Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті свого діда [PERSON], померлого [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що його діду на підставі рішення народного суду м. Слов'янська від 29 квітня 1969 року належить 51/100 частка житлового будинку [ADDRESS], з відповідною часткою господарських будівель і споруд. При житті дідусь 12.04.1989р. склав заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Слов’янської державної нотаріальної контори Семейко С.І. (реєстр № 1-1236), відповідно до якого заповів [PERSON] належну йому частку житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Після смерті діда відкрилася спадщина, яка складається з вказаної вище частки житлового будинку та господарських споруд. Приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу. Спадкоємцем після смерті діда є він - [PERSON], на підставі заповіту. При житті [PERSON] після поділу житлового будинку з господарчими спорудами на підставі рішення народного суду м. Слов'янська від 29.04.1969р. не зареєстрував його, бо на той час законодавець не визначав цього обов'язку, а на даний час його правонаступники позбавлені можливості це зробити, оскільки цивільна правоздатність особи припиняється внаслідок її смерті. Постановою приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] від 07.04.2014р. позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім'я померлого. Просить суд визнати за позивачем право власності на 51/100 частку житлового будинку [ADDRESS], з відповідною часткою господарських будівель та споруд, як на майно, отримане у порядку спадкування за заповітом після смерті його діда [PERSON], померлого [INFO] року. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач Слов’янська міська рада надала на адресу суду лист про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Діду позивача [PERSON] належить 51/100 частка будинку [ADDRESS], з відповідною часткою господарських будівель та споруд, на підставі рішення народного суду м. Слов'янська Донецької області від 29 квітня 1969 року (а.с.17,24-26). При житті [PERSON] 12.04.1989 року склав заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Слов’янської державної нотаріальної контори Семейко С.І. (реєстр № 1-1236), відповідно до якого заповів [PERSON] належну йому частку житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ( а. с. 13-14). Дід позивача - [PERSON], помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO]. ( а. с. 15). Після смерті діда відкрилася спадщина, яка складається з вказаної вище частки житлового будинку. Спадкоємцем після смерті діда [PERSON] є позивач [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 12.04.1989р. державним нотаріусом Семейко С.І. (реєстрі №1-1236) ( а. с. 13-14). Приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу. Власником іншої частини спадкового майна - 49/100 часток житлового будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2014 року, виданого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 458 ( а. с. 19-23). У статтях 13 та 41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності Основоположні принципи здійснення правочинності власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Згідно ст. 534 ЦК України ( в редакції 1963р.), кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частку одній чи декільком особам. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, на час відкриття спадщини проживав у спадковому будинку, проживає і є зареєстрованим в ньому по теперішній час, що підтверджено письмовими доказами ( а. с. 10-11,27-28,40). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї, тобто, позивач, вступивши у фактичне користування та володіння спадковим майном - є таким, що прийняв спадщину, оскільки заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків ( спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям). Ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права й обов'язки спадкодавця, які не припинилися в момент його смерті. Згідно ст. 216 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 205 від 03.03.2004р., нотаріусові для одержання свідоцтва про право на спадщину необхідно надавати правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця й витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. При житті [PERSON] після поділу житлового будинку з господарчими спорудами на підставі рішення народного суду м. Слов'янська від 29.04.1969р. не зареєстрував його, бо на той час законодавець не визначав цього обов'язку, а на даний час його правонаступники позбавлені можливості це зробити, оскільки цивільна правоздатність особи припиняється внаслідок її смерті ( ч. 4 ст. 25 ЦК України). За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця. Так, відповідно до частин 3,4 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі ( п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. В той же час, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування " при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи обґрунтованої відмови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (п.24). Постановою приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] від 07.04.2014р. позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім'я померлого (а.с.9). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до Цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна або рішень судів не була обов'язковою (лист Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Таким чином, оскільки позивач фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, фактично набув у власність в порядку спадкування за заповітом після смерті свого діда [PERSON], померлого [INFO]., 51100 частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, іншим шляхом (в органах БТІ, нотаріату тощо), ніж в судовому порядку, поновити та реалізувати свої спадкові права не має можливості, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню [PERSON] є правонаступником [PERSON], померлого [INFO]., шляхом прийняття спадщини за заповітом придбав право власності на спадкове нерухоме майно, але оформити своє право власності може тільки в судовому порядку, оскільки нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право власності відмовлено через відсутність реєстрації за спадкодавцем спадкового майна, що порушує його спадкові права. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами справ про спадкування ", якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадковим майном або його частиною, то суд по цих підставах пов'язує питання про визнання права на спадкове майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного і

Outcome: approved