Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , в якому просить позбавити батьківських прав відповідача щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути витрати на судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.01.2006 сторони зареєстрували шлюб у Пнівській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 05.08.2008 зареєстровано розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 168. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу не піклується про свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем, не бере участі у його вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не дбає про його здоров`я, моральне самоусвідомлення, не цікавиться навчанням та не дбає про розвиток природних здібностей так як це зазначено в ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї вбачається, що позивач проживає у житловому будинку свого дідуся та бабусі разом з своїм неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактично не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, вихованням дитини він не займається, не піклується про здоров`я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує її до самостійного життя і дитина обділена батьківською турботою і увагою, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно заяви [PERSON] від 05.11.2020, яка посвідчена приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцовою Н.М., вбачається, що він відмовляється від виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Згідно висновку служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації від 15.02.2021 № 04-32/4 вбачається за доцільне - позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При вирішення даного позову, позивач просить взяти до уваги те, що вона повністю опікується дитиною, а відповідач не виконує обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, передбачених ст. 150 СК України. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року залучено до участі в даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації (м.Надвірна Майдан Шевченка, 33 Івано-Франківська область). Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, стосовно задоволення позову не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації надіслала до суду заяву про розгляд справи без присутності її представника; позов підтримують та просять висновок органу опіки та піклування від 15.02.2021 № 04-32/4 при розгляді справи взяти за основу. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначений виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2006 року виконкомом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківсьокї області доводиться, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 42 від 26.07.2006, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 168 від 05.08.2008, що доводиться копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 05.08.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Згідно копії довідки № 2 П/4401 від 20.11.2020, виданої Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, позивач [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] та до складу її сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , мати; [PERSON] , брат, [PERSON] , син; [PERSON] , дочка; [PERSON] , дід; [PERSON] , баба. Із копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного 20.11.2020 Пасічнянською сільською радою, вбачається позивач [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: [PERSON] , мати; [PERSON] , брат, [PERSON] , син; [PERSON] , дочка; [PERSON] , дід; [PERSON] , баба. Зазначено, [PERSON] з сином та колишньою дружиною не проживає, позивач [PERSON] розлучена з ним. [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, аліменти не виплачує, не допомагає своєму синові фінансово. [PERSON] сама виховує сина. Висновком Надвірнянської райдержадміністрації № 04-32/4 від 15.02.2021 стверджено, що на засіданні комісії з питань захисту прав 04.02.2021 розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та діючи виключно в інтересах дитини вирішено доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Підстав не приймати до уваги згаданий висновок у суду немає, оскільки він ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Із заяви відповідача [PERSON] від 05.11.2020, засвідченої приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцовою Н.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1247 вбачається, що [PERSON] даною заявою відмовляється від виховання та утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та дає свою згоду на позбавлення його батьківських прав. Нотаріусом роз`яснено, що батьки мають право на поновлення батьківських прав за ст. 169 СКУ. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За приписами ст.7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні неповнолітньго сина [PERSON] , [INFO] : не піклується про здоров`я дитини, її фізичний і духовний розвиток, навчання, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її повноцінного розвитку. Вищевказані факти відповідачем не спростовані. [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., що стверджується квитанцією № 9226-7521-5697-3035 від 17.03.2021. Оскільки судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] 908,00 грн. судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України,

Outcome: approved