Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду з заявою, в якій просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 2011 року. Від шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року [PERSON] не приймає участі у житті та вихованні дитини, не виконує свої батьківські обов'язки, фактично ухиляється від їх виконання, в зв'язку з чим просила суд позбавити останнього батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не запречувала. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Третя особа - служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з"явилась, на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника, просили прийняти рішення відповідно до вимог законодавства та враховуючи інтереси малолітньої дитини, крім того надала суду свій висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] з боку позивача у судовому засіданні заначив, що відповідача з малолітнім [PERSON] не бачив та від позивачки [PERSON] не чув, щоб він якось піклувався чи допомогав їй у вихованні сина. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З позовом до суду про позбавлення батьківських прав, згідно ст. 165 СК України, має право звернутися один з батьків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 вересня 2011 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 2882 від 17.09.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6 зворотня сторінка). Від цього шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що в складено відповідний запис № 3340 від 12.11.2013 року), та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с 6). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з довідки виданої Комунальним концерном «Центр Комунального Сервісу» №4595 від 03.08.2016 року [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 13). Згідно Акту обстеження умов проживання позивача від 27.03.2017р., було встановлено, що для малолітнього [PERSON] в зазначеній квартирі створені належні умови для проживання. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] про, що складено відповідний Висновок №107-40/2999 від 13.04.2017 року. Крім того, з зазначеного висновку вбачається, що малолітній [PERSON] з 01.09.2016 року відвідує санаторний дошкільний навчальний заклад №669 Святошинського району м. Києва та згідно з характеристикою закладу вихованням Тімура займається мати [PERSON], яка завжди відвідує батьківські збори, святкові ранки та приймає активну участь у роботі батьківського комітету групи, проте батько малолітньої дитини жодного разу не з'явився в дошкільному закладі. Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, доказів того, що останній приймав або намагався приймати якусь участь в матеріальному забезпечені та вихованні дитини суду не надав, допитаний свідок з боку позивача, підтвердив участь у виховані та утримані дитини лише позивачкою. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із сином, не займається його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та життям, не надає коштів на його утримання і навчання, тобто ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON], тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved