Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

10.12.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на її користь на її утримання аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування позову зазначила, що неповнолітні діти проживає з нею, та практично перебувають на її утриманні після припинення шлюбних відносин. Відповідач проживає окремо та відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальне утримання для своїх дітей, хоча таку змогу має. Позивач позбавлена можливості одержувати додаткові джерела доходу, працювати та утримувати належно себе та дітей, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON], [INFO] до виповнення йому трьох років. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом. 11.12.2018 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього аліментів на дітей по 1000 грн. щомісячно, однак не визнав сплату утримання на дружину, з якою проживають діти. Відзив на позов до суду не подавав. Доповівши позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є сторони у справі /а.с.3,4/. Рішенням суду від 17.01.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] визначено з матір'ю. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. \~За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). \~ \~ \~ \~В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє їх утримання. Отже, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, та на дружину, до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Зокрема, є здоровим та працездатним, на даний час не працює офіційно, однак до 28.12.2018 року працював в ТОВ "АРГУС АЛЬЯНС", від чого отримував достатню заробітну плату. Крім цього, відповідач отримує державну та соціальну матеріальну допомогу. Також, з пояснень відповідача слідує, що він є інвалідом 3 групи та отримує відповідну пенсію по інвалідності. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, приходить до\~висновку,\~що він\~спроможний сплачувати\~аліменти в\~розмірі \~по 1500\~грн.\~на кожну\~дитину та\~ утримання\~на дружину\~в розмірі\~ 500\~грн.\~щомісячно,\~ що\~буде відповідати \~як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Крім цього, задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, саме в розмірі по 1700 грн. щомісячно на кожного та утримання на дружину, саме в розмірі 1000 грн. щомісячно. \~ Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред»явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial