Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Фірма верхнього одягу «ФЕЯ» (далі - ПАТ «ФЕЯ») про зміну запису в трудовій книжці. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона працювала у відповідача з 1998 року, на посаді начальника експериментального цеху з 2002 року. 02 грудня 2013 року на підставі наказу №93/1-к була звільнена із займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини. Не погодившись із своїм звільненням вона оскаржила його до суду. І рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 04 квітня 2014 року, яке в подальшому було залишено без змін апеляційним судом Донецької області її було поновлено на роботі з 07 квітня 2014 року. Наказом № 15 від 07.04.2014 року відповідач скасував наказ про її звільнення від 02.12.2013 року і поновив на роботі з 07.04.2014 року, про що зроблено запис в її трудовій книжці за № 31. А перед цим 24.04.2014 року до її трудової книжки був внесений запис № 30 «Запис під № 29 є недійсним, поновлена на попередній работі з 07.04.2014 року на посаді начальника експерементального цеху». Після цього вона зверталася до відповідача з письмовими заявами 25.04.2014 року та 16 вересня 2014 року, в яких звертала увагу відповідача на те, що запис про її поновлення на роботі зроблений з порушенням. 15 вересня 2014 року вона була звільнена з посади за п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю і 22.09.2014 року отримала свою трудову книжку, де записом за № 31 від 07.04.2014 року, запис №30 був визнаний недійсним. Вважає ці записи такими, що зроблені з порушенням п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, вказуючи на те, що в графі № 3 трудової книжки повинно бути написано: «Запис № 30 є недійсним, поновлена на попередній роботі». Дата 07.04.2014 року повина бути видалена з графи № 3 тому, що наявність її суперечить здоровому глузду і Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Неможливо одночасно визнавати недійсним звільнення 02.12.2013 року і поновлювати на роботі тільки 07.04.2014 року. Чотири місяці з 02.12.2013 року по 07.04.2014 року, коли як вважав суд, вона була в вимушеному прогулі, в такому випадку випадають з її трудового стажу. Дата 07.04.2014 року повинна бути тільки в графі 2 трудової книжки, коли після рішення суду вона стала до роботи. Тому просить визнати запис № 31 в трудовій книжці недійсним та зобов'язати відповідача внести запис про поновлення на роботі в формулюванні «Запис за № 31 є недійсним, поновлена на попередній роботі». Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім цього, посилалася на лист Міністерства праці і соціальної політики України від 07 серпня 2007 року № 205/06/187-07 та вказала на те, що поновлення працівника на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною. Представник відповідача Романюк А.В. позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, вказавши на те, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами,згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 04.04.2014 року (залишеного без змін судом апеляційної та касаційної інстанції), позивачка має бути поновлена на роботі саме з 07.04.2014 року, а не з дати звільнення на що вона вказує в позовній заяві. Згідно зі ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування судів,а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Таким чином, ані позивачка [PERSON], ані відповідач, ні навіть суд не вправі самостійно змінювати рішення суду, яке набрало законної сили. Позивачка та її представники були обізнані із прийнятим з урахуванням обставин рішенням суду про поновлення її на роботі саме з 07.04.2014 року. Рішення ними не оскаржувалося. Наказ ПАТ «ФЕЯ» від 07.04.2014 року №15 видано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 04.04.2014 року, резолютивна частина якого містить ключове посилання на дату поновлення позивачки на роботі - «з 07 квітня 2014 року», що і знайшло відповідне відображення у тексті наказу. Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників «усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)». Аналогічне передбачено і пунктом 2.9 Інструкції, за яким «виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження». Посилання ж позивачки на п. 2.10 Інструкції як на підставу внесення запису «Запис за № 31 є недійсним, поновлена на попередній роботі» вважає неправомірним, так як ч.3 п.2.10 Інструкції подібну фразу визначено як приклад, а не як затверджену законодавством форму для внесення записів. Таким чином, підприємство вправі не дотримуватись форми викладення відомостей як того забажає працівник. У той же час, зобов'язане викладати відомості згідно із наказом, виданим у відповідності судовому рішенню. Внесений до трудової книжки запис у повній мірі відповідає чинному наказу по підприємству та резолютивній частині рішення суду. Ознак недостовірних відомостей у внесеному записі не вбачається. Таким чином, позивачкою не доведено протиправності дій відповідача, що виключає задоволення позовних вимог у зв'язку із відсутністю порушеного права. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 04 квітня 2014 року визнано незаконним і скасовано наказ ПАТ «ФЕЯ» № 93/1-к від 02 грудня 2013 року про звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України і поновлено її на посаді начальника експерементального цеху ПАТ «ФЕЯ». При цьому як свідчить абзац 3 резолютивної частини вказаного рішення суду, суд поновив позивачку [PERSON] на посаді з 07 квітня 2014 року (а.с.7). Вказане рішення суду набрало законної сили і є законним. Як свідчить ксерокопія трудової книжки [PERSON] в ній зроблені наступні записи: - за № 29 02 грудня 2013 року наступного змісту «Звільнена в зв»язку з прогулом, п.4 ст.40 КЗпП України»; - за № 30 24 квітня 2014 року наступного змісту «Запис під № 29 є недійсним, поновлена на попередній роботі з 07.04.2014 на посаді начальника експерементального цеху»; - за № 31 07 квітня 2014 року наступного змісту «Запис під № 30 є недійсним, поновлена на попередній роботі з 07.04.2014 на посаді начальника експерементального цеху» (а.с.14-16). Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Згідно з вимогами ч.5 ст.235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок працівників регулюється Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 (далі - Інструкція). Відповідно до п.2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. За п.2.9 Інструкції, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Згідно п.2.10 цієї ж Інструкції, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за Nтаким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. Отже виходячи зі змісту вказаних положень, а також враховуючи той факт, що рішенням суду, яке набрало законної сили і є обов»язковим для виконання для всіх юридичних та фізичних осіб, позивачку [PERSON] поновлено на посаді саме з 07 квітня 2014 року, суд приходить до висновку, що підстав для визнання запису № 31 в її трудовій книжці недійсним та зобов»язання відповідача внести до трудової книжки запис про її поновлення на попередній роботі без зазначення конкретної дати, у суду не має. Що ж до посилання позивачки [PERSON] на лист Міністерства праці і соціальної політики України від 07 серпня 2007 року № 205/06/187-07, то як свідчить його зміст, він дійсно містить положення щодо того, що поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною. Однак разом з цим суд зазначає, що цей лист є відповіддю на звернення, яке надійшло від народного депутата до юридичного управління Міністерства праці і соціальної політики України і містить роз»яснення щодо конкретної ситуації, лист не є законодавчим чи нормативно-правовим актом, тому не є обов»язковим для врахування при вирішенні судом даного спору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed