Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання майнового права. Вказує, що з 1984 року був членом колгоспу (КСП) ім.Калініна Царичанського району, був направлений на навчання в Бабайківське СПТУ-9. Після чого працював в колгоспі, а після реорганізації - в КСП ім.Калініна, але земельну частку (пай) не отримав. На початку 2019 року від знайомих - [PERSON] та [PERSON] дізнався, що отримати пай можливо в судовому порядку. Свою трудову книжку втратив, в якій були записи про прийняття його в члени колгоспу та переведення в КСП. Взагалі не знав, що були заведені списки членів колгоспу та КСП ім.Калініна та що необхідно лише підтвердити внесення свого прізвища в ці списки. Фактично про право на пай дізнався, коли отримав довідку №831/418-20-0.36 від 29.12.2020р. з Відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру, відповідно до якої він внесений до списку до Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ДП №000031 зареєстрований 12.04.1995 р. по колишньому КСП ім.Калініна Прядівської сільської ради Царичанського району за номером 958. Розмір земельної частки (паю) по цьому колгоспу становить 4,60 умовних кадастрових гектар. Відповідно до історичної довідки №01-79-2954/0/384-20 від 11.12.2020р. колгосп ім.Калініна с Прядивка перереєструвався в Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім.Калініна згідно рішення Царичанської райдержадміністрації №174-р від 31.03.1997р. 30.06.2000р. на базі КСП ім.Калініна був створений сільськогосподарський кооператив (СК) «Прядивка», який є правонаступником КСП код ЄДРПОУ- 03741197. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа СК «Прядивка» ЄДРПОУ - 03741197 в реєстрі відсутня, вказує на ліквідацію цієї юридичної особи. Землі, належні КСП ім.Калініна, відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» були розпайовані між членами КСП. Керівництвом було складено Список, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Калініна. Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім.Калініна серії І-ДП №000031 було видано 12 квітня 1995р. Прядівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №7 від 06.03.1996р., на даний час зберігається у Відділі у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Згідно архівного витягу з протоколу №24 засідання правління колгоспу ім. Калініна від 24 вересня 1984р. його прийняли в члени колгоспу і направили на навчання в Бабайківське СПТУ-9. В подальшому записи про переведення його в члени КСП ім.Калініна, а також звільнення його з членів КСП ім. Калініна в протоколах засідання правління КСП, загальних зборах КСП відсутня. Відповідно до архівної довідки КУ «Царичанський районний трудовий архів» Царичанської районної ради на 1997р. він працював в КСП ім.Калініна. Відповідно до довідки №01-51-766/0/384-20 від 26.03.2020 виданої Царичанською райдержадміністрацію у них зберігається книга реєстрації сертифікатів колишнього КСП ім.Калініна Царичанського району, в цій книзі його ім`я відсутнє, в сертифікатах, які не були видані їх власникам, сертифікат на його ім`я відсутній. Вважає, що його права було порушено з боку керівництва КСП ім.Калініна, яке незадовільно здійснювало ведення документів. Згідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства. Відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно п.5 вказаного Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. На підставі викладеного, прохає поновити строк встановлений для звернення до суду за захистом порушеного майнового права, визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 4,60 умовних кадастрових гектар без визначення меж частки в натурі (на місцевості) із земель колишнього КСП ім.Калініна Царичанського району Дніпропетровської області, судові витрати залишити за ним. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав їх задовольнити. Представник Царичанської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, раніше до суду надіслали заяву, в якій прохали розглянути справу без участі представника Царичанської селищної ради та винести рішення згідно чинного законодавства з врахуванням доказової бази, не заперечують проти задоволення позову. Представник Головного управління Держгеокадастру в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, в раніше надісланих поясненнях до суду прохали винести об`єктивне та законне рішення. Свідок [PERSON] , депутат Царичанської селищної ради по Прядівському старостинському округу, в судовому засіданні пояснила, що в грудні 2020 року до неї, як депутата, звернувся мешканець с.Прядівка [PERSON] за допомогою в оформленні його права на земельну частку (пай). Вона йому порекомендувала адвоката та надала допомогу в зборі документів. Після чого, зібрані позивачем документи вона подала для аналізу юристу Царичанської селищної ради, на що останній запевнив, що гр. [PERSON] має законне право на земельну частку (пай). Крім цього, пояснила, що у випадку визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в судовому порядку, на території Прядівського старостинського округу є невитребувані паї, а тому Царичанська селищна рада має можливість виділити земельну ділянку в натурі відповідно до розміру земельної частки (паю) по КСП ім.Калініна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з позивачем вони товаришували та дійсно позивач з 1984 року працював в колгоспі ім.Калініна. Він сам отримав земельну ділянка, оскільки йому додому надійшло письмове повідомлення про те, що він включений до Списку, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Калініна, чому позивач не отримав пай йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з позивачем товаришують ще з дитинства, йому добре відомо, що позивач вступив в члени колгоспу ім.Калініна в 1984 року та був направлений в ПТУ на навчання. Після закінчення ПТУ [PERSON] продовжував працювати в колгоспі до 2000 року, де разом з ним працював і він. Про те, що він включений до списку йому стало відомо із загальних списків, які вивішувалися біля контори колгоспу. Чи був в тих списках позивач він не знає. Дійсно повідомив позивачу, що йому необхідно звернутися до суду, щоб відновити своє право на земельну частку (пай), оскільки такі випадки в селі вже були, коли людям не повідомляли з колгоспу про їх право на пай. Також, йому дійсно відомо, що позивач втратив трудову книжку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , надані в судовому засіданні, судом встановлено наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Так, судом встановлено, що позивач з 1984 року був членом колгоспу (КСП) ім.Калініна Царичанського району, був направлений на навчання в Бабайківське СПТУ-9. Після чого працював в колгоспі, а після реорганізації - в КСП ім.Калініна до 2000 року, що підтверджується наданими в судовому засіданні показами свідків та не спростовано відповідачем. Також встановлено, що відповідно до архівного витягу з протоколу №24 засідання правління колгоспу ім. Калініна від 24 вересня 1984р. позивача прийняли в члени колгоспу і направили на навчання в Бабайківське СПТУ-9 (а.с.16). Відповідно до архівної довідки КУ «Царичанський районний трудовий архів» Царичанської районної ради на 1997р. позивач працював в КСП ім.Калініна, йому були нараховані відпрацьовані людино-дні та заробітна плата (а.с.20). Позивач трудову книжку втратив, а записи про переведення його в члени КСП ім.Калініна, а також звільнення його з членів КСП ім. Калініна в протоколах засідання правління КСП, загальних зборах КСП відсутня (а.с.19). Відповідно до історичної довідки №01-79-2954/0/384-20 від 11.12.2020р. колгосп ім.Калініна с Прядивка перереєструвався в Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім.Калініна згідно рішення Царичанської райдержадміністрації №174-р від 31.03.1997р. та 30.06.2000р. на базі КСП ім.Калініна був створений сільськогосподарський кооператив (СК) «Прядивка», який є правонаступником КСП код ЄДРПОУ- 03741197 (а.с.17). Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа СК «Прядивка» ЄДРПОУ - 03741197 в реєстрі відсутня (а.с.18). Також, судом встановлено, що відповідно до довідки Відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №831/418-20-0.36 від 29.12.2020р. [PERSON] внесений до списку до Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ДП №000031 зареєстрований 12.04.1995 року по колишньому КСП ім «Калініна» Прядівської сільської ради під номером 958. Станом на 01.01.2013 року земельна частка (пай) в натурі на місцевості не виділялася, державний акт на право власності на земельну ділянку по Прядівській сільській раді гр. [PERSON] не видавався. Розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП ім.»Калініна» Прядівської сільської ради становить 4,60 ум.кад.га, вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2018 року 179525 грн. (а.с.10). Відповідно до довідки Відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області [PERSON] внесений до списку Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП ім.Калініна Прядівської сільської ради під номером 958. Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім.Калініна серія І-ДП №000031 зареєстрований 12.04.1995 року під номером 7 (а.с.11). Як вбачається з копії Державного акту на право колективної власності серії І-ДП №000031 зареєстрованого 12.04.1995 року під номером 7 та Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком №1 до Державного акту, позивач внесений до вказаного Списку за №958 (а.с.12-14). Таким чином, позивач про право на пай дізнався з довідки №831/418-20-0.36 від 29.12.2020р. з Відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру, відповідно до якої останній внесений до списку до Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ДП №000031 зареєстрований 12.04.1995 р. по колишньому КСП ім.Калініна Прядівської сільської ради Царичанського району за номером 958. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Так, за положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституціїі законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов`язує. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Частиною дев`ятою статті 5 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, що діяв на момент спірних правовідносин, передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року право власності на землю або право користування даною земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що відповідно до довідки Царичанської райдержадміністрації Дніпропетровської області від 26.03.2020 №01-51-766/0/384-20, наданої на запит адвоката, у книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Калініна Царичанського району Дніпропетровської області сертифікат на ім`я [PERSON] не значиться та відповідно до цього при перегляді сертифікатів, які не були видані їх власникам, вказаний сертифікат також відсутній (а.с.23). Не зайво також звернути увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії"). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків(рішення ЄСПЛ у справі "Лелас проти Хорватії"). Отже, через не виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я позивача районною (міською) державною адміністрацією, вимоги позивача про визнання за ним такого права власності на земельну частку (пай) в судовому порядку є законними і підлягають задоволенню, оскільки порушене право власності підлягає захисту і відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, а також у разі втрати документу, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України та глава 23 розділу 1 Книги третьої Цивільного кодексу України закріплюють основоположні принципи права власності, основним з яких є її непорушність тобто законодавець імперативно зазначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Аналогічні положення містяться у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, враховуючи, що позивач працював у КСП ім. Калініна, отже був його членом, який включений до списку громадян - членів КСП ім. Калініна під номером 958 мав право на земельну частку (пай), а тому позивачеві [PERSON] на праві власності належить земельна частка (пай), розміром 4,60 умовних кадастрових гектарів, розташованого на території Прядівської сільської ради, визначеної для членів Колективного сільськогосподарського підприємства імені Калініна, з дня видачі Колективному сільськогосподарському підприємству імені Калініна Державного акт на право колективної власності на землю серії І-ДП №000031, тобто з 12.04.1995 року, і визнання права власності в судовому порядку здійснюється виключно у зв`язку з відсутністю в останнього правовстановлюючого документу та неможливістю його отримати в позасудовий спосіб. При вирішенні питання про розподіл судового збору, судом враховується заява позивача з проханням судовий збір з відповідача не стягувати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved