Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

16.01.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача у відшкодування спричиненої майнової шкоди 38367, 97 грн. та судові витрати. В позові посилається на те, що 30.09.2016 патрульною поліцією в Солом'янському районі м. Києва було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за порушення правил дорожнього руху, оскільки [PERSON] керуючи транспортним засобом Volkswagen transporter, номерний знак [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем позивача. Вказує, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.11.2016 [PERSON] було визнано винним у порушенні ПДР та вчиненні вказаної вище ДТП. Посилається, що страховою компанією АТ «СК «АХА Страхування», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, частково компенсовано спричинену позивачу матеріальну шкоду в розмірі 71075,54 грн. При цьому, зазначає, що страховою компанією АТ «СК «АХА Страхування» було здійснено оцінку вартості відновлювального ремонту ТЗ позивача, яка склала 109 443, 51 грн. Позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню 38367,97 грн., як різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позов у повному обсязі. 17.01.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кицюк В.С. Ухвалою суду від 18.01.2017 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 06.02.2017 на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 14.02.2017 по справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. 14.02.2017 судом направлено запит до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 20.03.2017 до суду з Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. 14.06.2017 до суду позивачем було подано заяву про витребування доказів. 14.07.2017 судом було здійснено запит до АТ «СК «АХА Страхування» про надання доказів по справі. 21.08.2017 на адресу суду від АТ «СК «АХА Страхування» надійшла заява на виконання запиту суду від 14.07.2017. Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 06.09.2017, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. у зв'язку з припиненням повноважень судді Кицюк В.С. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з наведених вище підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 30.09.2016 о 20 год. 54 хв. на перехресті вулиці Солом'янської та вулиці Максима Кривоноса в м. Києві водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volkswagen transporter», д.н.з. [NUMBER], не був уважним та повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобу «BMW 316», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та здійснив зіткнення з останнім. Внаслідок даної ДТП, вказані вище транспорті засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.11.2016 відповідача визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 30.09.2016 (а.с.7-8). Згідно з вказаної вище постанови вбачається, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п 2.3.б), 16.6 Правил дорожнього руху України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля марки «Volkswagen transporter», д.н.з. [NUMBER], була застраховано у АТ «СК «АХА Страхування» згідно полісу № АІ/9684815 від 14.06.2016. Термін дії 18.06.2016 по 17.06.2017.Обсяг відповідальності відповідача за шкоду заподіяну майну за вищезазначеним полісом складає 100000,00 грн.(а.с.50) 13.12.2016 позивач звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування, завданого внаслідок ДТП, що сталася 30.09.2016 (а.с.62). Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно Звіту № 342/16 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 25.11.2016, вартість відновлювального ремонту складає 109 443,51 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW 316», д.н.з. [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП складає 96 075,54 грн. (а.с.69-80). При цьому, з даного Звіту вбачається, що вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості КТЗ та становить 96 075, 54 грн. Тобто , з вказаного вище Звіту вбачається, що ринкова вартість КТЗ є меншою за вартість відновлювального ремонту КТЗ позивача. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Встановлено, що позивачу 16.12.2016 АТ «СК «АХА Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до страхового акту від 14.12.2016 в розмірі 71 075,54 грн. (а.с.65). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. №4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності до втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, врегульовано ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Зокрема, передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з проведеною відповідно до законодавства експертизою витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Відповідно до цього, законом передбачено два випадки виплати страхового відшкодування - коли власник транспортного засобу згоден з визнанням автомобіля фізично знищеним, та коли не згоден з таким визнанням. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Вбачається, що позивач не погодився з тим, що автомобіль є фізично знищеним, а тому страховою компанією відповідача було виплачено страхове відшкодування, як різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП ( 96 075, 54 грн.-25000,00 грн.=71 075, 54 грн.) (а.с.63). В судовому засіданні позивач пояснив, що розмір страхового відшкодування, останній не оскаржував та погодився з відповідною виплатою. Доказів на спростування вказаного вище Звіту про оцінку, позивачем не надано. Відповідне клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, після роз"яснення судом такого права, позивач не заявив, посилаючись на необхідність розгляду справи за наявними у ній доказами. В судовому засіданні позивач, посилаючись на те, що має намір здійснити відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу, просив встягнути з відповідача 38367,97 грн., як різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту ( 109 443, 51 грн.-71 075. 54 грн.=38 367, 97 грн.) Відповідно до положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Суд погоджується з доводами позивача про те, що останній має право на стягнення з відповідача вказаних вище збитків в порядку ст. 1192 ЦК України. Разом з тим, позивачем не надано доказів в підтвердження понесених витрат на здійснення відновлювального ремонту його ТЗ, як і не надано рахунок - фактуру чи/та наряд-замовлення та квитанцію про сплату витрат по відновленню належного йому ТЗ, що дорівнює 38 367, 97 грн. Таким чином, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що ним понесені витрати по відновленню свого порушеного права, тобто реальної вартості втраченого майна або виконання робіт. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявленого позову, а тому в позові [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed