Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

01 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 854391/ФЛ від 17 липня 2008 року в розмірі 4 222 065,80 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 854391/ФЛ-3 від 17 липня 2008 року на земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу ПАТ «КБ «Надра» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та наданням ПАТ «КБ «Надра» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 17 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір №854391/ФЛ, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 167 832,00 доларів США, в порядку та на умовах, визначених Договором, сплачуючи відсотки за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних з терміном погашення - до 12 липня 2028 року. Станом на дату звернення з позовом відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, а саме не сплачує нараховані відсотки за користування кредитом та станом на 11 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором складає - 334 609,23 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України (12,6179 гривень за 1 долар США) складає 4222 065,80 гривень, яка складається з наступного: - заборгованості за сумою кредиту - 166 434,54 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 2 100 054,38 гривень; - заборгованості по процентам - 133 780,14 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 1 688 024,39 гривень; - пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 17 611,35 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 222 218,29 гривень; - штрафу за невиконання зобов'язань за Кредитним договором - 16 783,20 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 211 768,74 гривень. Для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 854391/ФЛ від 17 липня 2008 року сторони уклали договір іпотеки № 854391/ФЛ-3 від 17 липня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим №909. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки (земельної ділянки) на момент складання договору складала 922 995,00 гривень. 18 травня 2014 року Позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу, згідно якої позивач просив сплатити суму заборгованості, що виникла. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Згідно ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено Кредитний договір № 854391/ФЛ (надалі - Кредит), згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 167 832,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених Договором сплачуючи відсотки за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних з терміном погашення - до 12 липня 2028 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 854391/ФЛ від 17 липня 2008 року сторони уклали договір іпотеки № 854391/ФЛ-3 від 17 липня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області. Земельна ділянка належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим №909. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки (земельної ділянки) на момент складання договору складала 922 955,00 гривень. 18 травня 2014 року Позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу, згідно якої позивач просив сплатити суму заборгованості, що виникла. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що позивач виконав умови взятого на себе зобов'язання і надав відповідачу кредит у розмірі 167 832,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 17 липня 2008 року Відповідно до умов п.п. 1.3.1, 3.3.1-3.3.4 Кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця до 10 числа поточного місяця позичальник повинен сплачувати банку платежі для погашення заборгованості за кредитом, а також проценти за користування ним. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у встановленні кредитним договором строки. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого відповідно до розрахунку станом на 11 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором складає - 334 609,23 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України (12,6179 гривень за 1 долар США) складає 4222 065,80 гривень, яка складається з наступного: - заборгованості за сумою кредиту - 166 434,54 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 2 100 054,38 гривень; - заборгованості по процентам - 133 780,14 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 1 688 024,39 гривень; - пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 17 611,35 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 222 218,29 гривень; - штрафу за невиконання зобов'язань за Кредитним договором - 16 783,20 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 211 768,74 гривень. У той же час, суд вважає необґрунтованим нарахування штрафу у розмірі 16 783,20 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України складає 211 768,74 гривень з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 5.2. Кредитного договору, у разі прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п. 5.3. Кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. Однак позивач не зазначає та з матеріалів справи не вбачається у чому ж виявилося порушення відповідачем вимог п. 4.3. Кредитного договору та чи мало воно взагалі місце. До того ж, позивач вказує лише на єдине порушення відповідачем вимог кредитного договору - несвоєчасне погашення кредиту та процентів за ним, а вказаний пункт 4.3. Договору (за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4., який згідно п. 5.3. Договору не застосовується при нарахуванні санкцій за цим пунктом) взагалі цього не стосується. Що ж до п.п. 4.3.2. Кредитного договору, який зобов'язує відповідача «Суворо дотримуватися положень цього Договору, а також Договору іпотеки, визначеного п. 2.1. цього Договору»», то вказаний пункт, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на те, що позивачем не доведено інше, може поширюватися лише на порушення відповідачем вимог щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за ним. Але ж цивільно-правова відповідальність за вказане порушення передбачена п. 5.2. Кредитного договору у вигляді стягнення пені за прострочення позичальником строку сплати платежів з погашення кредиту та процентів. Отже позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов договору. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Судом також встановлено, що в забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між ВАТ «КБ «Надра» та відповідачем 17 липня 2008 року було укладено договір іпотеки № 854391/ФЛ-3, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим № 917 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,12 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області, що буде належати відповідачу на праві власності після отримання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, який буде виданий на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим № 909. У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що також передбачено умовами договору іпотеки. Пунктами 5.1 - 5.4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання строку виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, обставину, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Аналізуючи вищенаведе, суд вважає вимоги щодо визначення (нарахування) позивачем заборгованості у вигляді штрафу у розмірі 16 783,20 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України складає 211 768,74 гривень, то в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та присудження до солідарного стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 854391/ФЛ від 17 липня 2008 року в сумі 4 010 297,06 гривень. Суд вважає, що вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині, яка стосується погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 317 826,03 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (станом на 11 квітня 2014 року за 1 долар США - 12,6179 гривень) складає 4 010 297,06 гривень, та саме в цій частині слід звернути стягнення на земельну ділянку Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 3654,00 гривень, тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача. З урахуванням викладено,

Outcome: partial