Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про зняття арешту з належного їй нерухомого майна, накладеного постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 38974276, від 30.05.2013, номер запису про обтяження: 8554827. Вимоги позову обґрунтовує тим, що на виконанні Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходився виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 24.05.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Столиця» 241 971, 23 грн. заборгованості та 2 820 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом, а також судовий збір в розмірі 221 грн. В процесу примусового виконання зазначеного виконавчого листа постановою державного виконавця від 30.05.2013 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] 30.01.2015 виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернути стягнення. При цьому, державний виконавцем не було знято арешт з майна. 16.03.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 12.05.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд спраив повідомлявся належним чином. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не подав до суду відзив, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на майно, належне на праві власності [PERSON] накладено арешт постановою постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 38974276, від 30.05.2013, номер запису про обтяження: 8554827. У відповідності до Інформації про виконавче провадження 30.01.2015 державним виконавцем виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 21.06.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Столиця» коштів в розмірі 245 012, 23 грн. повернуто стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників, станом на 05.03.2020 в Єдиному реєстрі боржників інформація щодо [PERSON] відсутня. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позивач має право реалізувати своє право власності, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved