Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № 33/234/Н/3-06 від 26.09.2006, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON], а саме: нежиле приміщення № 328 (в літ. А), загальною площею 436,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належатиме іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26.09.2006 року з [PERSON], посвідченого 26.09.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. за реєстровим № 5293, шляхом визнання права власності на нього за позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.28/234/С-Н-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 388 000,00 дол. США з розрахунку 10,66 % річних - перемінна ставка; 1,83 % річних - фіксована процентна ставка за користування кредитом на строк з 26.09.2006 року по 26.09.2026 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором, відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення № 328 (в літ. А), загальною площею 436,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності. 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та замінило ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях і до нього перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач обов'язок по наданню кредиту виконав у повному обсязі, однак відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.03.2015 року наявна заборгованість у сумі 18 874 596,79 грн., з яких: тіло кредиту - 9 089 355,74 грн., відсотки - 9 785 241,05 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов з мотивів та підстав, зазначених у позовній заяві підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала, уточнивши лише суму виниклої за відповідачем забогованості, яка згідно розрахунку Банку станом на 31.03.2015 рік складає у розмірі 18 867 548 (вісімнадцять мільйонів вісімсот шістдесят сім тисяч п'ятсот сорок вісім) грн. з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 9 085 961 грн. 28 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 9 781 586 грн. 72 коп. в рахунок якої Банк і просить задовольнити свої вимоги, як кредитора, шляхом визнання за ним права вланості на предмет іпотеки, яким забезпечувалися зобов"язання відповідача за кредитним договором. Відповідач у судове засідання не з'явився, йомубули відправлені судові виклики за адресою реєстрації місця проживання, яке перевірялось судом згідно інформації Адресного бюро, проте не вручені адресату з незалежних від суду причин, що згідно п. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року за № 17-рп/2011, справа № 1-9/2011 вважається належним повідомленням сторони. Про причини неявки відповідач не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача заочне рішення. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши докази в справі у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 26.09.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний № 49.28/234/С-Н-06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 388 000,00 доларів США з розрахунку 10,66 % річних - перемінна процентна ставка; 1,83 % річних - фіксована процентна ставка за користування кредитом на строк з 26.09.2006 року по 26.09.2026 року (а.с. 6-12). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 33/234/Н/3-06 від 26.09.2006 року (а.с. 13-17) передав в іпотеку нерухоме майно: нежиле приміщення № 328 (в літ. А), загальною площею 436,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належатиме іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26.09.2006 року з [PERSON], посвідченого 26.09.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. за реєстровим № 5293. В підтвердження лигітивності іпотеки, сторона позивача надала суду також відповідний витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та нотаріально посвідчену копію договору купівлі-продажу нежилого приміщення укладеного 26.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 75, 77,78). Між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та ПАТ «Дельта Банк» 27.09.2013 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 26-31), відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та замінило ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях і до нього перейшло право вимоги від боржників щодо виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 27.09.2013 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за кредитним договором № 28/234/С-Н-06 від 26.09.2006 року, номер договору застави - № 33/234/Н/3-06 (а.с. 32). Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Встановлено, що ПАТ «Кредитпромбанк» свої зобов'язання за кредитним договором № 28/234/С-Н-06 від 26.09.2006 року, виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 388 000,00 дол. США., що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки від 26.09.2006 року (а.с. 76). В порушення положень кредитного договору, [PERSON] неналежно виконував умови кредитних зобов'язань та не погашав кредит згідно затвердженого графіку (а.с. 9-12), у зв'язку з чим, станом на 31.03.2015 року, утворилася заборгованість у сумі 18 867 548 (вісімнадцять мільйонів вісімсот шістдесят сім тисяч п'ятсот сорок вісім) грн. з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 9 085 961 грн. 28 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 9 781 586 грн. 72 коп., що підтверджується наданим стороною позивача розрахунком заборгованості за договором кредиту 49.28/234/С-Н-06 від 26.09.2006 року (а.с. 92). Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49ЦК України. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Окремим видом застави є іпотека -застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Таке ж право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання визначено статтею 33 Закону України «Про іпотеку». Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 4.2 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов іпотечного договору. Згідно п. 4.3 іпотечного договору, при настанні випадків, передбачених п. 4.2. цього договору, іпотекодержатель за умови додержання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги шляхом: продажу майна третім особам від свого імені і спрямовує кошти на задоволення своїх вимог; або дачі згоди іпотекодавцю на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. За п. 4.4. іпотечного договору, у випадку, коли виконання пункту 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно, іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Пунктом 4.5. іпотечного договору передбачено, що реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ринкова вартість предмета іпотеки - нежилого приміщення № 328 (в літ. А), загальною площею 436,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (станом на 30 жовтня 2015 року), відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», становить 9 927 293,00 грн. без ПДВ. Отже, виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, коли такий спосіб передбачено іпотечним договором. Оскільки, така можливість визначена вказаним вище іпотечним договором, який було укладено із відповідачем, тому такий спосіб захисту відповідає порушеному права позивача. Аналогічні правові позиції про те, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, викладено у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 по справі № 3-43гс14 та при розгляді справи № 6-124цс13. Статтею 360-7 ЦПК України закріплено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Встановлено судом і те, що на виконання вимог ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» позивач 10.04.2015 року направив відповідачу [PERSON], із урахуванням вимог п. 3.3.14 кредитного договору, письмову вимогу про усунення порушення умов кредитного договору у тридцяти денний строк із викладенням змісту таких порушень, відповідних розрахунків та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги (а.с. 23-25). Проте, вказана вимоги виконана так і не була. Отже, аналізуючи умови кредитного договору № 49.28/234/С-Н-06 від 26.09.2006 року, іпотечного договору 33/234/Н/3-06 від 26.09.2006, норми права, які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, які також підтвердженні належними та допустимими доказами. Враховується судом і те, що заявлені позовні вимоги є співмірними із виниклою сумою заборгованості, яка згідно відповідних розрахунків складає 18 867 548 (вісімнадцять мільйонів вісімсот шістдесят сім тисяч п'ятсот сорок вісім) грн., тоді як вартість предмету іпотеки визначена самим іпотечним договором у розмірі 776 000 грн., а згідно висновку суб"єкта оціночної діяльності на момент розгляду справи у розмірі 9 927 293 грн. без ПДВ., заявлені із дотриманням відповідної процедури , заснованими на Законі, а тому підлягають задоволенню. Так, з огляду на вищевикладене, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 49.28/234/С-Н-06 від 26 вересня 2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору № 33/234/Н/3-06 від 26 вересня 2006 року, а саме на: нежиле приміщення № 328 (в літ. А), загальною площею 436,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане нежитлове приміщення. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки на момент подачі позовної заяви до суду уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку в редакції Закону України «Про судовий збір» станом 03.07.2015 року було звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру на момент подачі позову. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції закону станом на 03.07.2015 року) підлягає стягнення до державного бюджету судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 3654,00 грн.

Outcome: approved