Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 9135, 00 грн. за період з 01.05.2014 року по 01.07.2015 року, а також боргу в сумі 24 200,00 грн. за договором та неустойку (пеню) за кожний день прострочення її сплати в розмірі 88 330,00 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2011 року № 2-5075/11 відповідач зобов'язаний був сплачувати аліменти на утримання їх доньки [PERSON] у розмірі 35 % всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2011 року № 2-6715/11 - аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 20 % з усіх видів заробітку. 06.03.2013 року між ними укладено договір, за яким відповідач зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісяця до кінця 2013 року, а також зобов'язався до кінця червня 2014 року сплатити всю суму заборгованості по сплаті аліментів, яка вказана в зазначеному договорі - 24 200 грн. Але з травня 2014 року відповідач перестав щомісячно сплачувати аліменти, внаслідок чого утворилася пеня за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 2135 грн. Крім того, [PERSON] пред'явила до відповідача позовні вимоги по сплаті пені за кожен день прострочення з розрахунку за 365 днів в розмірі 88 330 грн. за невиконання зобов'язання по сплаті боргу в сумі 24 200 грн., що зазначений в договорі по сплаті аліментів на дитину. В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги, та вказано про те, що зі [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі одного відсотка від суми несплачених платежів за кожен день прострочення в розмірі 15 115 грн. за 2015 рік, та сума в 194 241 грн. за 2012 рік. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Суду пояснила, що у [PERSON] станом на 01.10.2012 рік утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 29 593, 71 грн. Між ними 06.03.2013 було укладено договір про сплату аліментів на дитину, а виконавче провадження по сплаті аліментів було закрите за її заявою, оскільки між нею та відповідачем була домовленість, що він погасить заборгованість за 2012 рік та буде кожного місяця сплачувати аліменти в сумі 500 грн., однак такий договір не був нотаріально зареєстрований. [PERSON] один рік після закриття виконавчого провадження сплачував вказану в договорі суму аліментів, однак борг за 2012 рік так і не погасив. В подальшому, за її заявою в лютому 2015 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві знову було відкрито виконавче провадження по сплаті аліментів, однак, як повідомила позивач, видати довідку по заборгованості за 2012 рік в них не було підстав, оскільки у державного виконавця відсутні докази що борг по аліментам не було погашено [PERSON] відповідно до укладеного між сторонами договору у добровільному порядку, оскільки сторони домовились між собою по сплаті зазначеної суми, а виконавче провадження було закрито за заявою позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений, у розумінні статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, як це передбачено нормами цивільного процесуального кодексу України, за зареєстрованим його місцем проживання, а тому суд вважає за можливе слухати справу без участі відповідача за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року, що підтверджується таким рішенням суду, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2011 року № 2-6715/11 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на її утримання до досягненням дитиною трьох років у розмірі 20% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.10.2011 року, а рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2011 року № 2-5075/11 з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 35% з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.07.2011 року і до її повноліття. У судовому засіданні встановлено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м.Києва перебуває виконавчий лист № 2-5075/2011 року виданий Святошинським районним судом м.Києва 24.10.2011 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 35% з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки ВДВС Святошинського районного управління юстиції м.Києва від 02.10.2015 року вказаний виконавчий лист було повторно пред"явлено до виконання 16.03.2015 року. За період з 16.03.2015 по 01.10.2015 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 15 100,35 грн, а саме за березень - 1140,95 грн.; квітень - 2329,60 грн.; травень - 2215,85 грн.; червень - 2372, 65 грн.; липень - 2415, 00 грн.; 2313, 15 грн.; вересень - 2313, 15 грн. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Судом встановлено, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів за період з 16.03.2015 року по 30.09.2015 року у розмірі 15 100,35 грн, що виникла з вини відповідача, який неналежним чином виконує свій обов"язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки, що підтверджується довідкою ВДВС Святошинського районного управління юстиції м.Києва від 02.10.2015 року про наявність такої заборгованості. З огляду на, що вимоги позивача в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 16.03.2015 року по 30.09.2015 року включно є обгрунтованими, а тому такі підлягають задоволенню, проте частково, зокрема у розмірі 4 439 грн. 81 коп. з огляду на правовий висновок Верховного Суду України зробленого у справі за № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України. Так, згідно вказаного висновку Верховного Суду України пеня є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тоді як, наведений позивачем розрахунок пені є неправильним, оскільки такий розраховано виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до останнього дня вказаного строку за який така пеня розраховувалась, та підсумовано розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначено її загальну суму, що відповідно до вищезазначеної Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України є неправильним застосуванням норм матеріального права. Коли згідно зробленого розрахунку судом у відповідності до вказаної вище правової позиції Верховного Суду України неустойка ( пеня) у зв'язку з несплатою аліментів за період з 16.03.2015 року по 30.09.2015 року включно складає 4 439 грн. 81 коп., з розрахунку: заборгованість з 16.03.2015 року по 31.03.2015 рік - 1140,95 грн., пеня за вказаний період- 182 грн. 55 коп.; заборгованість з 01.04.2015 року по 30.04.2015 рік включно - 2329,60 грн., пеня за цей же період - 698 грн. 88 коп.; заборгованість з 01.05.2015 року по 31.05.2015 рік включно - 2215,85 грн., пеня - 686 грн. 91 коп.; заборгованість за 01.06.2015 року по 30.06.2015 року включно - 2372, 65 грн., пеня - 711 грн. 79 коп.; заборгованість за 01.07.2015 року по 31.07.2015 року включно - 2415, 00 грн., пеня - 748 грн. 65 коп.; заборгованість за 01.08.2015 року по 31.08.2015 року включно - 2313, 15 грн., пеня - 717 грн. 08 коп.; заборгованість за 01.09.2015 року по 30.09.2015 року включно - 2313, 15 грн., пеня - 693 грн. 95 коп., разом 4 439 грн. 81 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів за 2012 рік, то в задоволенні таких суд відмовляє, оскільки такі вимоги не знайшли свого підтвердження у доказах наданих суду в межах вказаного провадження. Зокрема, довідка про навність такої заборгованості за 2012 рік була видана ВДВС Святошинського РУЮ в м.Києві ще 29.10.2012 року, тоді як існування такої і тепер не підтверджено належними та допустимими доказами, коли відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховується судом і те, що за поясненнями самої позивачки таке відповідне виконавче провадження було закрите за її заявою у зв"язку з їх із відповідачем відповідною домовленісттю про погашення ним такої заборгованості та виплату аліментів в добровільному порядку, яку відповідач близько року виконував добровільно. Посилання позивачки на укладання між нею та відповідачем 06.03.2013 року договору про сплату аліментів на дитину, відповідно до якого відповідач зобов'язався сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 500 грн. щомісяця до кінця 2013 року та згідно якого відповідач визнав за собою борг у розмірі 24 200 грн. та зобов'язався повністю погасити його протягом одного року з дня набрання чинності зазначеного договору та відповідно його неналежне виконання, оцінюється судом кретично, оскільки такий укладено в порушення вимог ч. 1 ст. 78 СК України, відповідно до якої договір про надання утримання одному з подружжя, у якому визначаються умови, розмір та строки виплати аліментів укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується, тоді як зазначений договір не було посвідчено нотаріально, а тому не має юридичної сили. Отже, розглядаючи позовні вимоги щодо сплати пені за прострочення сплати аліментів за 2012 рік суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог, оскільки виконавче провадження по сплаті аліментів за зазначений період було закрито за заявою позивача, а належним чином завіреної довідки про стан заборгованості по аліментам за 2012 рік на момент розгляду справи судом позивачем надано не було, що свідчить про відсутність належних та достовірних доказів факту існування такої заборгованості тепер, тому відповідно, пеня також стягненню не підлягає. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial