Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

05.10.2017р. перший заступник начальника головного управління Дуксова Л.В., яка представляла інтереси ГУ ПФ України в Дніпропетровській області, звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення незаконно отримані пенсійні виплати за період з 13.09.2016 року по 31.05.2017 року у розмірі 72 991,37 копійок. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , 29 вересня 2016 року звернувся до Управління через уповноважений структурний підрозділ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХII від 9 квітня 1992 року, надавши при цьому всі необхідні для призначення пенсії документи передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402. На підставі наданої заяви відповідача про призначення пенсії та доданих документів, позивачем з 13.09.2016 року було призначено пенсію відповідачу відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХII, з дати встановленої пунктом «б» статті 50 Закону № 2262-ХII, тобто з наступного дня після звільнення зі служби. Розмір призначеної пенсії складав 8193,59 грн. згідно із пунктом «а» ч.1 та ч.2 статті 13 Закону № 2262-ХII. У подальшому позивачем було проведено наступні перерахунки раніше призначеної пенсії Відповідачу: - з 01.02.2017 року у розмірі 8817,09 грн.; - з 01.05.2017 року у розмірі 8849,59 грн. 12.05.2017 року на адресу позивача за супровідним листом № 19/711 від 11.05.2017 року Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було надано витяг з наказу № 151 о/с від 03.05.2017 року про поновлення Відповідача на раніше займаній посаді, згідно якого він вважався поновленим на службі з 12.09.2016 року на підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року по справі № 804/6500/16 та заяви відповідача від 24.04.2017 року. За таких обставин, головним управлінням було припинено виплату пенсії відповідачу з 01.06.2017 року. Відповідно до ст.65 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та де яких інших осіб» - особи, винні в порушенні законодавства про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зазначених у цьому закону, а також у несвоєчасному оформленні або поданні документів для призначення пенсії, у видачі для оформлення пенсії недостовірних даних і документів, несуть цивільно-правову, адміністративну, або кримінальну відповідальність згідно із законом. Позивач вважає, що відповідачем незаконно було отримано суми надміру сплаченої пенсії за період з 13.09.2016 року по 31.05.2017 року в сумі 72991,37 гривень, які повинні бути повернуті до Державного бюджету України. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом введена в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України. Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до п.п.9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити в повному обсязі. 14.12.2017 року відповідач надав заяву про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами, справу було відкладено на 30.01.2018 року, потім на 06 березня 2018 року в зв`зку з неявкою сторін. Від відповідача надійшов відзив, в якому він повністю заперечував правомірність вимог позивача по справі і просив розглядати справу без його участі. Після цього справа неодноразово відкладалась з різних причин (неявка сторін, перебування судді в колегії, в черговій тарифній відпустці тощо). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Частиною 2 ст.2 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільною захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Відповідно до заяви від 29 вересня 2016 року відповідачу структурним підрозділом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби за деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року. Пенсію призначено з 13.09.2016 року, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, з дати встановленої пунктом «б» статті 50 Закону № 2262-ХІІ, з наступного дня після звільнення зі служби. Судом з`ясовано, що в цей період [PERSON] ініціював провадження в адміністративному суді, щодо незаконного звільнення його з посади начальника Покровського відділення поліції Криворізького відділу Національної поліції України. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року позовні вимоги [PERSON] до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області, Атестаційної комісії №2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Апеляційної атестаційної комісії Східного регіону №5 про визнання протиправними дій, визнання протиправними і скасування рішень (висновків) та наказу, поновлення на посаді - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області поновити [PERSON] на посаді начальника Покровського відділення поліції Криворізького відділу ГУ Національної поліції України поліції з 12 вересня 2016 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року - залишена без змін. Позивач сповістив суду, що інформацію, яка слугувала підставою для припинення виплати пенсії відповідачу Головним управлінням ПФ отримано 12.05.2017 року з витягу наказу ГУ Нацполіції в Дніпропетровській області №151 о/с від 03.05.2017 року про поновлення відповідача на роботі (супровідний лист №19/711 від 11.05.2017 року). З цих підстав, [PERSON] з 01.06.2017 року було припинено виплату пенсії. Цей факт повністю узгоджується з приписом норми частини 2 статті 2 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на службу до Національної поліції, виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Юридичний факт звільнення особи з посади, у відповідності до якого відповідач після звернення до органу ПФ абсолютно законно отримав статус пенсіонера мав місце і це встановлено в судовому засіданні. Пізніше, згідно рішень судів (Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Дніпропетровського апеляційного адиіністративного суду) було встановлено, що звільнення було незаконним. Але на момент звільнення відповідач насправді мав у розпорядженні тільки факт його звільнення і у зв`язку з цим підстави для звернення до органу ПФ для нарахування йому пенсії у відповідності до його статусу пенсіонера. На підставі припису норми вказаного вище закону (частина 2 ст.2 Закону №2262-ХІІ) так само, без будь-яких порушень чи фальсифікацій з боку відповідача, в свій час він був поновлений на роботі і це дані (на підставі яких було розпочато виплату пенсії та її припинено) є абсолютно легитимною аутентичною інформацією, що мала місце на підставі виникших у законний спосіб правовідносин, яку ніяк не можна віднести до такої як подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї пенсіонера тощо (критерії кваліфікації інформації, яка вважається завідомо неправдивою у розумінні ч.3 ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби за деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року). Більше того, позивач отримав інформацію про підстави припинення пенсії точно в строк від органу який прийняв рішення про поновлення на роботі відповідача - від Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області (12.05.207 року як вказано вище). На підставі цього, як вже було зазначено, позивач у відповідності до вимог закону припинив виплату пенсії відповідачу. У цій ланці подій та причинно-наслідкового зв`зку, що їх - ці події об`єднує, суд не вбачає якихось умисних дій з боку відповідача по введенню в оману державної установи з ціллю отримати безпідставні пенсійні виплати. Хронологія розвитку подій говорить тільки про те, що відповідач у встановлений законом та Конституцією держави України спосіб виборював свої права щодо поновлення на роботі, а в цей період цілком законно і підставно отримував пенсію, користуючись правами пенсіонера, наданими йому базовим у цих правовідношеннях ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби за деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року. Чинне законодавство, що регламентує правовідносини, що склалися між сторонами спору, взагалі не містить приписів відносно того, що той хто постраждав від дій з боку держави (відповідач був звільнений зі служби в установі створеній державою) і отримав законну сатисфакцію у вигляді поновлення його прав - повинен щось повертати як незаконно отримане, в даному випадку у вигляді пенсії. Головне управлінням Пенсійного фонду України ставить питання про повернення з [PERSON] незаконно отриманих сум пенсії у розмірі 72 991,37 гривень за період з 13.09.2016 року по 31.05.2017 року. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, згідно з даною нормою закону поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача. За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають. Такі правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, які згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати. Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення» та базовим, в даному випадку, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби за деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року. Так, відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Згідно з ч.3 ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби за деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду. Аналіз наведених норм права трьох фундаментальних для системи пенсійного забезпечення України законів говорить про те, що законодавцем у пенсійних правовідносинах встановлено єдиний підхід з застосуванням відпрацьованої юридичної техніки механізму повернення надмірно отриманих пенсійних виплат, який може спрацювати виключно за одночасного існування двох умов (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), які об`єднують в собі умисел на надання недостовірної інформації. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затверджений постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014 року). Зі змісту п.3 цієї постанови, зміни в яку вносились відповідно до вимог, в тому числі, і Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Можна підсумувати, що норми низки законів та підзаконних актів презюмують, у даному випадку, що повернення надмірно отриманих пенсійних виплат можливе лише за умови наявності умислу з боку отримувача пенсії на введення в оману органу пенсійного фонду з метою отримання пенсії понад встановлену законодавством норму у розмірі призначення, у терміні виплати тощо. Будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління ПФ, через надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні приведеної в позові суми, представник позивача суду не надав і по суті, надати не міг з приводу зазначеного нижче. Судом встановлено, що на момент звернення до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за вислугу років, 29 вересня 2016 року, [PERSON] був звільнений зі служби, тобто мав беззаперечну підставу на законне призначення та виплату пенсії на момент звернення до органу ПФ з цього питання на підстави норми пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з дати встановленої пунктом «б» статті 50 Закону № 2262-ХІІ. В період з 13.09.2016 року по 04.07.2017 року (дата кінцевого вердикту апеляційної інстанції), [PERSON] відстоював свої права за допомогою звернення до суду (Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Дніпропетровського апеляційного адиіністративного суду), щодо незаконного звільнення його з посади начальника Покровського відділення поліції Криворізького відділу Національної поліції України. Знати наперед, що суд задовольнить його позовні вимоги та поновить на посаді начальника Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції з 12 вересня 2016 року він не міг і не повинен був, а тому він є добросовісним набувачем отриманих коштів. Орган Пенсійного Фонду припинив виплату пенсії одразу після поновлення його на посаді, з якої його було звільнено. Таким чином, мала місце ситуація коли в період з 13.09.2016 року по 01.06.2017 року відповідач отримував пенсію рівно в той період, коли він спочатку отримав законне право на виплату, а потім перестав отримувати в зв`зку з поновленням на службі. Він не отримував пенсію у той період, коли працював на посаді до і після призначення пенсійних виплат і не мав статусу пенсіонера. Отже, висновок позивача про безпідставність отримання пенсійних виплат відповідачем у зазначений період часу, суд вважає цілком неспроможним. Надані позивачем докази не доводять факту недобросовісного набуття відповідачем [PERSON] отриманих коштів у розмірі 72 991 грн. 37 коп., які є пенсійною виплатою, призначеною йому позивачем на визначених законом підставах і на таких же законних підставах припиненою, коли він знову був поновлений на роботі. Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що пенсія у вищезазначеній період виплачувались відповідачу у сумі, яка відрізняється від призначеного розміру пенсії, внаслідок рахункової помилки, також позивачем не доведені обставини, що надмірно виплачена пенсія відповідачу була здійснена внаслідок зловживання та недобросовісності з боку відповідача. Тому, заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді, належним чином не доведені і не обгрунтуванні з точки зору матеріального закону. В зв`язку з цим, позов задоволенню не підлягає. Крім того, треба додати, що у пункті 70 Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено наступне: аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). В даному випадку, як витікає з наведеного, зачеплено майнові інтереси відповідача, пов`язані з конституційним правом на труд. Похідним чином, вже вдруге, ініціюються державою у особі її установ (Головне Управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Головне Управління ПФ України в Дніпропетровскій області) утиск базових конституційних прав громадянина саме через відсутність чітко визначених процедур взаємодії між державними органами, про що зазначено вище у витязі з рішення ЄСПЛ. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed