Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 31.08.2015 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визначити її, [PERSON], частку квартири в розмірі 1/2 (однієї другої) частини квартири [ADDRESS]. Визначити частку відповідача [PERSON] в розмірі 1/2 (однієї другої) частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, посилаючись на те що, позивачу відповідно до свідоцтво про право власності належить частина квартири [ADDRESS]. Спільне життя в сторін не склалося, незважаючи на те, що сторони є матір`ю та сином. Постійні сварки приводять до непорозумінь щодо користування квартирою. Проте остаточно вирішити питання про визначення часток у спільній квартирі позивачка не може, та вважає, що діями відповідача її права порушуються. В зв'язку з чим звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у квітні 2015 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що спірним є житлове приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], яке згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 липня 1999 року [NUMBER], виданого згідно розпорядження від 19 липня 1999 року № 40935 відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ВК Харківської міської ради є спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON]. Відповідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно 2. ст. 357 ЦК України якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судові витрати вважати сплаченими позивачем. Виходячи з наведених обставин, які підтверджуються наданими документами, та приписів вказаним норм, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved