Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.06.2017 року в м. Полтава вона уклала договір №2418 фінансового лізингу із ТОВ «Єврокар Україна», предметом якого є автомобіль марки ЗАЗ моделі Forza Lux вартістю 8 592,78 долари США з урахуванням ПДВ, під час якого її введено в оману щодо обставин які мають істотне значення. Крім цього, відповідач порушив її права як споживача, оскільки під час укладення спірного договору застосував нечесну підприємницьку діяльність, не надавши їй достатнього часу для прийняття свідомого рішення, що призвело до того, що в договорі зазначена інша марка автомобіля, ніж та яку вона бажала отримати, зокрема замість автомобіля ЗАЗ Таврія пікап, було вказано автомобіль марки ЗАЗ моделі Forza Lux, який удвічі дорожчий. Як пояснили представники товариства це обумовлено відсутністю на даний час такого автомобіля у поставщика, але у продовж тижня це питання обіцяли вирішити і договір в частині моделі автомобіля буде змінено. Після підписання договору, представником відповідача їй було надано рахунок до сплати 22 599 грн., з посиланням на те, що це 10% сума вартості автомобіля і після її сплати вона протягом тижня отримає предмет лізингу. Вказану суму вона сплатила в той же день. Одна відповідач відмовився передавати їй предмет лізингу посилаючись на те, що договором передбачено сплату 23% вартості предмету лізингу, а сплачена нею сума є комісією за організацію та оформлення договору. Таким чином, позивач стверджує, що відповідач ввів її в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Крім того, в односторонньому порядку розірвати договір фінансового лізингу та отримати всі сплачені нею кошти вона не має, оскільки договір зовсім не передбачає можливості його розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушення її прав як споживача. Також договір не містить жодних умов, які б безсумнівно передбачали захист прав та інтересів лізингоодержувача у разі не отримання ним бажаної послуги і не містить жодних гарантій лізингоодержувача на отримання відповідачем предмету лізингу. Вважала, що грошові кошти в сумі 22 599 грн. були отримані від неї відповідачем ТОВ «Єврокар Україна» безпідставно. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохала суд : визнати недійсним договір №2418 фінансового лізингу від 07.06.2017 року укладений між нею та ТОВ «Єврокар Україна» та стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на її користь грошові кошти в сумі 22 599 грн. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримували та прохали їх задовольнити, обгрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Позивач та її представник не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи за відсутності представника відповідача. Представник відповідача ТОВ «Єврокар Україна» в судове засідання повторно не з'явився, відповідач про причини неявки до суду свого представника суд не повідомляв, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Тому, враховуючи, що позивач надав згоду на проведення заочного розгляду справи за відсутності представника відповідача, суд вважав за необхідне проводити заочний розгляд справи за відсутності представника відповідача. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами .які беруть участь у справі, судом встановлено, що 07.06.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Єврокар Україна» було підписано договір фінансового лізингу № 2418. Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 даного договору ТОВ «Єврокар Україна», як лізингодавець, бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб марки «ZAZ Forza», комплектації «Lux», об'ємом двигуна 1,5, тип КПП «механіка», привід «передній», у власність та передати його у користування позивачу, як лізингоодержувачу. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними зобов'язань по ньому. Строк лізингу починається з моменту передачі предмету лізингу та підписання акту приймання-передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за додатком № 3 до договору. Дія договору припиняється або з моменту переходу права власності на предмет лізингу лізингоодержувачем, або у випадку повернення предмета лізингу лізингодавцю, чи в інших випадках передбачених законом (п.п. 2.1-2.4 договору). Згідно п. 1.7. договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору. У пункті 8.2 договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору становить 8592,78 доларів США, що еквівалентно 225 990 грн. Пунктами 12.1, 12.2 договору передбачена відповідальність лізингоодержувача у разі розірвання договору за його бажанням, а також в разі розірвання його лізингодавцем в односторонньому порядку. Визначено порядок повернення авансового платежу та сплату штрафів в разі дострокового розірвання договору з боку лізингоодержувача. На виконання умов договору лізингу [PERSON] 07.06.2017 року сплатила на рахунок відповідача ТОВ «Єврокар Україна» комісію за організацію договору фінансового лізингу в розмірі 22 599 грн., що підтверджується копією квитанції від 07.06.2017 року (а.с. 15). За змістом ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою для врахування судом при ухваленні рішення. Таким чином, суд вважає, що договір фінансового лізингу від 07.06.2017 року № 2418 між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки до нього застосовуються загальні вимоги щодо найму, купівлі-продажу транспортного засобу, однак нотаріально посвідчений не був, а тому відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини. У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно п.1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Враховуючи вищевикладене та застосовуючи наслідки нікчемного правочину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену останнім на виконання договору фінансового лізингу комісію в розмірі 22 599 грн., які були безпідставно набуті відповідачем по справі. Відповідно до роз'яснень, викладених у абз. другому п. 4 та абз. 2 п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, враховуючи, що договір фінансового лізингу від 07.06.2017 року № 2418 між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] є нікчемним, тому підстав для його визнання недійсним немає, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Єврокар Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. за задоволеними позовними вимогами позивача, від сплати якого він був звільнений при зверненні із даним позовом до суду відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial