Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В квітні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 1 жовтня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір на суму 16060,60 дол.США зі сплатою 13,5 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2015 рокута жоговір поруки, 13 квітня 2010 року, 15 липня 2010 року, 7 березня 2012 року укладені договори про внесення змін до кредитного договору, 1 жовтня 2010 року та 26 лютого 2013 року підписано додаткові угоди. З 18 червня 2012 року [PERSON] не виконує взяті зобов»язання, в зв»язку з чим 26 лютого та 22 лютого 2013 року на адресу відповідачів були направлені вимоги про дострокове погашення кредиту. Станом на 16 квітня 2013 року заборгованість склала 6423,27 дол.США (гривневий еквівалент - 51341,20 грн.), яку просили стягнути. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і в заяві від 4 вересня 2013 року просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 6197,60 дол.СШАта 359,70 грн., розірвати Кредитний договір. 3 жовтня 2013 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість в сумі 5417,20 дол. США та 119,90 грн. та розірвати кредитний договір. Рішенням Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 15 листопада 2013 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 385-Ф-08 від 01 жовтня 2008 року в сумі 6197 доларів США 60 центів та 359,70 грн., яка складається з: строкової заборгованості за кредитом - 5567,52 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом - 424,65 доларів США; нарахованих відсотків за користування кредитом - 68,70 доларів США; заборгованості по сплаті відсотків - 136,73 доларів США; помісячної комісії - 119,90 грн. та заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 239,80 грн., судові витрати у розмірі 537,95 грн. Додатковим рішенням Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 26 лютого 2014 року достроково розірвано кредитний договір № 285-Ф-08, який був укладений 01 жовтня 2008 року між акціонерним банком «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] Ухвалою Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 7 квітня 2014 року виправлено описку в додатковому рішенні Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 26 лютого 2014 року, вірно вказано в резолютивній частині (третьому абзаці додаткового рішення) номер кредитного договору «№385-Ф-08». В апеляційній скарзі на рішення Гірницького районного суду Донецької області від 15 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] просили рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким в позові відмовити, оскільки суд не прийняв до уваги, що норми ч.2 ст.625 ЦК України можуть застосовуватися лише у випадку прострочення грошового зобов»язання у гривні, кредитним договором сторони не передбачили поняття «істотної умови договору», а відповідно положень Закону України «Про захист прав споживачів» право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, можна використати лише у разі затримання сплати частини кредиту або відсотків щонайменше на один календарний місяць. В апеляційній скарзі на додаткове рішення [PERSON] просила скасувати його, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог позивача про дострокове розірвання кредитного договору відмовити, оскільки суд першої інстанції послався лише на положення ст.611 ЦК України та взагалі не навів підстав для дострокового розірвання договору, рішення суду не містить доказів порушення відповідачем зобов»язань, суд не звернув уваги на те, що відповідач не допускала порушень зобов»язань більше 1 місяця, що виключає можливість дострокового стягнення заборгованості та розірвання договору, позовна заява не містить правової підстави в частині вимог щодо розірвання кредитного договору, суд не вказав в рішенні, в чому полягає шкода, спричинена позивачу В судовому засіданні представник ПАТ «Брокбізнесбанк» Гребенчук А.В. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити без змін рішення суду. [PERSON], [PERSON] до суду не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - телефонограмою, яка передана 29 квітня 2014 року та зареєстрована в Журналі телефонограм за №6207 (арк..спр.235). [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви, в яких просили відкласти розгляд справи в зв»язку з тим, що їх представник [PERSON] перебуває на лікуванні за межами Донецької області.. На підставі ч.1 ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. До заяв [PERSON] та [PERSON] не додано документів, які свідчать про поважність причин відкладення розгляду справу. В судове засідання, призначене на 28 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] надавали суду заяви про відкладення розгляду справи, до яких не були надані документи про причини відкладення розгляду справи, але клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено. Таким чином, апеляційний суд вважає, що причини неявки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, призначене на 12 травня 2014 року, не є поважними, подані заяви про повторне відкладення розгляду справи свідчать про недобросовісне здійснення відповідачами своїх прав, тому розгляд справи належить проводити у відсутність відповідачів. Заслухавши доповідача, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню, скарга на додаткове рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 1 жовтня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір, за яким Банк зобов»язався надати Позичальнику кредит в сумі 16060,60 дол.США зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2015 року та між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON], [PERSON] договір поруки; 13 квітня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» укладений договір про внесення змін до кредитного договору, за яким додано додаток №3, 15 липня 2010 року внесено зміни - п.п.1.2, 2.4 викладено в новій редакції (строки щомісячних платежів), 1 жовтня 2010 року - зміни до договору: доповнено п.3.8; 7 березня 2012 року внесено зміни щодо графіку погашення заборгованості з урахуванням наявного боргу; 26 лютого 2013 року - внесено зміни: п.2.6 викладено в новій редакції (рахунок та платежів та черговість розподілення). Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» та стягуючи суму заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що зобов»язання повинні виконуватися належним чином, відповідачем допущена несплата поточних платежів у встановлені договором строки, в зв»язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконала взяті на себе зобов»язання, що є підставою для дострокового розірвання договору. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти, ч.2 ст.1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, частиною 1 ст.1050 ЦК передбачено - якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Системний аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що оскільки відповідач порушує умови кредитного договору в частині щомісячного погашення кредиту та процентів, має заборгованість, є підстави для стягнення всієї суми заборгованості за кредитом. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. З матеріалів справи вбачається, що боржником [PERSON] порушено умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість. На підставі встановлених обставин справи, доказів по справі та відповідно до зазначених норм матеріального права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми заборгованості за кредитним зобов"язанням з обох відповідачів, але помилився щодо її розміру. Станом на 1 жовтня 2013 року розмір заборгованості склав 5417,20 дол.США та 119,90 грн. (арк..спр.121). В останній уточненій позовній заяві (арк..спр.119-120) позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором саме в цій сумі. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що судом порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни рішення в частині розміру заборгованості за кредитним договором та судового збору. В іншій частині доводи апеляційних скарг необґрунтовані. Посилання відповідачів на те, що відсутні підстави для дострокового стягнення заборгованості спростовуються нормами матеріального права та матеріалами справи. Виходячи з положень п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до п.3.7, 4.3.6 кредитного договору (арк..спр.6-9) сторони погоджуються з тим, що Банк має право на дострокове стягнення заборгованості за цим Договором, в тому числі шляхом звернення стягнення на транспортний засіб з письмовим повідомленням про це Позичальника за 30 календарних днів, в разі порушення Позичальником умов цього Договору, договору застави та договору страхування, в тому числі: одноразового прострочення чергового платежу по кредиту та процентах за користування кредитом понад один місяць, пунктом 2.4 Договору передбачено повернення Кредиту та сплата процентів здійснюється відповідно на рахунок Банку включно до 15 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Договором про внесення змін до кредитного договору від 15 липня 2010 року (арк..спр.15) пункт 2.4 викладено в наступній редакції: повернення Кредиту та сплата процентів здійснюється відповідно на рахунок Банку включно до 15 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти, в липні 2010 року - до 30 числа включно. У випадку, якщо 15-те число місяця є неробочим днем, то Позичальник зобов»язаний сплатити суму Кредиту та нараховані проценти у попередній робочий день. Договором про внесення змін до кредитного договору від 7 березня 2012 року (арк..спр.18) викладено в новій редакції додаток №1 кредитного договору «Графік погашення кредитної заборгованості»: строк повернення - 15 число кожного місяця по 214,13 дол.США щомісячне погашення кредитної заборгованості. З виписки по особовому рахунку на ім.»я [PERSON] (арк..спр.122-149) вбачається, що відповідачем допускались порушення строків оплати кредиту та процентів більше ніж на один місяць, в зв»язку з чим на її ім.»я та ім.»я поручителя - [PERSON] 26 лютого 2013 року та 22 лютого 2013 року відповідно були направлені вимоги про дострокове погашення кредиту (арк..спр.21, 22). Таким чином у позивача були передбачені законом та договором підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитом. Так само є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для розірвання кредитного договору. Статтею 651 ЦК передбачені підстави для зміни або розірвання договору. У судовому порядку ці питання вирішуються, якщо сторони договору не досягли згоди і одна із заінтересованих сторін звернулася з вимогою до суду з двох підстав: має місце істотне порушення договору другою стороною; наявні інші випадки, встановлені договором або законом (ч. 2 ст. 651 ЦК). Виходячи з правової позиції Верховного Суду України, яка є обо»язковою для виконання на підставі положень ст..360-7 ЦПК України, викладеної в постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13, однією з підстав розірвання договору за рішенням суду є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Під час розгляду спрви було достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором щодо сплати коштів на погашення кредиту та відсотків за користування ним. Тобто, ПАТ «Брокбізнесбанк»у зв'язку з наведеним завдається шкода у вигляді неотримання відповідних платежів на виконання умов кредитного договору і висновки суду щодо задоволення позовних про розірвання кредитного договору є обґрунтованими. Відсутність в рішенні суду посилання на положень ст..651 ЦК України не може бути підставою для скасування додаткового рішення, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до частини 5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 537,95 грн. (арк..спр.1). Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги повністю - в сумі 5417,20 дол.США, що в еквіваленті складає 43299,68 грн. та 119,90 грн. (арк..спр.121), з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в загальній сумі 434,19 грн., або по 217,10 грн. з кожного.

Outcome: partial