Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

22.07.2016р. позивачка звернулася до суду із даним позовом, покликаючись на те, що є власником ? частини квартири [ADDRESS], що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.08.2012р. Співвласником іншої половини вказаної квартири був її чоловік [PERSON], який помер [INFO]. Право власності на вказану квартиру позивачем та її чоловіком набуте на підставі договору купівлі-продажу Р№846 від 11.08.2012р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Качмар О.В. Квартира складається з двох кімнат, житловою площею 38,8 м.кв., кухні, коридору та веранди. Загальна площа квартири складає 51,7кв.м. З часу оформлення договору -11.08.2012р. позивачка із чоловіком вселились у придбану ними квартиру, відповідачі на той час в ній не проживали, їхні будь-які особисті речі та документи в квартирі відсутні. Жоден із відповідачів з часу відчуження квартири в неї не вселявся. Окрім цього відповідачі після вибуття з квартири не несуть жодних витрат по утриманню будинку, в т.ч. по оплаті комунальних послуг, втратили будь-який зв'язок із спірним житлом. Прописка відповідачів у вищевказаній квартирі обмежує права позивачки як власника, вона не може оформити спадщину після смерті свого чоловіка на ? та субсидію на оплату комунальних послуг, оплачує послуги із вивезення сміття і побутових відходів за відповідачів, а тому не бажає, щоб відповідачі були зареєстровані чи проживали в належній їй квартирі. Просила суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житлом в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги позивачем підтримано в судовому засіданні. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоч були належним чином повідомлені (а.с. 31,38). Третя особа- представник Служби у справах дітей Городоцької РДА в судове засідання не з"явився, подали до суду заяв про розгляд справи у їх відсутності (а.с.27), заперечують у задоволенні даного позову у зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрована неповнолітня дитина. Відповідно до ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], позивач у справі, є власником ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом про Державну реєстрацію прав (а.с.5). Співвласником іншої половини вказаної квартири був [PERSON], який помер [INFO]. на підставі договору купівлі-продажу. (а.с.6,7,10) Квартира придбана сторонами в 2011 році. Згідно копії технічного паспорта від 22.11.1994р. власником вищевказаної квартири була [PERSON] (а.с. 11-13) Відповідно до довідки Виконавчого комітету Городоцької міської ради Городоцького району Львівської області від 01.03.2016р. №825, вказано, що зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] є : [PERSON] (позивачка), [PERSON] (чоловік позивачки, який помер [INFO].), [PERSON] (наймач-відповідачка), [PERSON] (наймач-відповідач)(а.с.14) Актами обстеження Городоцької міської ради вищевказаного будинку від 13.08.2015р., 28.05.2015р. та 23.09.2015р., встановлено, що в квартирі зареєстровані, але фактично не проживають відповідачі - [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17). Згідно договору купівлі-продажу від 11.08.2012р. (а.с.6) [PERSON] передала [PERSON] у спільну часткову власність по ? частині квартири [ADDRESS]. Згідно довідки № 02.14/2005 від 10.08.2012р. Городоцької міської ради вказано, що в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] у 2012р. ніхто не проживав і не зареєстрований (а.с.43) Згідно копії заяви від 13.05.2016р. (а.с.36) вбачається, що неповнолітній [PERSON] перебував в притулку для дітей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що на момент купівлі-продажу вищевказаної квартири [PERSON] та її син не проживали у спірній квартирі, вони зареєстровані у квартирі №1. Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] більше 4 років у спірному будинковолодінні, яке належить позивачу, не проживають, вибули з квартири, речей особистого вжитку та документів відповідачів у спірній квартирі немає, не є і не були членами родини, договорів найму не укладали, суд приходить до висновку, що їх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved