Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

01 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Павлоградська дистанція колії», в якому просить (з урахуванням уточнення позовних вимог від 19.12.2014 року, 03.02.2015 року) визнати недійсним розпорядчий документ із таблицями державного підприємства «Придніпровська залізниця» № НЗК8/53 від 01.03.2006 року з визначення інтенсивності руху поїздів по дільницях Придніпровської залізниці за діючим графіком руху, який виданий заступником начальника дороги по кадрам, учбовим закладам і соціальним питанням Шестаковим В.П. та таким, що не встановлює фактичну інтенсивність руху поїздів по дільниці Павлограді-Красноармійськ та помилково вказує що дільниця є неінтенсивною, у зв'язку із чим позивача позбавлено виходу на пенсію за вислугою років відповідно до Списку затвердженому ПКМУ від 12.10.1992 року №583 при наявності стажу монтером колії магістральних залізниць зайнятим на поточному утриманні та ремонті колій на дільниці з інтенсивним рухом поїздів, чим неправомірно змінено істотні умови трудового договору, визнати недійсним розпорядчий документ із таблицями державного підприємства «Придніпровська залізниця» № ДОС - 20/248 від 02.04.2012 року з визначення інтенсивності руху поїздів по дільницях Придніпровської залізниці за діючим графіком руху, який виданий заступником начальника дирекції залізничних перевезень Корніловим В.О. та таким, що не встановлює фактичну інтенсивність руху поїздів по дільниці Павлограді-Красноармійськ та помилково вказує що дільниця є неінтенсивною, у зв'язку із чим Позивача позбавлено виходу на пенсію за вислугою років відповідно до Списку затвердженому ПКМУ від 12.10.1992 року №583 при наявності стажу монтером колії магістральних залізниць зайнятим на поточному утриманні та ремонті колій на дільниці з інтенсивним рухом поїздів, чим неправомірно змінено істотні умови трудового договору, визнати неправомірними дії відповідача щодо зміни істотних умов праці [PERSON] стосовно скасування пільги щодо права про призначення пенсії за вислугу років, зобов'язати відповідача поновити [PERSON] попередні умови праці, з правом на призначення пенсії за вислугу років, як робітнику професії монтера колії магістральної залізниці, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-Х11 від 05.11.91 р. постанови Кабінету міністрів України № 583 від 12.10.1992 р. Позов мотивовано тим, що з 11.04.2000 р. позивач відпрацював монтером колії Павлоградської дистанції колії Придніпровської залізниці на дільниці Павлоград 1-Красноармійськ, та має стаж роботи на цій посаді 14 років. Для чоловіків пільговий стаж 12 років і 6 міс. згідно ст. 55 «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення» і ПКМУ № 583 від 12.10.1992 р. «Про затвердження списку професій і посад працівників локомотивних бригад і окремих категорій працівників які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті і в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років", посада монтера колії магістральних залізниць, зайнятих на поточному утриманні колій та штучних споруд та які безпосередньо забезпечують безпеку руху на магістральному транспорті. Позивач передбачав, що пільговий стаж мною зароблено, тому що при прийомі на роботу у 1994 (переведення у 2000 році) відділом кадрів було повідомлено про надання пільгового пенсійного забезпечення, а тепер через 20 років підприємство встановило, що на цій дільниці вже не має пільг, пільга чомусь "пропала" ще із 1994 року, що визначено документами Придніпровської залізниці № НЗК8/53 від 01.03.2006р. та № ДОС - 20/248 від 02.04.2012р., якийсь чомусь виник у Павлоградській дистанції тільки у 2013 році. Про відмову порушення свого права позивач дізнався з письмової відповіді начальника Придніпровської залізниці, яку я отримав 24.11.14р. За час із 1992 року по 2013 рік усі хто приймався в дистанцію колії на посади бригадирів, монтерів колії, шляхових та мостових майстрів не було попереджено ні жодним чином, що пільг на цій дільниці не має, хоча вони були і відрахування до Пенсійного фонду підприємство у ці роки здійснювало і також саме і для працівників, які отримали ці довідки і пішли на пенсію із 1992 по 2013 рік. Останній монтер колії який скористався правом на пільгову пенсію отримав довідку 03.01.2013 року. Отже, переходячи на роботу до відповідача за професією - монтер колії, відділом кадрів позивач був попереджений про важкі умови праці та про те, що позивач отримує право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки зазначена професія внесена до списку професій, що затверджений постановою КМУ № 583 від 12.10.1992 р. В судовому засіданні представники позивача позовну заяву підтримали, просили задовольнити її в повному обсязі на підставі доводів, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду зважаючи на вимоги ст.ст.228,233 Кодексу законів про працю України, а також у зв'язку з безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачу умови праці змінені не були, оскаржувані позивачем документи не є розпорядчими, листи від 01.03.2006 року № НЗК-8/53 та № ДОС-20/248 від 02.04.2012 року є виключно внутрішніми супровідними документами підприємства, які розсилались структурним підрозділам підприємства, вказані листи не встановлюють жодні права та/або обов'язки працівників підприємства, також вони не встановлюють правила поведінки працівників та вказані листи не визначають інтенсивність руху поїздів по дільницях Придніпровської залізниці, тому листи не підпадають під перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених п. 2 ст. 16 ЦК України та не можуть бути визнані судом недійсними. В судовому засіданні було допитано свідків, [PERSON], [PERSON], які працювали разом з позивачем в Павлоградській дистанції колії, вказані свідки повідомили суду, що при прийнятті на роботу їх попереджали про важкі умови праці, на даний час вони є пенсіонерами, отримують пільгову пенсію. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], бригадира колії, який працював разом з позивачем в Павлоградській дистанції колії, повідомив суду, що з графіком руху поїздів його ознайомили вперше в 2013 році. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивач просить визнати недійсними розпорядчі документи з таблицями від 01.03.2006 року №НЗК8/53, від 02.04.2012 року № ДОС-20/248, та такими, що не встановлюють фактичну інтенсивність руху поїздів по дільниці Павлоград-1 - Красноармійськ. Проте як вбачається з матеріалів справи документи від 01.03.2006 року №НЗК8/53, від 02.04.2012 року № ДОС-20/248 є супровідними листами про направлення для використання в роботі таблиць, якими визначено інтенсивність руху поїздів на дільницях Придніпровської залізниці. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Частиною 2 ст.16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом визнання недійсними листів. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однак, оскаржувані листи не належать до актів у розумінні ст.16 ЦК України, оскільки не є обов'язковими до виконання ненормативними актами, а носять лише інформативний характер, можуть бути використані як докази при розгляді справи, в якій такі листи можуть підтвердити або спростувати обставини справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що доводів, які б підтвердили, що в таблицях, які встановлюють інтенсивність руху поїздів по дільниці Павлоград-1 - Красноармійськ, відображені недостовірні дані, позивач та представники позивача суду не вказали, доказів не надали, незважаючи на роз'яснення судом в судовому засіданні положень ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем заявлено вимоги про визнання неправомірними дії відповідача щодо зміни істотних умов праці [PERSON] стосовно скасування пільги щодо права про призначення пенсії за вислугу років, зобов'язання відповідача поновити [PERSON] попередні умови праці з правом на призначення пенсії за вислугу років, як робітнику професії монтера колії магістральної залізниці, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету міністрів України №583 від 12.10.1992 р. У відповідності до вимог частин 3, 4 ст. 32 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте позивачем не підтверджено належними засобами доказування встановлення йому роботодавцем інших умов праці, ніж ті, при яких позивач продовжує працювати на даний час, не вказано суду на наявність документів, якими визначені попередні умови праці позивача, на підставі яких документів позивачу було змінено умови праці, незважаючи на роз'яснення судом в судовому засіданні представникам позивача їх прав відповідно до приписів ЦПК України. Згідно пояснень, наданих в судовому засіданні представником позивача, позивач особисто письмово не звертався до відділу кадрів Павлоградської дистанції колії за отриманням довідки для підтвердження наявності стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, відповідно і відмови у видачі такої довідки не отримував. Суд не може прийняти до уваги покази свідків та довідки, які стосуються умов праці інших працівників підприємства відповідача, оскільки умови праці встановлюються роботодавцем при прийнятті на роботу індивідуально для кожного працівника. Враховуючи вимоги позивача про визнання неправомірними дій щодо зміни істотних умов праці та зобов'язання поновити попередні умови праці, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що вирішення питань про призначення або відмову в призначенні пенсії належить до компетенції територіальних управлінь Пенсійного фонду України, які приймають рішення на підставі наданих заявниками документів при зверненні за призначенням пенсії. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed