Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ТОВ "Інфокс" філії "Інфоксводоканал" та просила визнати незаконним та скасувати проведений перерахунок заборгованості по її особовому рахунку у розмірі 37668,69 грн., а також стягнути з відповідача на її користь 41497,75 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем незаконно, без достатніх правових підстав був проведений перерахунок заборгованості з невідомої кількості осіб, які споживають послуги з водопостачання та водовідведення у вказаному будинку та за невідомий період на суму 37668,69 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху. 27 березня 2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року позовну заяву передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Шкамерда К.С.) від 14 травня 2019 року відкрито провадження по справі, визначено загальний порядок розгляду справи. Також ухвалою суду від 14 травня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. 10 червня 2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно якого відповідач не визнає позов у повному обсязі та просить відмовити позивачу у його задоволенні, посилаючись на те, що при проведенні обстеження на об`єкті позивача за адресою: [ADDRESS] , на який надаються послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, було виявлено, що будинок використовується для здійснення комерційної діяльності, в той час коли у базі Відповідача по вказаній адресі обліковується абонент [PERSON] , яка здійснювала оплату по нормі водокористування на одну особу. За результатими обстеження складено акт № 2978 від 25.09.2018 року та проведено фотофіксацію. Враховуючи дані отримані під час обстеження, що свідчить про здійснення нераціонального водокористування донараховано за послуги водоспоживання. Ухвалою суду від 26 червня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 24 жовтня 2019 року на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси № 2567/19 від 24.10.2019 року, а також службової записки секретаря судового засідання та помічника судді Приморського районного суду м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М. Ухвалою від 25 жовтня 2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду. Попереднім складом суду протокольною ухвалою було викликано осіб, які проводили обстеження, а саме [PERSON] та [PERSON] у якості свідків для надання пояснень, тому у засіданні 19.12.2019 року дані свідки були допитані. Також під час судового засідання 15.02.2021 року був допитаний син позивачки [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] , позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволені позову з підстав зазначених у відзові. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, встановлено та сторонами не оспорюється, що 22.10.2008 року між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та [PERSON] укладено договір №22244/1-630, за яким відповідач зобов`язався надавати послуги з водопостачання та водовідведення, а позивач зобов`язався сплачувати за отримані послуги в порядку та на умовах визначених договором, на підставі цього за адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] . Правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовані положеннями ЦК України, Законами України "Про житлово-комунальні послуги", "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21.07.2005р. №630. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що у відповідності до п.3.4.7 договору, який був укладений між відповідачем та позивачем про надання послуг з водопостачання та водовідведення №22244/1-60 від 22.10.2008р. у разі зміни кількості мешканців, розміру поливної площі, наявності або припинення дії льгот та інших змін, пов`язаних зі зменшенням або збільшенням об`ємів водоспоживання, Споживач зобов`язаний у місячний строк з моменту виникнення змін, письмово повідомити про це «Водоканал» з підтверджуючими документами. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Так, в матеріалах справи є надані відповідачем акти, фотографії відповідно до яких вбачається здійснення нераціонального водокористування позивачем. Відповідно до акту № 2978 від 25.09.2018 р. зазначається, що в результаті обстеження встановлено, що на території даної земельної ділянки розміщена двоповерхова житлова будівля. Дане приміщення використовується, як житловий будинок на 2-му поверсі та 1-й поверх, який використовується під здачу для офісів в оренду. Водопостачання здійснюється від одного водопровідного вводу. Водовідведення - міські мережі. З питання подальшого водокористування необхідно звернутись у 5-денний строк за адресою: [ADDRESS] . Оплати здійснюється за одну особу по нормі споживання. Позивачем, у свою чергу, також були надані фото, проте вони жодним чином не спростовують фото надані відповідачем. З наданих представником відповідача фотографій та наданих пояснень свідків з боку відповідача, вбачається, що на першому поверсі розташовані пластикові перегордки, наявні столи з компьютерами та офісними кріслами. Крім того, під час допиту [PERSON] - сина позивачки, який мешкає за даною адресою, він підтвердив, що на фото, наданих представником відповідача, дійсно його будинок. Зазначені вище обставини, що встановлені судом, не спростовуються наданими позивачем квитанціями про оплату послуг, договором купівлі-продажу, а також документами про встановлення водолічильника. Надана позивачами довідка щодо кількості зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] також не може бути прийнята судом до уваги, оскільки, при наданні в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна реєстрація та зняття з реєстрації у домовій книзі осіб, які винаймають приміщення для здійснення підприємницької діяльності діючим законодавством не передбачена. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести, що його права є порушеними та саме відповідач по справі допустив вказані порушення, проте позивачем не надано доказів не спростовують доводів відповідача. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed