Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач в жовтні 2014 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15 липня 1998 року Відділом РАГС Мінського району м. Києва між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб. Неповнолітніх дітей від шлюбу не має. В обґрунтування позову вказав на те, що спільного життя з відповідачкою не склалось через різні життєві принципи та ставлення до сімейного життя, пославшись на те, що шлюбні відносини припинені з лютого 2014 року, та з цього часу вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, з огляду на це вважав збереження сімейних відносин не можливим. В ході розгляду справи позивач підтримав свої вимоги та просив їх задоволення, пославшись на те, що відповідачкою порушено подружню вірність, а тому з 07.02.2014 року він проживає окремо від відповідачки разом з спільною з [PERSON] повнолітньою донькою [PERSON], [INFO]. Представник відповідача проти позову заперечувала, пославшись на те, що позов заявлений з формальних підстав, суд має упереджене відношення до відповідачки, оскільки судом наданий мінімальний строк для примирення. Крім того, вказала, що позивачем не надано доказів порушення відповідачкою подружньої вірності. Виходячи із наведених обставин, у задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить із наступного. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засідання сторони перебувають у шлюбі з 15.07.1998 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м.Києва, актовий запис № 815. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Встановлено, що з 07 лютого 2014 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року за клопотанням представника відповідача судом сторонам наданий строк для примирення терміном 1 місяць. Після відновлення провадження у справі у зв"язку із закінченням терміну на примирення, позивач наполягав на розірванні шлюбу у судовому засіданні. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.Таким чином, зважаючи , що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачкою, суд вважає, що збереження сімї сторін є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. При цьому задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із того, що в ході розгляду справи не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам на максимальний терміні дійсно допоможе збереженню сім`ї, а розірвання шлюбу буде суперечити моральним засадам суспільствата інтересам однієї із сторін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved