Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Представник ПАТ по газопостачанню та газифікації „Запоріжгаз" звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за надання послуг з газопостачанню в сумі 943,04 гривні за період з лютого 2013 року по листопад 2013 року. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що згідно правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246, договору „Про надання населенню послуг з газопостачання" від 29.08.2011 року № 871, підприємством „Запоріжгаз" надало відповідачам послуги з газопостачання, які ними не сплачуються належним чином та повному обсязі, в результаті чого, утворилася заборгованість за період часу з лютого по листопад 2013 року в сумі 943,01 гривні. Розрахунок обсягу наданих послуг проводився відповідно до показань лічильнику газу і цінам згідно постанови НКРЕ „Про затвердження роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення" від 25.10.2008 року № 1239. Відповідно до п.11,17,29 Правил та п.16 Договору, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. При цьому, відповідачі зобов'язані робити оплату за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання не пізніше 10 числа наступного місяця. Але, в порушення вищезазначених вимог законодавства та умов договору, відповідачі отримані послуги з газопостачання не сплачували в повному обсязі, в зв'язку з чим, їм 28.11.2012 року було вручене попередження з вимогою сплатити протягом 10 днів суму заборгованості за період з лютого 2013 року по листопад 2013 року в сумі 741,51 гривні, але вимоги, викладені у попередженні відповідачі не виконали та продовжували не сплачувати у повному обсязі отримані послуги, в результаті чого їх заборгованість зросла до 943,04 гривні, яку представник позивача просить стягнути у судовому порядку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вважає, що заборгованість, яку позивач намагається стягнути у суді існує з 1999 року, тобто за той час, коли він фактично не споживав газ, через те, що проводив реконструкцію власного будинку. Він в свою чергу неодноразово звертався до позивача з метою проведення перерахунку, після чого звертався до прокуратури, про що надав суду листи від 02.10.2000 року, 31.03.2006 року, 08.11.2012 року та 17.08.2007 року. Крім того, відповідач вважає, що розрахунок заборгованості є неправильним, оскільки позивач не надав розрахунок заборгованості з 1999 року. На підставі цього, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності щодо стягнення боргу за період з 1999 року та відмовити позивачу у позові у зв'язку з пропуском позовної давності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов ПАТ по газопостачанню та газифікації „Запоріжгаз" підлягає задоволенню виходячи з наступного: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивач у судовому засіданні доводив суду, що саме діями відповідачів були порушенні його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За умовами договору (п.27.3) відповідачі зобов'язанні своєчасно та повно оплачувати отримані послуги з газопостачання. В порушення вищезазначених норм закону та умов договору, відповідачі не сплачували у повному обсязі отримані послуги з газопостачання, у зв'язку з чим, у них утворилася заборгованість в розмірі 743,51 гривня. 28.11.2012 року було вручене попередження з вимогою сплатити протягом 10 днів суму заборгованості в розмірі 741,51 гривні (а.с.6), про що абонент власноручно поставив свій підпис. Не виконання даного попередження призвело до підвищення боргу, в результаті чого заборгованість зросла до 943,04 гривні, за період з лютого 2013 року по листопад 2013 року. Доводи відповідача стосовно застосування строків позовної давності щодо стягнення боргу суд не прийняв до уваги, оскільки відповідно до ст..264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею боргу. Після переривання строк позовної давності починається заново; час, що минув до перерви, не зараховується в новий термін. У судовому засіданні було доведено письмовими доказами та не поясненнями сторін, що відповідачем частково сплачувалась сума заборгованості, чим переривався перебіг строку позовної давності. Крім того, представник позивача наполягав на сумі заборгованості в розмірі 943,04 гривні за період з лютого 2013 року по листопад 2013 року, тобто в даному випадку строк позовної давності не порушений. Не визнання відповідачем суми боргу з 1999 року, коли він начебто не споживав газ через реконструкцію житлового будинку не був предметом даного позову. Відповідач не скористався своїм правом звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав. Викладені у запереченнях відповідача обставини та пояснення відповідача щодо безпідставності вимог позивача, суд не приймає до уваги так як питання неправомірності нарахування боргу, це питання іншого провадження. Такого позову не існує, і зустрічного позову відповідач по справі не заявляв. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Отже висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 229,40 грн. на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації „Запоріжгаз".

Outcome: approved