Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності за заповітом втому числі з врахуванням частки [PERSON] на 67/120 часток житлового будинку [ADDRESS]: будинок 1970 року забудови означений в техпаспорті літ. «А» з верандою «а» прибудовою «а1», загальною площею підрахованою за формулою розрахунку площ 84.3 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., житловою 54.3 кв.м., допоміжною 30.0 кв.м., ганку з козирком, літньої кухні «Б» сараю «Б», погреба «П/Б», ганку, огорожі №1, воріт №2, хвіртки № 3, колодязя № 4, колодязя інженерних мереж № 5, вигрібної ями № 7 після [PERSON] , померлої в м. Гнівань [INFO]. Визначити, що розмір належної їй частки у спільній власності з [PERSON] становить 33/200 житлового будинку, означеного літ. «А з верандою «а» прибудовою «а1» загальною площею підрахованою за формулою розрахунку площ 84.3 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., житловою 54.3 кв.м., допоміжною 30.0 кв.м., ганку з козирком, літньої кухні «Б» сараю «Б», погреба «П/Б», ганку, огорожі №1, воріт №2, хвіртки № 3, колодязя № 4, колодязя інженерних мереж № 5, вигрібної ями № 7 розташованих в [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог вказує, [INFO] в м. Гнівань померла її мати [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на 67\\100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в [ADDRESS] . [INFO] її батько [PERSON] помер. Мати [PERSON] , вона та її сестра прийняли спадщину після його смерті. 19 червня 1970 року житловий будинок по [ADDRESS] прийнято в експлуатацію. Акт про прийняття індивідуального житлового будинку складений на ім`я померлого [PERSON] , так як договір на забудову укладений був на його ім`я. Тому в технічній документації на дане домоволодіння датою забудови вказано 1970 рік. Її мати [PERSON] , вона, її сестра [PERSON] на підставі довідки № 617 від 23.09.1970 року, виданої Гніванською селищною радою для надання в нотаріальну контору, 18.11.1970 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках на 1\\2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Інша 1\\2 частка вказаного будинку належала відповідно до вимог ст. 22 КпШС УРСР її матері [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 18.11.1970 року. [PERSON] - батько відповідача, в будівництві вказаного будинку участі не приймав, так як шлюб між ним та її матір`ю зареєстрований 23 лютого 1974 року, а будинок прийнятий до експлуатації 19.06.1970 року. За життя мати склала заповіт, яким належну їй частку житлового будинку в [ADDRESS] заповіла їй і її сестрі [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Гніванської міської ради 21 серпня 1985 року зареєстрований в реєстрі за № 61. На час відкриття спадщини даний заповітне змінений не відмінений. Вона прийняла спадщину після смерті матері. [PERSON] відмовилась від спадщини на її користь. 26 жовтня 2017 року в Тиврівській нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належну матері земельну ділянку розміром 5.5319 га, яка не була охоплена заповітом. На належну [PERSON] частку житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона отримати не має можливості, так як в свідоцтві на право на спадщину за законом, виданим [PERSON] після її чоловіка [PERSON] нотаріусом Жмеринської нотаріальної контори 18.11.1970 року частка матері вказана в відсотках, є примітка, що 1\\2 частка будинку переходить у власність [PERSON] на підставі ст. 22 КпШС УРСР, а саме свідоцтво про право власності [PERSON] не видавалося. Саме з цих підстав нотаріус Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] Оскільки на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем проживав її брат ( син померлої) [PERSON] , який є таким що також прийняв спадщину. Крім того, [PERSON] є інвалідом. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця незалежно від змісту заповіту, спадкують половину частки, яка б належала кожному з них в разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Отже [PERSON] має право на обов`язкову частку в спадщині після [PERSON] , яка вказана в заповіті. [PERSON] належить 67\\100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в [ADDRESS] . Після [PERSON] є 3 спадкоємця за законом: вона, [PERSON] та [PERSON] . Отже в разі спадкування за законом кожному із них належало б право на 67\\300 часток майна спадкодавця. Відтак обов`язкова частка на яку має право [PERSON] становить 67\\600. Отже вона має право на спадщину за заповітом з врахуванням частки [PERSON] на 67\\120 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель після [PERSON] (67/100-67/600=335/600=67/120). В будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , виданого 18.11.1970 року нотаріусом Жмеринської нотаріальної контори та довідки КП «ВООБТІ» їй і відповідачці [PERSON] належить 33\\100 часток вказаного будинку. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже належна їй частка в праві спільної з [PERSON] власності становить 33/200. Наразі їй необхідно зареєструвати її право власності на належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель. Для реєстрації речового права на належне їй нерухоме майно необхідно визначити розмір належної їй частки в спільній з [PERSON] власності. Позову до тих самих відповідачів з тим самим предметом позову з тих самих підстав вона раніше не подавала. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] зазначені позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених в заяві, зазначивши, що визначити розмір частки позивачки - 33/200 у спірному домоволодінні вони просять на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку. Згідно нотаріально завіреної заяви позов [PERSON] визнає в повному обсязі. Просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, мотивуючи тим, що згідно техпаспорта КП "ВООБТІ" від 17.09.2018 року житловий будинок "А", 1970 року забудови, а [PERSON] помер [INFO] , тобто до завершення будівництва. Спірний житловий будинок був добудований в період шлюбу [PERSON] з батьком [PERSON] - [PERSON] . За рахунок спільних коштів вони побудували прибудову "а", "а1", за рахунок чого значно збільшилась площа будинку. Крім того, ними було побудовано літню кухню, сарай "Б", погріб "П/Б", споруджено огорожу, колодязь, колодязь для інженерних мереж, а відтак дане майно не могло належати [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, а є спільною сумісною власністю батьків [PERSON] . Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] . Згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 29.10.1966 року, укладеного між виконкомом Гніванської селищної ради депутатів трудящих та [PERSON] [PERSON] було надано право на безстрокове користування земельною ділянкою [ADDRESS] загальною площею 700 кв.м. для будівництва будинку. Договір посвідчено [PERSON], нотаріусом Жмеринської нотконтори. Відповідно до акту відведення земельної ділянки під будівництво в [ADDRESS] 12 від 28.10.1966 року [PERSON] в натурі відведено земельну ділянку площею 700 кв.м. під забудову. 29 жовтня 1966 року [PERSON] надано дозвіл № [NUMBER] на проведення будівельних робіт, які повинні бути завершені до 29.10.1969 року. 18.11.1970 року нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними господарчими будівлями в рівних частках дружині [PERSON] та дочкам - [PERSON] та [PERSON] на 1\\2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в [ADDRESS] . В примітці свідоцтва вказано, що інша 1\\2 частка вказаного будинку належала відповідно до вимог ст. 22 КпШС УРСР [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 18.11.1970 року. Акт прийняття індивідуального домоволодіння по [ADDRESS] у [PERSON] складено 19.04.1970 року. Проте, відповідно до довідки виконкому Гніванської селищної ради від 03.09.1970 року [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання побудований будинок в [ADDRESS] . Крім того, дане свідоцтво про право на спадщину від 18.11.1970 року зареєстровано в БТІ 26.11.1970 року, недійсним не визнано, ніким не оскаржене. Рішенням виконкому Гніванської міської ради від 24.03.1977 року №61 будинок [PERSON] і співвласників перенумеровано з №12 на №4 (а.с.26). Згідно Указу Президії Верховної Ради УРСР від 13.12.1981року смт. Гнівань разом з селом Витава, їх територія увійшли до складу м. Гнівань, що стверджується довідкою виконкому Гніванської міської ради від 14.12.2016 року №02-10/1251. Розпорядженням Гніванської міської ради від 17.02.2016 року вулицю Маяковського перейменовано на вулицю Піддубного (а.с.27). Відповідно до довідки КП «ВООБТІ» від 08.10.2018року №144 станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано 67/100 (66,7%) право власності на житловий будинок [ADDRESS] ; за [PERSON] та [PERSON] 33/100 ( 33,3 %) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , нотаріусом Жмеринської нотаріальної контори за р. №4473 від 18.11.1970 року (а.с.27). 23.02.1974 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Шлюб зареєстровано Гніванською селищною радою Тиврівського району, актовий запис №12. Згідно технічного паспорта на будинок [ADDRESS] житловий будинок « А», 1970 року забудови, веранда «а», ганок з козирком, літня кухня та сарай «Б», погріб «П/Б», ганок - 1971 року забудови. Після одруження з [PERSON]. в даному домоволодінні було побудовано прибудову «А1», 1979 року забудови, огорожа №1, 1988 року забудови, ворота №2, 1988 року забудови, хвіртка №4, 1988 року забудови, колодязь №4, 2003 року забудови, колодязь інженерних мереж 2003 року забудови; вигрібна яма №7, 1978 року забудови. Відповідно до ч.1 ст. 24 КпШС (чинного на час забудови вказаних будівель) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, є власністю кожного з них. Згідно ст. 25 цього Кодексу, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічне положення містить і чинний Сімейний Кодекс України. Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, ні [PERSON]. за життя, ні відповідачем [PERSON] не подано позову ні про визнання вищевказаного домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; ні позову про визнання їх спільною сумісною власністю вищевказаних господарських будівель. Відповідного рішення суду суду не надано. [PERSON] померла [INFO] . На час смерті вона проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , що стверджується довідкою виконкому Гніванської міської ради від 02.10.2018 року (а.с. 25). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 67/10 часток домоволодіння в [ADDRESS] . За життя [PERSON] 21.08.1985 року склала заповіт, яким належні їй 66,7% житлового будинку з добудовою 1-7, 1-8 (прибудова а-1) та відповідну частину господарських приміщень, які розташовані в [ADDRESS] (тогочасна адреса) заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Заповіт посвідчено 21.08.1985 року [PERSON] , секретарем Гніванської міської ради, зареєстровано в реєстрі за №61. Заповіт на час відкриття спадщини не змінено та не відмінено (а.с. 8). Зареєстровано заповіт Спадковому реєстрі 20.08.2007 року за № 42965410, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №54257879 від 27.11.2018 року (а.с.53). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняли син - [PERSON] та дочка - [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини: [PERSON] - 02.08.2017 року, [PERSON] - [INFO] . В шестимісячний строк -14.08.2017 року [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини, інших заяв не надходило, що стверджується листом Тиврівської дежнотконтори №2114/01-16 від 27.11.2018 року (а.с.51). Крім того, на час смерті [PERSON] разом із нею постійно проживали та були зареєстровані син - [PERSON] та дочка [PERSON] , що стверджується довідкою виконкому Гніванської міської ради від 02.10.2018 року (а.с. 25). 26.10.2017 року державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5319 га: 2/3 - дочці [PERSON] , у тому числі з урахування частки майна, від якої відмовилась [PERSON] : 1/3 - сину [PERSON] (а.с. 11). Та обставина, що [PERSON] була матір`ю позивачки стверджуються свідоцтвом про її народження, виданого на ім`я [PERSON] Гніванською селищною радою 5 червня 1969 року, де матір`ю вказана [PERSON] , свідоцтвом про одруження позивачки з [PERSON] , виданим виконавчим комітетом Гніванської міської ради 10 грудня 2012 року та свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] , відданим Гніванською селищною радою 23 лютого 1974 року. Відповідачем суду не надано доказів на підтвердження у нього інвалідності. Проте, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сама позивач стверджує, що відповідач [PERSON] є інвалідом, а відтак, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавиці, яка становить половину частки, яка б належала йому за законом. Оскільки після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відтак кожному із них належало по 67/300 часток спадкового майна, обов`язкова частка [PERSON] складає 67/600 часток у спадщині. Отже із врахуванням частки [PERSON] позивачка має право на 67/120 часток житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . ( 67 /100-67/600=335/600=67/120). Постановою державного нотіріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 24.10.2018 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 66,7 житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] мотивуючи тим, що в свідоцтві про право на спадщину після смерті [PERSON] частка належного спадкодавцю будинку вказана у відсотках, а свідоцтво про право особистої власності на ім`я [PERSON] не видавалось. Проте, зазначені обставини не позбавляють позивачку права на її частку у спадковому майні після смерті [PERSON] . Разом з тим, вимоги позивачки щодо визначення її частки в даному домоволодінні - 33 / 200 підлягають до часткового задоволення, оскільки на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] ( згідно якого сторона позивача просить визначити розмір даної частки), видано 18.11.1970 року, а згідно техпаспорта на дане домоволодіння господарські будівлі даного домоволодіння побудовані після 1971 року, а відтак на підставі даного свідоцтва про право на спадщину право власності на них у позивачки не виникло. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

Outcome: approved