Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, мотивуючи вимоги тим, що 01 березня 2017 року на автодорозі сполученням Полтава-Олександрія в с. Мачухи Полтавського району відбулась ДТП за участю автомобілю «ВАЗ-2107» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілю «Фольксваген» д/н [NUMBER] , що належить на праві власності Позивачу. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області № 545/973/18 від 04 травня 2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант», де станом на момент вчинення ДТП була застахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AК/1332280, з вимогою виплатити страхове відшкодування, надавши повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення та виплати такого. Як зазначається в змісті позовної заяви, в день подання представником позивача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - 14 березня 2017 року з представником позивача зв`язався чоловік та затвердив, що буде проводити огляд пошкодженого автомобілю від ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Представник позивача надав відомості про місцезнаходження автомобілю в с. Тахтаулове Полтавської області та затвердив дату огляду, однак невдовзі представник від страхової компанії попередив, що ТДВ "СК "Альфа-Гарант" заявку на проведення експертизи відізвало з невідомих причин та проведення огляду не відбулось у строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з вини Страховика. З метою визначення розміру матеріального збитку, Позивач звернувся до СОД ФОП [PERSON] та уклав з ним Договір про проведення оцінки задля фіксування пошкоджень на транспортному засобі позивача та підрахунку матеріального збитку. Відповідно до Звітів № 336/5-17 та № 336/5-17/2 складених СОД ФОП [PERSON] на замовлення позивача, транспортний засіб визнано фізично знищеним, а вартість матеріального збитку складає 128 146,97 грн. (різниця між вартістю ТЗ до ДТП та вартістю ТЗ після ДТП відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як зазначив позивач, всі оригінали документів були долучені до заяви від 10 липня 2017 року про виплату страхового відшкодування. Листом від 22 серпня 2017 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення ним вимог п. 37. 1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання ним своїх обов`язків, визначених законом, що призвело до неможливості страховика встановити розміру заподіяної шкоди. Проте, позивач вважає, ним вчинено всі необхідні дії, визначені законом та така відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною, недоведеною, безпідставною, та такою, що прямо порушує права позивача на отримання страхового відшкодування, через що, звертається до суду із вказаним позовом та просить стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., пеню у розмірі 24 728,77 грн., інфляційні збитки в сумі 9 680,04 грн. та 3% річних у розмірі 28 146,97 грн. Крім того, на підставі положень ст. 1194 ЦК України, враховуючи що розмір збитку перевищує страхову суму, позивач просив стягнути з [PERSON] різницю між загальним розміром завданої матеріальної шкоди та страховою сумою в сумі 28 146,97 грн. Будучи належним чином повідомленим сторони в судове засідання не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про відкладення судового розгляду даної справи у зв`язку з його зайнятістю в іншій справі. Такі підстави не розцінюються судом, як поважні та не можуть слугувати підставою для відкладення судового розгляду справи, оскільки представником сторони відповідача неправомірно визначено пріоритетність участі в одній справі перед іншою, тоді як про дату, час та місце судового розгляду даної справи представника відповідача було повідомлено завчасно належним чином та узгоджено дату слухання на попередньому судовому засіданні, а відтак, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля «Volkswagen» модель «LT 35» д.н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що 01 березня 2017 року на автодорозі сполученням Полтава-Олександрія в с. Мачухи Полтавського району з вини [PERSON] , що встановлено постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 травня 2018 року у справі № 545/973/18 та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AК/1332280 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза нуль гривень, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби учасників пригоди, зокрема, автомобіль позивача «Volkswagen LT 35» д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова Полтавського районного суду Полтавської області від 04 травня 2018 року у справі № 545/973/18 набрала законної сили в установленому порядку. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON] і на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. 14 березня 2017 року представник позивача звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду зазначивши в повідомленні, що транспортний засіб не перебуває на ходу та знаходиться в с. Тахтаулове 7-10 км від Полтави. 10 липня 2017 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої долучив звіт № 336/5-17 на 26 арк., звіт № 336/5-17/2 на 18 арк. Листом № 12/2927 від 22 серпня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило позивача про прийняття страховою компанією рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення нею вимог п. 37. 1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання нею своїх обов`язків, визначених законом, що призвело до неможливості страховика встановити розміру заподіяної шкоди. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до положень п. п. 1.4. та 1.7. ст. 1 Закону № 1961-IV забезпеченим транспортним засобом, є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована, а саме страхувальником та іншими особами, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. У відповідності до п. 1.7, 1.8 цього Закону страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц , провадження № 14-316цс18). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником. У відповідності до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Згідно з ч. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування. Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування). Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивачем на виконання вищевказаних вимог закону було вчинено відповідні дії. Разом з тим, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомив позивача про відмову у виплаті і страхового відшкодування з посиланням на порушення нею вимог п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання нею своїх обов`язків, визначених законом, що призвело до неможливості страховика встановити розміру заподіяної шкоди. Так, п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди. Разом з тим, як встановлено судом такі обставини відсутні. Матеріалами справи стверджується, що 14 березня 2017 року страхову компанію повідомлено про ДТП. 10 липня 2017 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої долучив звіт № 336/5-17 на 26 арк., звіт № 336/5-17/2 на 18 арк. Обґрунтовуючи відмову в виплаті страхового відшкодування, страхова компанія посилається на те, що після подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та

Outcome: approved