Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] , в обґрунтування вимог посилається на те, що вона є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Біловодському об`єднанні управління Пенсіонного фонду України, маючи статус вимушено переміщеної особи. [INFO] у місті Сорокине Луганської області у віці 81 року помер її чоловік [PERSON] . За життя чоловік також перебував на обліку як пенсіонер в Біловодському об`єднанні управління Пенсіонного фонду України, маючи статус вимушено переміщеної особи. Обов`язковою умовою для взяття на облік пенсіонерів зареєстрованих за місцем проживання на окупованій території України до органів пенсійного фонду на території підконтрольній українській владі, є постановка на облік до органів соціального захисту населення осіб, з обов`язковим зазначенням адреси на території підконтрольній українській владі. Відтак для цього, вона з своїм чоловіком стали на облік до Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації, але так вийшло на той час в довідках ВПО зазначили різні адреси реєстрації на території підконтрольній українській владі, і для них це не мало значення, бо більшість часу вони мешкали, все ж таки, вдома на тимчасово окупованій території у власному будинку за адресою: [ADDRESS] , де вони з чоловіком зареєстровані та фактично проживали з 2009 року. Заявник зазначає, що за [PERSON] вийшла заміж у 1986 році, і весь час існування їхнього шлюбу постійно фактично перебувала на матеріальному утриманні свого чоловіка, оскільки він був на 15 років старше та його заробітки шахтаря, а й згодом і шахтарська пенсія, регресні страхові виплати були завжди значно більшого розміру, а ніж в неї, майже в 7 разів, тобто фактично її чоловік був для неї годувальником, і при його втраті у зв`язку зі смертю вона втратила постійне і основне джерело засобів до існування у вигляді матеріальної допомоги. Після смерті, чоловіка, їй мізерної пенсії не вистачає на життя. В квітні 2021 року вона звернулась з заявою до Біловодського районного об`єднаного управління ПФУ Луганської області про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, але отримала рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Довідки про склад сім`ї видані за місцем нашої реєстрації на окупованій території України, не можуть братися до уваги органами пенсійного фонду, у зв`язку з тим, що вони видані органами та посадовими особами непідконтрольними українській владі. За таких обставин, вона не може підтвердити своє перебування на утриманні чоловіка за його життя, довідками з місця проживання (реєстрації) або довідками органів місцевого самоврядування, бо вони не підпорядковуються українській владі та є окупаційною владою, а відтак за таких обставин цей факт можливо встановити лише за рішенням суду. Вирішити дані обставини в позасудовому порядку заявниця не має можливості, тому змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту, таким чином просить суд встановити факт перебування її на утриманні свого чоловіка [PERSON] , [INFO] . В судове засідання заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, від адвоката Дуванової Л.Л. до суду надійшла заява, в якій вказала, що наполягає на задоволенні заявлених вимог, просить задовольнити їх та розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області до суду не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника управління. Також представник заінтересованої особи надіслав на адресу суду заперечення на заяву, в якій виклав свою правову позицію та просив відмовити заявниці в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі, оскільки місце перебування непрацездатного члена сімї та померлого годувальника на обліку, як внутрішньо переміщених осіб, зареєстровано за різними адресами. Заявником не надано доказів того, що [PERSON] надавав допомогу заявнику, яка була для неї постійним і основним джерелом для існування. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що заявник проживала разом з чоловіком з моменту реєстрації їх шлюбу та до дня його смерті, і пенсія у нього була набагато більше ніж у заявниці та вона перебувала на його утриманні. Після смерті [PERSON] в заявниці значно погіршився матеріальний стан, оскільки його пенсія фактично була основним засобом для існування. Цей факт їм відомо в силу близького знайомства з родиною заявниці. Заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно був чоловіком заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8) та згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [INFO] у м. Сорокине Луганської області, Україна (а.с. 29). Заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] були пенсіонерами та перебували на обліку у Біловодському об`єднаному УПФУ Луганської області. Розмір пенсії [PERSON] за період з липня 2019 до квітня 2021 року складав від 2000 грн до 2216 грн. (а.с.36-37). Розмір пенсії [PERSON] за період з з тарвня 2018 по березень 2021 року складав з 9087,79 грн до 13074 грн , що підтверджується відповідними довідками (а.с.38). Тобто, розмір пенсії чоловіка заявниці у декілька разів перевищував розмір пенсії заявниці. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Таким чином, акт про фактичне місце проживання № 73 від 12.03.2021 [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] (а.с.28), не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст. 76 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника. Крім того, як вбачається із копії паспортів [PERSON] та [PERSON] , останні з 2009 року були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.6,17). На звернення [PERSON] до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, рішенням Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні. Суд не бере до уваги заперечення на заяву представника заінтересованої особи, оскільки факт перебування заявниці на утриманні останнього підтвердився в судовому засіданні наданими відповідними доказами та поясненнями свідків. Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання заявниці. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 5.11.2005 N 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування : для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Судом встановлено, що заявник [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] та отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії, яку отримував її чоловік. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась [PERSON] була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення заяви. Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. На підставі викладеного,

Outcome: approved