Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 23.11.2008 року і який між ними було розірвано 05.05.2015 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. В даному шлюбі в них народилися троє синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Батько дітей фактично залишив сім'ю ще в 2010 році, тривалий час взагалі не цікавиться дітьми, не приймає жодної участі у вихованні синів, ні в її матеріальному утриманні. За весь час їх окремого проживання він, як батько синів, жодним чином не цікавився ними, не провідував, уникав спілкування, не надає кошти на їх утримання, переклавши всі обов'язки як по вихованню так і по утриманню дітей на неї. В серпні 2016 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] і з того часу проживає в [ADDRESS] При рідких випадкових зустрічах з дітьми відповідач вдає, що не помічає їх, не звертає увагу. Відсутність батьківської турботи сильно морально травмує дітей. В зв'язку з цим просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 08.02.2018 року залучено в розгляді даної цивільної справи службу у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, як представника органу опіки та піклування, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримала в повному об'ємі з підстав, наведених в позовній заяві, суду пояснила, що вона здійснює догляд за синами, займається їх вихованням і утриманням, а батько дитини [PERSON] за всі роки їх окремого життя жодного разу не поцікавився своїми синами, їх розвитком, взагалі не брав участі в їх вихованні чи утриманні. Його поведінка по відношенню до дітей негативно відображається на емоційному розвитку дітей, на їх сприйнятті оточуючого. Оскільки позбавлення його батьківських прав в першу чергу є способом захисту прав та інтересів синів, тому просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був повідомлений завчасно і належним чином,про що свідчить рекомендоване повідомлення, заяви про причини неявки чи слухання справи в його відсутність суду не подавав. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представники служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, в судовому засіданні підтримали рішення органу опіки та піклування, вважають, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо малолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що в даному випадку повністю відповідає інтересам дітей. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, висновок представників органу опіки та піклування, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76- 81 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 05.05.2015 року згідно рішення Надвірнянського районного суду, і неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю (а.с.6). З рішення суду також слідує, що сторони ще з 2009 року фактично проживають окремо, що і було причиною розводу. Стаття 141 Сімейного кодексу України зазначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В суді також встановлено, що практично з 2010 року, відповідач будь-якої участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться ні станом здоров'я, ні загальним їх розвитком, фактично переклавши батьківські обов'язки на позивача по справі. Даний факт підтверджується свідченнями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON]. Згідно із характеристикою, яка видана Чорноославською сільською радою, [PERSON] характеризується з позитивно сторони. Працьовита, ввічлива, доброзичлива, зарекомендувала себе як зразкова громадянка (а.с.14). Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення батьківських прав. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Факт ухилення від належного виконання батьківських обов'язків відповідача підтверджується також висновком органу опіки та піклування Надвірнянської РДА від 05.07.2017 року, з якого вбачається за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо його малолітніх синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10) Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким правом відповідач [PERSON] не користується, самоусунувшись від нього. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, оскільки батько дітей практично з ними не спілкується, не проявляє щонайменшої батьківської турботи. Як вже зазначалося, після розірвання шлюбу між сторонами відповідач тривалий час будь-якої участі у вихованні чи утриманні синів не приймає, не цікавиться ні їх станом здоров'я дітей, ні загальним розвитком, фактично переклавши свої батьківські обов'язки на позивача, що також підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов проживання, виданим в.о. сільського голови Чорноославської сільської ради (а.с. 13). Вважаючи поведінку відповідача винною та свідоме нехтування ним протягом тривалого часу батьківськими обов'язками відносно своїх синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], небажання захистити свої батьківські права в судових засіданнях, в які він не з"явився жодного разу, байдуже ставлення до спору, який виник між сторонами, суд дійшов висновку про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, узагальнюючи досліджені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не бере жодної часті у житті дітей і таке відношення відповідача стало результатом свідомого нехтування ним своїми обов'язками, і першочергово виходячи з інтересів дітей та враховуючи, що дії (бездіяльність) відповідача негативно впливає на нормальний розвиток та виховання дітей, суд прийшов до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 155, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved