Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ майна подружжя. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 8.08.2009 року. 5.05.2011 року в період спільного подружнього життя позивач придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №16-658/КП495 за особисті кошті, які належали йому на праві особистої приватної власності. Дані кошти були накопичені позивачем за рахунок отриманої заробітної плати в період з 2004 року по 2009 рік. Тому просить визнати за позивачем право особистої приватної власності на вказане нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні поясненням представника позивача. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 8 серпня 2009 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Франківським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції (а.с.14). 5.05.2011 року в період спільного подружнього життя позивач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №16-658/КП495, який був зареєстрований реєстраційною службою 21.10.2013 року (а.с.15). Як зазначає п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Як передбачено п.1, ч.1, ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як пояснили представники сторін у судовому засіданні дана квартира була придбана позивачем за його особисті кошти, які він отримав як заробітну плату в період з 2004 року по 2009 рік, тобто до укладення шлюбу. Згідно довідки про заробітну плату [PERSON] за період з 2004 року по 2009 рік отримав 1 086 093 грн. 73 коп. заробітної плати (а.с.17). За змістом нотаріально посвідченої заяви відповідачки [PERSON] від 21.01.2017 року вона визнає, що квартира [ADDRESS] придбана за особисті кошти позивача, які він отримав як заробітну плату до укладення шлюбу з нею, і не вважає її спільною сумісною власністю подружжя. Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до п.п.6, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі" за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сторони та їх представники категорично наполягають, що квартира [ADDRESS] була придбана за кошти позивача [PERSON], які належали йому на праві особистої приватної власності і отримані як його заробітна плата до укладення шлюбу, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, тому дане придбане нерухоме майно необхідно визнати особистим приватним майном позивача, таким чином, задовольнивши позов.

Outcome: approved