Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 14 липня 2001 року. Від шлюбу мають доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач не підтримувала нормальну моральну атмосферу в сім»ї, не піклувалась про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги, не виконувала обов»язків щодо виховання і утримання дітей та ведення домашнього господарства, вела аморальний спосіб життя, що призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. З 2012 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, а тому просив розірвати укладений між ними шлюб та залишити дітей проживати з ним. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, в поясненнях послався на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві. Додатково пояснив, що сімейні відносини розладились з вини дружини, яка зраджувала йому, зловживала спиртними напоями, не опікувалася проблемами сім»ї. Відповідач залишила дітей на його утриманні, їх вихованням не займається. Діти проживають з ним. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з"ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 липня 2001 року. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 24 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З червня 2012 року сторони шлюбних відносин не підтримують. Сімейні відносини між подружжям розладились з вини відповідача, яка пиячила, зраджувала позивачу, не доглядала дітей. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння, кожен з них має різні погляди на сімейне життя, в тому числі подружні зобов»язання. Сторони не змогли створити в сім"ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та малолітніх дітей сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу не має. Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Сторони фактично дійшли згоди про місце проживання дітей, а тому вимога позивача про визначення місця проживання дітей з ним є обґрунтованою. Частина 1 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатив 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 43 від 24 січня 2014 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved