Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] "ПриватБанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] "ПриватБанк") та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2014 року має заборгованість у розмірі 31 513,05 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 6611,10 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 19 112,37 грн.; - заборгованість з комісії за користування кредитом - 3 812,77 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 476,81 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПриватБанк". Представник позивача ПАТ "ПриватБанк" - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк", [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Обов'язок повернення кредитних коштів частково виник ще в 2008 році. Строк дії вказаної картки становить квітень 2011 року. Отже, зазначена дата є відступною при розрахунку строків позовної давності й саме з неї починають спливати строки позовної давності. У той же час позивач звернувся до суду з позовом лише в січні 2015 року, пропустивши 3-річний строк позовної давності. Посилається на те, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. На підставі викладеного просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог в відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі у зв'язку зі спливом позовної давності за даними вимогами. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, Закритим акціонерним товариством [PERSON] "ПриватБанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] "ПриватБанк") та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви позичальника, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частина 1 ст. 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Слід зазначити, що Умови та правила надання банківських послуг, додані позивачем до позову не датовані, а тому не можливо зробити висновок про те, чи діяли вони на час виникнення правовідносин між сторонами. Крім того, банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише в Правилах і Умовах, Тарифах банку, і з якими, як вважав би банк, позичальник був ознайомлений. Правила та Умови надання банківських послуг, Тарифи банка, на які банк посилається, як на складові частини кредитного договору, не можна вважати такими, оскільки, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої за результатами розгляду справи за № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. З наданого позивачем [PERSON] заборгованості за договором станом на 30.11.2014 року вбачається, що відповідач з 09.04.2008 року припинив сплачувати заборгованість за кредитним договором. У відповідності до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, з 09.04.2008 року відповідачем не здійснено жодного платежу, та позивач не міг не знати, що відповідач з 09.04.2008 року почав порушувати умови кредитного договору і відповідно права банку. Незважаючи на переривання строку позовної давності та початок перебігу позовної давності з 09.04.2008 року, та приймаючи до уваги, що право у позивача на стягнення з відповідача заборгованості виникло з 09.08.2012 року, суд вважає, що строк позовної давності позивачем був порушений, оскільки з позовом до суду банк звернувся згідно відбитку штампу 27.01.2015 року. Таким чином, суд вважає, що доводи відповідача щодо спливу позовної давності є обґрунтованими і заявлені вони у відповідності до діючого законодавства. Підстав до відмови у застосуванні позовної давності суд не вбачає. Відповідачем дійсно не повернуті усі кредитні кошти, які він отримав від позивача, але ж право у позивача на стягнення заборгованості виникло з 09.04.2008 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 27.01.2015 року. Заяви про поновлення строків позовної давності позивачем надано до суду не було. При таких обставинах суд вважає можливим застосувати позовну давність у цьому спорі, і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку тим, що сплинув строк позовної давності. Доводи представника позивача про те, що на даний час картковий рахунок та кредитний договір є чинними, а тому правових підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності немає, суд вважає безпідставними, оскільки в силу вимог закону пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. В даному випадку пролонгації строку дії договору про надання банківських послуг від 21.03.2008 року немає, оскільки [PERSON] своїх зобов'язань за договором від 21.03.2008 року не виконав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-103цс 14 від 24 вересня 2014 року, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також (враховується), що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором не виконав. Виходячи з наведеного, доводи стосовно того, що договір від 21.03.2008 року у відповідності з п. 9.12 Правил надання банком послуг продовжує діяти внаслідок щорічної автоматичної пролонгації, у тому числі, є неспроможними. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved