Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що від шлюбу в них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Відповідач є її батьком. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, жодним іншим чином допомоги по утриманню дитини не надає, є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні не має. Тому просила суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 20 серпня 2011 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з"явилася, скориставшись правом представництва. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з мотивів викладених у позові. Відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме не заперечував сплачувати аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред'явлення позову. Крім того, відповідач зазначив, що позивач з дитиною виїхали до Ізраїлю, де проживає з 2008 року, тому Відповідач не має можливості спілкуватись з дитиною, позивач надсилає лише фотокартки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач є її колишнім зятем, з Позивачем спілкувався останній тільки через інтернет зв'язок, Позивач просила матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дитини, однак останній її не надавав, жодним іншим чином не допомагав. Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] під час укладання шлюбу з позивачем [PERSON], взяв прізвище дружини «[PERSON]», у зв'язку з чим їх спільна дитина отримала прізвище «[PERSON]» (а.с.4). В подальшому Позивачем був укладений шлюб та змінено прізвище на «[PERSON]». Як вбачається з матеріалів справи, Позивач і Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбу, який в подальшому був розірваний 30 січня 2007 року в Центрально-Міському відділі РАЦСу Криворізького МУЮ Дніпропетровської області шлюб, про що в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 34 (а.с. 3). Від шлюбу у сторін [INFO] року народилася донька [PERSON] - свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Батьком записано Відповідача у справі (а.с.4). Відповідач працює, отримує заробітну плату (а.с.20), інших осіб, які знаходяться на утриманні не має. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить: з 1 січня - 1032 гривні, з 1 липня - 1059 гривень, з 1 жовтня - 1102 гривні;- діти від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні. Судом встановлено, що відповідач дійсно не утримує свою дитину, яка знаходиться на утриманні позивачки, тому, відповідно до ч. 2 ст. 180 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведеного, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає необхідним з відповідача стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини і до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Визначаючи строк, з якого до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 191 СК України та ст. 199 СК України. Згідно ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Доказів, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням ним від їх сплати, суду не надано, а тому в стягненні аліментів за період з 20 серпня 2011 року, необхідно відмовити. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181 СК України та

Outcome: partial