Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

07 травня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ «КБ «Стандарт» про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів. (т.5 а.с.52, 54) 12 травня 2015 року вищевказана цивільна справа у відповідності до ст.11-1 ЦПК України була прийнята суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Маймур Ф.Ф. до свого провадження, а в подальшому ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КБ «Стандарт» про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів залишено без розгляду. (т.5 а.с.56, 104-106) В обґрунтування решти заявлених позовних вимог позивачі, з урахуванням уточнення своїх позовів, послались на наступне: позивач [PERSON] з 06 грудня 2013 року працював у відповідача на посаді заступника начальника Управління банківської безпеки, припинивши свої трудові відносини з відповідачем 16 лютого 2015 року на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, однак при звільненні з ним не було проведено розрахунку, не виплачено нараховану заробітну плату за лютий 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку, розмір яких становить 8800 гривень та 12000 гривень відповідно. Ці кошти позивач просив стягнути з відповідача разом із середнім заробітком за весь час затримання проведення розрахунку при звільненні в сумі 12000 гривень, а всього 32800 гривень; позивач [PERSON] з 06 жовтня 2014 року працювала на посаді провідного спеціаліста Управління фінансового аналізу та бюджетування ПАТ «КБ «Стандарт», а 17 лютого 2015 року позивача звільнено з посади за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, проте без проведення розрахунку при звільненні, в звязку із чим у відповідача наявний борг перед [PERSON] у вигляді невиплаченої заробітної плати за лютий 2015 року в розмірі 3300 гривень, невиплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12000 гривень, які позивач просила стягнути з відповідача разом із середнім заробітком за весь час затримання проведення розрахунку при звільненні в сумі 15000 гривень, а разом 30300 гривень; позивач [PERSON] працювала у відповідача з 10 травня 2012 року по 16 лютого 2015 року на посаді Радника Голови Правління з питань звязків з громадськістю, була звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України та оскільки при звільненні з нею не було проведено розрахунку, остання просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за лютий 2015 року в розмірі 620 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в розмір 28650 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30000 гривень, а всього 59270 гривень; позивач [PERSON] працював у відповідача на посаді Голови [PERSON] з 02 серпня 2010 року, а 30 січня 2015 року його було звільнено у звязку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України також без проведення розрахунку, через що позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 85000 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100000 гривень; позивач [PERSON] працював у відповідача з 01 жовтня 2013 року по 16 лютого 2015 року на посаді головного спеціаліста Управління банківської безпеки та його, як і інших позивачів по справі, звільнено без проведення розрахунку, а саме без виплати компенсації за невикористану відпустку в розмірі 15500 гривень. Окрім цього боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача і середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15000 гривень; позивач [PERSON] з 20 листопада 2012 року по 18 лютого 2015 року працювала на посаді Заступника Голови [PERSON], звільнилась за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, але із нею не було проведено розрахунку при звільненні, на підставі чого позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь борг у вигляді компенсації за невикористану відпустку в сумі 49000 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35000 гривень; позивач [PERSON] з 17 вересня 2014 року працював на посаді Члена [PERSON] ПАТ «КБ «Стандарт» та 18 лютого 2015 року звільнився за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, проте розрахунок з ним при звільненні не проведений належним чином, тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16000,00 грн. і середній заробіток за час затримки виплати до дня фактичного розрахунку в сумі 16000,00 грн., а всього 32000,00 грн. позивач [PERSON] з 15 березня 2013 року по 16 лютого 2015 року працював у відповідача на посаді Заступника начальника Управління банківської безпеки, звільнився за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, проте оскільки відповідач не здійснив із ним розрахунку при звільненні, просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за лютий 2015 року в розмірі 11000 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 28000 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30000 гривень (т.1 а.с.1-4, 20-22, 24-26, т.2 а.с.1-4, 19-21, 23-25, т.3 а.с.1-4, 27-30, т.4 а.с.1-3, Т.5 а.с.1-4). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року скасоване заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року про задоволення позову. За нового розгляду справи, представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав та в подальшому клопотала про розгляд справи у її відсутності. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, позивач [PERSON] у надісланій поштою заяві, що надійшла до суду 08 грудня 2015 року клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на заявлених позовних вимогах, представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] подав поштою клопотання, що надійшли до суду 08 грудня 2015 року про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні заявлених позивачами вимог з наведених підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позови не визнала в повному обсязі, заперечуючи тим, що з усіма звільненими позивачами проведений повний розрахунок по заробітній платі, зокрема, 25 травня 2015 року з [PERSON] та 04 червня 2015 року з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також, в ПАТ «КБ «Стандарт» з 19 лютого 2015 року запроваджена тимчасова адміністрація, здійснення якої продовжено до 18 червня 2015 року, тому згідно п.3 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації на відповідача не можуть покладатися будь-які фінансові санкції, а виплата заробітної плати не у день звільнення позивача відбулася з вини самих позивачів, оскільки усі вони були фактичними власниками банку згідно реєстру власників цінних паперів банку від 05 січня 2015 року та саме з їх вини банк опинився на межі банкрутства, у зв?язку з чим не підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення до 19 лютого 2015 року, тому представник позивача просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі кожному з позивачів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, розглянувши вимоги в заявлених межах, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05 грудня 2013 року по 16 лютого 2015 року працював в ПАТ «КБ «Стандарт» на посаді заступника начальника Управління банківської безпеки ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №516-К від 05 грудня 2013 року, наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №55-К від 16 лютого 2015 року про звільнення позивача з посади за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 69, т.6 а.с.70, т.5 а.с.8-10). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1622/364 (т.6 а.с.42) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачені нараховані заробітна плата за лютий 2015 року в розмірі 11902,00 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 14537,04 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 20767,31 грн. Відповідно до платіжного доручення №179 від 22 травня 2015 року та №128 від 04 червня 2015 року [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 10383,66 грн. та 10383,65 грн. відповідно. Позивач [PERSON] з 06 жовтня 2014 року по 17 лютого 2015 року працювала на посаді провідного спеціаліста Управління фінансового аналізу та бюджетування ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №656-К від 06 жовтня 2014 року, наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №88-К від 17 лютого 2015 року про звільнення позивача з посади за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 75, т.6 а.с.76, т.3 а.с.9-11). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1627/369 (т.6 а.с.43) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачені нараховані заробітна плата за лютий 2015 року в розмірі 4848,60 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 12712,68 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 13888,84 грн. Відповідно до меморіального ордеру №172 від 25 травня 2015 року позивачу [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 13888,84 грн. (т.6 а.с.55). Позивач [PERSON] з 10 травня 2012 року по 16 лютого 2015 року працювала на посаді Радника Голови Правління з питань звязків із громадськістю ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №96-К від 08 травня 2012 року, наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №93-К від 17 лютого 2015 року про звільнення позивача з посади за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 65, т.6 а.с.66, т.2 а.с.7-8). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1624/366 (т.6 а.с.44) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачені нараховані заробітна плата за лютий 2015 року в розмірі 913,80 грн., індексація за лютий 2015 року в сумі 77,46 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 36209,25 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 29215,06 грн. Відповідно до меморіальних ордерів №112 від 04 червня 2015 року та №174 від 25 травня 2015 року [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 14607,53 грн. та 13888,84 грн. відповідно (т.6 а.с.54, 55). Позивач [PERSON] з 02 серпня 2010 по 31 січня 2015 року працював на посаді Голови [PERSON] ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №70/2-К від 02 серпня 2010 року «Про призначення», наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №35-К від 30 січня 2015 року «Про припинення дії контракту (звільнення з роботи)» за п.2 ст.36 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 61, т.6 а.с.62, т.1 а.с.9). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1626/368 (т.6 а.с.45) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачена нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 10632,24 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 83517,91 грн. Відповідно до меморіальних ордерів №114 від 04 червня 2015 року та №245 від 25 травня 2015 року [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 41758,95 грн. та 41758,96 грн. відповідно (т.6 а.с.52, 53). Позивач [PERSON] з 01 жовтня 2013 року по 16 лютого 2015 року працював у відповідача на посаді головного спеціаліста Управління банківської безпеки ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №416-К від 30 вересня 2013 року «Про переведення на іншу посаду», наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №62-К від 16 лютого 2015 року про звільнення позивача з посади за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 67, т.6 а.с.68, т.4 а.с.5-6). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1623/365 (т.6 а.с.46) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачені нараховані заробітна плата за лютий 2015 року в розмірі 8285,20 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 19108,35 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 21516,60 грн. Відповідно до платіжних доручень №179 від 22 травня 2015 року та №128 від 04 червня 2015 року [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 10758,30 грн. та 10758,30 грн. відповідно (т.6 а.с.57, 58, 60). Позивач [PERSON] з 20 листопада 2012 року по 18 лютого 2015 року працювала на посаді Заступника Голови [PERSON] ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №339-К від 20 листопада 2012 року «Про переведення на іншу посаду», наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №110-К від 18 лютого 2015 року «Про припинення повноважень (звільнення з роботи)» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 63, т.6 а.с.64, т.4 а.с.9). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1621/363 (т.6 а.с.47) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачена нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 62609,82 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 49161,37 грн. Відповідно до меморіальних ордерів №115 від 04 червня 2015 року та №173 від 25 травня 2015 року [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 24580,68 грн. та 24580,69 грн. відповідно (т.6 а.с.50, 51). Позивач [PERSON] з 17 вересня 2014 року по 18 лютого 2015 року працював на посаді Члена [PERSON] ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №611-К від 17 вересня 2014 року «Про переведення на іншу посаду», наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №111-К від 18 лютого 2015 року «Про припинення повноважень (звільнення з роботи)» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 73, т.6 а.с.74, т.4 а.с.1). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1625/367 (т.6 а.с.48) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачені нараховані індексація за лютий 205 року в сумі 64,34 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 19638,22 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 15508,08 грн. Відповідно до меморіальних ордерів №238 від 25 травня 2015 року та №113 від 04 червня 2015 року [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 7754,04 грн. та 7754,04 грн. відповідно (т.6 а.с.53, 54). Позивач [PERSON] з 15 березня 2013 року по 16 лютого 2015 року працював у відповідача на посаді заступника начальника Управління банківської безпеки ПАТ «КБ «Стандарт», що підтверджується наказом голови правління ПАТ «КБ «Стандарт» №65-К від 01 березня 2013 року «Про переведення на іншу посаду», наказом голови Правління ПАТ «КБ «Стандарт» №65-К від 16 лютого 2015 року про звільнення позивача з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (т. 6 а.с. 71, т.6 а.с.72, т.4 а.с.14-15). Згідно довідки ПАТ «КБ «Стандарт» від 09 жовтня 2015 року №БТ09/10-1620/362 (т.6 а.с.49) при звільненні позивачу [PERSON] не виплачені нараховані заробітна плата за лютий 2015 року в розмірі 14004,10 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 32937,60 грн. грн., тому при звільненні позивачу належало до виплати за вирахуванням податків і зборів 36861,89 грн. Відповідно до платіжних доручень №179 від 22 травня 2015 року та №128 від 04 червня 2015 року [PERSON] виплачена заборгованість по сумам розрахунку при звільненні в розмірі 18430,95 грн. та 18430,94 грн. відповідно (т.6 а.с.57, 58, 59). Конституцією України у статті 43 гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Така винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану їм роботу є заробітною платою (ст.94 КЗпП України). Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, чому повною мірою кореспондують положення ст.ст. 21, 22, 24 розділу VI «Права працівника на оплату праці та їх захист» Закону України «Про оплату праці», який є спеціальним для даних правовідносин. Нормою ст.15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Розяснивши ці норми закону у постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року Пленум Верховного Суду України у п.23 зауважив, що якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 01.01.1997). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. . Так, судом встановлено, що відповідач провів повний розрахунок по всім сумам, нарахованим, але не виплаченим, в тому числі заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та індексації 25 травня 2015 року зі [PERSON] та з рештою позивачів 04 червня 2015 року остаточно, тому позовні вимоги кожного з позивачів про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Одночасно суд приймає до уваги, що постановою Національного банку України №116 від 19 лютого 2015 року «Про віднесення ПАТ «КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 19 лютого 2015 року №38 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Стандарт», згідно з яким 20 лютого 2015 року в Банку запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Стандарт», після чого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №101 від 18 травня 2015 року здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Стандарт» продовжено до 18 червня 2015 року включно. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2015 року № 385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 червня 2015 року № 120, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 19 червня 2015 року до 18 червня 2016 року включно. Статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на час звільнення усіх позивачів з 31 січня 2015 року по 18 лютого 2015 року, а так само станом на час виплати коштів в повному обсязі 04 червня 2015 року), визначені наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до частини 5 вказаної статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Пунктом 3 частини 6 ст. 36 вказаного Закону визначено, що обмеження, встановлене п.1 ч. 5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю працівників банку. Частиною 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на час звільнення усіх позивачів з 31 січня 2015 року по 18 лютого 2015 року, а так само на час виплати коштів в повному обсязі 04 червня 2015 року), визначено, що зобов'язання банку, передбачені пунктами 11 - 4 ч.6 цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок запровадження тимчасової адміністрації в банку відповідача та проведення відповідних процедур, фінансові можливості відповідача значно обмежені та наявна можливість лише виплатити нараховану, але не виплачену заробітну плату працівникам та звільненим особам, без урахування інших компенсаційних виплат, про що в судовому засіданні також пояснив представник відповідача, представивши відповідні фінансовий звіт для огляду. Враховуючи, що процедура здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації врегульована нормами спеціального закону, при вирішенні трудового спору належить враховувати та застосовувати норми спеціального закону, а відтак, приймаючи до уваги, що з запровадженням тимчасової адміністрації припиняються виплати кредиторам, а заробітна плата виплачується в межах фінансових можливостей банку (в редакції Закону №4452-VI), з огляду на виплату в повному обсязі усім позивачам нарахованих, але не виплачених при звільненні сум 25 травня та 04 червня 2015 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення після запровадження тимчасової адміністрації в банку відповідача 19 лютого 2015 року середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачами до початку запровадження в банку відповідача тимчасової адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за 17 та 18 лютого 2015 року включно, [PERSON] за 18 лютого 2015 року, Тарану [PERSON] з 31 січня 2015 року по 18 лютого 2015 року включно, суд приймає до уваги, що згідно ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачується у разі наявності вини власника або уповноваженого органу. Між тим, належить відзначити, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], Таран [PERSON], [PERSON] були співвласниками ПАТ «КБ «Стандарт», оскільки володіли значною частиною акцій, обіймали посади у [PERSON] банку, службі безпеки, фінансового аналізу та бюджетування банку, тобто мали безпосередній вплив на забезпечення фінансового стану банку та забезпечення його фінансової стабільності, проте не забезпечили останнього, що потягло подальшу процедуру ліквідації банку, та напередодні запровадження тимчасової адміністрації усі звільнилися. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у невчасному розрахунку при звільненні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за 17 та 18 лютого 2015 року включно, [PERSON] за 18 лютого 2015 року, Тарану [PERSON] з 31 січня 2015 року по 18 лютого 2015 року, у зв?язку з чим в задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити. Також, приймаючи до уваги, що тимчасова адміністрація в банку відповідача запроваджена 19 лютого 2015 року, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачам [PERSON] та Таран [PERSON], звільненим 18 лютого 2015 року відсутні. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed