Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до [PERSON] та просить виселити її з квартири [ADDRESS], без надання їй іншого жилого приміщення. Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 24.07.13 року №23/37 «Про врегулювання деяких питань, пов'язаних з комунальною власністю територіальної громади міста», Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради визначений уповноваженою особою по здійсненню дій щодо розподілу та надання житла відповідно до чинного законодавства. На виконання вищевказаних повноважень Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради вимушений звернутися до суду за захистом прав територіальної громади міста Дніпропетровська, у зв'язку з протиправними діями Відповідачки, яка самоправно вселилася до житлового приміщення, яке належить до комунальної власності. Так, листом від 23.08.2013 року № 263 КП «ЖЕП №8» Дніпропетровської міської ради повідомив Позивача про вільний житловий фонд повторного заселення, зокрема щодо квартири [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до акту №18 від 04.09.2013 року, складеного працівниками КП «ЖЕП №8» Дніпропетровської міської ради про проведену перевірку на наявність фактичного мешкання осіб у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] (надалі - спірна квартира) встановлено, що зазначену квартиру без реєстрації та без укладеного договору житлового найму займає відповідачка, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Вперше відповідачка вселилася у спірну квартиру на підставі ордера від 21.10.1988 року № 5310. Відповідно до вказаного ордеру[ADDRESS] було надано у користування [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] (дружина), [PERSON] (син). Про смерть сина Відповідачка повідомила працівників КП „ЖЕП №8" під час проведення останніми огляду стану приміщення, який зафіксований актом №18 від 04.09.2013 року. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] померли, а [PERSON] (Відповідачка) втратила право користування спірною квартирою у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення. Факт вибуття підтверджується наступним. Так, відповідно до картки прописки Відповідачка зареєстрована та проживала у спірній квартирі з 22.06.1988 року по 15.08.2003 року. Про вибуття зі спірної квартири зокрема свідчить штамп про зняття з реєстраційного обліку із відміткою, що Відповідачка вибула на постійне місце проживання до приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується доданою до позовної заяви картою прописки Відповідачки. 19.08.2003 року відповідачка зареєструвала своє постійне місце проживання у квартирі, розташованій за адресою [ADDRESS], а відтак, втратила право проживання у спірній квартирі з моменту вибуття. Однак пізніше, проживаючи та будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS], Відповідачка самовільно вселилася у спірну квартиру. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Згідно до її письмового пояснення, надісланого на адресу суду через представника третьої особи - органу соціального захисту населення Жовтневої у м. Дніпропетровську ради, відповідачка є самотньою особою похилого віку ([INFO]), на виклики до суду з'явитися не може, оскільки здатна пересуватися лише в межах квартири через вади здоров'я, продукти харчування та предмети першої необхідності отримує через соціального робітника. В квартирі [ADDRESS] вона, відповідачка, ніколи не проживала, ця квартира залишилася їй у спадок після померлої сестри. Зареєструватися у цій квартирі вона була змушена задля зменшення витрат по сплаті комунальних послуг через скрутне матеріальне становище: утримувати дві квартири на пенсію сім'ї, що складалася на той час з двох пенсіонерів та сина-інваліда 1 групи [PERSON], вони з чоловіком були не здатні. Вона ж, відповідачка, має статус учасника Великої Вітчизняної війни, а відповідно, - 50% знижку на оплату комунальних послуг, тому порадившись із чоловіком (нині покійним), вони й вирішили, що їй треба прописатися (зареєструватися) у спадковій квартирі, хоча фактично вона туди не переїжджала та ніколи там не жила. На теперішній час в зазначеній квартирі [ADDRESS] проживає старший син відповідачки [PERSON], [INFO], який страждає на психічне захворювання та перебуває з цього приводу на обліку у психоневрологічному диспансері, та з яким відповідачка не має ніякого зв'язку, а вона - у спірній квартирі [ADDRESS], в яку вселилася згідно до ордеру ще у 1988 році та з того часу постійно в цій квартирі й мешкає. За життя чоловіка, коли вона, відповідачка, ще була прописана (зареєстрована) у цій квартирі, вони подавали документи на її приватизацію до ЖЕКу, але через юридичну необізнаність не довели цю справу до кінця, а документи на приватизацію, як з'ясувалося згодом, працівники ЖЕКу втратили. Згідно до цього письмового пояснення, відповідачка не претендує на спірну квартиру [ADDRESS], в якій вона прожила 25 років, але проти задоволення позову щодо її виселення заперечує через фізичну неможливість виселятися з цієї квартири та свою безпорадність, просить надати їй можливість закінчити своє життя за цим місцем мешкання (а.с.60). Прокурор та представники органу опіки та піклування Жовтневої у м. Дніпропетровську ради, управління праці і соціального захисту населення Жовтневої у м. Дніпропетровську ради «Про виселення без надання іншого жилого приміщення» проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на похилий вік відповідачки, стан її здоров'я та обставини справи. Третя особа - комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №8» Дніпропетровської міської ради надіслало до суду заяву про розгляд справи за відсутність її представника, просить винести рішення на розсуд суду (а.с.35). Вислухавши Сторони, дослідивши докази, надані Сторонами по справі з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, судом встановлено такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини: Відповідачка вселилася у спірну квартиру на підставі ордера від 21.10.1988 року №5310. Відповідно до вказаного ордеру, квартиру [ADDRESS] було надано у користування [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON] - дружина, [PERSON] - син (а.с.7). При цьому, згідно до карток прописки, усі ці особи були зареєстровані в спірній квартирі 22.11.1988 р., [PERSON] помер [INFO] р., у зв'язку з чим був знятий з реєстрації в цій квартирі 15.01.2013 р., а [PERSON], бучі інвалідом 1 групи (а.с.8-9) теж помер [INFO] р. у зв'язку з чим, теж був знятий з реєстрації. Відповідачка ж, 15.08.2003 р. знята з реєстрації у зв'язку із вибуттям в квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Факт смерті [PERSON] [INFO] р. підтверджується також копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції [INFO] р. (а.с.11, 58). Факт смерті [PERSON] [INFO] р. підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 01.02.2013 р. (а.с.57). Відповідно до актів від 04.09.2013 року та від 22.01.2014 р., складених працівниками КП «ЖЕП №8» Дніпропетровської міської ради про проведену перевірку на наявність фактичного мешкання осіб у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] встановлено, що зазначену квартиру без реєстрації та без укладеного договору житлового найму займає відповідачка, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. В квартирі знаходяться особисті речі відповідачки (а.с.13, 14). Згідно до листа управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, на виконання ухвали суду щодо обстеження умов проживання відповідачки, 3 березня 2014 року працівниками управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради спільно з працівниками територіального центру обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради було здійснено обстеження умов проживання [PERSON] за місцем її фактичного місця проживання за адресою: [ADDRESS]. За результатами обстеження встановлено, що [PERSON] має статус учасника війни (посвідчення серія [NUMBER]), мешкає у вказаній квартирі з 1988 року на підставі ордеру, виписаного на її чоловіка - [PERSON], [INFO], молодшого сина, [PERSON], [INFO] та на неї. Чоловік помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]), молодший син помер [INFO] р. (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]). Відповідно до довідки, наданої КП «ЖЕП №8» від 07.01.2014 року з 31 січня 2013 року [PERSON] у вказаній квартирі мешкає одна. [PERSON] пересуватися може лише у межах квартири тому, за місцем фактичного проживання, було взята на обслуговування територіальним центром обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради. Під час обстеження [PERSON] вільно висловлювала свої думки, адекватно відповідала на всі питання, ознак щодо неможливості усвідомлювати значення своїх дій і керуватися ними не виявляє [PERSON] прийняла спадщину на квартиру [ADDRESS] та була там зареєстрована у 2003 році. За вказаною адресою вона ніколи не проживала, так як до своєї смерті там мешкала її померла сестра та родичі сестри, а після смерті сестри так і залишилася проживати за адресою: [ADDRESS] (а.с.53). Згідно до копії паспорту [PERSON], 22.06.1988 р. вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS], але 15.08.2003 р. вона була знята з реєстрації в цій квартирі та 19.08.2003 р. зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.55). Згідно до копії посвідчення серія [NUMBER], відповідачка має статус учасника війни (а.с.56). Згідно довідки КП «ЖЕП №8» Дніпропетровської міської ради, з [INFO] р. по теперішній час в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрованих немає (а.с.59). Згідно довідки територіального центру обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, відповідачка знаходиться на обслуговуванні відділення надання допомоги на дому цієї установи з 01.12.2006 р. по теперішній час (а.с.61). Згідно до акту обстеження комісії управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, відповідачка з 1988 року постійно мешкає у спірній квартирі за адресою [ADDRESS], там же знаходяться її речі, а в квартирі [ADDRESS] вона ніколи не проживала (а.с.62). Згідно до довідки Дніпропетровського МБТІ, квартира [ADDRESS] належить відповідачці на підставі свідоцтва про спадщину від 12.06.2003 р., відомості про належність квартири за адресою [ADDRESS] відсутні через вилучення інвентарної справи прокуратурою Дніпропетровської області на підставі листа №06/3-208 вих-13 від 22.05.2013 р. (а.с.74). Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо належності квартири [ADDRESS] та квартири за адресою [ADDRESS], - відсутні (а.с.77-78, 81-82). Згідно до листа опікунської ради Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, представниками Органів опіки та піклування Бабушкінської та Жовтневої районних у місті рад проведено обстеження квартири [ADDRESS], під час виходу на місце за цією адресою, двері ніхто не відчинив. Зі слів мешканки квартири № 12, чоловік, який мешкає в квартирі № 14, веде себе неадекватно, дуже голосно розмовляє, чим лякає сусідів (а.с.89). Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський спеціалізований психоневрологічний центр» Дніпропетровської ОДА, старший син позивачки, що наразі мешкає в квартирі [ADDRESS] [PERSON] [INFO], знаходився на обліку лікаря-психіатра у цьому закладі з 1972 р. з діагнозом «Шизофренія», в 1994 р. був знятий з обліку у зв'язку з переїздом в м. Гурхуф АР Крим (а.с.100). Крім того, з метою встановлення документального підтвердження належності на теперішній час спірної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], судом вживалися заходи щодо з'ясування місцезнаходження інвентарної справи, вилученої прокуратурою Дніпропетровської області на підставі листа №06/3-208 вих-13 від 22.05.2013 р. з Дніпропетровського МБТІ: виносилася відповідна ухвала про витребування доказів та надсилалися відповідні запити до прокуратури Дніпропетровської області та прокуратури м. Дніпропетровська, але запитуваної інформації надано не було (а.с.93-94, 96, 98, 111). Згідно до довідки комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Жовтневого району, станом на 27.11.1991 р. квартира, розташована за адресою [ADDRESS], перебувала на балансі цього підприємства, що мало тоді назву Житлово-експлуатаційне об'єднання Жовтневого району (а.с.121). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.1,4 ст.311 ЦК України, житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч.1 ст.382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до ст.1 ЖК УРСР, громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.65 ЖК УРСР, Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У відповідності до ст. 107 ЖК разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму не розривається, а член сім'ї, який вибув на постійне проживання в інше місце, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч.1, 2 ст.109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до п.3,5,6 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. N 35 - місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. - Реєстрація передбачає внесення до паспортного документа та адресно-довідкової картотеки, яку веде уповноважений орган, відомостей про місце проживання фізичної особи. - Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, у разі зміни місця проживання зобов'язані подати для реєстрації у 10-денний строк після прибуття на нове місце проживання документи відповідним житлово-комунальним підприємствам органів місцевого самоврядування, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, житлово-будівельним кооперативам, об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку та молодіжним житловим комплексам, що самостійно здійснюють обслуговування будинків, уповноваженим особам у сільських, селищних радах, житлово-комунальним органам, що обслуговують відомчий житловий фонд, у тому числі військові містечка, інші об'єкти і території (далі - житлово-комунальні підприємства). Таким чином, обов'язок зареєструватися за новим місцем проживання протягом 10 днів виникав лише у осіб, які змінили місце проживання. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, з аналізу наданих доказів, суд погоджується з доводами представника позивача, викладеними ним у його письмових поясненнях (а.с.117-119) про те, що увесь житловий фонд, що існував на території відповідних територіальних громад на час набуття Україною незалежності, перейшов у комунальній власність з 1991 року. Водночас, суд дійшов висновку про те, що наявними у справі доказами не доведено, що спірна квартира, розташована за адресою [ADDRESS], є власністю позивача на теперішній час, оскільки відповідних документальних відомостей суду не надано. Суд не може покласти в основу прийняття рішення відомості, що містяться у довідці про перебування спірної квартири на балансі комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Жовтневого району, що мало тоді назву Житлово-експлуатаційне об'єднання Жовтневого району станом на 27.11.1991 р., оскільки документального підтвердження незмінності приналежності зазначеної квартири з того часу до теперішнього часу, суду не надано. У відповідність до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд доходить до висновку про те, що позивачем не доведено свого права, як власника спірної квартири, вимагати виселення з неї відповідачки, передбаченого ст.387 ЦК України, згідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та ст.391 ЦК України, згідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Окрім того, наданими доказами спростовується твердження позивача й про те, що відповідачка вибувала зі спірної квартири у 2003 році, а потім самоправно вселилася в неї знову. Так, її пояснення про те, що вона ніколи не переїжджала зі спірної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] в квартиру [ADDRESS] для проживання, підтверджуються не тільки вищезгаданим актом обстеження комісії управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, яким встановлено, що відповідачка з 1988 року постійно мешкає у спірній квартирі за адресою [ADDRESS], там же знаходяться її речі, а в квартирі [ADDRESS] вона ніколи не проживала (а.с.62), але й довідкою територіального центру обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, згідно до якої відповідачка знаходиться на обслуговуванні відділення надання допомоги на дому цієї установи з 01.12.2006 р. по теперішній час (а.с.61). Тобто, знявшись з реєстрації у спірній квартирі у 2003 році, відповідачка продовжувала проживати в ній без реєстрації, але з дозволу квартиронаймача - свого чоловіка [PERSON], якому спірну квартиру [ADDRESS] було надано у користування на підставі ордеру від 21.10.1988 року № 5310. Доказів того, що відповідачка усі ці роки проживала в спірній квартирі без дозволу квартиронаймача, суду не надано. При цьому, в силу ч.1 ст.64 ЖК УРСР, відповідачка, як член сім'ї наймача, що проживає разом з ним, за життя свого чоловіка, користувалася нарівні з наймачем усіма правами і несла усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови N2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Виходячи з наведеного, член сім'ї наймача, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це, й встановленню в такому випадку підлягають лише обставини й факти, що свідчать про обрання такою особою іншого постійного місця проживання. З цього роз'яснення Пленуму Верховного Суду України випливає, що сама по собі прописка особи за іншою адресою, без фактичного виїзду з попереднього місця проживання, не утворює ознак вибуття особи на інше постійне місце проживання та, відповідно, така поведінка особи не підпадає під дію ст.107 ЖК УРСР. Проживання особи без реєстрації (прописки), може мати ознаки адміністративного проступку, передбаченого ст.197 КУпАП, але не у кожному випадку подібне проживання тягне за собою визнання особи такою, що самоправно вселилася у житлове приміщення. В даному ж випадку право на проживання у спірній квартирі у відповідачки збереглося навіть після її виписки (зняття з реєстрації) з цієї квартири у 2003 році під час її проживання разом із своїм чоловіком - квартиронаймачем, аж до моменту його смерті. Що стосується подальшого проживання відповідачки у спірній квартирі, після смерті її чоловіка - квартиронаймача, то чинне житлове законодавство не містить прямих вказівок на неодмінність припинення права на проживання в такій квартирі членів сім'ї померлого квартиронаймача, як, наприклад, вказує на подібні випадки ст.99 ЖК УРСР щодо втрати за таких умов права на проживання піднаймачами: «Піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення». Навпаки, системний аналіз вищенаведених законодавчих норм, дозволяє прийти до висновку, що як за життя квартиронаймача, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, так і у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення, право вимагати визнання його наймачем належить будь-якому членові сім'ї померлого наймача. Пасивна поведінка відповідачки у цьому питанні пов'язана, перш за все, із її безпорадним станом через її похилий вік та хвороби. Не в останню чергу на це впливає й її юридична необізнаність та байдужість до формальної сторони питання через втрату соціальної активності з зазначених причин, але це зовсім не вказує на наявність підстав для її виселення, як того вимагає позивач, оскільки доказів відмови позивачки від укладення договору найму спірного житлового приміщення, суду не надано. За таких обставин, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність у відповідачки права на проживання у спірній квартирі, що розташована за адресою [ADDRESS] та права на укладення договору її найму з власником цієї квартири. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні. У відповідність до ст.88 ЦПК України. судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed