Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

25 травня 2018 року з Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю до Кам"янка-Бузького районного суду передано матеріали справи №750/2348/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], за виконавчим листом №2-1189 від 24.11.2006 року в сумі 12614,00 грн., та пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 12.12.2015 року по 01.03.2018 року в сумі 1948,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.10.2006 року вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист №2-1189 від 24.11.2006 року знаходиться на виконанні в Кам"янка-Бузькому районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області. Однак, аліменти відповідач сплачує нерегулярно та не з усіх видів заробітку, внаслідок чого, станом на 01.02.2018р., виникла заборгованість по їх сплаті в розмірі 12614,00грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, старшого державного виконавця Смаги О.Б., впровадженні якого знаходиться виконавчий лист по стягненню аліментів на мою користь. Оскільки добровільно відповідач не хоче сплатити заборгованості по аліментах, тому змушена звернутися до суду за захистом порушених прав її та дитини. Ухвалою суду від 25.05.2018 відкрито спрощене позовне провадження в справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] 25.06.2018р., подав до суду відзив на позовну заяву в якій просив у позовних вимогам позивачці відмовити, в подальшому в судовому засіданні зазначив, що позов визнає частково, вказав що тривалий час хворіє та фізично працювати не може, на що надав суду довідки про підтвердження цього факту, також відповідач [PERSON] вказав, що на даний час у нього є нова сім"я. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, що доводиться копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №016888 від 18.04.2006р. (а.с. 12). Сторони по справі є батьками [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії I-АМ №113810 від 12.12.2000р. (а.с. 4). Як видно з копії виконавчого листа №2-1189 від 24.11.2006р., рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.10.2006 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Згідно з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-1189 від 24.11.2006 року за боржником [PERSON] нарахована заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.02.2018 року складає 12614,00грн. (а.с. 9-10). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст.187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, так як немає потреби повторно стягувати суму боргу, яка вже стягнута судом, відтак у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за аліментами суд відмовляє. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення пені за прострочені аліменти суд виходив із наступного. Положеннями ст.196 Сімейного кодексу України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який вказував би на те, що у відповідача були поважні причини, які позбавляли його можливості систематично сплачувати аліменти на дитину, а документи про його поганий майновий стан та незадовільний стан здоровя (а.с. 37-41), не свідчать про наявність поважних причин не сплати аліментів протягом такого тривалого строку, тому суд прийшов до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів на свою дитину і з нього необхідно стягнути пеню за прострочення сплати аліментів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача, суд враховує, що сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.02.2018 року складає 12614,00грн. і така нарахована з врахуванням оплат, які здійснював відповідач за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року. Нарахована позивачкою сума пені за несвоєчасну сплату аліментів здійснена за період з 12.12.2015 року по 01.03.2018 року і за підрахунками позивачки становить 1948,00 грн. Разом з тим, Постановою [PERSON] Верховного Суду від 25.04.2018р. по справі №572/1762/15-ц, Верховний Суд відійшов від раніше висловленої позиції висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 і вказав, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Суд при вирішенні даної справи відзначає, що розмір пені за несплату аліментів у, спірних правовідносинах, за правилами, які визначені у Постанові ВП ВС від 25.04.2018р. по справі №572/1762/15-ц є більшим за нарахований позивачкою розмір. Проте, суд не може стягнути такий розмір боргу, так як це буде виходом за межі позовних вимог, які заявлені суду та не відповідатиме принципу диспозитивності цивільного процесу, який закріплений у ст. 13 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки позивач при поданні цього позову звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial