Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

16.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON] , який зареєстровано 06.12.2011 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 706. До закінчення підготовчого засідання по справі позивач збільшила позовні вимоги та просила суд, крім попередніх вимог про розірвання шлюбу, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частини та на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем по справі в шлюбі, зареєстрованому 06.12.2011 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 706. Шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини остаточно з червня 2017 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має можливість надавати аліменти у зазначеному в позові розмірі. Позивач на теперішній час не працює, знаходиться в відпусці по догляду за дитиною до досягнення останьою трьох років, тому вважає за доцільне стягнення з відповідача коштів на її утримання. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.06.2019 року суддею Чернявською Я.А., прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину та дружину післі відводу судді Селіщевої Л.І., та розгляд справи почато заново за правилами загального позовного провадження, про, що невідкладно було повідомлено сторін по справі. В судове засідання сторони, повідомленні своєчасно та належним чином, не з`явилися. Позивач надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності. Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив. В наданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував проти вимоги про розірвання шлюбу. Проти позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та матері дитини - відповідача по справі, заперечує у зв"язку з поданням ним позову про визнання місця проживання дитини з батьком. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази додані до неї, вважає , що позовні вимоги підлягають частковому задоволеню. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06.12.2011 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 706. Шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини остаточно з червня 2017 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має можливість надавати аліменти у зазначеному в позові розмірі. Матір дитини не працює, знаходиться в відпустці по догляду за дитиною, додаткового заробітку не має, позивач ухиляється від її утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, то судом встановлено, що малолітня дитина на теперішній час проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, батько дитини коштів на її утримання не надає, інших дітей не має. У відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положення ст. 181 Сімейного кодексу України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов"язку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, іншій, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Стаття 183 ЦПК України визначає розмір аліментів у частці від заробітку у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання, у разі проживання з нею дитини, - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивач не довела суду підстави стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/2 на дитину, що перевищує зазначений у законі розмір, тому суд вважає за належне задовольнити ці вимоги частково в розмірі 1/4 частку на дитину та 1/4 частку на дружину, що не буде перевищувати 50 % відсотків заробітку відповідача, враховуючи положення ст. 128 КЗпП, згідно з яким відрахування (без урахування податків) не повинні перевищувати 50 % «чистої» зарплати. І тільки у разі коли стягуються аліменти на неповнолітніх дітей, сума не повинна перевищувати 70 % «чистої» зарплати (абз. 3 ст. 128 КзпП) у разі обгрунтування. Суд, виносить рішення вбачаючи найвищі інтереси дитини, оскільки з моменту подачи позову пройшов великий проміжок часу, а відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, на думку суду, навмисно намагається затягнути розгляд справи, зокрема щодо стягнення з нього аліментів. Так, судом встановлено та не спростовано сторонами, що дитина на час розгляду вказаної справи проживає разом з матір" ю позивачем по справі, а тому підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на користь позивача з відповідача у суду не має. Крім того, у разі вирішення судом питання щодо місця проживання дитини разом із батьком - відповідачем по справі, останній у подальшому не позбавлений можливості щодо звернення до суду з позовом про зміну порядку та способу стягнення аліментів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536, 80 грн., в зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду із заявою про стягнення аліментів. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позовної вимоги щодо розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial