Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У травні 2011 року банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на майно, яке перебуває в іпотеці. В обґрунтування позову посилався на те, що 30 листопада 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5901154, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 75000,00 доларів США, а позичальник зобов'язалась використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 30 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № 5901190. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. [INFO] позичальник - [PERSON] померла. Спадкоємці, відповідачі по справі, про відкриття спадщини не повідомили банк та не надали копію свідоцтва про смерть спадкодавця. У зв'язку із вказаними обставинами Банк подав заяву до нотаріальної контори про включення боргових вимог до спадкової маси. 10 серпня 2010 року позивач отримав від нотконтори листа, згідно якого ніхто із спадкоємців з заявою про прийняття спадщини чи відмову від неї не звертався. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши кредит, позичальник з 30 листопада 2007 року свої зобов'язання виконувала належним чином, однак починаючи з 28 лютого 2009 року [PERSON] припинила сплачувати належні платежі для повернення кредитних коштів. У зв'язку з чим станом на 04 травня 2011 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 80236, 05 доларів США. Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.1-4). У травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору іпотеки № 5901190 від 30 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування посилався на те, що договір іпотеки на квартиру він не підписував, цей договір його імені підписала його донька [PERSON] на підставі довіреності від 23 жовтня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] Однак, цю довіреність він не підписував, з приватним нотаріусом [PERSON] ніколи не спілкувався, ніяких нотаріальних дій в неї не здійснював. Його неповнолітній син [PERSON] підписував договір іпотеки на підставі дозволу опікунської ради виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 289 від 20 вересня 2007 року, але про існування такого дозволу він не знав, до опікунської ради його не запрошували і його думки, як батька неповнолітнього сина [PERSON], щодо надання згоди [PERSON] на отриманих кредиту під заставу квартири ніхто не питав. Квартира була отримана ним у 1989 році, у 1993 році шлюб між ним та [PERSON] був розірваний, у 1995 році він оформив документи на приватизацію квартири на себе, дітей [PERSON] та [PERSON], а також колишню дружину [PERSON], яка у 2004 році переїхала на інше місце проживання, а діти залишилися проживати з ним. Про наявність договору іпотеки він дізнався після смерті [PERSON] Посилаючись на ст. 203, 215, 222, 369 ЦК України, ст. 177 СК України, просив визнати договір іпотеки № 5901190 від 20 листопада 2007 року недійсним (а.с.105-106). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк" - відмовлено; зустрічний позов [PERSON] задоволено частково: визнано договір іпотеки № 5901190 від 30 листопада 2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], недійсним; вирішено питання судових витрат (а.с.222-228). В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ», посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення їх позову в повному обсязі (а.с.236-239). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 30 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5901154, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати кредит у розмірі 75000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,90% та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше ніж до 28 листопада 2020 року (а.с.7-11). Банк виконав у повному обсязі умови кредитного договору № 5901154 від 30 листопада 2007 року, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 75000,00 доларів США (а.с.16). В свою чергу, [PERSON] з 30 листопада 2007 року свої зобов'язання виконувала належним чином, однак починаючи з 28 лютого 2009 року припинила сплачувати належні платежі для повернення кредитних коштів, а [INFO] померла. Станом на 04 травня 2011 року заборгованість [PERSON] складає 80236,05 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 71732,30 доларів США, заборгованість за процентами - 8503,75 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 5901154 від 30 листопада 2007 року, у цей же день між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 5901190, відповідно до умов якого відповідачі поручились перед Банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с.18-25). Предметом вищевказаного Договору іпотеки № 5901190 від 30 листопада 2007 року є 4-кімнатна квартира загальною площею 81,9 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], і належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1995 року, виданого на підставі наказу ВО «Південний машинобудівний завод» від 27 січня 1995 року за № 134-95 (а.с.123). Договір іпотеки № 5901190 від 30.11.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 13 (а.с.25, зворот). [INFO] [PERSON] померла. 28 липня 2010 року банком до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори була направлена заява про включення боргових вимог до спадкової маси. Листом від 06 серпня 2010 року Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора повідомила банк, що ніхто з спадкоємців [PERSON] з заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї не звертався (а.с.39). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2012 року за клопотанням [PERSON] була призначена почеркознавча експертиза, але за відсутністю необхідної кількості вільних зразків підпису та почерку [PERSON] за 2006-2008 роки, експертом було відмовлено в надані експертного висновку (а.с. 167-168). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку та задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] не міг 23 жовтня 2007 року надати довіреність на ім'я своєї дочки та 09 жовтня 2007 року нотаріальну згоду на оформлення правочину неповнолітнім, оскільки був за межами України, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, і є підставою для визнання вказаного іпотечного договору недійсним, а відтак відсутні підстави для задоволення позову ПАТ«Перший Український Міжнародний Банк» про звернення стягнення на майно, яке перебуває в іпотеці. Однак, із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ст.. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.. 218 ЦК України, заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами запису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач як на підставу для визнання недійсним договору іпотеки посилався на те, що вказаний договір він не підписував. Однак, цей факт Банком і не оспорювався, оскільки договір іпотеки від імені [PERSON] підписала його донька [PERSON] на підставі довіреності від 23 жовтня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] Вказана довіреність [PERSON] не оспорювались, позовні вимоги про визнання її недійсною не заявлялись. Як не заявлялись і позовні вимоги про визнання незаконним дозволу опікунської ради виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 289 від 20 вересня 2007 року. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права - не застосовано закон, який підлягав застосуванню: ст. 218 ЦК України, порушення норм процесуального права - ст. 11 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення спору), з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, що не позбавляє [PERSON] права на звернення до суду із позовними вимогами щодо визнання недійсною довіреності від 23 жовтня 2007 року та визнання незаконним дозволу опікунської ради виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 289 від 20 вересня 2007 року. Вирішуючи позовні вимоги банку, апеляційний суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 589, ч.2 ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п.п., 1.6, 3.3.1, 3.3.5 та статтею 4 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи із того, що факт наявності заборгованості, тобто неналежного виконання умов кредитного договору, відповідачами не оспорюється, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу із Державного реєстру права власності та надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати: по 607гр. з кожного.

Outcome: approved