Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовомпро встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] та визнання права на спадкування за останньою, обгрунтовуючи позов наступним. Як зазначено у позовній заяві, позивач з 15.06.2011 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З того ж часу на постійній основі проживає в даній квартирі, що підтверджується довідкою від 20.03.2020, виданою ПП «КВЖРЕП № 8». В цій квартирі за адресою: [ADDRESS] , до моменту смерті була зареєстрована та фактично проживала і [PERSON] , яка померла [INFO] (далі - спадкодавець), що позивач підтверджує копією паспорту померлої. Таким чином, позивач понад 8 років спільно проживала разом зі спадкодавцем, що зумовлює виникнення у неї права на спадщину в порядку четвертої черги спадкування за законом. Спадкодавець доводилась позивачу свекрухою, оскільки [PERSON] була заміжня за сином померлої, [PERSON] , який також помер [INFO] , що зумовлює наявність у позивача зі спадкодавцем тісних родинних зв`язків. Після смерті колишнього чоловіка, [PERSON] , позивач продовжила спільно проживати зі спадкодавцем однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Оскільки у померлої більше не було ніяких близьких родичів (що вбачається в т.ч. з факту неподання інших заяв про прийняття спадщини), позивач залишилась єдиною близькою особою для [PERSON] та протягом всього часу до її смерті допомагала їй у побуті, вони мали спільний побутовий бюджет, спільні побутові витрати, пов`язані зі спільним проживанням. Мали взаємні домашні обов`язки. Позивач допомагала спадкодавцю з медикаментами, лікуванням. Ще за життя колишнього чоловіка позивача, [PERSON] , позивач здійснювала за власний кошт придбання газового котла для встановлення в належній спадкодавцю квартирі, що підтверджується видатковою накладною №483 від 01.04.2013. Також, позивач спільно з померлою [PERSON] здійснювала ремонтні роботи спільного автомобіля КІА СЕRАТО в 2016 році, власником якого по 1/2 є позивач та померла, що позивач підтверджує договором про надання послуг зі встановлення газобалонного обладнання на транспортні засоби від 16.08.2016, що укладений між ФОП [PERSON] з одного боку та спільно [PERSON] та [PERSON] з іншого боку та товарним чеком від 16.08.2016. У 2017 році позивач спільно з [PERSON] здійснювала лікування спільної домашньої тварини, що підтверджується квитанцією від 24.04.2017. В подальшому, після смерті [PERSON] в серпні 2019 року, позивач [PERSON] , будучи єдиною близькою людиною померлої, сама здійснила її поховання за власний кошт, що підтверджуєся відповідним договором на організацію та проведення поховання. Окрім цього, за життя померлої спільно з [PERSON] було здійснено замовлення та оплачено за спільні кошти пам`ятник, виготовлений на ім`я нині померлої [PERSON] , який після її смерті позивач вже за особисті кошти встановлювала. Дані відомості позивач підтверджує відповідним договором підряду. Згідно доводів позовної заяви, всі наведені обставини свідчать про наявність усталених родинних зв`язків між позивачем та померлою [PERSON] протягом багатьох років, що перевищують визначений статтею 1264 ЦК України необхідний строк в 5 років. Після смерті останньої відкрилась спадщина, про прийняття якої позивачем було подано заяву приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Білецькій Н.С., якою відкрито спадкову справу №64697234. Як стверджується у позовній заяві, протягом відведеного законом строку будь-яких інших заяв про прийняття спадщини за померлою [PERSON] подано не було, а відтак позивачка є єдиною спадкоємицею, про що подано відповідні докази. Водночас, 06.03.2020 нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після померлої [INFO] матері чоловіка позивача - [PERSON] . Така відмова викликана непідтвердженням позивачем родинного зв`язку зі спадкодавцем, що зумовило подання [PERSON] заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження до Богунського районного суду м.Житомира. Однак, ухвалою суду від 28.07.2020 по справі №295/3712/20 дану заяву було залишено без розгляду та роз`яснено [PERSON] право подати позов на загальних підставах, оскільки судом було встановлено наявність спору про право цивільне. За змістом позовної заяви, до складу спадщини, що відкрилась за померлою [PERSON] , входить: 2/3 частки квартири [ADDRESS] ; 1/2 частка житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] ; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,25 га в [ADDRESS] ; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,12 га в с.Сінгури Житомирського району Житомирської області; 1/2 частка автомобіля КІА СЕRАТО 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Правом власності на решту часток названого рухомого та нерухомого майна володіє одноосібно позивач. Будь-яких претензій та претендентів на право власності на вказане майно, окрім неї, не існує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином. 26.11.2020 від представника відповідача Житомирської міської ради Сищук Н.М. на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд даної цивільної справи у відсутність представника міської ради (а.с.78). 11.01.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Білецької Наталії Степанівни надійшла заява про розгляд справи №278/2132/20 без її участі. Третя особа вказала у заяві, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду (а.с.105). З огляду на викладене та з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки їх неявка в засідання не перешкоджає з`ясуванню обставин справи, перевірці їх доказами та ухваленню рішення у справі за результатом повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення свідків, враховуючи позицію відповідача та третьої особи, які просили суд розглядати справу у їх відсутність, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи №46/2019 (а.с.64-75), заведеної до майна померлої [PERSON] 2009 року, та відповідно до заяви від 05.09.2019 за №96 [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] . В заяві зазначено, що інших спадкоємців немає. 05.09.2019 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Білецької Н.С. із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Білецької Н.С. від 06.03.2020 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої [PERSON] . Позивач вважає, що вона має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , оскільки вона проживала з нею протягом останніх восьми років та між ними були відносини, притаманні родинним зв`язкам. Зазначила, що протягом тривалого часу позивач опікувалася спадкодавцем та вони вели спільне господарство. Зазначені твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, з огляду на наступне. Факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується копією паспорта [PERSON] , в якому зазначено місце реєстрації останньої: [ADDRESS] , та довідкою про реєстрацію місця проживання особи, в якій зазначено, що позивач зареєстрована за вказаною адресою з 15.06.2011 по теперішній час (а.с.8,21); договором про надання банківських послуг з встановлення газобалонного обладнання на транспортні засоби від 16.11.2016 та актом №РН-000000 здачі-прийняття робіт (надання послуг) загальною вартістю 12000 грн від 16.08.2016 (а.с.24,25); квитанцією про надання лікарських послуг домашній тварині від 24.04.2017 (а.с.26); видатковою накладною №483 від 01.04.2013 щодо купівлі котла газового Demrad Calisto-Aden BKD-124атмо на суму 4875,42 грн. Також, встановлено, що витрати на поховання [PERSON] , яка померла [INFO] , взяла на себе позивач [PERSON] , що підтверджується договором-замовленням №1-14215 нп організацію та проведення поховання на суму 4010,79 грн та фіскальним чеком про оплату даних послуг (а.с.28-29); договором №02/03/19 щодо замовлення пам`ятника з граніту вартістю 4730,00грн та актом виконаних робіт від 06.05.2019 (а.с.30,31). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт проживання з 2011 року [PERSON] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] . Також, свідки підтвердили факт ведення ними спільно господарства, те, що [PERSON] потребувала догляду і [PERSON] протягом тривалого часу доглядала за нею, займалася приготуванням їжі, ремонтом квартири, інших родичів у [PERSON] не було, вона сприймала [PERSON] за дочку, остання займалася похованням [PERSON] та несла всі витрати щодо поховання спочатку першого чоловіка, сина [PERSON] , а потім і [PERSON] . Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови учасників справи у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості доводів позивача про спільне проживання зі спадкодавцем [PERSON] більше ніж п`ять років, у суду немає. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про встановлення факту, що має юридичне значення, що [PERSON] , [INFO] , проживала спільно однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 15.06.2011 та до моменту смерті [PERSON] в серпні 2019 року та визнання [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем в порядку четвертої черги спадкування за законом за померлою [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] . В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як "одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) та "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом". "Одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На "зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом" в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивач [PERSON] тривалий час проживала однією сім`єю із матір`ю свого першого чоловіка, [PERSON] , опікувалася нею, займалася прибиранням, приготуванням їжі, вели спільне господарство та між ними були відносини, притаманні близьким родичам. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач довела належним чином обставини, на які посилалася як на підставу для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] , в період з 15.06.2011 до моменту смерті останньої [INFO] , а також, щодо визнання позивача спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved