Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ЛЛюбешівська селищна рада Волинської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку у житловому будинку. Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 25 липня 1991 року, його син [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], яка є відповідачем по справі. Після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] стали проживати в йому будинку, де було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON]. Від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. В 2005 році рішенням Любешівського районного суду Волинської області шлюб між ними було розірвано. В липні 2005 року [PERSON] повернулася проживати у будинок своїх батьків, що в [ADDRESS] жовтня 2006 року син зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Вказав, що відповідач [PERSON] не проживає у належному йому житловому будинку за адресою: [ADDRESS], Волинської області близько 13 років. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою по [ADDRESS], Волинської області, зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстраційного обліку в будинку по [ADDRESS], Волинської області. Ухвалою судді від 16 травня 2018 року у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Сторони по справі в судове засідання на розгляд справи не з'явились. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримала судову повістку про виклик до Любешівського районного суду Волинської області на розгляд справи 22 травня 2018 року, що підтверджується її особистим підписом на зворотному поштовому повідомленні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Любешівської селищної ради Волинської област в судове засідання не з"явився, але селищний голова [PERSON] надав суду письмове пояснення щодо позовної заяви [PERSON], згідно якого Любешівська селищна рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], в задоволенні решти позовних вимог просили відмовити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідженими у справі доказами судом встановлено наступне. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року за №25302714 на підставі договору дарування №1282 від 19.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Любешівського районного нотокругу [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS], Волинської області на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], позивачу по справі. Отже, позивач є власником вказаного будинку, тому наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 цього ж Кодексу встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з липня 2005 року за адресою належного позивачу житлового будинку не проживає, що об'єктивно знайшло своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, при цьому поважності причин не проживання відповідача в спірному житлі не встановлено, а також чинення перешкод відповідачу зі сторони позивача в користуванні цим житлом. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача, щодо визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житловим будинком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин понад один рік відсутня за адресою по [ADDRESS], Волинської області. Що стосується позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні й володінні житловим будинком шляхом зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання, суд вважає що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Така правова позиція роз'яснена у постанові Верховного Суду України від 16.02.2012 року №6-57цс11. З огляду на викладене, суд вважає що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки задоволення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування є підставою для зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання. Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. За клопотанням позивача судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст.4, 12, 19, 81, 274-279 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 383,405 ЦК України, суд,-

Outcome: partial