Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

06.09.2018 позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача за період з 01.11.2017 по 31.03.2018 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 1423,26 грн., 3% річних у розмірі 30,77 грн., інфляційних втрат у розмірі 40,14 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ТОВ «Управлінська компанія «Житло - сервіс» здійснює з 09.12.2016 обслуговування та експлуатацію збудованого із залученням коштів фізичних та юридичних осіб житлового будинку з об`єктами соціально - культурного призначення по [ADDRESS] . Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказує, що 09.12.2016 між ТОВ «Управлінська компанія «Житло - сервіс» та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Зазначає, що за період з 01.11.2017 по 31.03.2018 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1423,26 грн., 3% річних у розмірі 30,77 грн., інфляційних втрат у розмірі 40,14 грн. На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. 06.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 07.09.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 11.09.2018 до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання відповідача. 25.10.2018 до суду від [PERSON] надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з погашенням заборгованості перед позивачем, в порядку п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. 20.11.2018 позивачем подано заяву про підтримання позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 30,77 грн., інфляційних втрат в розмірі 40,14 грн. та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 28.12.2018 провадження у справі в частині заявлених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Житло - сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 1423, 26 грн., закрито в порядку п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. У решті заявлених вимог справу продовжено розглядом. Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Позивач просить задовольнити позов у повному обсязі у розмірі 70, 84 грн., тобто з урахуванням раніше поданої заяви про часткове задоволення вимог відповідача. Відповідач про причини неявки суд до відома не поставила, проте її неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.23). ТОВ «Управлінська компанія «Житло - сервіс» є управителем у майновому комплексі будинку по [ADDRESS] . 09.12.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення» (а.с.15-17). Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідача перед позивачем за період з 01.11.2017 по 31.03.2018 становить розмірі 1423,26 грн., 3% річних у розмірі 30,77 грн., інфляційних втрат у розмірі 40,14 грн. ( а.с. 30-32). Разом з тим, після пред"явлення позивачем позову до суду та відкриття провадження у справі, відповідачем сплачено заборгованість у розмірі 1423,26 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 24.10.2018 ( а.с. 97) та не заперечувалося сторонами по справі. Таким чином, відповідачем погашено заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 1423, 26 грн. Разом з тим, у решті заявлені вимоги позивача, тобто по сплаті 3% річних у розмірі 30,77 грн., інфляційних втрат у розмірі 40,14 грн., відповідачем не виконані. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року в справі 6-68цс12, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання складає 30,77 грн. та 40,14 грн. відповідно. Доказів того, що відповідачем погашено дану заборгованість перед позивачем у повному обсязі, суду не надано. Оскільки судом було встановлено, що відповідач є балансоутримувачем, управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку по [ADDRESS] , які були надані відповідачу, яка є власником квартири № 15 у вказаному будинку , при цьому, остання зобов`язання щодо сплати житлово-комунальних послуг у встановлені строки вчасно не виконала, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат у сумі 30,77 грн. та 40,14 грн. відповідно. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на те, що вимоги позивача були задоволені відповідачем після пред"явлення позову до суду та лише частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved