Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», ПрАТ «АРКС», що є правонаступником ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа: [PERSON] , про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, й відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 10 листопада 2016 року о 12 год. 15 хв. на вулиці Зодчих, 5 «Б» в місті Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, за якої праціник ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» [PERSON] , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив з належним їй автомобілем «Заз», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних забів. Постановою Святошинського районного суду м. Києві від 27 грудня 2016 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладення адміністративного стягнення - штрафу у розмірі, визначеному санкцією вказаної статті - 340 грн. 00 коп. На час дорожньо-транспортої пригоди цивільно-правова відповідальність власника винуватця дорожньо-транспортної пригодиавтомобіля «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АК 4752833 від 12 вересня 2016 року за строком дії до 11 вересня 2017 року з мілітом майнової відповідальності - 100 000 грн. 00 коп., при цьому розмір франшизи - 00 грн. 00 коп. У зв`язку із пошкодженням належного їй автомобіля вона звернлась до страховика винуватця ДТП - ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, й 13 березня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатило їй 39 774 грн. 21 коп. оціненого відповідно до Звіту від 17 лютого 2017 року про визначення вартості матеріального збитку, яким визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням кофіціенту фізичного зносу автомобіля в сумі 84 351 грн. 46 коп. Виплата страхового відшкодування проведена, виходячи із такого розрахунку: 125 254 21 грн. (вартість ТЗ до пошкодження) - 85 930 грн. 00 коп. (вартість ТЗ після дорожньо-транспортної пригоди) + 450 грн. 00 коп. (вартість евакуації ТЗ) = 39 774 грн. 21 коп. Проте вона не погодилась із сумою виплаченого відшкодування й нею замовлено оцінку пошкодженого транспортного засобу, та відповідно до Висновку № 1-22/03 експортного авто товарознавчого дослідження автомобіля «Заз», державний номерний знак [NUMBER] , щодо розміру завданих збитків, визначено в сумі 108 598 грн. 88 коп., а ринкова вартість такого автомобіля - 174 207 грн. 02 коп. 25 березня 2017 року вона продала вказаний автомобіль за ціною 85 930 грн. 00 коп. Вважає, що їй має бути відшкодована матеріальна шкода за пошкоджений автомобіль в розмірі різниці між ринковою вартістю автомобіля до дорожньо-транспортної пригодита ціною його продажу в пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди та такою формулою: 174 207 грн. 02 коп. - (85 930 грн. 00 коп. + 39 774 грн. 21 коп.) (виплата страхового відшкодування) = 48 502 грн. 81 коп. Окрім того нею понесені витрати 2 720 грн. 00 коп. - на евакуацію та стоянку пошкодженого автомобіля, 580 грн. 00 коп. - поштові витрати щодо повідомлення відповідача про проведення зпмовленого нею авто товарознавчого дослідження, 3 000 грн. - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження вартості завданих збитків автомобіля при ДТП, 5 000 грн. - витрати за проведення експертного психологічного дослідження щодо завданої моральної шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, зважаючи на наслідки протиправних дій відповідача як заподіювача шкоди та винуватця дорожньо-транспортної пригоди, вважає, що їй, як власнику майна, завдана моральна шкода, яку експертом оцінено у розмірі 76 800 грн. 00 коп., й просить стягнути її з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]., діючий на підставі довіреності від 27 липня 2020 року, та [PERSON]., діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 10 березня 2017 року (а.с. 73 том 1), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про відповідальність юридичної особи, яка має відшкодовати шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, а також відповідно до вимог закону про обов`язок страховика відшкодувати завдані збитки. Представник відповідач Даниленко С.В., діючий на підставі ордеру адвоката про надання правової допомоги від 17 серпня 2020 року, позовні вимоги не визнав уцілому та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, вважаючи, що страховиком власника винуватця ДТП «Страхова компанія «АХА Страхування» виплачено страхове відшкодування за формулою: 125 254 21 грн. (вартість ТЗ до пошкодження) - 85 930 грн. 00 коп. (вартість ТЗ після ДТП) + 450 грн. 00 коп. (вартість евакуації ТЗ) = 39 774 грн. 21 коп. Окрім того, звернув увагу, що правильність оцінки пошкодженого автомобіля, проведеного за замовленням ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», також підтверджується висновком судової авто - товарознавчої експертизи, призначеної судом. Щодо відшкодування моральної шкоди, вважає, що визначена сума моральної шкоди, визначена експертом на замовлення позивачки, є необґрунтовано завищеною, проведеної без дотримання процедури проведення такої експертизи та є неспівмірною вартості автомобіля. Відповідачем надано відзив на позов та свої доводи, викладені у ньому, будує на вказаних підставах. Відповідач в особі ПрАТ «АРКС», що є правонаступником ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду), водночас ним надано відзив на позов, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що страховиком власника майна винуватця ДТП «Страхова компанія «АХА Страхування» виплачено страхове відшкодування. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду), звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності такого відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів та за погодженням сторін. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Справа розгладалась у порядку загального позовного провадження. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, вивчивши відзиви на позовну заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням висновків авто товарознавчих досліджень, які проведені на замовлення кожної із сторін, а також висновку судової авто - товарознавчої експертизи від 17 квітня 2019 року за № 19/13-1/69-СЕ/18, проведеної відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року (а.с. 176 - 177 том 1), суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 10 листопада 2016 року о 12 год. 15 хв. на вулиці Зодчих, 5 «Б» в місті Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, за якої праціник ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» [PERSON] , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив з належним [PERSON] автомобілем «Заз», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних забів (а.с.9, 10, 11, 12 том 1). Постановою Святошинського районного суду м. Києві від 27 грудня 2016 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладення адміністративного стягнення - штрафу у розмірі, визначеному санкцією вказаної статті - 340 грн. 00 коп. (а.с. 12 - 13 том 1). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`Язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На час дорожньо-транспортої пригоди цивільно-правова відповідальність власника винуватця дорожньо-транспортної пригодиавтомобіля «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АК 4752833 від 12 вересня 2016 року за строком дії до 11 вересня 2017 року з мілітом майнової відповідальності - 100 000 грн. 00 коп., при цьому розмір франшизи - 00 грн. 00 коп. (а.с. 145 том 1). У зв`язку із пошкодженням належного позивачці [PERSON] автомобіля вона звернулась до страховика власника автомобіля винуватця ДТП - ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, й 13 березня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатило [PERSON] 39 774 грн. 21 коп. оціненого відповідно до Звіту від 17 лютого 2017 року про визначення вартості матеріального збитку, яким визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням кофіціенту фізичного зносу автомобіля в сумі 84 351 грн. 46 коп. (а.с. 146 - 147, 148 - 153, 154 - 167, 168, 169, 170), що визнається сторонами й не спростовується. Виплата страхового відшкодування проведена, виходячи із такого розрахунку: 125 254 21 грн. (вартість ТЗ до пошкодження) - 85 930 грн. 00 коп. (вартість ТЗ після дорожньо-транспортної пригоди) + 450 грн. 00 коп. (вартість евакуації ТЗ) = 39 774 грн. 21 коп. (а.с. 146 - 147, 148 - 153, 154 - 167, 168, 169, 170). Позивачка не погодилась із сумою виплаченого відшкодування й нею замовлено оцінку пошкодженого транспортного засобу. Так, відповідно до Висновку № 1-22/03 експертного авто товарознавчого дослідження автомобіля «Заз», державний номерний знак [NUMBER] , від 22 березня 2017 року, проведеного на заповлення позивачки, щодо розміру завданих збитків, визначено в сумі 108 598 грн. 88 коп., а ринкова вартість такого автомобіля - 174 207 грн. 02 коп. (а.с. 20 - 27, 28 - 50 том 1). 25 березня 2017 року позивачка продала вказаний та належний їй автомобіль за ціною 85 930 грн. 00 коп., що нею визнається та не спростовується. Позивачка вважає, що їй має бути відшкодована матеріальна шкода за пошкоджений автомобіль в розмірі різниці між ринковою вартістю автомобіля до дорожньо-транспортної пригодита ціною його продажу в пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди та такою формулою: 174 207 грн. 02 коп. - (85 930 грн. 00 коп. + 39 774 грн. 21 коп.) (виплата страхового відшкодування) = 48 502 грн. 81 коп. Проте суд погодитися уцілому з такою позицією позивачки не може, зважаючи на ту обставину, що експертом не визначено пошкоджений автомобіль фізично знищеним, тобто таким, що не відлягає відновленню, що також підтверджується тим фактом, що позивачка продала пошкоджений автомобіль 25 березня 2017 року за ціною 85 930 грн. 00 коп. (а.с. 52 - 53), що нею визнається, й окрім того, зважаючи на той фактор, що вартість пошкодженого майна визначається із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, виплата страхового відшкодування відповідачем ПрАТ «СК «АХА Страхування» проведена, виходячи із такого розрахунку: 125 254 21 грн. (вартість ТЗ до пошкодження) - 85 930 грн. 00 коп. (вартість ТЗ після дорожньо-транспортної пригоди) + 450 грн. 00 коп. (вартість евакуації ТЗ) = 39 774 грн. 21 коп., а згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 17 квітня 2019 року за № 19/13-1/69-СЕ/18, проведеної відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року (а.с. 176 - 177 том 1, 195 - 215, 216 - 249 том 1), вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого автомобіля станом на 10 листопада 2016 року може складати 83 656 грн. 40 коп., відтак позов в частині відшкодування матеріальних збитків з ТОВ «Порше Інтер Авто України» задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу висновок судової авто-товарознавчої експертизи від 17 квітня 2019 року за № 19/13-1/69-СЕ/18, проведеної відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року (а.с. 176 - 177, 195 - 215, 216 - 249 том 1) з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, оскільки він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін`юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Законодавець у деліктних зобов`язанням закріпив презумпцію вини заподіювача шкоди і доведення відсутності вини у спричиненні шкоди поклав на заподіювача шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За таких правових підстав та наданих доказів позов в частині відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є необґрунтованим, недоведеним й таким, що непідлягає задоволенню, підстави для його задоволення судом не встановлено. Суд, надавши оцінку поясненням, письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступіню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх часткової реалізації, вважає за необхідне частково задовольнити позов в цій частині на таких підставах. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює відповідно до Висновку № 2-27/03 експертного психологічного дослідження від 27 березня 2017 року (а.с. 61 - 67) моральну шкоду у розмірі 76 800 грн., проте суд уцілому не може погодитися із такою позицією, оскільки позивач допустися помилки у розрахунку. Так, згідно вказаного Висновку № 2-27/03 експертного психологічного дослідження від 27 березня 2017 року (а.с. 61 - 67) орієнтовний розмір компенсації завданих позивачці моральних страждань (моральної шкоди) внаслідок пошкодження її майна в ситуації ДТП 10 листопада 2016 року становить 24 мінімальні заробітні плати (а.с. 61 - 67 том 1), що складає не 76 800 грн., як визначено позивачем, а 33 072 грн. 00 коп. (1 378 грн. х 24 мінімальні заробітні плати = 33 072 грн. 00 коп.), й судом прийнято до уваги фактор співмірності, з урахуванням встановленого факту понесеної позивачем як власником пошкодженого майна моральної шкоди, що виявилася у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її у розмірі 10 000 грн. 00 коп., вважаючи його співмірним, що підлягає стягненню з відповідача як юридичної особи, яка має відшкодовути шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172 ЦК України) на користь позивача, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість відновлювального ремонту такого автомобіля становить 83 656 грн. 40 коп. (висновок судової автотоварознавчої експертизи від 17 квітня 2019 року за № 19/13-1/69-СЕ/18, проведеної відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2020 року (а.с. 176 - 177, 195 - 215, 216 - 249 том 1), позивачу завдано моральної шкоди внаслідок пошкодженого майна, відповідно визначена судом сума моральної шкоди є співмірною до завданих йому душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України). Відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 1 та 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Окрім того, з відповідача як юридичної особи, яка має відшкодовати шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, має бути стягуто понесені позивачем витрати внаслідок пошкодженого її працівником майна: 2 720 грн. 00 коп. - понесених витрат на евакуацію та стоянку автомобіля, що підтверджується платіжним документом про понесені ним збитки (а.с. 57). Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні частково заслуговують на увагу, решта розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язання по відшкодуванню моральної шкоди відповідно до положення ч.1 ст. 1172 ЦК України, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до нього, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, позивачем при зверненні до суду відповіданно до Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) - 640 грн. 00 коп., а тому останній має бути стягнутий з відповідача на користь позивача пропорційно розміру його відповідальності та задоволеної позовної вимоги, що складає 13% від 76 800 грн. 00 коп. - 83 грн. 20 коп., що складає 13% від суми 76 800 грн. 00 коп., а також за понесені витрати проведення експертного психологічного дослідження - 650 грн. 00 коп. - також 13% від суми 5 000 грн. 00 коп., що відповідає положенню ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194, ч.1 ст. 1172 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: partial