Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 листопада 2017 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітню дочку [PERSON], [INFO], у розмірі 800 гривень 00 копійок щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду про розірвання шлюбу, а саме з 18.07.2017 року, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 800 гривень щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, а саме до 26 квітня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 05 травня 2015 року, за час якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2017 року Київським районним судом міста Одеси шлюб між ними розірвано. Позивач зазначила, що з позовом про розірвання шлюбу звернувся відповідач 18.07.2017 року, в якому зазначив, що стосунки між ними вже були припинені. Позивач також зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а вона на цей час не працює, оскільки доглядає за малолітньою дитиною, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину та на свою користь до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.12.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02.02.2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, однак 29.05.2018 року надала до суду заява, в якій позивач позов підтримала, просить суд його задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується підписом відповідача на поштовому повідомленні разом з рекомендованим листом, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сімї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.17), [PERSON], [INFO], з 25 червня 2007 року зареєстрований за адресою: [INFO], гурт., та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на імя [PERSON]. У звязку з чим, судом встановлено, що [PERSON] повторно не зявився в судове засідання, про дату, час і місце проведення яких повідомлявся належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 07 травня 2015 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №668. За час перебування у шлюбі, сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами по справі, розірваний рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2017 року по справі №520/8347/17, яке набрало законної сили 06 жовтня 2017 року. Судом встановлено, що позивач є матірю, а відповідач [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання їх спільної малолітньої дочки, у звязку з чим вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час вирішення розміру аліментів до стягнення судом враховується, що з позовом про розірвання шлюбу, за наслідком якого 25 вересня 2017 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення по справі №520/8347/17 про розірвання шлюбу між сторонами по справі, звернувся до суду відповідач [PERSON] саме 18 липня 2017 року. У вказаному позові, станом на 18 липня 2017 року, позивач особисто визнав, що згоден сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно. При викладених обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на малолітню дочку [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень 00 копійок щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,до досягнення дитиною повноліття, а саме до 23 квітня 2034 року. Щодо початкового строку для стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. З наданих до суду документів вбачається, що з позовом про розірвання шлюбу, за наслідком якого 25 вересня 2017 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення по справі №520/8347/17 про розірвання шлюбу між сторонами по справі, звернувся до суду відповідач [PERSON] саме 18 липня 2017 року. У вказаному позові, станом на 18 липня 2017 року, позивач особисто визнав, що шлюбні відносини між ними не підтримуються та він згоден сплачувати аліменти. Вказані обставини підтверджують, що з вказаного періоду, а саме 18 липня 2017 року, стосунки між сторонами були вже припинені та [PERSON] мав намір сплачувати аліменти, що в свою чергу спростовує обставини саме такої сплати. У звязку з чим, суд вважає в цій частині вимоги позивача обґрунтованими та за можливе визначити строк початку стягнення аліментів з урахуванням минулого періоду, а саме з 18 липня 2017 року. Одночасно суд вважає за доцільне розяснити сторонам по справі, що у відповідності до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також судом встановлено, що малолітня дочка [PERSON], [INFO], мешкає разом з матірю [PERSON], перебуває на її утриманні, на теперішній час відповідач не надає матеріальну допомогу на підтримання позивача, тому позивачка була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі ст. 75 СК України, дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. При викладених обставинах суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів в твердій грошові сумі у розмірі 800 гривень щомісячно від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду, а саме з 17 листопада 2017 року та до досягнення [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, а саме до 23 квітня 2019 року, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved