Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє мати [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визначення порядку володіння та користування чотирьохкімнатною квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду 22.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано, малолітніх дітей залишено на проживання з матір"ю. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто у спільну сумісну власність нерухоме майно- чотирьохкімнатну квартиру №80 заг.пл.61,5 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] . За час перебування у шлюбі сторонами 17.04.2015 року подаровано їхній доньці [PERSON] [INFO] 2/5 частки квартири [ADDRESS] . У зв`язку із укладенням договору дарування сторонам на праві спільної сумісної власності стало належати 3/5 частки вищезгаданої квартири. 16.04.2018 року рішенням Івано-Франківського міського суду визнано право власності за [PERSON] - 1,5/5 частки даної квартири. Таким чином чотирьохкімнатна квартира №80 заг.пл.61,5 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] - 2/5 частки даної квартири, [PERSON] - 1,5/5, [PERSON] - 1,5/5. Відповідач не бажає укладати договір про порядок володіння та користування чотирьохкімнатною квартирою [ADDRESS] . А тому просить ухвалити рішення, яким виділити їй та доньці [PERSON] в користування жилі кімнати в квартирі площею 17,1 кв.м., 9,2 кв.м. та 7,6кв.м., а відповідачу жилу кімнату в квартирі площею 10,3 кв.м. Коридор 6,9 кв.м., кухню площею - 5,3 кв.м., вбудовану шафу площею -1,2 кв.м., туалет площею - 1,0 кв.м. та балкон площею - 0,9 кв.м - залишити в спільному користуванні. Стягнути в користь позивачів сплачений судовий збір. Позивачі в судове засідання не з"явились, 18.10.2019 року подали до суду клопотання, відповідно до якого просили позовні вимоги задоволити в повному обсязі, розгляд справи проводити без їх участі (а.с.28). Відповідач в судове засідання не з"явився з не відомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи(а.с. 35 ). З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на користування квартирою, яка є спільною власністю. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2009 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] (а.с.9,10), що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.09.2009 року(а.с.11). Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторони 17.04.2015 року уклали договір дарування частки кватири, а саме, передали безкоштовно у власність [PERSON] 2/5 частки квартири [ADDRESS] (а.с.12). Та підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.04.2015 року(а.с.14). Відповідно до копії рішення Івано-Франківського міського суду від 22.06.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування майном. А як зазначено в ст. 391 ЦК України, що саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.04.2018 року визнано за [PERSON] право власності на 1,5/5 частки чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.15-17). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 11.10.2018 року, роз`яснено, що розмір вказаної частки 1,5/5, що у рішенні суду, складає в десятковому дробі - 3/10 частки в даної квартири(а.с.18), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 02.01.2019 року та копією технічного паспорту(а.с.19-21). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 ЦК України). Одже, квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Ст. 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності, і відповідно за порушення права власності іншою особою, вона наділена правом звернутися до суду з вимогою про усунення чи заборону такого порушення. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вказаний позивачкою варіант порядку користування враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то з відповідача також слід стягнути на користь позивачів понесені ними судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved