Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

У червні 2016 року ПАТ «Кредобанк» звернулось до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.03.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про встановлення ліміту кредитування №4872211, згідно якого відповідачу було встановлено ліміт кредитування в сумі 9105,59 грн. Кредитні кошти надавалися відповідачу в безготівовій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. За користування кредитом відповідач зобов"язувався сплачувати позивачу відсотки у розмірі 30,00% річних. Проте, станом на 10.06.2016 року заборгованість за договором відповідачем не погашена. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором №4872211 від 24.03.2015 року в сумі 11 898,17 грн., яка складається з: 9105,59 грн. - неповернута сума кредиту; 1946,65 грн. - прострочені відсотки; 345,44 грн. - нараховані відсотки, 276,49 грн. - комісія; 224,00 грн. - пеня та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 24.03.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №4872211 про встановлення ліміту кредитування, відповідно до умов якого, відповідачу було встановлено ліміт кредитування в сумі 9105,59 грн. Відповідно до п. 1.16 договору, за користування кредитом, отриманого по цьому договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із розрахунком, заборгованість відповідача за договором, станом на 11.05.2016 року становить 11 898,17 грн., яка складається з: 9105,59 грн. - неповернута сума кредиту; 1946,65 грн. - прострочені відсотки; 345,44 грн. - нараховані відсотки, 276,49 грн. - комісія; 224,00 грн. - пеня. Пунктом 1.30 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п. 1.14 цього договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved