Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У січні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 03.08.2012 року у 10 год. 41 хвил.. на підстанції № 84 цеху мереж та підстанцій ПАТ «ПівнГЗК» під час виконання трудових обов'язків електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв внаслідок ураження електричним струмом отримав смертельну травму її чоловік [PERSON] Відповідно до матеріалів розслідування нещасного випадку, зокрема згідно розділу 10 акту форми П-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом і» № 5/ІХ від 06.09.203 2 року та розділу 6 Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 06.09.2012 року нещасний випадок, внаслідок якого загинув [PERSON], стався з вини підприємства, зокрема у зв'язку з невиконанням своїх посадових обов'язків з охорони праці на виробництві посадовими особами відповідача. Внаслідок смерті чоловіка їй завдано моральної шкоди, так як втратила рідну людину з яким мала намір прожити все останнє життя.. Звістка про його загибель призвела до того, що вона до теперішнього часу перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не покидають її навіть зараз. Внаслідок смерті чоловіка суттєво погіршився її матеріальний стан, адже за його життя вона не працювала, оскільки займалась домашнім господарством, тобто заробіток чоловіка був єдиним джерелом мого існування. Зважаючи на свій вік вона не може працевлаштуватися та відповідно заробляти на своє життя., у зв'язку з чим змушена постійно позичати гроші у друзів та близьких, що є для мене дуже принизливим. Отже смерть чоловіка вимагає від мене додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Зважаючи на загибель чоловіка., смерть якого настала у зв'язку з грубим порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість її моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у особистому житті, вважає, що розмір завданої моральної шкоди, який просить стягнути на її користь становить по 220 000 гривень. Представник позивача звернувся до суду с заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 15.03.1996 року у відділі РАГС Тернівського району м. Кривого Рогу було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 84 (а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ПАТ «ПівнГЗК». 03.08.2012 року у 10 год. 41 хвил.. на підстанції № 84 цеху мереж та підстанцій ПАТ «ПівнГЗК» під час виконання трудових обов'язків електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв внаслідок ураження електричним струмом отримав смертельну травму [PERSON] Нещасний випадок згідно акту форми Н-1 від 06.09.2012 року та акту форми Н-5 від 06.09.2012 року визнаний пов'язаним з виробництвом та стався з вини підприємства, зокрема у зв'язку з невиконанням своїх посадових обов'язків з охорони праці на виробництві посадовими особами відповідача так і з вини потерпілого [PERSON] (а.с. 6-14). Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положення ч.1 ст.8 Цивільного Кодексу України якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що оскільки спірні правовідносини не врегульовані спеціальною нормою, до таких правовідносин необхідно застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду. У відповідність частині 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Внаслідок втрати чоловіка , на утриманні якого позивач фактично знаходилась, погіршився стан дружини померлого, позивач пережила нервове потрясіння з його смертю, залишилася без його підтримки. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу наявний, оскільки вона несе фізичні та моральні страждання внаслідок втрати чоловіка, позивач змушена сама матеріально забезпечувати себе, дружина в похилому віці залишилася без піклування чоловіка, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завданням цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та «Про Державний бюджет на 2007 рік» /відповідно пункт 27 ст.77 та пункт 22 ст.71/ на 2006 та 2007 роки зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст.1, підпункту «е» ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", яким були виключенні статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 -У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної /немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної /немайнової/ шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 /справа про страхові виплати/ зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Факт провини підприємства підтверджується: актом форми Н-1 від 06.09.2012 року та актом форми Н-5 від 06.09.2012 року, згідно яких нещасний випадок визнаний пов'язаним з виробництвом та стався з вини підприємства, а саме у зв'язку з невиконанням своїх посадових обов'язків з охорони праці на виробництві посадовими особами відповідача так і з вини потерпілого [PERSON] (а.с. 6-14). Перераховані вище документи свідчать про наявність провини в діях (бездіяльності) адміністрацій, і про прямий причинний зв'язок між цими порушеннями з боку адміністрації і наслідками, що наступили, а саме смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку, що призвело до важких фізичних, душевних, психічних страждань позивача. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від смерті чоловіка, пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, втрату можливості її повної соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, що також потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд врахував ступень вини підприємства, а також що нещасний випадок стався також і з провини самого потерпілого, який не виконав окремі вказівки наряду - допуску № 25 від 03.08.2012 року, чим порушив п. 3.2.7 «Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів» та п 1.4 Інструкції з охорони праці № 16.591-11 для електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв цеху мереж та підстанцій. Тому суд, приймаючі до уваги ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи із принципів розумності, об'єктивності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої моральної шкоди з 220 000,0 грн. до 80 000,0 гривен, що є сорозмірним тяжкості та тривалості перенесених позивачем, страждань, ця сума підлягає стягненню з відповідача - ПАТ «ПівнГЗК». Крім того, на підставі ст.ст.86,88 ЦПК України з відповідача ПАТ «ПівнГЗК» підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 114,70 грн. на користь держави. На підставі , ст.. 153 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, ст.1168 ЦК України,

Outcome: partial