overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

04 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом і просила про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від доходу [PERSON] на утримання доньки, [INFO], через ненадання ним допомоги матеріального забезпечення у добровільному порядку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Ствердила про роздільне проживання з відповідачем з червня 2015 року та недостатність допомоги на утримання дитини, яку батько надає у добровільному порядку. Власних доходів на утримання дитини не має. Виплати на дитину, якій визначено статус інваліда, складають 950грн. на місяць. Відповідач позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що після припинення сімейних стосунків у червні 2015 року, їх з позивачкою дитина проживає з матір"ю. На її утримання допомоги не надавав, оскільки позивачка про таку не просила. Інших утриманців відповідач не має. Він працевлаштований і має стабільний заробіток у 3500грн. на місяць. Стан його здоров"я задовільний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебувають у юридично зареєстрованому шлюбі, що підтверджується представленою копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого за актовим записом №45 від 31 липня 2004 року в Книзі реєстрації шлюбів ВДРАЦ СР Снігурівського РУЮ Миколаївської області (а.с.4) та є батьками [PERSON], [INFO], за записами даних про батьків у свідоцтві про народження, виданого повторно 23 липня 2015 року за актовим записом №5, місце реєстрації ВДРАЦ СР Снігурівського РУЮ Миколаївської області (а.с.5). Дитина проживає з матір'ю в м.Снігурівка Миколаївської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області за №5760 від 23 липня 2015 року (а.с.6). Вказані обставини сторонами не заперечувались. Між сторонами по справі мають місце сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків на утримання дітей до досягнення ними повноліття, визначеного ст.180 СК України. Згідно ст.181 СК України визначається, що одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення аліментів за рішенням суду, у тому числі у частці від доходу одного з батьків. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Визначаючи розмір стягнення, в порядку ст.182 СК України, суд враховує задовільний стан здоров'я відповідача та стан здоров"я дитини, яка є інвалідом, її матеріальне становище за утримання лише за рахунок пенсії по інвалідності, відсутність у дівчинки власного майна, положення відповідача, який працевлаштований, має стабільний грошовий дохід, у нього відсутні другі утриманці. Відповідач не повідомив суду про інші обставини, які б могли вплинути на рішення про визначення розміру стягнення. Суд приходить висновку про обґрунтованість визначення розміру аліментів у частці заробітку (доходу) батька, відповідно положень ст.183 СК України, а саме стягнення 1/3 частки його доходу, починаючи з дати звернення позивачки до суду з позовом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

04 червня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду від 09.11.2012 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився причини неявки суду не повідомив, про час та дату розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином за допомогою повідомлень та телеграми. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду №1424/2109/2012 від 09.11.2012 року (а.с.7). Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області серії [NUMBER] за актовим записом № 203 (а.с. 6). Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд приходе до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією про права дитини" (ч. 1 ст. 3), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Статею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) стягуються в частині від доходу його батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 84, 180,181,183,191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

04 червня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 17131,46 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.08.2019 року та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 27.08.2019 року року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» , які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ ''ПРИВАТБАНК", що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

05.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову в позовій заяві позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON], якому позивач приходиться двоюрідним онуком. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної йому квартири [ADDRESS]. Він є спадкоємцем п»ятої черги. Іншими спадкоємцями за законом є його рідний брат [PERSON](спадкоємець третьої черги) та його мати і сестра померлого [PERSON](спадкоємиця другої черги), які від належної спадщини відмовились в нотаріальному порядку на користь позивача. 19.01.2015 року позивач звернувся до Державного нотаріуса для подання заяви про відкриття спадщини за законом. Листом нотаріуса від 19.01.2015 року № 18/01-16 йому роз"яснено, що якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Також роз"яснено, що він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті його діда. Вважає, що вказаний строк він пропустив з поважної причини, оскільки знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «АЦРЛ»ДОР» з 30.10.2014 року по 07.11.2014 рік. Просить позов задовольнити та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини два місяці в зв"язку з пропуском строку з поважної причини. За заявами сторін справа розглянута без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково згідно ст. 1272 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється двоюрідним онуком померлого [PERSON]. Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.05.2014 року помер [PERSON].( а.с.8). Відповідно довідки виданої виконкомом Першотравенської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області за померлим -[PERSON], [INFO] значиться ? житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.10) Згідно довідки Апостолівської КЗ «АЦРЛ»ДОР» [PERSON] з 30.10.2014 року по 07.11.2014 рік знаходився на лікуванні (а.с. 20) Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] Суд вважає, що позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, тому суд вважає за необхідне надати позивачеві додатковий строк для подання заяви два місяці з дня набрання чинності рішенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

05.03.2014 р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи - універсальної біржі „Південь" про визнання договору № 3593 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 01. 03. 2002 р. на універсальній біржі „Південь" дійсним. Позивачі у судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали , просили позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечували . Представник третьої особи - Універсальної біржі в судове засідання не з явився, про причини неявки не повідомив, хоча був повідомлений про дату та час слухання справи, тому суд вважає за можливим розглянути справу за його відсутності. Взявши до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01. 03. 2002 р. на універсальній біржі „ Південь" між [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON]., з іншої сторони, був укладений договір № 3593 купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір було зареєстровано в Миколаївському МБТІ в реєстровій книзі за № 107 за реєстровим № 18488 від 19. 03. 2002 р. Всі умови договору сторонами були виконані в повному обсязі, грошові кошти покупцем сплачено, квартира продавцями передана покупцю, але нотаріально договір зареєстрований не був. Дані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним та визнати за позивачем право власності на спірну квартиру. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

05.03.2015 року Солом'янським районним судом м. Києва по вказаній вище справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Українська страхова група "Гарант-Авто" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 46 501 грн. 92 коп., моральну шкоду в розмірі 5`000,00 грн., а всього - 51`501 гривня 92 копійки. Судом встановлено що при ухваленні даного заочного рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового зачного рішення за їх відсутності. 16.03.2015 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове заочне рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 214 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами обов'язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин - позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на те, що вимоги позивача згідно заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі: за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 465,01 грн.; за вимогами про відшкодування моральної шкоди - 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

05.05.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 лютого 2003 року Олександрівською сільською радою , актовий запис № 02. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружні стосунки між ними припинені більше 10 років, підставою припинення стосунків явились сварки. Спірного майна, набутого в період шлюбу, не мають. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 листопада 2008 року її позбавлено батьківських прав щодо сина [PERSON]. Примирення вважає неможливим на данний час має ішу сім"ю. Після розірвання шлюбу побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. В судове засідання позивач не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 14 лютого 2003 року Олександрівською сільською радою, яка знаходиться в с. Олександрівка Ізюмського району Харківської області, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 02. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через непорозуміння в питаннях сімейно-шлюбних відносин, сварки з різних причин. Шлюбні стосунки припинені з липня 2003 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

05.08.2014 р. до суду з позовною заявою звернулось ПАТ Банк „Демарк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3), мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2010 р. між ПАТ Банк „Демарк" і відповідачем був укладений договір про надання кредиту, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 7500 грн., з кінцевим терміном повернення 20.04.2012 р., зі сплатою 25 % річних. Банк свої зобов'язання виконав у повній мірі, відповідач умови договору не виконав. Так, як у визначений строк [PERSON] кредит не повернула, тому банком застосовано передбачені умовами кредитного договору заходи відповідальності. Станом на 01.08.2014 р. загальна сума заборгованості по кредитному договору від 23.04.2010 р. складає 15375,21 грн. Просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 15375,21 грн. та судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує. Причини неявки відповідача не відомі, суд визнає їх неповажними. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 23.04.2010 р. між ПАТ Банк „Демарк" та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту, згідно якого останній був наданий кредит у сумі 7500 грн., з кінцевим терміном повернення 20.04.2012 р., зі сплатою 25 % річних (а.с.4-5). В суді знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем зобов'язань передбачених умовами укладеного кредитного договору, а тому сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 15375,21 грн.(а.с.8) підлягає стягненню з відповідача. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати в розмірі 243,60 грн. (а.с.1), згідно ст. 88 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

05.08. 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу , в якому зазначила, що просить розірвати шлюб з відповідачем , зареєстрований 18.07.2009 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області, оскільки сімейне життя не склалося через те, що не зуміли знайти спільної лінії поведінки стосовно один одного. У судовому засіданні позивач підтримала позов повністю і пояснила, що у 2009 році зареєструвала шлюб з відповідачем. У обох перший шлюб. Від шлюбу народилося двоє дітей, але сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вона не відчувала чоловікової підтримки ні в утриманні, ні догляді дітей.Сімейне життя з відповідачем припинили у квітні 2012 року, вона переїхала жити до своїх батьків у село Стратіївка.За ці роки відповідач не цікавився ні її життям, ні життям дітей.Вони фактично стали чужими один одному, зберегти сім"ю неможливо, а тому вона просить винести рішення про розірвання шлюбу. Відповідач позов визнав повністю. Підтвердив, що сім"я фактично розпалась, не встигши зміцніти. Погодився на розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.Шлюб між сторонами необхідно розірвати зі слідуючих підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб ( а.с. 6) сторони зареєстрували шлюб 18.07.2009 року. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з показів сторін у суді збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам обох з них,миритися сторони не бажають. Їхня сім"я розпалась навіть не зміцнівши. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу. В силу ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Спір про майно, про місце проживання дітей на момент розгляду справи в суді у сторін відсутній.

Outcome: approved