Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

23 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який був уточнений, та в якому зазначає, що він з 04.03.1965 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05.03.2014 року (справа №22-ц/778/948/13) шлюб розірвано. У шлюбі сторонами по справі придбано нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності оформлено на відповідачку. Відповідно до ч.ч 1. 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Важається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб зі визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, позивач вважає, що нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є об'єктом спільної сумісної власності його та відповідачки і підлягає розподілу відповідно до закону. За результатами судово - технічної експертизи, що виконана судовим експертом [PERSON], встановлено можливість розподілу об'єкту нерухомості в натурі та вказано 1 варіант такого поділу. Зокрема, експертом пропонується: 1 співвласнику виділити приміщення 1, до складу якого входить: коридор 1 площею 8,6 кв.м, торговий зал 2 площею 10,9 кв.м, підсобне приміщення 3 площею 10,7 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м за адресою: [ADDRESS], приміщення 1; 2 співвласнику виділяється приміщення 2, до складу якого входить: торговий зал 1 площею 20,0 кв.м, підсобне приміщення 2 площею 10,2 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м за адресою: [ADDRESS], приміщення 2. Для розділу на дві рівні частини нежитлового приміщення магазину експертом зазначено про те, що співвласникам необхідно виконати наступні переобладнання: - В торговому залі 1 встановити перегородку розділивши приміщення торгового залу на два приміщення: коридор розмірами 1,91м х 4,50м площею 8,6 кв.м, та торговий зал розмірами 4,44 м х 4,50м площею 20.0 кв.м. - В підсобному приміщення 3 встановити перегородку розділивши приміщення на два приміщення: підсобне приміщення розмірами 4,65м х 2,30м площею 10,7 кв.м, та підсобне приміщення розмірами 4,44 м х2.30м площею 10,2 кв.м. - Співвласнику, котрому буде виділено приміщення 1 облаштувати підсобну кімнату 2 площею 10,9 кв.м під торговий зал площею 10,9 кв.м. - Співвласнику котрому буде виділено приміщення 2 облаштувати дверний пройом між приміщеннями 1 та 3, а також переобладнати віконний пройом торгового залу 1 в дверний, для входу в приміщення зі сторони [ADDRESS]. Оскільки на теперішній час вказані переобладнання не виконані, позивач вважає за необхідне заявляти позовні вимоги лише про визнання права власності на 1/2 частину приміщення кожному з виділом частки в натурі. Позивач прохає визнати нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом спільної часткової власності його та [PERSON]. Також прохає визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з виділом частки в натурі, на яку припадає: частина торгового залу 1 розмірами 4,44 м х 4,50 м площею 20,0 кв.м, частина підсобного приміщення 3 розмірами 4,44 м х 2,30 м площею 10,2 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м (згідно додатку №1 висновку судової будівельно - технічної експертизи від 01.12.2014 року) з правом реєстрації права власності в органах реєстраційної служби. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з виділом частки в натурі, на яку припадає: частина торгового залу 1 розмірами 1,91м х 4,50м площею 8,6 кв.м, підсобне приміщення 2 площею 10,9 кв.м, частина підсобного приміщення 3 розмірами 4,65м х 2,30м площею 10,7 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м (згідно додатку №1 висновку судової будівельно - технічної експертизи від 01.12.2014 року) з правом реєстрації права власності в органах реєстраційної служби. Договір купівлі - продажу від 14.06.2005 року, укладений між Оріхівським районним споживчим товариством та [PERSON], погасити.Скасувати обтяження в Державному реєстрі речових прав за №6707408, а саме арешт майна - нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що накладався згідно з ухвалою Оріхівського районного суду про забезпечення позову від 01.08.2014 року.Судові витрати покласти на відповідачку. В судовому засіданні Представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя [PERSON] підтримала, просить його задовольнити з підстав вказаних в позові, який був уточнений. Представник відповідача [PERSON], відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти виділення частки в натурі, оскільки в подальшому неможливо буде оформити це відповідно до чинного законодавства, з іншими уточненими позовними вимогами згодні. Представник третьої особи Реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з"явився, до суду надав лист про розгляд справи без його участі, проти заявлених вимог позивача не заперечує, при вирішенні справи покладаються на думку суду. (а.с.26). Заслухавши пояснення Представника позивача [PERSON], Представника відповідача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані докази, враховуючи вік сторін по справі, а також те, що при виділі в натурі вищевказаного нежитлового приміщення, ускладнюється його використання як магазину в подальшому та можуть виникнути труднощі з його реалізації, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 63 СК України передбачано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.ст.60,69-71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2013 року розірваний. (а.с.35-36). У шлюбі сторонами по справі придбано нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності нежитлове приміщення магазину оформлено на відповідачку, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 червня 2005 року.(а.с.48) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.49). Крім того, в матеріалах справи міститься архівна справа №46 згідно з оригіналом надана суду 06 листопада 2014 року КП "Бюро технічної інвентаризації" Оріхівської районної ради Запорізької області на нежитлове приміщення магазин, що знаходиться за адресою: [ADDRESS].(а.с.37-56). Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2014 року (а.с.15) накладено арешт на нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.27) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. (а.с.28). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб зі визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. В даному випадку, між сторонами нема домовленості в добровільному порядку щодо користуванням та порядком володіння спільною власністю - нежитлового приміщення магазину що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Тому ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2014 року по справі призначенобудівельно-технічну експертизу. (а.с.61). Як вбачаєтьсяз висновку №29/14 судової будівельно-технічної експертизи складеного 01 грудня 2014 року (а.с.64-83) ринкова вартість нежитлового приміщення, магазину, розташованого за адресою:[ADDRESS] на момент проведення експертизи становить 196370,00 грн. Окрім того, виходячи з розташування нежитлового приміщення, магазин, планування, етажності і розмірів приміщень, його конструктивних елементів, проценту зношеності, розташування відносно інших будівель, частин співвласників, наданих документів є варіант розподілу на дві частини нежитлового приміщення, магазин. На підставі ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Частиною 3 статті 358 Цивільного кодексу України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до частини 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial