Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Станіславчицької сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки та довідки Станіславчицької сільської ради житловий будинок [ADDRESS] , 1932 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , а членами: [PERSON] та він (позивач), які набули права власності на майно колгоспного двору в рівних частках. Рішенням виконкому Станіславчицької сільської ради №22 від 29.12.1994 року було затверджено списки власників житлових будинків по Станіславчицькій сільській раді для отримання свідоцтв про право власності, де власником вказаного житлового будинку зазначений [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцями за законом, які вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно до дня смерті проживали із спадкодавцею, був він (позивач, її син) та її чоловік [PERSON] [INFO] помер [PERSON] Спадкоємцем за законом, який спадщину прийняв постійно проживаючи разом із спадкодавцем до дня смерті, є він (позивач). Рішенням 15 сесії 5 скликання Станіславчицької сільської ради №131 від 3 липня 2008 року житловому будинку [ADDRESS] , а рішенням № 17 третьої сесії VII скликання Станіславчицької сільської ради від 11 грудня 2015 року вулицю «Чкалова» перейменовано на «Вишнева». Реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації щодо державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок відсутня. 23.05.2019 року за №496 державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого та відсутність правовстановлюючого документа на нього. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок на земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1» загальною площею 57,7 м2 житловою площею 30,7 м2 (1932 року побудови) , з прибудовою «а» (1970 року побудови), та господарські споруди: погріб з шийкою «Б/пг», літня кухня «Б-1», убиральня «в», сарай «В-1», ганок «а1», ворота з хвірткою №1 (1970 року побудови), огорожа №2 (2015 року побудови). Земельна ділянка біля будинку не приватизована. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] на 1/6 частину вказаного житлового будинку та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, вартістю 211267 гривень. В підготовче судове засідання позивач не прибув, відповідно до позовної заяви (а.с. 4) просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача Станіславчицької сільської ради в підготовче судове засідання подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а. с. 45). Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву представника відповідача Станіславчицької сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Станіславчицької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 (а. с. 22-25) та довідок Станіславчицької сільської ради (а. с. 30, 28), житловий будинок житловий будинок [ADDRESS] до перейменування та зміни нумерації [ADDRESS] , 1932 року побудови, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні [PERSON] (голова двору), його дружина [PERSON] та позивач [PERSON] (члени двору), які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/3 частину. Рішенням виконкому Станіславчицької сільської ради № 22 від 29.12.1994 року було затверджено списки власників житлових будинків по Станіславчицькій сільській раді для отримання свідоцтв про право власності, де власником вказаного житлового будинку зазначений [PERSON] (голова двору) (а. с. 26). Проте, свідоцтво про право власності Станіславчицькою сільською радою на вищевказаний будинок не видавалось (а. с. 31), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 27) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а. с. 47-48). Відповідно до матеріалів спадкової справи (а. с. 8-13) [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9 зворот), спадщину за законом після смерті якої прийняли, постійно проживаючи разом із спадкодавицею, її чоловік [PERSON] та син [PERSON] (позивач) (а. с. 10, 10 зв.) відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261 ч.1, 1268 ч. ч. 1, 2, 3 ЦК України. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна після смерті спадкодавиці (а. с. 13). Відповідно до матеріалів спадкової справи (а. с. 14-22) [INFO] помер [PERSON] (а.с. 16), спадщину за законом після смерті якого прийняв, постійно проживаючи разом із спадкодавцем, його син [PERSON] (а. с. 16 зв., 17) відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261 ч.1, 1268 ч. ч. 1, 2, 3 ЦК України (а. с. 14). Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна після смерті батька (а. с. 19 зв., 20, 20 зв.). Постановою від 23.05.2019 року за № 496 державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину законом на вказаний будинок після смерті [PERSON] через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого та відсутність правовстановлюючого документа на нього (а.с. 21). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 34-37) на земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1» загальною площею 57,7 м2 житловою площею 30,7 м2 (1932 року побудови) , з прибудовою «а» (1970 року побудови), та господарські споруди: погріб з шийкою «Б/пг», літня кухня «Б-1», убиральня «в», сарай «В-1», ганок «а1», ворота з хвірткою №1 (1970 року побудови), огорожа №2 (2015 року побудови). Земельна ділянка під будинком не приватизована (а. с. 29). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набула права власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору, а тому спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [INFO] останньої [PERSON] та [PERSON] набули права на спадщину за законом кожен на 1/6 частину вказаного будинку, [PERSON] за життя набув права власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору та 1/6 частину вказаного житлового будинку в силу прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] дружини [PERSON] , а тому право власності на Ѕ частину вказаного будинку увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 14.09.2007 року після смерті останнього, і оскільки відповідачем позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Станіславчицька сільська рада до пред`явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом не оспорювала цього права та враховуючи заяву позивача про покладення судових витрат на нього, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Outcome: approved