Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

у січні 2020 року Державне житлово - комунальне підприємство НАН України звернулося у суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] у відповідних частинах на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.03.2010 р. Другою київською державною нотаріальною конторою, зокрема [PERSON] належить 9/10 частин квартири, а [PERSON] - 1/10 частина. Тому, на думку позивача, у відповідачів виникло зобов`язання щодо сплати відповідних комунальних платежів у відповідних частках. Зі свого боку позивач виконує свої обов`язки в повному обсязі, надавши відповідні комунальні послуги. Проте відповідачі своїх обов`язків по сплаті комунальних послуг не виконали, що призвело до виникнення заборгованості. З цього приводу ДЖКП НАН України звернулося до відповідачів з проханням про погашення боргу, або укладенням договору реструктуризації. Відповідачі ухиляються від зазначених пропозицій. За таких підстав, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 28 415,53 грн. та з [PERSON] - заборгованість в розмірі 2 873,11 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 19) Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020 року позов Державного житлово-комунального підприємства НАН України задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 28 415,53 грн., з [PERSON] - 2 873,11 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. 19.10.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду залишено без руху. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року заяву відповідача [PERSON] задоволено, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020 року, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.11.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. в якому остання зазначила про те, що належну їй 1/10 частину квартири [ADDRESS] останньою 13.08.2010 року було відчужено на користь [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Шокун Є.М. за реєстровим номером 1-550. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з неї заборгованості. 01.0.2021 року від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність представника позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2021 року зобов?язано посадових осіб Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надати Голосіївському районному суду м. Києва засвідчену належним чином копію договору дарування, посвідченого 09.04.2010 року Київською державною нотаріальною конторою № 5, на підставі якого 9/10 частин квартири [ADDRESS] , належить [PERSON] 23.03.2021 року на адресу суду надійшла засвідчена належним чином копія договору дарування, посвідченого 09.04.2010 року Київською державною нотаріальною конторою № 5, на підставі якого 9/10 частин квартири [ADDRESS] , належить [PERSON] 12.04.2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежних відповідачів, в якому представник позивача просив замінити первісних відповідачів у справі на нових - власників квартири [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] . Також, одночасно із поданим клопотанням, представником позивача подано позовну заяву у новій редакції до відповідачів [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні 20.05.2021 року судом здійснено заміну первісних відповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] на нових - власників квартири [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] 22.06.2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. 22.06.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог Державного житлово-комунального підприємства НАН України до [PERSON] 22.06.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог Державного житлово-комунального підприємства НАН України до [PERSON] . У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримав подану заяву, просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог Державного житлово-комунального підприємства НАН України до нього, у зв?язку із чим частково задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд надходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24 березня 2010 року Другою київською державною нотаріальною конторою, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] у наступних частинах: [PERSON] - 9/10 частин квартири, [PERSON] - 1/10 частина квартири (а.с. 5). В подальшому, 09.04.2010 року [PERSON] відчужено 9/10 частин належних йому квартири на користь [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом П?ятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-275 (а.с. 129). Крім того, 13.08.2010 року [PERSON] відчужено 1/10 частину належної йому квартири на користь [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Шокун Є.М. за реєстровим номером 1-550 (а.с. 96). Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, що станом на 01 жовтня 2019 року складає у [PERSON] - 28 415,53 грн., у [PERSON] - 2 873,11 грн. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунки заборгованості (а.с. 145-150). Згідно статті 66-68 ЖК України, п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою КМУ № 572 від 08.10.1992р., власник (користувач) квартири зобов`язаний своєчасно вносити платежі на покриття витрат житлово-комунального підприємства по експлуатації та капітальному ремонту житлового будинку, утримання прибудинкової території, та плату за комунальні послуги. Відповідно до 14 Правил плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водовідведення і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. У п. 17 зазначених правил передбачено, що власники та наймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонту будинку. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Суд вважає необхідним зазначити, що судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вказував позивач, заборгованість, яку слід стягнути з боржників, складає заборгованість за житлово-комунальні послуги. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачам як власникам вказаної житлової площі. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунками. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України. Разом з тим, з наданих позивачем розрахунків заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг вбачається, що останні складені за період з лютого 2011 року по жовтень 2019 року, а з даним позовом до суду позивач звернувся 17 січня 2020 року. Відповідачі подали до суду заяви, в яких просять відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності за вимогами позову. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відтак, на думку суду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню лише в межах строку позовної давності, тобто з 17 січня 2017 року. Приймаючи до уваги розрахунки, викладені у довідках про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг, перевіривши вказані розрахунки, суд надходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1 230,94 грн. Заборгованість відповідача [PERSON] становить 3 917,65 грн., однак, враховуючи межі заявлених позовних вимог, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість на користь позивача у розмірі 2873,11 грн. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. 444 ЦПК України задовольнити заяву [PERSON] , стягнувши на її користь з Державного житлово-комунального підприємства НАН України 369 грн. перерахованих на витрати виконавчого провадження № 62405547 від 14.08.2020 р. Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМРУ МЮ (м. Київ), 420,20 грн. судового збору, сплаченого нею за подання заяви про перегляд заочного рішення. (а.с. 110) Зобов"язати посадових осіб Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути (03022 м. Київ, вул. Ломоносова, 22\\15, ЄДРПОУ 34999976) [PERSON] 1 403,60 грн., які перебувають на депозитному рахунку відділу. (а.с. 108)

Outcome: partial