Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

До суду звернувся з позовом представник позивача адвокат [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог представником позивача наведені слідуючі підстави у позовній заяві. 06 серпня 2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем - [PERSON], який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 28.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, позивачу залишено дівоче прізвище - [PERSON]. За час шлюбу у позивача та відповідача народився син, [PERSON], [INFO], який має статус дитини-інваліда з народження. Дитина має тяжке захворювання, зокрема ДЦП, подвійна геміплегія, затримка психічного та мовленнєвого розвитку, епілептичний синдром у вигляді вторинно-генералізованих припадків. Дитина перебуває у тяжкому стані, їй вже майже 2 роки та 5 місяців, але вона не перевертається, не сідає, не сидить, не повзає. Для лікування та реабілітації сина позивач вимушена витрачати значні кошти на різні лікарські препарати, медичні послуги. Оскільки реабілітація та нагляд проводиться періодично в містах Києві та Чернігові, то позивач також вимушена витрачати кошти на пальне для автомобіля, яким дитину вона доставляє до лікарні чи реабілітаційного центру. Окрім того, через тяжке захворювання дитина позивача часто хворіє на вірусні інфекції, які дуже тяжко переносить та які також потребують довгого лікування. В 2015 році син позивача проходив курс реабілітації в Українському медичному центрі реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи (м. Київ, з 09.02.2015 по 05.03.2015) та в обласному центрі соціальної реабілітації дітей-інвалідів (м. Чернігів, з 18.05.2015 по 05.06.2015). Починаючи з 26 грудня 2014 року по 17 липня 2015 року витрати, повязані з хворобою дитини, склали 5517 гривень 79 копійок. З них, витрати на лікування - 3107 гривень 57 копійок, витрати на пальне для автомобілів - 2410 гривень 22 копійки. У позовній заяві представник позивача констатує вимоги статті 185 Сімейного Кодексу України. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 2758 гривень 90 копійок. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позов з підстав наведених у позовній заяві. З приводу витрат на паливо за 17 березня 2015 року в сумі 299 гривень 71 копійку та за 10 липня 2015 року пояснив, що це витрати на поїздки до міста Чернігова. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково та показав, що витрати на медикаменти повністю підтверджуються документально, тому у цій частині позову вимоги визнаються. Витрати, на паливо яке використовувалось на поїздки до міста Чернігова за 17 березня 2015 року -299 гривень 71 копійку та за 10 липня 2015 року -199 гривень 95 копійок не підтверджені доказами - з якою метою були здійснені поїздки, до кого, які підтверджуючі документи це доводять. На думку представника відповідача у частині вимог про стягнення витрат на паливо слід виключити - 299 гривень 71 копійку та 199 гривень 95 копійок. У іншій частині вимоги задовільнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та повністю погоджується з позицією свого представника. Допитаний свідок [PERSON] показала, що вона є матірю позивача [PERSON]. Вона змушена їздити разом з донькою до лікарів з хворою малолітньою дитиною, тому їй добре відомі витрати на лікування та на паливо для транспорту яке приходиться наймати. За порадою лікарів малолітню дитину слід перевозити у автомобілі , а не у транспорті загального користування. Витрати перевищують заявлену суму у позові, тому що приходиться платити ще водію автомобіля. Їм допомагають сусіди, знайомі, а батько відповідач по справі не приймає участі у цих витратах. Відповідно до предоставлених квитанцій від 17.03.2015 року - 299 гривень 71 копійку та від 10 .07.2015 року -199 гривень 95 копійок вона не може конкретно згадати про ці поїздки, лише стверджуючи може сказати , що приходиться їздити дуже часто до міста Києва, та до міста Чернігова до лікарів по різним питанням. Документи, які б підтверджували що у зазначені дати 17.032015 року та 10.07.2015 року вони були у медичних закладах відсутні. Суд, заслухавши сторони по справі та свідка, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги задовольнити частково з огляду на такі підстави. По справі у судовому засіданні доведені доказами витрати на медичні препарати та витрати на пальне. Не викликає сумніву у витратах на медичні препарати 3107 гривень 57 копійок, які доведені документально - даними предоставлених суду квитанцій. Суть спірних вимог між сторонами зводиться до суми витрат на пальне за 17.03.2015 року -299 гривень 71 копійку та за 10.07.2015 року -199 гривень 95 копійок всього на суму 499 гривень 66 копійок. У судовому засіданні не доведено доказами зазначена сума витрат на пальне за вищевказані дати, тому у цій частині стягнення витрат слід відмовити. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Загальна сума додаткових витрат , з відрахуванням витрат на паливо 499 гривень 66 копійок, складає 5018 гривень 13 копійок ( 5517 гривень 79 копійку - 499 гривень 66 копійок = 5018 гривень 13 копійок). Відповідно половина суми, яка підлягає стягненню -2509 гривень 06 копійок. Сторони звільнені від сплати судового збору на підставі вимог пункту 9 статті 5 Закону України " Про судовий збір " у зв"язку з тим, що сторони є законними представниками дитини інваліда від народження. На підставі викладеного,

Outcome: partial