документі відсутні посилання на конкретні докази, які б підтверджували встановлення саме такого порядку участі позивача у спілкуванні з сином. Крім цього, на переконання суду, даний висновок суперечить інтересам дитини, оскільки ним не забезпечується право дитини на належні та рівні умови спілкування з батьком. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне відступити від рекомендацій органу опіки та піклування. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе встановити порядок участі батька у спілкуванні з сином без присутності матері та з можливістю забирати дитину до міста Житомира. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , та визначити наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: - щонеділі з 10 год. 00 хв. до 19 год.00 хв. без присутності матері; - кожного місяця останні вихідні, після досягнення дитиною трирічного віку, забирати сина до міста Житомира з 9 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі наступного дня; - необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; - у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення [PERSON] з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; - на святкові дні такі як: Новий рік, Різдво, день народження сина за дозволом матері дитини забирати сина до міста Житомира до 20 год. 00 хв. наступного дня; - забирати сина на день народження [PERSON] , а саме 09 серпня щороку, без участі матері до 20 год 00 хв. наступного дня; - забирати сина на два тижні літом та на два тижні зимою. Щодо вимоги про проведення офіційної відпустки батька разом з сином протягом року, суд залишає її без задоволення, оскільки найкращі інтереси дитини переважають над інтересами батьків. Така відпустка може співпасти з навчальним періодом [PERSON] , а бо ж з часом проходженням ним лікувальних процедур, що матиме наслідком порушення інтересів дитини. Крім цього, як з`ясовано в ході судового розгляду, відпустку позивач використовує по два тижні в літній та зимовий періоди, що узгоджується з вимогою, яка задоволена судом: «забирати сина на два тижні літом та на два тижні зимою». Також суд визнає безпідставною вимогу [PERSON] щодо забирання сина на дні народження батьків позивача, так як спірні правовідносини у даній справі стосуються участі саме батька у вихованні малолітнього [PERSON] та спілкування з ним. Більш того, під час судового засідання позивачем повідомлено, що на розгляді суду перебуває справа щодо усунення перешкод у спілкуванні батьків [PERSON] з внуком [PERSON] . Крім цього, на переконання суду, враховуючи вік та режим дня малолітньої дитини, забирати сина на день народження батька до 22 год 00 хв. наступного дня буде порушенням інтересів [PERSON] , а тому часовий проміжок слід обмежити до 20 год. 00 хвилин. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: partial