Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У даному будинку зареєстрована позивач, її син [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON], а також відповідач по справі, яка є колишньою дружиною [PERSON] [PERSON] в будинку, який належить позивачу не проживає з 2016 року, її місце знаходження невідоме, жодних контактів позивач із відповідачем не підтримує. Той факт, що відповідач зареєстрована у її будинку, хоча ним не користується створює позивачу незручності та заважає повноцінно користуватися вказаним будинком. Відповідач за своїм місцем реєстрації не знімається, чим порушує право позивача володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, а тому остання звернулася до суду із відповідною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 23.03.2018 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу по справі, [PERSON] належить будинок [ADDRESS], що стверджується відповідною довідкою виконкому Деньгівської сільської ради №105 від 22.02.2018 року, а також рішенням Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 29.02.2008 року №26 "Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" та технічним паспортом, які досліджені судом в судовому засіданні та сумнівів у собі не викликають. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано в [ADDRESS], що стверджується повідомленням Деньгівської сільської ради Золотоніського району №95 від 20.03.2018 року. Згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до довідок виконкому Деньгівської сільської ради Золотоніського району №553 від 10.11.2016 року та №53 від 05.02.2018 року [PERSON] з квітня місяця 2016 року і по час видачі довідки за адресою: [ADDRESS], зареєстрована, але за вказаною адресою фактично не проживає. Відсутність відповідачів за місцем своєї реєстрації у будинку позивача стверджується також актами обстеження домоволодіння позивача від, проведених 17.11.2017 року за №535 та 15.02.2018 року №95. Таким чином суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність достатніх обставин вважати обставини, на яких наполягає позивач, доведеними. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормами статей ст., ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сином позивача та відповідачем розірвано, що стверджується судовим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2017 року, яке вступило в законну силу. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов в частині визнання особи такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно задовольнити. Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно із ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади - виконавчого органу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Окрім того, визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, оскільки позивачеві не було відмовлено у задоволенні вказаної вимоги в позасудовому порядку, вказана вимога є недоведеною. У зв'язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового зняття з реєстрації відповідача. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку у вказаному будинку - задоволенню не підлягають. На підставі зазначеного та

Outcome: partial