Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У травні 2014 року до Іллічіського районного суду звернулися [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, де зазначили, після смерті їх матері - [PERSON], вони, згідно свідоцтв про право на спадщину від 6.10.2006 року, є власниками домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстроване у Маріупольському БТІ та отримані Витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За життя матері у спірному домоволодінні був зареєстрований відповідач, який не є їхнім родичем та мешкає у іншому місті, у будинку немає його речей, поштову кореспонденцію він не отримує, комунальні послуги не сплачує, ремонтом будинку не займається. Реєстрація відповідача у спірному помешканні порушує їх , як власників, права, оскільки вони вимушена нести додаткові витрати та перешкоджає їм в подальшому відчужити це домоволодіння. Просили захистити їх право власника шляхом зняття відповідача з реєстрації за адресою : [ADDRESS] В подальшому позивачі уточнили позовні вимоги та просили усунути перешкоди у користуванні правом власності шляхом визнання [PERSON] таким,що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS].( а.с.51,52). До судового засідання позивачі не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Позов підтримали та просили його задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи неодноразово повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи , 23.05.2014 р., 18.06..2014 р., 13.08..2014 р., 10.09.2014 р., до судового засідання не з'явився, заяву про слухання справи у його відсутності до суду не надавав, в зв'язку з чим, у відповідності до вимог ст.. 224 ЦПК України та за згодою позивачів, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи , вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6.10.2006 року позивачка [PERSON] є власницею 12 частки майна гр.. [PERSON], яке складається з житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS]. Власником іншої 12 частки вказаного домоволодіння є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6.10.2006 року . Відповідач [PERSON] з 20.07 .1968 р. був зареєстрований за спірною адресою , куди переїхав з адреси : [ADDRESS] в якості члена сім'ї власника будинку - [PERSON] [INFO] [PERSON] померла та позивачі , як спадкоємці - набули право на спадщину та отримали право власності на спірне домоволодіння . З січня 2013 року відповідач за спірною адресою не мешкає, та переїхав проживати за попередньою : [ADDRESS], що підтверджується актом, разом з тим, залишається бути зареєстрованим за адресою : [ADDRESS] , що чинить перешкоди позивачам у здійсненні ними права власності на спірне домоволодіння.. Звертаючись до суду, позивачі просили захистити їх права власника та визнати [PERSON] таким ,що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог суд приходить до наступного. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна при єдналася 17.07.97 року відповід но до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифіка цію Конвенції про захист прав людини і основополож них свобод 1950 року, Пер шого протоколу та прото колів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено прин цип непорушності права при ватної власності, який озна чає право особи на безпереш кодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користу ватися і розпоряджатися на лежним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.. ст...316, 317, 319, 321 ЦК України ). Гарантуючи захист пра ва власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких пору шень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права влас ності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності осо би може бути, зокрема, житло - житловий буди нок, садиба, квартира (ст.. ст.379, 382 ЦК України). Права власника житло вого будинку, квартири ви значені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають пра во власника використовува ти житло для власного про живання, для проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоря джатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручан ня в право власника можли ве лише з підстав, передба чених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч..1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які прожи вають разом з ним у будинку (квартирі), що йому нале жить, користуються жилим приміщенням в обсязі, ви значеному відповідно до уго ди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (кварти ри) користуватися цим жит лом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім "ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника бу динку права власності на цей будинок, а відтак - припи нення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків по переднього власника до но вого власника в частині збе реження права користуван ня житлом (житлового сер вітуту) членів сім'ї колиш нього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) . Частина ж 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження та кого права користування житлом лише для членів сім'ї , які припинили сімейні відно сини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при не змінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України , ст.9 ЖК України , ст.311 ЦК України , враховуючи, що право на житло (користу вання ним, усунення пере шкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Враховуючи, що відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст.810 ЦК України,ст..ст.61,64 ЖК України ), норми ст.64 ЖК України у даному випадку на нього не поширюються та порушень його житлових прав немає. Саме з таких позицій виходив Верховний Суд України в ухвалах від 6.11.2002 р. , від 4.10.2006 р. та від 18.09.2008 р. , визнавши, що з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втра чають право користування цим приміщенням і підляга ють виселенню за позовом нового власника. За таких обставин [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням , з часу припинення права власності на це приміщення у колишнього власника житла - [PERSON], тому позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved