Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні квартирою. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з [PERSON] мають у володінні квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що він з дружиною зареєстрований у вказаній квартирі з 19 вересня 1989 року та разом з ними зареєстрований відповідач, однак останній не проживає у квартирі з 20 серпня 2013 року. Також позивач зазначає, що відповідач залишив вказану квартиру та місце перебування його невідоме. Також, у зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в даній квартирі позивачу доводиться оплачувати більшу комунальну плату, що збільшує витрати та завдає перешкоди у користуванні власністю. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, усунути перешкод в користуванні квартирою та зняти відповідача з реєстрації. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги ат просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. В судовому засіданні представник позивача та позивач повністю підтримали позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення у прессі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає з позивачем по сусідству, при цьому зазначив, що не бачив відповідача вже більше року та він не проживає з позивачем та його дружиною у квартирі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач та представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечували, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення свідка, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Вказана квартира, відповідно до ордеру на житлове приміщення №64054 серія Б, знаходиться у володінні [PERSON] (а.с.22). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є сином позивача. На час розгляду справи, у [ADDRESS] зареєстровано три особи - позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та дружина позивача - [PERSON]., що підтверджується овідкою форми № 3 від 06.01.2016 року (а.с. 7). Відповідач з серпня 2013 року в спірній квартирі не проживає, не несе витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідач добровільно залишив місце свого проживання, у зв'язку з чим втратив право користування нею. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що з серпня 2013 року відповідач у квартирі не проживає. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача, поясненнями свідка [PERSON] Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Відповідно до п. 30 (розділ «Житлове право») Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ наймачу або члену його сім'ї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК України строк, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було пред'явлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги в частині зобов'язання зняття відповідача з реєстрації. Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації. Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначене свідчить що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення, а тому у задоволенні вказаних вимог слід відмовити, у зв'язку з їх передчасністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial