Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON], працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 31 рік 2 місяці, а саме: з 26.08.1983 р. по 27.10.2014 р. - помічник машиніста екскаватора в карєрі, машиніст екскаватора, Ганнівський карєр, ПівнГЗК. У лютому 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 203 промислової медицини йому були встановлені 2 професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально - периферичний ангіодистонічний синдром ускладнений наслідками перенесеного 15.06.2014 р. атеротромботичного інфаркту головного мозку у ВББ з помірною вестибуло-мозочковою дисфункцією, пірамідною недостатністю з двох сторін, помірним астено-вегетативним синдромом, у сполученні з полісегментаркою радикулопатією попереково-крижовою L4-S1 та шийною С6-С7 білатерально, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, порушенням біомеханіки хребта та больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього остеоартрозу колінних суглобів (ПФС першого ст.), періартрозу ліктьових суглобів та двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС нуль-першого ст.) та хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії.). [PERSON] ЛН першого ступеню. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних інформаційної довідки про умови праці від 18.02.2015 р. № Ф-2/2-11-3/798 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації, виробничого шуму та незручної робочої пози. В умовах карєру при проведе ч технічного обслуговування, ремонтах карєрних екскаваторів не завжди була можлива л використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з при;^ технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 18.03.2016 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації екскаваторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці машиніста екскаватора за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/мЗ: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70 % - 5,0 при гранично допустимій до 2,0 . Вібрація загальна транспортно-технологічна, коректований еквівалентний рівень в 4 дБ: 106 при гранично допустимій до 101. Тобто відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ГІЗ, а зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати йому моральну шкоду наявність якої полягає у наступному. ПАТ «Північний ГЗК», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Згідно ч.І ст. 237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законих прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Оскільки професійне захворювання виникло, в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 19.05.2016 року серії 12 ААА № 016843 йомуу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та 3 група інвалідності з 25 квітня 2016 року з переоглядом у 2017. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування». Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не мас змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при незначному фізичному навантаженні відчуває стійкий біль в поперековому і шийному відділах хребта з іррадіацією в ноги та руки, біль посилюється також у вимушеному положенні тіла, біль та терпкість правого стегна,біль в паховій ділянці, судоми в мязах ніг, заніміння правої та лівої стопи і дистальних відділів рук обмеження і болючість рухів у колінних, плечових та ліктьових суглобах, побіління пальців кистей на холоді, часті судоми в мязах передпліч та пальцях кистей. Також позивача турбує переважно сухий кашель, загальна слабкість, швидка втома підвищення артеріального тиску, головний біль, запаморочення, зниження слуху. Все це ставить під загрозу його життя. Це не просто слова позивача - це висновки лікарів, що підтверджуються виписками з його медичної карти. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сімю. 31 рік та 2 місяці позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сімї, тепер же за станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йде по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. При користуванні громадським транспортом він відчуває задуху, у нього виникає кашель, що привертає на нього увагу оточуючих, люди відвертаються від нього, як від хворого на туберкульоз чи якесь інше небезпечне захворювання. Іноді йому стає так зле, що він змушений виходити з транспорту завчасно, не доїжджаючи до місця призначення. Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не може няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо найменший різкий рух викликає не тільки шалений біль, а й може замкнути спину,таким чином це ставить під загрозу життя онуків, навіть підняти їх на руки він не здатний. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Розраховуючи суму моральної компенсації позивач виходив з того, що оцінка моральної шкоди є річ глибоко субєктивна та повинна бути достатньою, щоб компенсувати шкоду за всі моральні та фізичні страждання, нанесені йому відповідачем порушенням його права на безпечні умови праці. В даний час розмірі мінімальної заробітної плати складає 1450 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 200 мінімальних розмірів заробітних плат. 1450 гри. X 200 = 290 000грн., де 1450 грн. мінімальний розмір заробітної плати. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на усіх підприємствах, установах, організаціях, створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний ГЗК» на його користь 290 000 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві та судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дійсно згідно з записами у трудовій книжці позивач [PERSON] працював на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті з 26.08.1983р. по 27.10.2014р. - помічником машиніста та машиністом екскаватора в карєрі Ганнівського карєру. 27.10.2014р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. При працевлаштуванні позивача і в подальшому - в процесі його трудової діяльності, відповідач, на той час - Північний ГЗК та ВАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «ПІВНГЗК», як роботодавець, зі свого боку, добросовісно виконував обовязки відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, а саме: проінформував [PERSON] під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору, а саме: забезпечення засобами індивідуального захисту, заробітна плата у підвищеному розмірі, надання додаткової оплачуваної відпустки, профілактичне харчування, перерахування до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсій за віком на пільгових умовах за Списками №1 і №2. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2016р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 31 року 10 місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів. Ніхто не може заборонити працівникові обирати професію або місце роботи, в т.ч. в шкідливих умовах, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством. Чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці. Ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі порушення власником або уповноваженим ним органом трудового законодавства, умов колективного або трудового договору. Тобто, роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я. Таким чином, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. У звязку з цим слід зробити висновок, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Дозвіл на початок виконання роботи підвищеної небезпеки було отримано ПРАТ «ПІВНГЗК» в державному комітеті України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду. Дозволом передбачено право ПРАТ «ПІВНГЗК» здійснювати небезпечні роботи, в тому числі, з експлуатації обєктів, устаткування, механізмів, машин підвищеної небезпеки, а також їх налагодження, експлуатація, ремонт та технічне обслуговування. Таким чином, відповідач вважає, що у його діях відсутні ознаки протиправності та порушення законних прав позивача, що є обовязковою умовою для настання відповідальності за заподіяну шкоду. Таким чином, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України. Крім того, відповідач - ПРАТ «ПІВНГЗК» не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання, але акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2016р. жодним чином не підтверджує наявність моральних страждань позивачем, як і довідка МСЕК. В залучених до матеріалів справи епікризах та виписках із медичної карти хворого [PERSON] описуються дані клінічних обстежень, анамнез захворювання, інші медичні висновки, але в жодному не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом потерпілого. В позовній заяві позивач також зазначає, що у звязку з професійним захворюванням, змінився його рівень життєвої діяльності, багато зусиль він прикладає для організації свого життя. Проте, зазначене нічим не підтверджується. Таким чином, посилання позивача на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих звязків - є його припущенням. З огляду на вищевикладене в сукупності, відповідач вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань. На підставі вищевикладеного просять суд [PERSON] задоволені позовних вимог до ПРАТ «ПІВНГЗК» про стягнення моральної шкоди в сумі 290 000грн. - відмовити у повному обсязі. " Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами не оспорюється той факт, що [PERSON] працював на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті з 26.08.1983р. по 27.10.2014р. - помічником машиніста та машиністом екскаватора в карєрі Ганнівського карєру. 27.10.2014р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України - а.с.4-7. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2016р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 31 року 10 місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів а.с.8-9. Згідно довідки МСЕК від 19.05.2016 року серії 12 ААА № 016843 йомуу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та 3 група інвалідності з 25 квітня 2016 року а.с.13-14. Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2016р. (а.с.10-12), виписок МСЕК а.с.13,14, виписок із медичної карти хвороби [PERSON] (а.с.15-22) - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 40% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 50 000 грн. та судові витрати по справі. На підставі ст. ст. 153 КЗпП України, ст..1167 ЦК України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial