Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

17 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що з 15 квітня 2009 року він розпочав трудову діяльність на Донецькій залізниці помічником машиніста електровозу локомотивного депо Ясинувата - Західне Донецької залізниці. Локомотивне депо Ясинувата - Західне шляхом злиття реорганізоване у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 15 липня 2016 року позивач прийнятий на роботу до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно із наказом № 5478/ДНД-ос від 10 липня 2017 року, позивач звільнений з роботи з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату. Вказав, що з моменту звільнення до теперішнього часу йому не виплачена заборгованість по заробітній платі, за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, в тому числі з врахуванням простою, компенсація за 53 дні невикористаної щорічної відпустки, а також вихідна допомога, на загальну суму 24029 грн. 46 коп., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь. 15 серпня 2019 року представником відповідача Парахотіним А. П. , який діє на підставі довіреності № 4026 від 25 липня 2019 року, надіслано на адресу суду заперечення(відзив) на позовну заяву, де зазначено, що з 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР № 1201705042000286 за ст. 341 КК України. Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю за місцем роботи позивача - м. Ясинувата відповідача, відсутністю контролю обліку робочого часу позивача відповідачем, первинних бухгалтерських документів, відповідач позбавлений можливості перевірити присутність позивача на робочому місці, та дані первинних бухгалтерських документів. За таких обставин, представлені позивачем документи складені невідомо ким, сам по собі факт, що особу звільнено з посади саме відповідачем не є підставою для нарахування та виплати заробітної плати. Отже позивачем не доведено право на отримання вказаних в позові виплат при звільненні. Просить відмовити у позові. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання представника відповідача, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 22 липня 2019 року у справі відкрито спрощене провадження. Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року витребувані із Державного ощадного банку України АТ «Ощадбанк»: належним чином завірені копії виписок по зарплатному картковому/банківському рахунку відкритому на ім`я [PERSON] та витребувані із Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, належним чином завірені копії індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) [PERSON] .. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив такі обставини. Згідно із наказом № 84/ос, 15 квітня 2009 року позивач прийнятий на роботу до Донецької залізниці помічником машиніста електровозу локомотивного депо Ясинувата - Західне Донецької залізниці, де працював на різних посадах. Локомотивне депо Ясинувата - Західне шляхом злиття реорганізоване у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 15 липня 2016 року позивач прийнятий на роботу до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно із наказом № 5478/ДНД-ос від 10 липня 2017 року, позивач звільнений з роботи з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату. Наведені обставини підтверджуються даними трудової книжки АВ № 304044 від 29 травня 2007 року та особової картки № 17. Згідно із наказом № 236/ДНД від 17 березня 2017 року начальника в.о. регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про встановлення простою» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Доручено начальниками структурних підрозділів встановити відповідними наказами початок простою з 20 березня 2017 року. Для всіх працівників виробничого підрозділу, провести роз`яснювальну роботу в трудових колективах, ознайомити причетних працівників з даним наказом під підпис; оплату за час простою провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. Згідно із наказом № 270 від 20 березня 2017 року начальника ВП «Ясинуватське локомотивне депо» «Про встановлення простою по виробничому підрозділу «Станція Микитівка» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією, відповідно до наказу в.о. регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 236/ДНД від 17 березня 2017 року начальника Донецької дирекції залізничних перевезень встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо». Згідно із розрахунків заробітної плати ВП ТЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії Дон. Зал. ПАТ УЗ [PERSON] нараховано заробітну плату: за березень 2017 року (фактично відпрацьовані 175 год.)- 2861 грн. 16 коп.(з яких оплата почасовиків 351 грн. 60 коп., надбавка за вислугу 60 грн. 30 коп., надбавка за клас лок 40 грн. 20 коп., оплата простою 2331 грн. 72 коп., матеріальна допомога системного характеру - 52 грн. 34 коп., роз`їзні до 12 год. 25 грн. 00 коп.), сума до оподаткування 2808 грн. 82 коп., сума до виплати 2303 грн. 23 коп.; за квітень 2017 року (152 год.)- 436 грн. 81 коп. (з яких оплата простою 428 грн. 82 коп., матеріальна допомога системного характеру - 07 грн. 99 коп.) сума до оподаткування 428 грн. 82 коп., сума до виплати 351 грн. 63 коп.; за травень 2017 року (159 год.)- 655 грн. 22 коп. (з яких оплата простою 643 грн. 23 коп., матеріальна допомога системного характеру - 11 грн. 99 коп.) сума до оподаткування 643 грн. 23 коп., сума до виплати 527 грн. 45 коп.; за червень 2017 року (159 год.)- 1092 грн. 03 коп. (з яких оплата простою 1072 грн. 05 коп., матеріальна допомога системного характеру - 19 грн. 98 коп.) сума до оподаткування 1072 грн. 05 коп., сума до виплати 879 грн. 08 коп.; за липень 2017 року (88 год.)- 18984 грн. 24 коп. (з яких компенсація за 53 дні невикористаної відпустки 18208 грн. 15 коп., оплата простою 428 грн. 82 коп., матеріальна допомога системного характеру - 347 грн. 27 коп.) сума до оподаткування 18636 грн. 97 коп., сума до виплати 15282 грн. 32 коп.; Згідно із наданою на виконання ухвали суду інформацією щодо руху грошових коштів за рахунком, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки, відкритим на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , в філії АТ «Державний ощадний банк України», за період з 01 березня 2017 року по липень 2017 року на рахунок заробітної плати грошові кошти не надходили. Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , наданими органами Пенсійного Фонду України, за березень місяць 2017 року регіональною філією «Донецька залізниця» акціонерного товариства »Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40150216), страхові внески сплачені, сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у березні 2017 року склала - 2836 грн. 16 коп., у квітні, травні, червні, липні 2017 року- 0,00 грн. (страхові внески не сплачені). Науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільнені ( звільнені) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснені господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку, м. Горлівки, м. Ясинувата. З 20 березня 2017 року господарська діяльність на управління виробничими процесами відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ »Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Горлівка, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих процесів та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особливих справ працівників. Початок дій форс- мажорних обставин(обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по оплаті праці, до якої включаються заробітна плата за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Положеннями ст. 115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Та обставина, що позивач працював у відповідача та був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, сторонами визнається та не оспорюється, крім цього підтверджується дослідженими в судовому засіданні записами в трудовій книжці, наданими суду розрахунковими листами, персоніфікованими даними ПФУ. Та обставина, що на підприємстві був оголошений простій сторонами визнається та підтверджується вищенаведеним наказом, який був предметом дослідження в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що позивачка у період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року не знаходилася на робочому місці, як то зазначено у наказі про простій. Натомість позивачем суду надані розрахункові листи, в яких зазначено помісячно за оспорюваний період нараховану заробітну плату та інші виплати із зазначенням днів роботи. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що товариство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Зазначені вимоги закріплені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5. Відповідачем представлені позивачем докази не спростовані наданням суду належних доказів. Суд також повторно зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Судом також не приймається до уваги посилання на неможливість оплати праці у зв`язку із форс-мажорними обставинами, наявність яких підтверджена висновком торгово - промислової палати. Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» наданий Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні. В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні. Судом також не встановлено обставин, передбачених ст. 113 КЗпП України, за якими простій встановлений на підприємстві стався з вини позивача. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст. 1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. Крім того, суд звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини виникли у 2017 році, і станом на теперішній час підприємство перемістилося на територію, підконтрольну владі в Україні, тобто на сьогодні є всі підстави для виконання обов`язку щодо виплати сум, які належали до виплати на час звільнення, однак цього зроблено не було. Під час судового розгляду встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у спірний період, у виробничому підрозділі з 20 березня 2017 року було встановлено простій, що підтверджується наказом № 92-ДС від 17 березня 2017 року, який на час звільнення позивача не припинено. З наданих позивачем розрахункових листків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що позивачу було нараховано оплату простою, компенсацію за невикористані 53 дні відпустки, а також вихідну допомогу, однак зазначені суми виплачені не були, що відповідачем не спростовано, а також підтверджується відомостями з Ощадбанку з яких видно, що на рахунок, відкритий на ім`я позивача, 07 березня 2017 року надійшла заробітна плата за лютий місяць 2017 року, інших сум в рахунок заробітної плати не надходило, та даними ПФУ, з яких видно, що за березень 2017 року був здійснений звіт та виплата податків із заробітної плати позивача відповідачем, після чого нарахування зарплати та оподаткування заробітної плати припинено. При цьому суд звертає увагу на те, що нарахована сума коштів за березень 2017 року в розрахунковому листі, представленому позивачем, повністю збігається із даними персоніфікованого обліку, наданими ПФУ на ухвалу суду. Суд також звертає увагу на те, що розрахунковий лист за березень 2017 року за формою та реквізитами аналогічний розрахунковим листам за квітень - липень 2017 року. Суд також зазначає, що інформація, зазначена розрахункових листах підтверджується даними ПФУ, наказом про встановлення простою, даними трудової книжки, особової картки, відомостями з банку. За таких обставин, у суду відсутні підстави щодо невизнання вказаних розрахункових листів недопустимими доказами. Відповідачем не представлено суду спростовних доказів іншого. За таких обставин суд вважає можливим стягнути невиплачені суми, які зазначені в розрахункових листках заробітної плати. Дослідивши докази, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню нараховані, але не виплачені суми заробітної плати за час простою, компенсації за невикористані 53 дні відпустки та вихідної допомоги, а саме: за березень 2017 року (фактично відпрацьовані 175 год.)- 2861 грн. 16 коп.(з яких оплата почасовиків 351 грн. 60 коп., надбавка за вислугу 60 грн. 30 коп., надбавка за клас лок 40 грн. 20 коп., оплата простою 2331 грн. 72 коп., матеріальна допомога системного характеру - 52 грн. 34 коп., роз`їзні до 12 год. 25 грн. 00 коп.), сума до оподаткування 2808 грн. 82 коп., сума до виплати 2303 грн. 23 коп.; за квітень 2017 року (152 год.)- 436 грн. 81 коп. (з яких оплата простою 428 грн. 82 коп., матеріальна допомога системного характеру - 07 грн. 99 коп.) сума до оподаткування 428 грн. 82 коп., сума до виплати 351 грн. 63 коп.; за травень 2017 року (159 год.)- 655 грн. 22 коп. (з яких оплата простою 643 грн. 23 коп., матеріальна допомога системного характеру - 11 грн. 99 коп.) сума до оподаткування 643 грн. 23 коп., сума до виплати 527 грн. 45 коп.; за червень 2017 року (159 год.)- 1092 грн. 03 коп. (з яких оплата простою 1072 грн. 05 коп., матеріальна допомога системного характеру - 19 грн. 98 коп.) сума до оподаткування 1072 грн. 05 коп., сума до виплати 879 грн. 08 коп.; за липень 2017 року (88 год.)- 18984 грн. 24 коп. (з яких компенсація за 53 дні невикористаної відпустки 18208 грн. 15 коп., оплата простою 428 грн. 82 коп., матеріальна допомога системного характеру - 347 грн. 27 коп.) сума до оподаткування 18636 грн. 97 коп., сума до виплати 15282 грн. 32 коп.; А всього на суму 24029 грн. 46 коп.(з яких 5821 грн. 31 коп. - оплата простою, матеріальна допомога системного характеру та інші виплати, що включаються до заробітної плати, 18208 грн. 15 коп. - компенсація за 53 дні невикористаної відпустки). Вирішуючи питання про стягнення вихідної допомоги, суд виходить з таких міркувань. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] був звільнений з посади у зв`язку із скороченням штатів, за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Суд повторно звертає увагу, що відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пунктах 1, ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Суд звертає увагу, даних про здійснення нарахування вихідної допомоги суду не надано. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року , цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, виплати вихідної допомоги (пп. є п. 1 Порядку). У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.(абз. 3-4 п.2 Порядку) В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу(ост. абз. п 4 Порядку). Вираховуючи розмір вихідної допомоги при звільненні, суд зважає, що сторонами не представлено даних про посадовий(місячний) оклад /тарифну ставку, установлені в трудовому договорі, у зв`язку з цим, суд виходить з представлених суду розрахункових листів та наказів про встановлення простою. Як видно із наказів про встановлення простою, визначено, що оплата праці за час простою не з вини працівника проводиться на рівні двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно із графіком роботи. Відповідно до розрахункових листків, визначено кількість годин простою та нарахована оплата простою, виходячи з яких судом встановлено тарифну ставку за одну годину 40 грн. 20 коп =2331 грн. 72 коп./87Х3/2. Виходячи з двох останніх повних місяців (травень-червень) в середньому кількість робочих годин становила 159. З огляду на викладене, вихідна допомога при звільненні становить 6392 грн. 13 коп.(159Х40 грн. 20 коп.). При цьому із представлених суду розрахункових листів видно, що у загальну суму, що підлягає стягненню, входять доплати, з яких не утримуються обов`язкові платежі, отже сума коштів, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі становить 29982 грн. 02 коп. ( за березень 2017 року - 2808 грн. 82 коп., за квітень 2017 року - 428 грн. 82 коп., за травень 2017 року - 643 грн. 23 коп., за червень 2017 року - 1072 грн. 05 коп., за липень 2017 року - 18636 грн. 97 коп., вихідна допомога у розмірі 6392 грн. 13 коп.). Суд звертає увагу, що зважаючи на правовідносини працівника та роботодавця, що існували на момент виникнення спору між позивачем та відповідачем, суд в рішенні повинен вказати суму стягуваних коштів із зазначенням необхідності відрахування обов`язкових платежів, оскільки чинним законодавством обов`язок їх відрахування покладається на роботодавця. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то враховуючи ту обставину що судом прийнято рішення про відмову у позові, стягнення судових витрат понесених позивачем, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають, інші витрати з врахуванням пільг позивача щодо сплати судового збору компенсуються за рахунок держави. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial