Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів посилаючись на те, що 24 жовтня 2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 87. У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне подружнє життя не склалося, між ними зовсім протилежні погляди на сімейне життя, не розуміють один одного, відповідач зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, неодноразово відкрито вдавався до подружньої зради, що в подальшому супроводжувалося погрозами в адресу позивача та спричинення тілесних ушкоджень. До правоохоронних органів позивач не зверталася, оскільки намагалася зебрегти сімю, проте поведінка відповідача щодалі стає жорстокішою та непередбачуваною, постійно погрожує та висловлює брудні нецензурні лайки. В червні 2019 року позивач зверталася до суду про розірвання шлюбу, проте відповідач запевнив виправити свою поведінку, а тому з метою збереження шлюбу позивач відкликала позовну заяву. Разом з тим відповідач не змінив своєї поведінки та ще більш агресивно почав ставитися до позивача та застосовувати фізичне насилля. З часу примирення з відповідачем вони знаходилися на заробітках за кордоном та вона не наважувалася звернутися з уього приводу до поліції. Дитина знаходилася під наглядом та опікою батьків позивача. Більше восьми місяців не проживають шлюбним життям, подружні відносини припинено. Намагання зберегти сімю не виходить, вважає що збереження шлюбу суперечить як її особистим інтересам так і інтересам дитини. Відповідач ухиляється від забезпечення та утримання дитини, за весь час спільного проживання не цікавився здоровям та потребами дитини, в тому числі інтересами дитини щодо загального розитку, оздоровлення та загального пізнання, його поведінка відносно дитини є поведінкою чужої людини. Зазначає, що відповідач є фізично здоровою людиною, будь-яких аліментних чи інших зобовязань немає, постійно виїздить на заробітки за кордон де отримує хороші доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти. В звязку з вищевикладеним просить шлюб розірвати, залишити шлюбне прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2020 року справу № 306/1205/20 (провадження № 2/306/551/20) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 18). 04 листопада 2020 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 24). В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с. 26) Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 28,30), заяв про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися главою 11 СК України, які випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 жовтня 2015 року зареєстрованого у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 87, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.2015 року (а.с. 7 ). Позивач зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Згідно ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу повернуто позивачу (а.с.14) . Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов"язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Статтею 112 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що сім"я розпалась і поновити її не має можливості, суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження зареєстрованого у книзі реєстрації народжень актів громадянського стану про народження відділу РАЦС м.Брно, Брно-цент, район Брно-місто,том 111/154, рік 2018, сторінка/аркуш 183, порядковий номер 123 батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] (а.с. 8,9). Довідкою № 134 стверджується, що малолітня дочка [PERSON] [PERSON] , [INFO] зареєстрована разом з нею за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~ Згідно\~з частиною\~другою статті\~181\~СК Україниза домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Частиною 2 ст. 182 СК України стверджується, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову( ст. 191 СК України). \~ \~ Встановлено, що відповідач проживає окремо, домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня. Зважаючи на те, що законодавством передбачено розмір аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті вимог необхідно відмовити. Згідно квитанції №51324070 від 04 вересня 2020 року позивачем [PERSON] сплачено 2000,00 гривень [PERSON] , в призначенні платежу зазначено оплата за юридичні послуги (а.с. 2). В матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги серії ЗР № 27/179 від 07.09.2020 року адвокатом Пічкар І.В.по цивільній справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів [PERSON] (а.с.16). Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Враховуючи те, що позивачем при подачі позову було сплачено 2000,00 гривень на юридичні послуги та судовий збір в сумі 840,80 гривень, що стверджується квитанціями, за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати на користь позивача [PERSON] , а також 908,00 гривень на користь держави.

Outcome: partial