Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

27.04.2018 року позивач подав до суду дану позовну заяву, в якій просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право на користування [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідачі за вказаною адресою фактично багато років не проживають, комунальних платежів не сплачуютьє. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги, викладені в позові підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судові засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, судові повісти, направлені відповідачам повернулись на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Начальник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради - [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, покладається на розсуд суду. Представник КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради - Білоус Р.О. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст. 211, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення серія [NUMBER] від 07.01.1988 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Зі змісту довідки Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №6» Житомирської міської ради № 989 від 20.04.2018 року вбачається, що відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі (а.с. 6). Відповідно до письмових свідчень [PERSON], [PERSON] від 26.04.2018 року, посвідчено директором КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради Черниш В.І., відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за адресою [ADDRESS], не проживають більше 6 місяців, що підтверджується свідченнями сусідів (а.с. 7-8). Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти ним. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованим в квартирі, фактично в ній не проживають, не несуть будь-яких обов'язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачем не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратив право користування спірним житлом у зв'язку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зі змінами та доповненнями, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть, в якій зазначено, що [PERSON], [INFO], помер - [INFO] (а.с. 97). Тому у вимозі про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування [ADDRESS] необхідно відмовити. Наявність рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial