Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що згідно постанови Краматорського міського суду Донецької області від 06.09.2019 року, 09 травня 2019 року о 09:45 годині, в м. Краматорськ, керуючи автомобілем Hundai Coupe, номерний знак [NUMBER] , по мокрому асфальтовому покриттю вул. Бєляєва, з боку вул. Л. Бикова, в напрямку вул. Бородіно, на перехресті вул. Бєляєва та вул. Хабаровська, яка являється головною дорогою, водій [PERSON] не надав перевагу в русі автомобілю Ford Kuga, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв зіткнення. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 6-8). Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 17.09.2019 року. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 04.10.2019 року, виправлена описка в постанові судді Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення № 234/8430/19 (провадження №3/234/2042/19) відносно [PERSON] про справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП та поставлено в описовій частині постанови виправити та вважати вірними в абзаці другому та третьому ініціали особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та провадження відносно якого закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення - « [PERSON] » (а.с.9) Постанова набрала законної сили 10.10.2019 року . Згідно п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з постанови Краматорського міського суду Донецької області від 06.09.2019 року, акту огляду транспортного засобу, з фототаблицею, автомобіль Ford Kuga, номерний знак № [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження (а.с. 6-8, 29-34) Судом також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у встановленому законом порядку в ПАТ «Страхова Група «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/7792283 від 14.09.2018 року. Згідно Полісу АМ/7792283 від 14.09.2018 року ліміт відповідальності ПАТ «Страхова Група «ТАС» за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 100 000 грн. Франшиза згідно поліса, становить 950 грн. (а.с. 16). Згідно листів ПАТ «Страхова Група «ТАС» від 07.08.2019 року та 12.07.2019 року вбачається, що розрахунок страхового відшкодування власнику транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак № [NUMBER] [PERSON] складає 148 800 грн. (а.с. 10-11). Згідно виписки ПриватБанка по картковому рахунку позивача вбачається, що ПАТ «Страхова Група «ТАС» сплатила позивачу на картковий рахунок суму страхового відшкодування у розмірі 99 050 грн. та 49 750 грн, а всього 148 800 грн. (а.с. 12-13). Відповідно до звіту № 79/19 експертного автотоварознавчого дослідження, виконаного 22.05.2019 року судовим експертом з правом проведення автотоварознавчих експертиз Синельником А.І. , вартість майнового збитку, заподіяного власнику автомобіля Ford Kuga, номерний знак № [NUMBER] складає 272 838,61 грн. (а.с. 21-28). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у Страховій компанії «ТАС». [PERSON] у 2019 році попав у ДТП, після чого [PERSON] повідомив страхову компанію про ДТП та про те, що він є винною особою у ДТП. Також до страхової компанії надійшла заява [PERSON] про виплату йому страхового відшкодування. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] застрахована була АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 7792283 від 14.09.18 року, франшиза становила 950 грн, тому [PERSON] була страховою компанією виплачена сума 99 050 грн. Крім того, між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, по якому страхова компанія також виплатила [PERSON] страхове відшкодування. Особисто їй [PERSON] казав, що йому буде достатньо страхового відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону N 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 148 000 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 370/2787/18 (провадження N 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження N 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19) підстав відступати від яких суд не вбачає. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] суд приймає за основу звіт № 79/19 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.05.2019 року , використаний ПАТ «Страхова Група «ТАС» при визначенні страхового відшкодування. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні. Так, згідно із звітом № 79/19 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.05.2019 року, вартість відновлювального ремонту склала 272 838, 61 грн. а вартість матеріального збитку (з урахуванням фізичного зносу) 165 392,08 грн. Страховиком виплачено [PERSON] 148 000 грн. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 272 838,61 - 148 800 = 124 038,61 грн. Відповідно до ст. 12, п.12.1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування . Згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7792283 від 14.09.2018 року АВ/ франшиза складає 950 гривен. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, а саме задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), у розмірі 124 038,61 грн. та франшизи у розмірі 950 грн., а всього у розмірі 124 988,61 грн. Вказаний розмір майнової шкоди в сумі 124 038,61 грн. підтверджується належним та допустимим письмовим доказом, а саме звітом судового експерта - автотоварознавця. Посилання відповідача [PERSON] на застосування у даній справі правової позиції Верховного Суду, викладеної саме у постанові від 07.02.2019 року у справі 645/3746/16-ц, суд не бере до уваги, оскільки як зазначено в даній постанові «в даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу». Таким чином, фактичні обставини даної справи не є аналогічними з обставинами справи за позовом [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок ДТП, оскільки у справі, яка розглядається відсутні відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] сплатив судовий збір за подання позову майнового характеру в сумі 1 249,88 грн., що дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю, з відповідача - [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1 249,88 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved