Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 лютого 2019 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просить суд визнати за ним [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке розташовано на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] , за життя набула право на домоволодіння [ADDRESS] . За час життя, остання склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно на день смерті, [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина на усе належне їй за час життя майно. Він [PERSON] 16.01.2019 року звернувся до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак постановою державного нотаріуса від 16 січня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав того, що не надано належних документів на підтвердження належності померлій на праві власності вказаного домоволодіння. Оскільки, померла [PERSON] фактично була власником вказаного нерухомого майна, однак за час життя не встигла належним чином зареєструвати своє право власності на нього, позивач позбавлений оформити свої спадкові права та вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.02.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.03.2019 року витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] померлої [INFO] . 09.04.2019 року на виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №1127/2017. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2019 року витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 23.07.2019 року на виконання зазначеної ухвали суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №686/1990. В судове засідання призначене на 22.08.2019 року позивач та його представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 19.08.2019 року до суду надійшла заява від позивача, в якій останній позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~44\~ЦПК України,\~учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 серпня 2017 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В., зареєстровано в реєстрі за №1427. За умовами заповіту, [PERSON] на випадок своє смерті здійснила розпорядження, згідно з яким усе майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй, та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, у зв`язку з чим 16.10.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №10497, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Внаслідок смерті особи відкривається спадщина, часом відкриття якої є день смерті такої особи (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. (ч.1 ст.1235 ЦК України). Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. (ч.2 ст.1235 ЦК України). На підставі вищевикладеного вбачається, що спадкоємцем за майном [PERSON] , померлої [INFO] , є позивач [PERSON] . Судом під час розгляду справи, було витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №1127/2017, заведену до майна [PERSON] , померлої [INFO] , з якої вбачається, що єдиним спадкоємцем до майна померлої є [PERSON] . Так, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом 22.11.2017 року звернувся до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . [PERSON] було повідомлено, що померла [PERSON] , мешкала та була фактично власником домоволодіння [ADDRESS] , яке розташовано на земельній ділянці площею 1195,14 кв.м. Однак, постановою державного нотаріуса від 16 січня 2019 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав того, що не надано належних документів на підтвердження належності померлій на праві власності вказаного домоволодіння. На підставі викладеного, оскільки [PERSON] не було доведено належними документами належність на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на праві власності домоволодіння [ADDRESS] , він був вимушений звернутись до суду з цим позовом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо належності [PERSON] на праві власності домоволодіння [ADDRESS] , суд зазначає наступне. З наданих до суду документів, судом встановлено, що на підставі рішення народного суду 4 відділу Кагановічевського району міста Одеси від 29.07.1947 року, свідоцтва про право власності, виданого ОГЖУ від 15.04.1952 року, домоволодіння [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., належало на право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках, а саме кожному по 1/3 частці домоволодіння. Відповідно до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 30.08.2017 року за вих. №5342-11/2259, право власності на вказаний будинок, станом на 31.12.2012 року, зареєстровано на підставі зазначених документів за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках, а саме за кожним по 1/3 частці домоволодіння. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , про що 10.02.1952 року Кагановічевським рай бюро ЗАГСу міста Одеси складено відповідний актовий запис №225, в якому в гарфі відомості про матір вказано [PERSON] , в графі відомості про батька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [PERSON] також є матір`ю іншого співвласника спірного домоволодіння - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , актовий запис №5, а також довідкою Народного комісаріату внутрішніх справ УРСР, запис акту про шлюб №49 від лютого 1945 року, відповідно до якої [PERSON] одружилась з [PERSON] , за наслідком чого змінила прізвище на « [PERSON] ». На підставі викладеного вбачається, що на підставі рішення народного суду 4 відділу Кагановічевського району міста Одеси від 29.07.1947 року, свідоцтва про право власності, виданого ОГЖУ від 15.04.1952 року, домоволодіння [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці площею 1195,14 кв.м., належало на право власності [PERSON] , та її двом дітям: [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках, а саме кожному по 1/3 частці домоволодіння. Щодо частки належної [PERSON] . [INFO] [PERSON] у віці 50 років помер, про що 06.04.1971 року складено актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , ніхто зі спадкоємців не звертався. Відповідно до наданої довідки про склад сім`ї №688 від 21.08.2017 року вбачається, що в домоволодінні [ADDRESS] , розташованому на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., на день смерті [PERSON] , померлого [INFO] , крім померлого, за цією адресою була також зареєстрована його матір - [PERSON] , з 1944 року. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13, зазначено, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, в редакції яка діяла на день смерті [PERSON] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступ у володіння спадковим майном. З урахуванням того, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , ніхто зі спадкоємців не звертався, однак на день смерті останнього, з ним була зареєстрована та мешкала його матір [PERSON] , яка належить до спадкоємців першої черги, суд вважає встановленим, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті сина - [PERSON] , померлого [INFO] , яка складалась з 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., однак не зареєструвала своє право власності на вказану частку. На підставі викладеного вбачається, що після смерті сина [PERSON] , [PERSON] фактично стала власником 2/3 часток домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., власником іншої 1/3 частки майна залишилась [PERSON] . Надалі [INFO] у віці 95 років померла [PERSON] , [INFO] , про що 05.03.1990 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис №1919, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на належне останній за час життя майно: 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., яка належала померлій на праві спільної часткової власності, а також 1/3 частка домоволодіння, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на яку померла за час життя не зареєструвала. За час життя, [PERSON] 24 січня 1984 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-806, за умовами якого [PERSON] заповіла усе належне їй майно на день смерті своїй онучці [PERSON] . Судом під час розгляду справи, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи було витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №686/90, заведену до майна [PERSON] , померлої [INFO] . З вказаної спадкової справи, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , звернулась до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, 20.08.1990 року її онучка [PERSON] , як спадкоємець в порядку спадкування за заповітом. Однак, свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , державним нотаріусом не видавалось. Статтею 549 ЦК УРСР, в редакції яка діяла станом на час прийняття спадщини після смерті [PERSON] , передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)\~якщо він\~ фактично\~ вступив\~ в\~ управління\~ або\~ володіння\~спадковим майном; 2)\~якщо він\~подав державній\~нотаріальній \~конторі \~за \~місцем відкриття\~спадщини заяву\~про прийняття\~спадщини. Зазначені\~в цій\~статті \~дії \~повинні \~бути \~вчинені \~протягом шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. На підставі викладеного вбачається, що єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] , померлої [INFO] , за заповітом була [PERSON] , яка в межах встановленого законом шестимісячного строку звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу, однак не отримала відповідне свідоцтво про прийняття спадщини та не зареєструвала право власності на вказане майно, однак у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка складається з 2/3 часток домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м. Також судом встановлено, що [PERSON] є дочкою співвласника вказаного домоволодіння [PERSON] . Факт родинного зв`язку підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , актовий запис №538 вчиненого Кагановічевським рай відділом ЗАГСу, та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , відповідного до якого 22.04.1970 року [PERSON] одружилась з [PERSON] , про що складено актовий запис №396, за наслідком чого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Щодо належності [PERSON] , на праві власності вказаного майна - 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., суд зазначає наступне. Як вже судом встановлювалось, 1/3 частка домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1195,14 кв.м., належала на праві власності на підставі рішення народного суду 4 відділу Кагановічевського району міста Одеси від 29.07.1947 року, свідоцтва про право власності, виданого ОГЖУ від 15.04.1952 року, фізичній особі, зазначено російською, як: « [PERSON] ». На підставі вищевикладених документів та обставин встановлених судом, вбачається, що за вказаною адресою значиться співвласником та мешкає, фізична особа, зазначено українською [PERSON] . Також, як вже судом встановлювалось, саме [PERSON] , як мешканець зазначеного будинку є родичем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. При викладених\~обставинах,\~оцінивши та\~проаналізувавши надані\~докази в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~до висновку,\~що факт\~належності[PERSON] рішення народного суду 4 відділу Кагановічевського району міста Одеси від 29.07.1947 року, свідоцтва про право власності, виданого ОГЖУ від 15.04.1952 року, згідно яких [PERSON] на підставі спільної часткової власності належить 1/3 частка домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1195,14 кв.м., слід вважати встановленим. [INFO] померла [PERSON] , про що 16.01.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №83, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , ніхто зі спадкоємців не звертався. Згідно з довідкою про склад сім`ї за №688, від 21.08.2017 року, вбачається, що на день смерті [INFO] , [PERSON] , остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з якою також була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка була зареєстрована з 1968 року. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, в редакції, яка діяла на час смерті [PERSON] , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі викладеного вбачається, що [PERSON] , як дочка [PERSON] , померлої [INFO] , будучи єдиним спадкоємцем до майна померлої, проживаючи зі спадкодавцем за однією адресою, не надавши заяви про відмову від прийняття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка складалась з 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м. Отже, з урахуванням вищевикладених встановлених обставин в сукупності вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, однак за час життя не зареєструвала за собою право власності на неї, яка складається з: - 2/3 часток домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , якій в свою чергу за час життя належало на праві власності: 1/3 частка домоволодіння на підставі рішення народного суду 4 відділу Кагановічевського району міста Одеси від 29.07.1947 року, свідоцтва про право власності, виданого ОГЖУ від 15.04.1952 року; та 1/3 частка, як спадщина після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яку [PERSON] прийняла належним чином, однак за час життя права власності за собою не зареєструвала; - 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 1195,14 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , якій вказане майно належало на праві спільної часткової власності на підставі рішення народного суду 4 відділу Кагановічевського району міста Одеси від 29.07.1947 року, свідоцтва про право власності, виданого ОГЖУ від 15.04.1952 року. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 31.08.2017 року КП «БТІ» ОМР за замовленням [PERSON] , зазначене домоволодіння має загальну площу 123 кв.м. Інформація про самовільно збудовані приміщення - відсутня. Судом вже було встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, спадкоємцем до майна якої за заповітом від 21 серпня 2017 року є позивач [PERSON] . Оскільки [PERSON] , померлою [INFO] , за час життя не було зареєстровано право власності на вищевказане майно, позивач позбавлений отримати свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим суд зазначає про те, що відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Листом від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,\~роз`яснено наступне: При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (\~ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно п.п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованою Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950р.), ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В матеріалах справи відсутні дані, про наявність спору щодо спадкового майна, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, у зв`язку з тим, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , інші спадкоємці відсутні, фактично здійснив дії щодо прийняття спадщини (подання у встановлені законом термін заяви про прийняття спадщини), не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом з причин незалежних від нього, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду його право захистити неможливо, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та за необхідне, з метою відновлення порушеного права позивача, визнати за ними право власності на домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1195,14 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved