Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.09.2008 року відповідачем було отримано кредит у розмірі 3000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач звертається до суду з даним позовом в зв"язку з порушенням відповідачем умов зобов"язання щодо повернення чергової частини суми кредиту. Заборгованність за кредитним договором складає 21524,10 грн. На даний час заборгованність не погашена. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Проти застосування строку позовної давності заперечувала пославшись на п.9.12 вказаного Договору. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала пославшись на сплив строку позовної давності та просила суд застосувати строк позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено, 25.09.2008 р. між сторонами укладено кредитний договорів № б/н, згідно з яким банк надає позичальнику кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 24.03.2014 року в нього утворилась заборгованість в розмірі 21524,10 грн, яку позивач просить стягнути. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). У ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Із розрахунку заборгованості вбачається, що остання проплата відповідачем по кредитному договору була здійснена 01.11.2008 року. Згідно ч.1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зважаючи на те, що кредитний договір було укладено 25.09.2008 року, останню проплату боржником було здійснено 22.10.2008. Таким чином, у даному випадку перебіг позовної давності починається з 26.09.2009 року, оскільки в строк до 25.09.2009 року відповідачка, як позичальник свої зобов"язання не виконала, борг не сплатила, а закінчується 26.09.2012 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом 06.05.2014 року, отже на час звернення строк позовної давності сплив. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності . Банк з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не звертався та на поважні причини пропуску строку не посилався. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed