Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 53 983 грн. 84 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 18 липня 2012 року надав, а [PERSON] отримала кредит в сумі 3000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 березня 2018 року становить 53983,84 грн., яка складається з 3000,00 грн. заборгованості за кредитом, 45355,68 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2592,31 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 2546,85 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. 8 січня 2019 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на вказану вище позовну заяву, у якому просила позов ПАТ КБ "Приватбанк" до неї задовольнити частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками в частині нарахування за ставкою 30 %, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Заперечення на відзив відповідача суду надіслано не було. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. 8 січня 2019 року подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі її представника. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд встановив, що між ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] 18 липня 2012 року укладено кредитний договір. Це підтверджується заявою [PERSON] 18 липня 2012 року, яка, окрім умов кредитного договору містить розписку про ознайомлення відповідача з "Умовами і правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та тарифами Банку", які є частиною кредитного договору. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого банком нарахована заборгованість у розмірі 53983,84 грн., яка складається з 3000,00 грн. заборгованості за кредитом, 45355,68 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2592,31 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 2546,85 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 12 липня 2014 року [PERSON] після укладення 12 липня 2914 року шлюбу з [PERSON] взяла прізвище [PERSON]. Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Правильність розрахунку відповідач не оспорював. Разом з тим, при встановленні суми заборгованості відповідача зі сплати відсотків суд враховує такі обставини та норми права. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таке тлумачення норм права відповідає постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц. Також, виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи зазначені норми права, суд при вирішенні справи виходить із того, що умови і правила надання банківських послуг, які встановлюють право кредитора змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, а також ті, що встановлюють неустойку (пеню та штраф) мають бути підписані позичальником або ж суду мають бути надані інші докази того, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно взяв на себе зобов'язання зі сплати змінених в односторонньому порядку відсотків та неустойки у разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до наданої позивачем копії заяви [PERSON] про видачу кредитної картки та витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", достовірність, належність і допустимість якої не оспорюється сторонами, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 30,00 % на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом підтверджується, що процентна ставка 30% на рік була збільшена 01.09.2014 до 34,80 % на рік і 01.04.2015 до 43,20 %. Доказів письмової згоди відповідача на збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки, позивачем не надано. Також позивач не надав доказів того, що саме надані суду Умови і правила надання банківських послуг, які передбачають право кредитора змінити процентну ставку в односторонньому порядку, а також сплату пені є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки вони не підписані позичальником та позивач не надав суду інших доказів того. що саме на ці умови щодо одностороннього збільшення відсоткової ставки і пені погоджувався позичальник. Тому відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України така одностороння зміна відсоткової ставки є незаконною та не може бути врахована при розрахунку заборгованості. Із цих же підстав незаконним є застосування у розрахунку заборгованості відсоткової ставки 43,20 %. Із цих же підстав нарахування пені є неправомірним. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова ВСУ 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15). З урахуванням викладеного, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною відсотковою ставкою, зміненою позивачем в односторонньому порядку, а також у частині нарахування пені суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як достатній доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 01.09.2014 по 31.03.2018 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30% річних без врахування її односторонньої зміни банком. Тому розмір заборгованості за процентами за цей період складає 3267,50 грн. (розрахунок за період з 01.09.2014 по 31.03.2018: 3000,00 грн. (заборгованість за тілом кредиту) / 100 х 30,00 (річна процентна ставка) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 1307(дні прострочення з 01.09.2014 по 31.03.2018) = 3267,50 грн.). До цієї суми слід додати суму заборгованості за процентами за період з 18.07.2012 по 29.08.2014, яка згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості складає 173,41 грн. Тому загальна сума заборгованості зі сплати процентів за кредитом складає 3440,91 грн. Враховуючи те, що [PERSON] не виконала передбачені договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягає задоволенню частково. Разом з тим, у стягненні заборгованості за пенею слід відмовити з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Водночас, договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Таке тлумачення закону відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 та у постанові Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц. Оскільки за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором даним рішенням стягується штраф, як вид цивільно-правової відповідальності, то у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також, відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Окрім цього, пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Судом визначено, що сума невиконаного зобов'язання складає 3000,00 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) + 3440,91 грн. (заборгованість за процентами за користування кредитом) = 6440,91, а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 6440,91/100х5%=322,04 грн. Загальна сума заборгованості по штрафу таким чином складає 500 грн. (фіксована складова) + 322,04 грн. (процентна складова) = 722,04 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом, відсотками та штрафами таким чином складає 7162 грн. 95 коп. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 233,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial