Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №85019881977 від 28.11.2015 року. В обгрунтування вимог посилається на те, що будь-яких довідок , повідомлень з інформацією встановленою ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не отримував, не ставив свій підпис, така інформація не доводилась йому в усній формі, позивачем було отримано лише примірник заяви та підпис позичальника в кінці не свідчить про володіння ним обсягом інформації та документами, про отримання яких він ставив свій підпис, який необхідний для успішного виконання ним умов договору. При укладенні кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», вимоги позивача, направлені до відповідача, були залишені останнім без задоволення, а тому позивач вимушений звернутись до суду.\~\~ 04.10.2018 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, де відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У поясненнях зазначено, що підписуючи кредитний договір позичальник засвідчив факт ознайомлення з його умовами та свою згоду на отримання послуги на цих умовах. Факт вчинення правочину під випливом обману не підтверджується належними та допустимими доказами. Позивач не відмовлявся від отримання кредиту, свою згоду на отримання кредиту не відкликав, не звертався до кредитора за додатковими роз`ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення. У позовній заяві міститься клопотання представника про розгляд справи без його участі та участі позивача. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 62). На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 28.11.2015 року [PERSON] підписано заяву №85019881977 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» та отримано кредит у розмірі 4752,00 грн., на строк 24 місяці (а.с. 7,8). У зазначеній заяві [PERSON] погодився з тим, що ознайомлений з умовами надання кредиту, його особливостями перевагами та недоліками (в тому числі умовами надання Кредитної лінії, Овердрафту, Споживчого кредиту тощо), підтвердив, що у повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки (в тому числі реальної) за ним вартості сукупних послуг. Зі змісту орієнтовного графіку платежів вбачається, що сума платежів за розрахунковий період включає в себе основну суму кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту - 106,92 грн. щомісячно. Абсолютне значення подорожчання кредиту 2352,70 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~230\~ЦК України\~якщо одна\~із сторін\~правочину навмисно\~ввела другу\~сторону в\~оману щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення\~(частина\~перша статті\~229\~цього Кодексу),\~такий правочин\~визнається судом\~недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. 20\~постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б вказували на те, що договір укладено під впливом обману та відповідач умисно ввів позивача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, та що під час підписання відповідної заяви ним неправильно сприймалися фактичні обставини правочину. Відомостей про те, що позивачу було відмовлено у наданні інформації щодо умов договору або відмовлено у роз"ясненні умов договору надано. Посилання позивача на те, що він був неналежно проінформований з боку відповідача, необізнаний та не міг у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності не можуть свідчити про те, що відповідачем таким чином було введено в оману, зважаючи на положення ст. 627 ЦК України, позивач не був зобов`язаний підписувати договір, не ознайомлюючись детально з умовами договору. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання недійсним договору в частині встановлення комісій. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 5\~ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення ( ч.7\~ст.18 цього Закону). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку що встановлення відповідачем у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит, є незаконним, банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, а тому в частині встановлення комісії договір підлягаю визнанню недійсним.

Outcome: partial