Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2014 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, виникали сварки. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що шлюб зберегти неможливо, так як це суперечить інтересам один одного. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.08.2019 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у даній справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала відзив, в якому позовні вимоги визнає повністю, просить розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 601, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.10.2014 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 28.01.2015 року. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, виникали сварки. Фактичні шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем [PERSON] сплачено при поданні позову до суду 802,80 грн. судового збору, що підтверджено квитанцією про сплату 0.0.1405065529.1 від 11.07.2019 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 768,40 грн. На підставі наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України. Крім того, відповідачу слід повернути судовий збір, надмірусплачений ним при поданні позову в сумі 34,40 грн. з державного бюджету.

Outcome: approved