Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

31 травня 2021 року адвокат Царьов Михайло Валерійович звернувся в інтересах заявника [PERSON] до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, заінтересована особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), посилаючись на наступні обставини. Він є представником [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру. [PERSON] звертається до суду з заявою про встановлення фату смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Сніжне, Донецької області (наразі окупована територія). Родинні зв`язки [PERSON] з [PERSON] підтверджуються доданими документами. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо оскільки, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою Україною. При зверненні до Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для отримання свідоцтва про смерть, отримано відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть. Просив суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Руське, Куйбишевського району, Ростовської області, громадянина України, померлого [INFO] на території м. Сніжне, Донецької області. Рішення суду допустити до негайного виконання. Ухвалою судді від 01.06.2021 року відкрито провадження у вищезазначеній справі та призначено розгляд справи по суті у судове засідання. В судове засідання заявник [PERSON] та її представник - адвокат Царьов М.В. не з`явились, в заяві про встановлення факту смерті, адвокат Царьов М.В. просив проводити розгляд справи без участі заявника та представника. Заяву підтримують в повному обсязі. Представник зацікавленої особи Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. У відповідності до вимог ст. 317 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. Крім того, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану фату смерті. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частиною 2 статті 317 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що заявник[PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), [INFO] ,являється донькою [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданої 14 вересня 1959 року. 09 лютого 1968 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про припинення одруження. 15 грудня 2010 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 339. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ,який помер [INFO] в м. Сніжне, Донецької області, являється вітчимом заявника [PERSON] . 13 травня 2021 року за вих. № 23/21.4-09 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті, про що в матеріалах справи свідчить відповідна відмова. Відмовою у проведенні державної реєстрації смерті слугувало те, що за результатами здійснення перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть [PERSON] не виявлено. Наразі, місцем смерті особи є тимчасово окупована територія України. Відповідно до п.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» від 15 квітня 2014 року, територія частини Донецької області визначається тимчасово окупованою територією. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації смерті [PERSON] . Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ прийняті документи на окупованій території є недійсними і не створюють правових наслідків. З огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема,"Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема,"Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений випадок полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Відповідно до ч. 4. ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Разом з тим, вирішуючи дану справу, суд бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особина тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у місті Сніжне Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області, що додано заявником до заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. З зазначеного свідоцтва про смерть вбачається, що воно видано державним органом України. Однак, Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті, де відмовою у проведенні державної реєстрації смерті слугувало те, що за результатами здійснення перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть [PERSON] не виявлено. Оскільки на сьогодні свідоцтво про смерть [PERSON] не виявлено в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а місто смерті є окупованою територією, то з огляду на встановлене, суд,з метою захисту прав і свобод громадян,прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині щодо встановлення факту смерті. На підставі викладеного та

Outcome: approved