Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом , який було уточнено заявою від 20.10.2016 року, до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега-банк (правонаступник ПАТ «Сведбанк»), міського голови м.Рівного, виконавчого комітету Рівненської міської ради, треті особи на стороні відповідачів без самостійних позовних вимог на предмет позову: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська І.В., приватний нотаріус Київського міського н6ртаріального округу Стопченко К.О. , КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»» про визнання недійсним розпорядження міського голови м.Рівного № 1509-р від 28.08.2007 р., визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2007 р., визнання недійсним іпотечного договору № 1701/1007/88-068-Z-1 від 01.10.2007 р. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 01.10.2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» , останнім правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено іпотечний договір, згідно якого на забезпечення виконання вимог, що випливають з кредитного договору № 1701/1007/88-068 від 01.10.2007 р. [PERSON] передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності майно : двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2007 р., виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради взамін договору дарування від 25.04.1995 р. № 2212, згідно розпорядження міського голови № 1509-р від 28.08.2007 р. Квартира [ADDRESS], яка є предметом іпотеки відповідно до умов оспорюваного іпотечного договору, була придбана [PERSON] та [PERSON], які були бабусею та дідусем позивачки, в період їх зареєстрованого шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 19.01.1991 року і відповідно до вимог закону, належала їм на праві спільної сумісної власності . [PERSON] помер [INFO] За два роки до своєї смерті, а саме 25.04.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування даної квартири, про що бабуся позивачки дізналась в кінці 2012 р. , і в січні 2013 р. подала до суду позовну заяву про визнання даного договору дарування недійсним, а після її смерті [INFO], позивачка була залучена судом до участі в справі як її правонаступник. Рішенням Рівненського міського суду від 05.05.2015 року визнано недійсним договір дарування даного нерухомого майна в зв»язку з відсутністю згоди другого з подружжя - співвласника майна [PERSON] на його безоплатне відчуження. Оскільки договір визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, вважають, що втрачаються і ті правові наслідки, які з нього випливають, включаючи право [PERSON] на перепланування квартири та передачі її в іпотеку. Пояснили, що оспорювані розпорядження міського голови та свідоцтво про право власності на квартиру квартиру [ADDRESS] є незаконними, оскільки прийняті з порушенням встановленого законом порядку, зокрема ст.152 ЖК України, п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, п.6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, ст.331 ЦК України, і порушують права позивачки, оскільки саме на підставі оскаржуваного свідоцтва про право власності, яке в свою чергу видано на підставі оскаржуваного розпорядження міського голови, спірна квартира була передана в іпотеку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов в межах його доводів повністю . Просили позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» Захожий Т.І., Пуха Н.С. позовні вимоги не визнали, підтримали подані до суду письмові заперечення проти позову, просили в задоволенні позову відмовити. Представник міського голови Мовчун А.І. позовні вимоги не визнав, подав суду письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні позову. Представник виконавчого комітету Рівненської міської ради Мовчун А.І. позов не визнав, пояснив, що міський голова і виконавчий комітет Рівненської міської ради діяли в межах чинного законодавства під час видачі оскаржуваних розпорядження та свідоцтва про право власності на квартиру, просить в задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є. , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. до суду не надіслали повідомлень щодо участь у справі. За таких обставин, та з врахуванням положень ст. 36 ЦПК (чинного станом на 2016 рік), суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON], представники товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», треті особи приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Малаховська І.В., Стопченко К.О., представник КП «РМБТІ» в судове засідання не з»явились повторно, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення учасників даної справи, дослідивши письмові матеріали справи, тав оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 19 січня 1991 року між виконавчим комітетом Рівненської міської ради народних депутатів та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за умовами якого виконавчий комітет продав, а покупець [PERSON] придбав у покупця за 4846 карбованців дану квартиру. Договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом 1 Рівненської державної нотаріальної контори Усик С.І., зареєстровано в реєстрі за № 3-304. 25 квітня 1995 року відповідно до угоди, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського округу Філюк В.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 2212, [PERSON] подарував квартиру [PERSON] , що підтверджується з досліджених судом договорів. Рішенням Рівненського міського суду від 05.05.2015 року визнано недійсним договір дарування даного нерухомого майна в зв»язку з відсутністю згоди другого з подружжя - співвласника майна [PERSON] на його безоплатне відчуження. З дослідженого судом договору вбачається, що 01.10.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого був ПАТ «Сведбанк» ) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є.. та зареєстрований в реєстрі за № 2064 . Відповідно до п..2 іпотечного договору, на забезпечення виконання вимог, що випливають з кредитного договору № 1701/1007/88-068 від 01.10.2007 р., [PERSON] передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності майно : двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2007 р., виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради взамін договору дарування від 25.04.1995 р. № 2212, згідно розпорядження міського голови м.Рівного № 1509-р від 28.08.2007 р. Як вбачається з дослідженої судом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єктів нерухомого майна від 22.02.2016 р., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук М.О. 01.10.2007 р. внесено відомості про заборону відчуження спірної квартири та внесено відомості щодо цієї квартири до Державного реєстру іпотек. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками та зазначеними в реєстрі заборгованості боржників. 03.12.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. були внесені зміни обтяження до Державного реєстру іпотек, а саме іпотекодержателя - АКБ «ТАС -Комерцбанк» було змінено на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» , а іпотечний договір № 1701/1007/88-068-Z-1 від 01.10.2007 р. змінено на договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 28.11.2012 р. 28 листопада 2012 р. між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги заборгованості за вищезазначеними кредитними договорам. 07.12.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. було були внесені зміни щодо підстав обтяження до Державного реєстру іпотек, а саме Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений 28.11.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. змінено на Договір про передачу прав за іпотечним договором, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та посвідчений приватним нотаріусом Мироник О.В. 28.11.2012 р. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], яка є предметом іпотеки відповідно до умов оспорюваного позивачкою іпотечного договору, була набута її померлими бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] в період їх зареєстрованого шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 19.01.1991 року, посвідченому Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 19.01.1991 р. та зареєстрованому в реєстрі за № 3-304. і відповідно до вимог закону, належала їм на праві спільної сумісної власності. З досліджених судом копій свідоцтв про смерть встановлено, що [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла його дружина [PERSON]. Відповідно до ч.3 статті 1223 ЦК України право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, 2 статі 1220 ЦК України). Позивачка є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняла вчасно, подавши про це заяву до нотаріальної контори, що підтверджується заповітом, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. В 2004 році [PERSON] було самовільно проведено реконструкцію спірної квартири із розібранням перегородки між кухнею і жилою кімнатою, за рахунок чого загальна площа по квартирі зменшена на 0,3 кв.м., а жила площа - збільшена на 5,0 кв.м., що вбачається з дослідженого судом витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.06.2004 р. Судом встановлено, що право власності [PERSON] на квартиру, яку він передав в іпотеку виникло на підставі договору дарування, а оскаржувані позивачкою розпорядження міського голови та свідоцтво про право власності були видані з метою узаконення самовільно проведеної ним реконструкції квартири, яка полягала в розібранні перегородки між кухнею та жилою кімнатою. Однак на думку суду, оспорювані розпорядження міського голови та свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім»я [PERSON] видані з порушенням вимог законодавства та порушують права позивачки і ці права підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину. Згідно з ч.2 -3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила ст.ст. 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Позивачка, як заінтересована особа, звернулась до суду з даним позов з посиланням на те, що її власний інтерес полягає в тому, щоб квартира [ADDRESS], яка є предметом іпотеки та стосовно якої незаконно видані оспорювані розпорядження та свідоцтво про право власності на ім»я [PERSON] перебувала у власності її бабусі [PERSON] , оскільки від цього залежить її право успадкувати це нерухоме майно без будь-яких обтяжень. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] яка є спадкоємиця згідно заповіту своєї бабусі [PERSON], не може оформити свої спадкові права на квартиру [ADDRESS], яка зазначена в заповіті [PERSON], в зв»язку з наявністю виданого, на підставі розпорядження міського голови м.Рівного № 1509-р від 28.08.2007 р. свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім»я [PERSON] Відповідно до ч.1 статті 236 ЦК України та ч.1 статті 59 ЦК УРСР договір ( правочин) , визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний договір (правочин) не породжує будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов»язані з його недійсністю. Таким чином, договір дарування квартири укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2212 є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 25.04.1995 р. В зв»язку з визнанням судом недійсним договору дарування спірної квартири, за яким [PERSON] став власником даного нерухомого майна, втрачаються і ті правові наслідки, які з нього випливають, включаючи право [PERSON] на перепланування квартири та передачі її в іпотеку. Рішенням Рівненського міського суду від 13.12.2006 р. по справі № 2-9663/2006 р. було задоволено позов [PERSON] до виконавчого комітету Рівненської міської ради було задоволено, визнано за ним право власності на квартиру [ADDRESS], самочинно реконструйовану за рахунок розібрання перегородки між кухнею і жилою кімнатою. Листом № 201 від 25.01.2007 р за підписом начальника КП «РМБТІ» Давидчук Т. було повідомлено [PERSON] про неможливість виготовлення за ним права власності на спірну квартиру на підставі рішення суду від 13.12.2006 р., оскільки в рішенні суду не зазначена житлова та загальна площа квартири, право власності на яку вже зареєстровано за ним на підставі договору дарування. Оскільки, зазначене рішення суду не було правовою підставою для реєстрації права власності на реконструйовану квартиру за [PERSON], суд не приймає зазначене рішення суду як доказ набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру в результаті проведеної реконструкції, а достовірним доказом набуття права власності на спірну квартиру є оспорюване свідоцтво про право власності ([NUMBER] від 29.08.2007р., видане виконавчим комітетом Рівненської міської ради , видане на підстав розпорядження міського голови № 1509-р від 28.08.2007р., що підтверджується оглянутою судом інветаризаційною справою на кв. [ADDRESS]. Статтею 152 Житлового кодексу України встановлено право громадянина з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів переобладнати і перепланувати квартиру, яка належить йому на праві приватної власності. Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Згідно з пунктом 1.4.1 цього наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Цими ж правилами надається визначення таких понять, як переобладнання і перепланування. Порядок оформлення в 2007 році права власності фізичним та юридичним особам на реконстуйовані об»єкти нерухомого майна з видачею місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування свідоцтва про право власності на об»єкти нерухомого майна було визначено Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно . Відповідно до п.6.1 даного Положення ( в редакції на час видачі оспорюваних розпорядження та свідоцтва) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Дане положення не містить норми, яка би встановлювала інший порядок оформлення права власності, із в дачею свідоцтва про право власності, на реконструйовану квартиру, розташовану в багатоквартирного житловому будинку. Судом встановлено, що оспорювані розпорядження міського голови та свідоцтво про право власності були видані за відсутності акта про право власності [PERSON] на землю або рішення про відведення йому земельної ділянки для цієї мети та за відсутності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Право власності на реконструйоване нерухоме майно не виникає, якщо реконструкція проводилась без узгодженого проекту та дозволу і воно не вводилось в експлуатацію, за умови, що власник не вичерпав можливості вирішити це питання відповідно до чинних постанов КМУ, які надають забудовникам можливість прийняти до експлуатації закінчені будівництвом об'єкти, використання яких відповідно до норм цивільного законодавства (статті 331 ЦК) до прийняття в експлуатацію забороняється. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина 10 ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" встановлює, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відтак, суд приходить до висновку, що розпорядження міського голови м.Рівного № 1509-р від 28.08.2007 р. та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 29.08.2007 р. виконавчим комітетом Рівненської міської ради на підставі даного розпорядження, повинні бути визнані незаконними, оскільки прийняті з порушенням встановленого законом порядку, зокрема ст.152 ЖК України, п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, п.6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, ст.331 ЦК України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. За змістом ч.1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п"ятою та шостою ст.203 ЦК України. За змістом ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Внаслідок винесення Рівненським міським судом рішення від 05.05.2015 р. по цивільній справі № 569/1348/13-ц відбулося відновлення суб'єктивного речового права на майно - квартиру [ADDRESS] в [PERSON], правонаступником якої є позивачка , як її спадкоємець по заповіту, у зв'язку із чим іпотекодавець [PERSON] не може вважатися його власником. На думку суду, оспорюваний договір іпотеки не відповідає вимогам закону, що є підставою для визнання його недійсним, а саме укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 583 ЦК України, ст.5 Закону України «Про іпотеку», ст.658 ЦК України, в зв»язку з тим, укладаючи Договір іпотеки, іпотекодавець [PERSON] не був власником предмета іпотеки квартири [ADDRESS], оскільки в зв»язку з визнанням судом недійсним договору дарування спірної квартири, за яким [PERSON] став власником даного нерухомого майна і який є недійсним з моменту його вчинення, а саме з 25.04.1995 р., втрачаються і ті правові наслідки, які з нього випливають. У такій ситуації не може бути застосовано положення ст.23 закону №898-ІV, згідно з яким у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки в момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved