Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Чечельницька районна державна адміністрація Вінницької області в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивують тим, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Мати дитини -[PERSON] померла [INFO]. На даний час дитина проживає з тіткою по материнській лінії [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання ним батьківських обов'язків, участі у вихованні та утриманні сина не бере. Враховуючи викладене просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]; призначити опікуном [PERSON] тітку [PERSON] та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи по суті, голова Чечельницької РДА надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з"являвся, про причини неявки не повідомляв . Представник виконкому Вербської сільської ради Чечельницького району [PERSON] та [PERSON] надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-АМ № 304370 виданого виконкомом Куренівської сільської ради Чечельницького району Вінницької області [PERSON] народився 18.01.2016 року та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 363865 виданого виконкомом Куренівської сільської ради Чечельницького району Вінницької області. Матеріалами справи встановлено, шо після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] усунувся від виконання батьківських обов"язків щодо виховання та утримання свого малолітнього сина [PERSON] та надав письмову згоду на проживання сина в сім"ї [PERSON]. Відповідно до наказу служби у справах дітей Чечельницької РДА № 13 від 26.10.2017 малолітній [PERSON], [INFO], був поставлений на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, з підстав проживання дитини в сім"ї, у якій батько ухиляється від виконання батьківських обов"язків . Згідно з висновком Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області від 26.02.2018 року № 3 [PERSON] фактично залишив сина тітці [PERSON], не займається вихованням дитини, не підтримує її ні матеріально, ні морально, а тому вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно матеріалів справи відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не приділяє дитині необхідної уваги та не сприяє її психічному розвитку, суд розцінює це як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дитини. При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківстких прав підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що фактично після смерті матері малолітній [PERSON] проживає в тітки [PERSON], яка має бажання його виховувати та створила необхідні умови для його проживання, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 20.09.2017, 11.10.2017, 23.02.2018. Відповідно до висновку служби у справах дітей Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області № 37 від 21.08.2017 року [PERSON] може бути потенційним опікуном, піклувальником. Враховуючи бажання та можливість [PERSON] дбати про малолітнього [PERSON], про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом, вжиття заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів дитини, суд вважає можливим призначити [PERSON] опікуном [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 183 СК України, приймає до уваги майновий стан відповідача, який є працездатною особою, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання свого малолітнього сина, не надав доказів перебування на його утриманні інших осіб, а також враховуючи інтереси дитини суд приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] аліментів на утримання його малолітнього сина [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а саме з 27.02.2018 року і до повноліття [PERSON]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за вимогу про позбавлення батьківських прав та за вимогу про стягнення аліментів - 1409 грн. 60 коп.

Outcome: partial