Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

18 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурчак» про повернення земельної ділянки та стягнення компенсації за користування землею. 11 листопада 2013 року позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем [PERSON] і на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 2009 року, отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №926475 від 3 вересня 2009 року та є власником земельної ділянки площею 1,0848 га, що розташована на території Бурчацької сільської ради Михайлівського району Запорізької області. 2 квітня 2007 року мати позивача [PERSON] уклала договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма «Бурчак» і згідно акту передачі землі від 02.04.2007 року передала свою земельну ділянку в користування. Згідно ЗУ «Про оренду землі» договір оренди підлягає державній реєстрації, а згідно вимог ЗК України та ЦК України такий договір є укладеним з моменту такої реєстрації. У зв?язку з відсутністю такої реєстрації позивач вважає, що вказаний договір оренди землі не є укладеним. Таким чином, земельна ділянка позивача з 2007 року і по теперішній час знаходиться в користуванні ТОВ «Агрофірма «Бурчак», використовується за цільовим призначенням без достатньої правої підстави. Враховуючи викладене, позивач просить суд зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку у стані придатному для її використання та стягнути на її користь компенсацію за користування земельною ділянкою за 2010-2013 роки в сумі 2829,54 грн., а також витрати позивача на сплату судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що позивач є власником земельної ділянки, а відповідач порушує її право власності користуючись земельною ділянкою без будь-якої правової підстави і при цьому ним отримується дохід. Всупереч вимогам п.9.4 Наказу Держкомзему України № 174 від 02.07.2003 року, чинного на час укладання договору оренди землі між сторонами, обов'язок по реєстрації договорів оренди землі покладено на орендаря, проте орендар не провів Державну реєстрацію договору оренди землі, що є недотримання вимог ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» та вимогам ст. 125 Земельного Кодексу України і при цьому приступив до використання земельної ділянки, що дає підстави кваліфікувати дії відповідача, як самовільне користування земельною ділянкою, підтвердженням тому є Акт перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства від 14 червня 2013 року. З моменту передачі земельної ділянки, ТОВ «Агрофірма «Бурчак» на свій розсуд виплачує позивачу плату за користування землею, неодноразові вимоги позивача про повернення земельної ділянки не реагує. В даних правовідносинах виникли правові підстави для повернення позивачу безпідставно набутого майна та стягненню компенсації, що є платою за використання майна (землі) безпідставно придбаного без достатніх правових підстав на що вказує ст.1212 ЦК України. Розмір компенсації позивачем був розрахований відповідно до рекомендованих мінімальних розмірів орендної плати та складає 2829,54 грн. Представник відповідача Коломоєць С.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та надав письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що договір оренди землі від 2 квітня 2007 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Бурчак» дійсно не пройшов державної реєстрації, але оскільки сторонами були погоджені всі істотні умови договору він є дійсним та належним чином виконувався відповідачем. Так, ТОВ «Агрофірма «Бурчак» регулярно сплачувала орендну плату [PERSON], а потім її спадкоємцю [PERSON] На думку представника відповідача позивачем не доведений факт самовільного зайняття земельної ділянки та використання її не за цільовим призначенням, оскільки між сторонами існують договірні відносини щодо оренди земельної ділянки. Також не вірним є розрахунок компенсації проведений позивачем, через не вірне визначення грошової оцінки земельної ділянки, не правильне застосування коефіцієнту індексації та безпідставне застосування коефіцієнту, який застосовується для врахування змін у рентному доході. Крім того в судовому засіданні 2 грудня 2013 року представник позивача пояснив, що ТОВ «Агрофірма «Бурчак» не заперечує проти повернення земельної ділянки [PERSON], але не бажає нести витрати щодо юридичного оформлення передачі вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні 19 грудня 2013 року представник відповідача зазначив, що ТОВ «Агрофірма «Бурчак» погоджується повернути [PERSON] іншу земельну ділянку, посилаючись на договір обміну земельними ділянками від 2 квітня 2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав: В ході судового розгляду справи було встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №926475 від 3 вересня 2009 року, виданого на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,0848 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Бурчацької сільської ради Михайлівського району Запорізької області (а.с. 7). 2 квітня 2007 року між [PERSON] (спадкоємцем якої є позивач [PERSON]) та ТОВ «Агрофірма «Бурчак», був підписаний бланк договору оренди землі (а.с. 8-9), за умовами якого [PERSON] передала відповідачу в оренду земельну. Згідно акту приймання - передачі земельної ділянки від 2 квітня 2007 року (а.с. 10), орендодавець [PERSON] передала, а орендар ТОВ «Агрофірма «Бурчак» прийняв земельну ділянку. Відповідно до умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням для вирощування сільськогосподарської продукції. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що вказаний договір оренди землі, укладений у письмовій формі, але не пройшов державної реєстрації. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у спарі, не підлягає доказуванню. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25.12.1998р. №2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. У ч.3 ст.640 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 р., що діяла на той час) зазначається, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 6 ЗУ «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції від 01.01.2007 р., що діяла на той час) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та відповідно до ст.18 вищевказаного закону договір набирає чинності після проведення такої реєстрації. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Гарантоване право позивача порушується відповідачем, а тому підлягає судовому захисту, що передбачено ст. 3 ЦПК. Відповідно до змісту ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже вимагаючи усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки, позивач обрав законний спосіб захисту своїх майнових прав, внаслідок чого суд усуває перешкоди в користуванні власністю шляхом повернення самовільно зайнятих земельних ділянок з незаконного користування. Згідно п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 2 до Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі "Пайн Велей Девелопментс ЛТД" проти Ірландії" зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, користуватися своєю власністю, відповідачем порушені. Отже, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що договір від 2 квітня 2007 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Бурчак» не пройшов державну реєстрацію, таким чином, порушений законний порядок реєстрації договору оренди, а фактично він взагалі в установленому порядку не зареєстрований, відповідно є неукладеним. Після смерті [PERSON] договір оренди земельної ділянки між спадкоємцем [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Бурчак» не укладався. Таким чином, відповідач безпідставно користується земельною ділянкою в розмірі 1,0848 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому дана земельна ділянка підлягає поверненню її власнику - [PERSON] З цих же підстав неукладеним вважається і договір обміну земельними ділянками від 2 квітня 2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 113-114). Стосовно позовних вимог, щодо стягнення компенсації за безпідставне користування земельної ділянкою, слід зазначити наступне: В 2010 році ТОВ «Агрофірмою «Бурчак» земельна ділянка позивача звільнена від багаторічних насаджень підтвердженням тому є акт обстеження використання земель сільськогосподарського призначення земельних часток (паїв) під садами громадян на території Бурчацької сільської ради від 16.04.2013 року (а.с. 19) та акт перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства від 14.06.2013 року (а.с. 12-18). Згідно відповіді на запит, наданої ТОВ «Агрофірма «Бурчак» від 05 липня 2013 року, відповідно план-схеми земельні ділянки [PERSON] розташовані на земельному масиві № 11 (квартал). ТОВ «Агрофірма «Бурчак» здійснювало проведення робіт по розкорчуванню багаторічних насаджень та очищення ґрунту від коренів на вказаному земельному масиві в період 2009 - 2010 роках з подальшим підготуванням ґрунту для засадження повторно нового саду. Відповідно до Інвентаризації багаторічних насаджень на 01 січня 2007 року складений ВАТ «Червоний фронт» на кварталі № 11 було засаджено плодові дерева - яблуні в 1982 році в кількості 9790 штук, станом на 01 січня 2007 року підлягає списанню 5000 штук, частина яких припадала на земельні ділянки [PERSON] Дерева прийшли в непридатний для використання стан, висохлі дерева викорчувані. Таким чином, ТОВ «Агрофірма «Бурчак» заплановано в найближчі роки здійснити насадження нового саду, після приведення ґрунту у стан сприятливий для насадження плодовими деревами. В 2012 році ТОВ «Агрофірма «Бурчак» було вирощено на вищезазначеній земельній ділянці сільськогосподарська культура - пшениця. Таким чином земельна ділянка позивача, що була отримана в спадщину від її матері [PERSON] з 2007 року і по теперішній час знаходиться в користуванні ТОВ «Агрофірма «Бурчак», використовується за цільовим призначенням і при цьому відповідач отримує дохід. З моменту передачі земельної ділянки, ТОВ «Агрофірма «Бурчак» на свій розсуд виплачує позивачу плату за користування землею, а саме: за 2008 рік - 195 грн., за 2009 рік - 114,99 грн., за 2010 рік - 364 кг. кукурудзи., 2011 рік - 303 кг. кукурудзи., за 2012 - 2013 роки - нічого не сплачено. Представник позивача у своїх запереченнях на позовну заяву стверджував, що [PERSON] за 2012 рік перераховано 573 грн., але належних доказів отримання позивачкою вказаних коштів суду надано не було. 27 червня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до ТОВ «Агрофірма «Бурчак» із заявою про повернення їй в належному стані її земельної ділянки розміром 1,0848 га. та проведення розрахунку за користування земельною ділянкою за 2012 та 2013 роки (а.с. 28). На вказану заяву ТОВ «Агрофірма «Бурчак» надано відповідь (а.с. 29), що земельна ділянка буде повернута після повного збору врожаю, але на час ухвалення судового рішення земельна ділянка [PERSON] повернута так і не була. Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч.1 ст.1214 ЦК України вказує на те, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.2 Закону України «Про плату за землю», який діяв на час спірних правовідносин, використання землі в Україні є платним. Тому позивач має право на захист своїх порушених прав, шляхом стягнення з відповідача плати за користування її земельною ділянкою. Враховуючи, що договір оренди не укладався, це виключає можливості стягнення орендної плати, але наявність зазначених обставин породжує зобов'язання користувача, який використовує земельну ділянку позивача, виплатити йому частину одержаного доходу. При цьому розмір такого доходу суд вважає за можливе визначити відповідно до встановлених мінімальних розмірів орендної плати. Указом Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Згідно листів Держкомзему від 10.01.2013 року № 328/22/7 -13, від 13.01.2012 року та від 11.01.2011 року № 344/22/6 -11 коефіцієнти грошової оцінки земельної частки встановлені на 2010 - 2012 роки на рівні 1 та дорівнюють 3,2. Згідно вимогам ст. 201 Земельного Кодексу України - грошова оцінка земельної ділянки проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про плату за землю» - грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою КМУ № 783 - грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, що визначається за формулою: Кі =(І -10):100, де І - середньорічний індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки сільськогосподарського призначення № 1682 від 20 вересня 2009 року, загальна вартість земельної ділянко, що належить [PERSON] складає 21120,23 грн. (а.с. 30). Наведений позивачем розрахунок компенсації за користування землею складений відповідно до нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на 30.09.2009 року складала 21 120,23 грн., при цьому враховано індексацію земельної ділянки станом на 1 січня поточного року в розмірі 3,2 за 2010,2011,2012 роки, як визначалося Постановою Кабінету Міністрів України № 783 від 12.05.2000 р. «Про проведення індексації грошової оцінки земель», яка діяла до 08.02.2011 року та на підставі ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Крім цього, відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України індексація нормативно грошової оцінки земель використовується не тільки для визначення розміру податку, а й розміру орендної плати. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування, у тому числі, власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативно грошової оцінки земель. Позивач правильно застосував для розрахунку по заборгованості компенсації за користування землею розмір коефіцієнту індексації 3,2, підтверджений листами Держкомзему від 11.01.2011 року № 344/22/6 -11, від 13.01.2012 та № 328/22/7 -13 від 10.01.2013 року коефіцієнти грошової оцінки земельної частки встановлені на 2010, 2011 та 2012 роки на рівні 1 та дорівнюють 3,2 та витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку окремої земельної ділянки сільськогосподарського призначення відділу Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області від 30.09.2009 року та від 14.02.2012 року №448. Таким чином, позивач має право на частину доходу отриманого від використання її земельної ділянки за 2010 рік в розмірі - 196,69 грн., виходячи з наступного: 1,0848 га. (розмір земельної ділянки) х 6442,5 грн.(вартість 1 га. без урахування коефіцієнту індексації) х 3,2 (коефіцієнт індексації на 2010 рік) = 22 364 грн.24 коп. Відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 запропоновано плату за користування земельних ділянок у розмірі не менше 3 % від вартості земельної ділянки, тому 3% від 22 364,24 грн. = 670 грн.27 коп. Згідно наданої відповідачем на запит суду накладної № 16 від 16.10.2011 року, вбачається, що [PERSON] начислено в рахунок плати за користування земельними ділянками розміром 3,2544 га. та 1,0848 га. ([PERSON]) зерна кукурудзи за 2010 рік в кількості 1456 кг. Згідно довідки ТОВ «Агрофірми «Бурчак» № 92 від 01.04.2013 року вбачається, що [PERSON] начислено в рахунок плати за користування земельною ділянкою розміром 3,2544 га. зерна кукурудзи за 2010 рік в кількості 1092 кг. Отже, 1456 кг. - 1092 кг. =364 кг.,начислено [PERSON] плату за земельний пай розміром 1,0848 га. Згідно до довідки відділу статистики у Михайлівському районі № 40-03-03/190 від 13.05.2013 року середня реалізаційна ціна кукурудзи за 2011 рік. склала 1300,3 грн./т.,оскільки розрахунок за користування землею за 2010 рік проведений 16.10.2011 року. 364 кг. х 1300,3грн./т. =473 грн.31 коп. 670,27 грн. - 473 грн. 31коп. = 196,69 грн. Аналогічно за 2011 рік - 276,28 грн., оскільки: 1,0848 га. х 6442,5 грн. х 3,2 = 22 364 грн.24 коп. 3% від 22 364,24 грн. = 670 грн.27 коп. Згідно наданої відповідачем на запит суду накладної №16 від 16.10.2011 року, вбачається, що [PERSON] начислено в рахунок плати за користування земельними ділянками розміром 3,2544 га. та 1,0848 га. ([PERSON]) зерна кукурудзи за 2011 рік в кількості 1 212 кг. Згідно довідки ТОВ «Агрофірми «Бурчак» № 92 від 01.04.2013 року вбачається, що [PERSON] начислено в рахунок плати за користування земельною ділянкою розміром 3,2544 га. зерна кукурудзи за 2011 рік в кількості 909 кг. 1 212 кг. - 909 кг. =303 кг., що начислено [PERSON] плату за земельний пай розміром 1,0848 га. 303 кг. х 1300,3грн./т. =393 грн.99 коп. 670,27 грн. - 393 грн. 99коп. = 276,28 грн. Погоджуючись із твердженнями представника відповідача, суд приходить до висновку, що позивач необґрунтовано під час розрахунку за 2012 - 2013 роки застосував коефіцієнт, який застосовується для врахування змін у рентному доході - 1,756, що застосовується лише щодо ріллі та не може бути застосований до земельної ділянки [PERSON], що зайнята під багаторічними насадженнями. Тому, плата за 2012 рік має складати 670,27 грн., виходячи з наступного: 1,0848 га. (розмір земельної ділянки) х 6442,5 грн.(вартість 1 га. без урахування коефіцієнту індексації) х 3,2 (коефіцієнт індексації на 2010 рік) = 22 364 грн.24 коп. Відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 запропоновано плату за користування земельних ділянок у розмірі не менше 3 % від вартості земельної ділянки, тому 3% від 22 364,24 грн. = 670,27 грн. А також, за 2013 рік, також - 670,27 грн., оскільки: 1,0848 га. х 6442,5 грн. х 3,2 =22 364 грн.24 коп. 3% від 22 364,24 грн. = 670,27 грн. Загальна сума компенсації, що є платою за безпідставне користування землею за 2010 -2013 роки та підлягає стягненню з відповідача складає: 1813,15 грн. (196,69 грн. + 276,28 грн. + 670, 27грн. + 670,27 грн. = 1813,15 грн.). Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи знайшов своє об'єктивне підтвердження належними та допустимими доказами факт використання спірної земельної ділянки позивача відповідачем, то з огляду на вище зазначені норми права, суд прийшов до висновку про безпідставність використання ТОВ «Агрофірма «Бурчак» спірної земельної ділянки, адже представник відповідача не надав суду доказів реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки компетентними органами чи докази реєстрації прав оренди земельної ділянки, які підлягають державній реєстрації. Тому позовні вимоги про повернення земельної ділянки підлягають задоволенню. Крім того, суд приходить до висновку, що позивачка також має право на одержання частини доходу отриманого від використання її земельної ділянки в сумі 1813,15 грн. У зв?язку із задоволенням позову згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 229, 30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial