Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а.с. 127) за якою просить суд: ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON], мешканця Ужгородського Баранинці, вул. Садова, 16, на користь [PERSON], Ужгородського району, с. Баранинці, вул. Садова, 16 на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] Лівії Володимирівни, 21.03.2002 року, який був встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2014 по справі № 308/6766/14-ц і був змінений рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 01 серпня 2014 року у твердій грошовій сумі 800,00 грн. щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття на розмір аліментів у частці 1/3 (одна третя) від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття». В обґрунтування позову позивач зазначила наступне. Між позивачем [PERSON] та [PERSON] - Відповідачем 09.10.1997 року було укладено шлюб, що підтверджувалося відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 565. В шлюбі з Відповідачем народилася дитина [PERSON] Лівія Володимирівна, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ФМ № 125100, запис в книзі актів громадянського стану № 462 від 10.05.2002р. У 2013 році, заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2013, яке набрало законної сили 30 серпня 2013 року, шлюб між позвиачем та Відповідачем (за його проханням) було розірвано і доньку залишено на утримати позивача. У звязку з тим, що Відповідач з грудня 2012 року до березня 2016 року був безробітним, аліменти на утримання дитини [PERSON] Лівії Володимирівни були присуджені у твердій грошовій сумі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 копійок) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (цивільна справа №308/6766/14-ц). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2015 року по цивільній справі № 308/9379/15-ц, яке набрало законної сили 18.02.2016 року позивачеві відмовлено у збільшенні розміру аліментів та у проведенні індексації аліментів, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, які підлягають індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦІЖ України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення. Оскільки Відповідач сплачує аліменти не систематично, із затримками, хоча і заборгованості по аліментам не має та у звязку з тим, що Позивачу стало відомо про працевлаштування Відповідача [PERSON] на посаді заступника директора ДМГ - начальника управління ЖКГ Ужгородської міської ради, що свідчить про стабільні доходи та покращення матеріального стану платника аліментів. Також у Відповідача на даний час, крім доньки [PERSON], не має більше неповнолітніх дітей чи батьків на утриманні, що також впливає на його майновий стан. Що й зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом. В свою чергу, відповідач - [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], за якою просить суд: -визначити місце проживання дитини [PERSON] Лівії Володимирівни 21.03.2002р.н будь-яке постійне чи тимчасове місце проживання її батька [PERSON]; -змінити розмір аліментів шляхом припинення їх стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної доньки [PERSON] 21.03.2002р.н. у розмірі 800,00 грн. з дня набрання рішенням законної сили, стягнення якого проводиться на підставі Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2014р. по справі № 308/6766/14-ц. В обґрунтування позову відповідач (позивач за зустрічним позовом) зазначив наступне. Зважаючи на ту обставину, що донька [PERSON] Лівія Володимирівна, 2002р.н. досягла того віку, за яким може самостійно визначати своє місце проживання і виявила бажання і надалі проживати зі своїм батьком за адресою свого місця реєстрації, де батьком створені всі належні умови, а мати доньки чинить цьому перешкоди та у всілякий спосіб намагається щоразу отримати більшу суму визначених судом розміру аліментів не маючи для цього жодного підґрунтя та аргументованих доказів, змушує мене звернутися до суду для вирішення цього конфлікту в судовому порядку, ст. 161 СК України. Відповідач зазначив, що має фінансову, матеріальну спроможність утримувати доньку, а позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів розцінює, як ніщо інше, як чергове маніпулювання дитиною та особисте власне матеріальне збагачення, яке жодним чином не повязане з вирішення потреб самої дитини, адже з таки позовними вимогами остання зверталась вже двічі за період з 2013 по 2016 рік. (в задоволені яких останній було відмовлено). Отже, він, як батько, має стабільний дохід офіційне працевлаштування є державним службовцем, що підтверджується відповідними довідками з місця роботи, має позитивні характеристики, як від роботодавців так і з місця реєстрації, має гарний стан здоровя: на обліку ні у психіатра, ні нарколога не перебуває. Що стосується матеріального забезпечення житлом зазначив, що йому на праві приватної власності в порядку спадкування належить 3-х кімнатна квартира в м. Ужгород та житловий будинок в с. Баранинці Ужгородського району. З огляду на викладене відповідач вважає, що враховуючи інтереси самої дитини є всі підстави для задоволення позову про зміну місце проживання, що повністю узгоджується з ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства". Системний аналіз вищезазначених норм закону дозволяє дійти висновку, що зазвичай аліменти стягуються з одного із батьків, який проживає окремо від дитини та ухиляється від виконання свої обовязків по утриманню дитини. Отже позовна вимога про припинення стягнення аліментів також є такою що підлягає до задоволення, в силу доказів якими, я як батько обґрунтовую свої вимоги - це і спільне проживання дитини із ним, його фактичне і повне утримання дитини, теплі стосунки і т.д. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], первісний позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити. За ухвалою від 15.12.2016 року судом було залучено до участі у справі № 308/7722/16-ц - орган опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації (м. Ужгород, вул. Загорська, 10), якому запропоновано з метою розвязання спору належить подати суду письмові заперечення щодо заявлених позовних вимог (у разі їх наявності). В судовому засіданні представник орган опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації [PERSON] первісний позов підтримала, щодо зустрічного позову в частині визначення місця проживання із батьком заперечила у повному обсязі, оскільки ними надавався висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини із матірю, щодо аліментів залишила вирішення цього питання на розсуд суду. Заслухавши в судовому засіданні сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2013 року у справі № 308/728/13-ц судом було шлюб, зареєстрований 09 жовтня 1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 565, - розірвано. Неповнолітню [PERSON] Лівію Олексіївну, [INFO] залишено проживати з матірю [PERSON]. Зазначене рішення набуло законної сили 30.08.2013 року. За рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2014 року у справі № 308/6766/14-ц судом було позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] Лівії Володимирівни, [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно починаючи з 01.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовити. При цьому судом було встановлено, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.11.2004 року стягнення з відповідача [PERSON] аліментів здійснювалося у процентному відношенні в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку з врахуванням того, що останній був працевлаштований та мав на утриманні іншу неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. За рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2014 року зазначене рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2014 року було змінене, викладено резолютивну частину в наступній редакції: «Змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON], мешканця [INFO], на користь [PERSON] Олексіїни, мешканки [INFO], на утримання доньки [PERSON] Лівії Володимирівни, [INFO], який був встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.11.2004 р. в 1/4 частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів у твердій грошовій сумі 800,00 грн. щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття». В решті рішення залишене без змін. За рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2015 року у справі № 308/9379/15-ц судом було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, оскільки позивачка в підтвердження покращення матеріального стану [PERSON] не надала суду доказу про перебування у приватній власності відповідача вказаної вище квартири з обґрунтуванням яким чином його матеріальний стан покращився. Зазначене рішення було залишене без змін за ухвалою Апеляційного суду закарпатської області від 18.02.2016 року у справі № 308/9379/15-ц, тобто саме із цієї дати набуло законної сили. Тобто вищезазначеним рішенням суду від 25.06.2014 фактично вже змінювався розмір аліментів із частки від доходу на тверду грошову суму, а за цим позовом позивач бажає повернутися до визначення аліментів знову у частці від доходу відповідача. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В обґрунтування підстав для зміни розміру аліментів позивач надала суду декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік відповідача [PERSON], з якої вбачається, що він працює на посаді заступника департаменту міського господарства, начальника управління житлово комунального господарства, при цьому загальна сума сукупного доходу складає 0,00 грн. Як вбачається із витягу із розпорядження міського голови Ужгородської міської ради від 11.03.2016 року № 32-р «Про призначення [PERSON] останнього дійсно було призначено з 14.03.2016 року на посаду заступника директора департаменту міського господарства, начальника управління житлово комунального господарства, тимчасово на час відпустки по догоялду за дитиною основного працівника. Відповідно до витягу з розпорядження міського голови Ужгородської міської ради від 08.06.2016 року № 105-р «Про [PERSON]І.» останнього було переведено з 08.06.2016 року на посаду заступника директора департаменту міського господарства на місяць із збереженням йому 7 рангу посадової особи місцевого самоврядування. За ухвалою від 17.01.2017 року судом було заяву [PERSON] про забезпечення доказів задоволено, витребувано від Ужгородської міської ради (пл.\~Поштова, 3,\~м. Ужгород,\~Закарпатська область, 88007) відомості про розмір нарахованого і виплаченого доходу [PERSON] з січня 2016 року по грудень 2016 року. Зазначена довідка була надана суду із супровідним листом від 09.02.2017 троку № 213/24-01-11. З наданої суду довідки про доходи [PERSON] за період з 14.03.2016 року по 31.12.2016 року вбачається, що він отримав дохід за цій період у сумі 135\~437,09 грн., з них отримано на руки 109\~026,83 грн., тобто його чистий середньомісячний дохід складає 11\~476,51 грн. Суд надавши правову оцінку доказам у їх сукупності, враховуючи, той факт, що після винесення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2004 року та зміни розміру аліментів за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2014 року у справі № 308/6766/14-ц, з рахуванням рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2014 року у цій справі, матеріальний стан відповідача [PERSON] змінився, оскільки останній працевлаштувався із 14.03.2016 року на посаду заступника директора департаменту міського господарства, начальника управління житлово комунального господарства, його чистий середньомісячний дохід складає 11 476,51 грн., отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, позов є обґрунтованим, проте суд, оскільки відповідач утримує будинок, у якому також проживають позивач із дитиною та ці витрати становлять значну частку від його доходів,що підтверджено суду відповідними доказами, вважає за необхідне задовольнити первісний позов частково та змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON], мешканця [INFO], на користь [PERSON], мешканки [INFO], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] Лівії Володимирівни, 21.03.2002 року, який був встановлений за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2004 року та змінений за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2014 року у справі № 308/6766/14-ц, з рахуванням рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2014 року у цій справі, у твердій грошовій сумі 800,00 грн. щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, на розмір аліментів у частці 1/4 (одна четверта) від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач звільнений від сплати аліментів, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640,00 грн. Що ж стосується зустрічної позовної заяви суд зазначає наступне. За зустрічним позовом [PERSON] просить суд: -визначити місце проживання дитини [PERSON] Лівії Володимирівни 21.03.2002р.н будь-яке постійне чи тимчасове місце проживання її батька [PERSON]; -змінити розмір аліментів шляхом припинення їх стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної доньки [PERSON] 21.03.2002р.н. у розмірі 800,00 грн. з дня набрання рішенням законної сили, стягнення якого проводиться на підставі Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2014р. по справі № 308/6766/14-ц. Із вищезазначеного судом заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2013 року у справі № 308/728/13-ц вбачається, що судом було шлюб, зареєстрований 09 жовтня 1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 565, - розірвано. Неповнолітню [PERSON] Лівію Олексіївну, [INFO] залишено проживати з матірю [PERSON]. Зазначене рішення набуло законної сили 30.08.2013 року. З наданого суду Висновку про зміну місця проживання дитини, служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.02.2017 року № 122/03-31 вбачається, що комісія дійшла висновку про доцільність залишення місця проживання неповнолітньої [PERSON] Лівії Володимирівни, [INFO], з матірю [PERSON] за адресою: вул. Садова, 16, с. Баранинці, Ужгородський район. При цьому батьком подані суду довідки Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 03.06.2013 року № 807 та від 20.10.2015 року № 1543, та від 13.10.2016 року № 2357 з яких вбачається, що він проживає без реєстрації за адресою: с. Баранинці, вул. Садова, 16, Ужгородського району разом із: [PERSON], [INFO], [PERSON] Лівією Володимирівною, [INFO], які зареєстровані та проживають за цією адресою, та [PERSON] Ніколеттою Володимирівною, [INFO], яка зареєстрована за цією адресою, але не проживає. [PERSON] за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони (а.с. 58, 59). Як вже було встановлено судом раніше відповідач працює і має постійний дохід. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 61, 62). Будинок за адресою: вул. Садова, 16, с. Баранинці, Ужгородський район належить йому на праві приватної власності, що підтверджується відповідними інформаційними довідками. В судовому засіданні судом було зясовано думку дитини [PERSON] Лівії Володимирівни, 21.03.2002 року, яка виявила бажання проживати спільно із мамою. При цьому пояснила суду, що фактично батьки проживають у одному приміщенні, вона спілкується з обома батьками, коли вважає за необхідне. Батьки ведуть окреме господарство. Батько інколи надає їй кишенькові кошти. Вони із мамою живуть за рахунок коштів мами та аліментів, які сплачує батько, які становлять 800 гривень, та яких недостатньо для задоволення її потреб. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як зазначено у п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до правового висновку, зазначеного Верховним Судом України у справі N 6-2445цс16 (постанова від 14.12.2016 року) відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що мати дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки неповнолітня дитина - [PERSON] Лівія Володимирівна, [INFO], виявила бажання проживати разом із мамою, а її думка, у даному випадку має вирішальне значення, судом не встановлено ознак тиску на дитину з боку батьків, можливість її проживання разом із матірю підтверджується висновком служби у справах дітей, батьком не наведено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, а також того факту, що батьки проживають у одному будинку за адресою: вул. Садова, 16, с. Баранинці, Ужгородський район, і, хоча фактично спільного господарства не ведуть, дитина має постійну можливість спілкуватися із обома батьками та проживати із ними, а дитина відповідно до ст. 160 СК України має право самостійно визначати місце свого проживання, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині. Оскільки за рішенням суду місце проживання дитини визначено із матірю, і воно залишене судом незмінним, відступі також правові підстави для припинення стягнення аліментів із батька, тому у задоволенні другої вимоги за зустрічним позовом також слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на відповідача позивача за зустрічним позовом.

Outcome: partial