Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Новопсковської РДА Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька і оформлення проїзних документів. Позов мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17.06.2006 по 28.08.2015 року. Шлюб розірвано рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 28.08.2015 р. справа №420/1547/15-ц. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. 25.03.2016 року Новопсковським районним судом Луганської області постановлено ухвалу про залишення позову в частині стягнення аліментів на дитину - без розгляду, за заявою позивача. [PERSON], [INFO] навчається в газопроводській загальноосвітній школі 1-3 ступенів смт. Новопсков Луганської області. Передбачаючи можливість втрати зв»язку з відповідачем та за відсутності відомостей про його фактичне перебування, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати його нотаріальну згоду на тимчасові поїздки дитини за межі України без його супроводу з метою оздоровлення та розширення світогляду і духовного розвитку дитини, але відповідачем було відмовлено. Тому вважає доцільно отримати дозвіл на виїзд за кордон дитини. Просить суд постановити рішення яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у супроводі позивача [PERSON], без згоди та супроводу відповідача, батька дитини - [PERSON] в період з 20 лютого по 30 серпня щорічно до досягнення дитиною повноліття до країн-учасниць Шенгенської угоди з перебуванням не більше 30 днів, а в період з 01 січня по 31 грудня щорічно до досягнення дитиною повноліття до Російської Федерації з перебуванням не більше трьох місяців та надати дозвіл на оформлення без згоди відповідача - [PERSON], проїзні документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON], [INFO], з України в період з 20 лютого по 30 серпня щорічно до досягнення дитиною повноліття до країн-учасниць Шенгенської угоди з перебуванням не більше 30 днів, а в період з 01 січня по 31 грудня щорічно до досягнення дитиною повноліття до Російської Федерації з перебуванням не більше трьох місяців та допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення паспорту або проїзних документів на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України. Позивачка в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з"явився, згідно наданої заяви прохав справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згодні. Дослідивши обставини справи, докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 по 28.08.2015 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28.08.2015 р. справа ЄУ № 420/1547/15-ц. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до характеристики Новопсковської газопроводської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів, [PERSON], з 01 вересня 2014 року навчається у 2 класі даної школи, проживає з мамою, батько за період навчання дівчинки у школі участі у її вихованні не приймав, не цікавився її навчанням, школу не відвідував. Через відсутність дозволу батька на виїзд дитини за кордон, позивач не має можливості здійснити вивіз дитини до Російської Федерації та країн-учасниць Шенгенської угоди з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду і духовного розвитку дитини. Відповідач не надає, у передбаченому законодавством України порядку, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини разом з матір»ю дитини за кордон. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в"їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. З Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно п. п. 17, 18 затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 380 від 24.03.2004 року Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача, щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з України та дозволу на оформлення проїзних документів обгрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров'ю та розвитку, а також, у зв'язку із тим, що існують ризики того, що в подальшому позивачу буде важко знайти відповідача та змусити його спілкуватися з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду і духовного розвитку дитини, суд вважає за доцільне надати дозвіл позивачці на виїзд її доньки - [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька до досягнення донькою 16-річного віку. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог позивача про допущення негайного виконання рішення суду, то вони не підлягають задоволенню, оскільки ст. 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути допущені судом до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial