Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Весть» та просить визнати недостовірною та такою, що принижує її ділову репутацію інформацію, поширену 20 липня 2017 року у чернігівському міському тижневику «Весть», а саме: про те, що вона неналежно виконує повноваження на своїй посаді в межах сфери відповідальності, про відсутність поваги до неї з боку працівників сфери освіти та медицини, про негативну характеристику виконання нею посадових обов'язків з боку підлеглих і яку викладено у наступних фрагментах статті Відповідача під назвою: «[PERSON] потеряет должность зама в Черниговраде?»:«В Черниговраде нет однозначной оценки деятельности [PERSON]. В разговорах о ней звучат довольно резкие оценки: чем занимается на работе - загадка. Сферами, за которые отвечает, фактически не интересуется и не влиент на них. Авторитета ни в сфере образования, ни в медицине -нет. Подчиненные характеризуют ее работу как полный ноль. Говорят: «Это еще хуже, чем предшественницы, Туник-Фриз и Романова» та зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Весть» опублікувати в найближчому запланованому випуску чернігівського міського тижневика «Весть», але не пізніше одного місяця від дня набрання рішенням законної сили, шляхом розміщення спростування: Рішенням суду визнано недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену 20 липня 2017 р. чернігівським міським тижневиком «Весть», у звязку з чим Відповідач повідомляє, що цю інформацію було поширено з порушенням стандартів щодо свободи слова, закріплених у Конституції України, Законі України «Про інформацію», Цивільному кодексі України тощо». Судові витрати покласти на відповідача. Позивач, мотивує свої вимоги тим, що відповідач чітко, у стверджувальній формі поширив на загал інформацію, що вона, як заступник міського голови м.Чернігова, неналежно виконує повноваження на своїй посаді в межах сфери відповідальності, про відсутність поваги до неї з боку працівників сфери освіти та медицини, про негативну характеристику виконання нею посадових обов'язків з боку підлеглих. Зазначена інформація є недостовірною, негативною і такою, що порушує її особисті немайнові права. Зокрема, на недоторканність ділової репутації, позивач також вказує на те, що висловлювання відповідача не є оціночними судженнями, їх зроблено у стверджувальній формі та можна витлумачити, як такі, що містять фактичні дані. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що відповідачем було опубліковано статтю, в якій містяться саме оціночні судження відносно роботи позивача як публічної особи. Оціночні судження відповідача, є суб'єктивною думки і поглядами відповідача, їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, а тому вони не можуть бути предметом судового захисту. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади, що підтверджується посвідченням № 7, виданим 03.06.2016 Чернігівською міською радою ( а.с. 8). 20.07.2017 у чернігівському міському тижневику «Весть» була опублікована стаття за підписом [PERSON] з заголовком «[PERSON] потеряет должность зама в Черниговраде?» (а.с. 7). В статті йдеться «…«В Черниговраде нет однозначной оценки деятельности [PERSON]. В разговорах о ней звучат довольно резкие оценки: чем занимается на работе - загадка. Сферами, за которые отвечает, фактически не интересуется и не влиент на них. Авторитета ни в сфере образования, ни в медицине -нет. Подчиненные характеризуют ее работу как полный ноль. Говорят: «Это еще хуже, чем предшественницы. Туник-Фриз и Романова». Позивач, вважаючи поширену відповідачами інформацію недостовірною та такою, що порушує її немайнові права, звернулась до суду з позовом до відповідача про спростування такої інформації. Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений частиною 2 цієї статті. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, свобода вираження поглядів і отримання інформації є практично необмеженою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України, а також закріплене в ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоровя або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 15 постанови „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням іншого засобу масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Також у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. З аналізу вищезазначеної постанови Пленуму убачається обовязкове врахування положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні [PERSON] Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. У названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Отже, суд вважає, що розміщення відомостей у статті «[PERSON] потеряет должность зама в Черниговраде?», що були опубліковані у чернігівському міському тижневику «Весть» 20.07.2017, є оціночними судженнями, що містять особисту думку відповідача, його переконання та критичну оцінку певних фактів, не конкретними та такими, що неможливо перевірити, а отже не можуть розцінюватися як поширення неправдивих відомостей, які порочать ділову репутацію позивача. Вказана стаття повязана з критикою діяльності позивача [PERSON] як публічної особи - заступника голови Чернігівської міської ради, а отже, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування, позивач повинен усвідомлювати, що така діяльність може підлягати ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як представники місцевої влади виконували або виконують свої функції. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed