Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

25.01.2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] кредитного договору № Е050-07/S від 10.08.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 38000,00 доларів США на термін до 10.08.2022 року. Проте відповідач належним чином не виконувала зобовязання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 04.01.2016 року у сумі 134753,60 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 36990,22 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 47869,71 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 49893,67 доларів США. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 11.06.2010 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто заборгованість за вказаним договором в розмірі 43532,32 доларів США. Таким чином, на теперішній час заборгованість до стягнення становить 91221,28 доларів США, а також штраф в розмірі 10,42 долари США (фіксована частина) та 4561,06 доларів США (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за договором № Е050-07/S від 10.08.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитом в розмірі 95792,76 доларів США та судові витрати по справі в розмірі 34485,39 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення.\~ Відповідачі, [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~ Дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши \~всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Е050-07/S від 10.08.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 38000,00 доларів США на термін до 10.08.2022 року. Згідно положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. \~ Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. \~ У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачем, згідно розрахунку заборгованість за договором № Е050-07/S від 10.08.2007 року станом на 04.01.2016 року встановлена в розмірі 134753,60 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 36990,22 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 47869,71 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 49893,67 доларів США.\~ Рішенням Словянського міськрайонного суду від 11.06.2010 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 43532,32 доларів США. Таким чином, на теперішній час заборгованість за кредитним договором № Е050-07/S від 10.08.2007 року становить 91221,28 доларів США, а також штраф в розмірі 10,42 долари США (фіксована частина) та 4561,06 доларів США (процентна складова), що разом складає 95792,76 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за договором № Е050-07/S від 10.08.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №П264-07 від 10.08.2007 року. Відповідно до вимог ст.ст.610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до п.6 договору поруки поручитель зобовязаний виконати обовязок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. Вимога, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як розяснено у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно наданих банком документів, які надають йому право на здійснення операцій у іноземній валюті, встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» має видану Національним банком України Банківську ліцензію № 22 від 05.10.2011 року. В такому разі вимоги банку щодо повернення суми кредиту, наданого в доларах США, та нарахованих процентів саме в цій валюті є обґрунтованими. Проте, згідно\~ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких було віднесено і м. Словянськ Донецької області.\~\~\~\~\~\~ Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження №1053-р від 30.10.2014 року та №1079-р від 05.11.2014 року, м. Словянськ Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Крім того, згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом»\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог\~Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно\~ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Як вбачається зі справи, позивач просив стягнути з відповідачів пеню та штрафи, що нараховані, зокрема, у період з 14.04.2014 року станом на 04.01.2016 року, тобто в період дії\~ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO], відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO]. Отже, враховуючи те, що відповідачі є громадянами України, які зареєстровані та постійно проживають в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним кредитним договором за період з 14.04.2014 року по 04.01.2016 року нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені в розмірі 33840,26 доларів США (пеня нарахована за період з 14.04.2014 року по 04.01.2016 року згідно розрахунку заборгованості за договором: 49893,67 доларів США 16053,41 доларів США = 33840,26 доларів США), штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,42 доларів США та штрафу (процентна складова) в розмірі 4561,06 доларів США за вказаний період є необґрунтованим та в цій частині позову слід відмовити. За встановлених обставин сума заборгованості, яка підлягає стягненню, склала 57381,02 доларів США /95792,76 доларів США-33840,26 доларів США-10,42 доларів США-4561,06 доларів США/. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. \~ Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ст.ст.\~79,\~88 ЦПК України\~та враховуючи часткове задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 20691,23 грн. /з розрахунку: 95792,76 доларів США - 100%, 57381,02 долари США х, де х = 60%; 34485,39 грн. - 100%, 60% - х, де х -20691,23 грн./. На підставі викладеного,

Outcome: partial