Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

30 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON], працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 12 років: 20.03.1997 р. 02.06.2005 р., - механік спеціалізованих дільниць №8, 6, 25, управління ремонтів технологічного устаткування, Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; 02.06.2005 р. 23.03.2009 р., - механік дільниці в карєрі та на відвалах, Першотравневий карєр, Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». У січні 2011 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 108 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст.,емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня. У червні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 856 промислової медицини йому було збільшено стадію хронічного обструктивного захворювання легень до третьої, ступінь легеневої недостатності збільшений до третього, хронічне легеневе серце, НК 1 ст. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 3 від 17.02.2011 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці механіка дільниці в карєрі та на відвалах відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості. Тобто відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. За висновком МСЕК від 21.07.2016 року серії 12 ААА № 043063 позивачеві була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40 % та 3 група інвалідності з 21 липня 2016 року безстроково. Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, епізоди утрудненого дихання до 3 разів на добу, які виникають як при фізичних навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу на добу, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, слабкість, швидку втому, запаморочення, головний біль, періодично виникаючий біль за грудиною, відчуття перебоїв в роботі серця, підвищення артеріального тиску. 12 років позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сімї, тепер же за станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В звязку з професійним захворюванням змінився його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при виконанні чоловічої домашньої роботи, позивач неспроможний самостійно цим займатися , потрібна стороння допомога, що в свою чергу змінило звичне життя та побут його родини. При користуванні громадським транспортом він відчуває задуху, слабкість, у нього виникає кашель, що привертає увагу оточуючих, люди відвертаються від нього, як від хворого на туберкульоз чи якесь інше небезпечне захворювання. Іноді позивачеві стає так зле, що він змушений виходити з транспорту завчасно, не доїжджаючи до місця призначення. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивач дотримувався при визначенні розміру моральної компенсації. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоровя, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоровя, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. Хоча вже ніколи не вдасться наблизити стан його здоровя до норми, але полегшити страждання можливо. Свої моральні і душевні страждання позивач оцінює в 145 000 гривень. Розраховуючи суму моральної компенсації позивач виходив з наступних міркувань: В даний час розмірі мінімальної заробітної плати складає 1450 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 100 мінімальних розмірів заробітних плат: 1450 гри. X 100 = 145 000грн., де 1450 грн. мінімальний розмір заробітної плати. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь - [PERSON] 145 000 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дійсно згідно з записами у трудовій книжці позивач [PERSON], працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 12 років: 20.03.1997 р. 02.06.2005 р., - механік спеціалізованих дільниць №8, 6, 25, управління ремонтів технологічного устаткування, Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; 02.06.2005 р. 23.03.2009 р., - механік дільниці в карєрі та на відвалах, Першотравневий карєр, Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». Таким чином, зазначені факти (тривалої роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та встановлення йому профзахворювань) підтверджені належними доказами і не оспорюються відповідачем. Вважають, що відповідач здійснює свою господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства, на підставі Статуту та спеціального дозволу на розробку надр, виданого органом державного регулювання. Основним видом господарської діяльності відповідача є видобуток залізорудної сировини відкритим способом, її переробка та виробництво залізорудні концентрату і металізованих обкотишів. Звичайно, що в процесі такої діяльності, повязаної розкриттям надр буро-вибуховим методом, застосуванням важкої бурової, землерийної та іншої техніки, а також і технологічного авто та залізничного транспорту, виникають шкідливі виробничі фактори (пил, вібрація, шум), які негативно впливають на навколишнє середовище здоровя працівників, зайнятих у виробничому процесі. Однак, оскільки досягти повного усунення шкідливих виробничих факторів, зокрема, пил гірничорудній галузі неможливо з обєктивних причин, відповідач згідно з вимогами ч.5 ст.153 КЗпП України повідомляв про це територіальний орган Держгірпромнагляду та отримував нього тимчасові дозволи (діючий - тимчасовий Дозвіл (№741.13.15) Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду) на проведення роб таких умовах. Тому, у діях відповідача відсутні ознаки протиправності, яка є однією з підстав відшкодування моральної шкоди. За роботу в таких умовах відповідач надавав позивачеві підвищену оплату праці, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Також, у відповідності до ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за результатами атестації робочих місць за умовами праці, йому було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком за Списком №1 (у віці 50 років за наявності загального стажу роботи не менше 20 років, з яких стажу роботи за Списком №1 не менше 10 років). Таким чином, позивач, знаючи і розуміючи, що умови праці на його робочому місці є шкідливими і небезпечними, що може призвести до ушкодження його здоровя внаслідок тривалої роботи в таких умовах, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати, встановлених законодавством пільг і компенсацій та право на пенсію на пільгових умовах у значно більш ранньому віці. У звязку з цим відповідач вважає, що працівник несе особисту відповідальність за наслідки тривалої роботи в шкідливих умовах праці, які виражаються у погіршенні стану його здоров я і виникненні профзахворювання. Так, у відповідності до ст. 153, ч.5 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоровя, або людей, які його оточують. Також ст. 38 КЗпП України працівникові надано право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений час, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі, якщо власник або уповноважений ним органом не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору - у визначений працівником строк з отриманням вихідної допомоги у розмірі, не меншому трьохмісячного заробітку Таким чином, оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці (а також використання ним засобів індивідуального захисту) залежить лише від нього самого, існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя. Оцінюючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 145 000 грн., на думку відповідача, зазначена сума не відповідає вимогам справедливості і розумності з урахуванням тих критеріїв, які склались внаслідок багаторічної судової практики за аналогічними цивільними спорами. На підставі вищевикладеного просять суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог до ПРАТ «ПІВНГЗК» про стягнення моральної шкоди в сумі 145 000 грн. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами не оспорюється той факт, що позивач [PERSON] працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 12 років: 20.03.1997 р. 02.06.2005 р., - механік спеціалізованих дільниць №8, 6, 25, управління ремонтів технологічного устаткування, Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; 02.06.2005 р. 23.03.2009 р., - механік дільниці в карєрі та на відвалах, Першотравневий карєр, Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» а.с.4-11, 12-15. Згідно довідки МСЕК № 007853 від 30.03.2011 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 15 %, повторно згідно довідки МСЕК № 043063 від 21.07.2016 р. встановлено 40% - ХОЗЛ та 3 -я група інвалідності а.с.18-19. Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 17 лютого 2011р. (а.с.12-14), виписок МСЕК а.с.18,19, виписок із медичної карти хвороби [PERSON] (а.с.22-32) - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 40% втрати працездатності та встановлено 3-тю групу інвалідності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 60 000 грн.. На підставі ст. ст. 153 КЗпП України, ст..1167 ЦК України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial