Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису від 07 вересня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 5943, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис в реєстрі за № 5943, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 676,06 доларів США, яка складається з 16 279,55 доларів США - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 27981,75 доларів США - прострочена заборгованість за процентами та комісіями, 414,79 доларів США -строкова заборгованість за процентами та комісією. Зазначає, що даний виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що такий був вчинений з порушення однієї з головних умов - звернення до нотаріуса в межах відповідного строку з моменту виникнення права вимоги, в даному випадку в межах трирічного строку. З оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що такий вчинено на кредитному договорі № 1205 від 06.08.2007 року. Однак стягнення заборгованості проводиться за період 01.02.2018 року по 01.02.2021 року. Проте, з 01.02.2018 року по 01.02.2021 року відповідачем не видалося [PERSON] жодної суми кредиту, щоб стверджувати, що заборгованість по тілу кредиту виникла саме в цей період. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору від 06.08.2007 року № 1205 строк кредиту - не пізніше 05.08.2014 року. Відтак заборгованість за сумою кредиту в розмірі 44 676,06 доларів США ніяким чином не могла виникнути у період з 01.02.2018 року по 01.02.2021 року. Також, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.12.2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за кредитним договором 1205 від 06.08.2007 року в розмірі 154 569,25 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять гривень, 25 копійок) гривень та судові витрати, понесені позивачем в сумі 1 545,69 грн. - державне мито (судовий збір) та 120,00 грн. - витрати ІТЗ розгляду справи. Також, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по відсотками у розмірі 299991,58 гривень та 290 000,00 гривень - пені. Зазначає, що 19.09.2018 року [PERSON] виконала рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2017 року у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.09.2018 року ВП № 56420613 та квитанцією від 19.09.2018 року. Отже право вимоги відповідача до [PERSON] щодо повернення кредиту в повному обсязі виникло ще 13.12.2011 року (з дня винесення рішення), а відтак з дня виникнення права вимоги минуло більше як десять років. Також посилається, що виконавчий напис вчиняється у разі наявності безспірної заборгованості боржника перед стягувачем, підтвердженої належними документами. Це також свідчить про незаконність дій нотаріуса при вчиненні згаданого виконавчого напису, оскільки заборгованість за кредитним договором, яка була встановлена рішенням Апеляційного суду від 26.04.2017 року [PERSON] виконала у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.09.2018 року ВП № 56420613 та квитанцією від 19.09.2018 року. Крім того, зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» А тому, враховуючи наведені обставини, просить суд визнати виконавчий напис від 07 вересня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 5943, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник відповідача 10.11.2021 року подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав та пояснив, що нотаріус при вчиненні виконавчого документа не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку та Порядку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому виконавчий напис вчинено відповідно до вимог законодавства. Тому підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, немає. 22.11.2021 року представник позивача подав пояснення, в яких зазначив, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який був укладений в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчувався, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 06.08.2007 року № 1205, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] , останній було надано кредит в розмірі 22693,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05.08.2014 року (а.с. 14-23). Як вбачається з виконавчого напису від 07.09.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 5943, з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 676,06 доларів США, яка складається з 16279,55 доларів США - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 27 981,75 доларів США - прострочена заборгованість за процентами та комісіями, 414,79 доларів США - строкова заборгованість за процентами та комісією (а.с. 13). Вказаний виконавчий напис за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» було пред`явлено до виконання, у зв`язку з чим приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. 27.09.2021 року було відкрито виконавче провадження та 01.10.2021 року було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.38, 46). Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13.12.2011 року, таким вирішено стягнути з [PERSON] в користь ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за кредитним договором 1205 від 06.08.2007 року в розмірі 154 569,25 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять гривень, 25 копійок) гривень та судові витрати понесені позивачем в сумі 1 545,69 грн. -державне мито (судовий збір) та 120,00 грн. - витрати ІТЗ розгляду справи (а.с. 24-25). Також, 29.12.2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» повторно звернулось до суду про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1205 від 06.08.2007 року (а.с. 34). Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по відсотками у розмірі 299991,58 гривень та 290000,00 гривень - пеня (а.с.32-33). 19.09.2018 року [PERSON] виконала рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2017 року у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.09.2018 року ВП № 56420613 та квитанцією від 19.09.2018 року (а.с. 36). Отже право вимоги до [PERSON] щодо повернення кредиту в повному обсязі виникло ще 22.07.2011 року, а відтак з дня виникнення права вимоги минуло більше як десять років. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. З`ясовуючи питання щодо дня виникнення у ТОВ «Кредитні ініціативи», права вимоги за порушеними позивачем зобов`язань за кредитним договором від 06.08.2007 року № 1205, суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з підстав, викладених у договорах та інших правочинах. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 06.08.2007 року № 1205, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] , останній було надано кредит в розмірі 22693,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05.08.2014 року (а.с. 14-23). Однак, банк достроково звернувся з вимогою про стягнення заборгованості, в результаті того, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.12.2011 року стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за кредитним договором № 1205 від 06.08.2007 року в розмірі 154 569,25 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять гривень, 25 копійок) гривень та судові витрати понесені позивачем в сумі 1 545,69 грн. - державне мито (судовий збір) та 120,00 грн. - витрати ІТЗ розгляду справи (а.с. 24-25), відтак трирічний строк з дня виникнення права вимоги закінчився в 2014 році, тоді як виконавчий напис вчинено 07.09.2021 року (а.с.13). Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Поняття строку та терміну визначені статтею 251 ЦК України. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. У відповідності до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію (яка продубльована в наступних за нею постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 675/869/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 155/1315/15-ц та ін.) про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема, здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, та відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Також, Велика Палата Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 підтверджує висновок, викладений у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, що норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом з нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Таким чином, визначений банком строк сплив 13.12.2014 року, тоді як спірний виконавчий напис № 1205 був вчинений приватним нотаріусом Сазоновою О.М. 07.09.2021 року. Також за змістом статті 9 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними. Крім того, відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус також при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, ( рішення суду від 13.12.2011 року, постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.09.2018 року у зв`язку із сплатою боржником заборгованості) чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 5943 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного суду у справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 року. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити та визнати виконавчий напис від 07 вересня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Киїівського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5943 таким, що не підлягає виконанню. Згідно статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved