Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

05.06.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить визнати за нею право користування житловою квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 02.10.1982 року виконавчим комітетом Красноармійської міської ради народних депутатів видано ордер № 255 на зайняття чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ордер виданий на ім`я основного наймача житлового приміщення [PERSON] , членами сім`ї якого на час заселення в квартиру зазначено - дружину [PERSON] , доньок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] . Проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі припинено, добровільно знято з реєстрації, в зв`язку із переїздом до іншого житлового приміщення. [PERSON] з моменту заселення в житло на підставі отриманого батьком ордера № 255 від 02.10.1982 року та до теперішнього часу проживає в квартирі [ADDRESS] . В травні 2018 року позивач була вимушена формально знятися з реєстраційного обліку за вказаною квартирою з причини необхідності оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Фактично [PERSON] продовжувала проживати в квартирі разом з матір`ю, яка за життя за станом здоров`я потребувала стороннього догляду. Після смерті матері позивач подала заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] з метою подальшого укладання договору найму житлового приміщення. Сектором реєстрації місця проживання фізичних осіб Центра надання адміністративних послуг м. Покровськ роз`яснено, що прописка позивача в зазначеній квартирі можлива лише на підставі рішення суду про визнання права користування житловим приміщенням, оскільки основний наймач (особа, якій виданий ордер) помер. Вказані обставини зумовили судовий захист оспорюваних прав [PERSON] (а.с. 2-5). Ухвалою суду від 11.06.2020 року за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 23). 09.07.2020 року на адресу суду Покровською міською радою Донецької області, в порядку ст. 192 ЦПК України, подано відзив на позовну заяву з викладенням наступних заперечень проти вимог [PERSON] . Так, підстав для встановлення (визнання) права позивача на користування житлом за адресою: [ADDRESS] не вбачається. Відповідач не оспорює факт вселення в квартиру як член сім`ї [PERSON] , на ім`я якого видано ордер на житло. Разом з тим, в травні 2018 року [PERSON] було змінено місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. За таких обставин, міською радою прийнято позицію, що позивач [PERSON] вважається такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Правовим обґрунтуванням заперечень проти позову Покровською міською радою Донецької області у відзиві зазначено - ст. ст. 61, 62, 61 ЖК УРСР, ч. 2 ст. 824 ЦК України. Також при розгляді справи відповідач просить застосувати роз`яснення Пленуму Верховного суду України в постанові № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (а.с. 27-29). Треті особи по справі без самостійних вимог на предмет позову [PERSON] , [PERSON] письмові пояснення на позовну заяву відповідно до ст. 193 ЦПК України не подали. Ухвалою суду від 18.08.2020 року по справі проведено підготовче провадження, спірні відносини призначено до розгляду по суті, що узгоджується з п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України (а.с. 35-36). Сторони на виклик до суду не з`явилися, про дату, час проведення судового засідання повідомлені належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач [PERSON] суду адресувала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримано, просить ухвали рішення на підставі письмових матеріалів у справі. Відповідачем Покровською міською радою Донецької області надана заява про розгляд справи у відсутність представника органу місцевого самоврядування. Третіми особами Черкашиною Н.Ф., Іщенко О.Ф. подано заяви про визнання обставин, викладених в позовній заяві [PERSON] , заявлені вимоги вважають обґрунтованими, просять розгляд справи провести в їх відсутність. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ордера № 255 від 02.10.1982 року, виданого виконавчим комітетом Красноармійської міської ради народних депутатів на підставі рішення № 563 від 10.09.1982 року, - [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька) надано житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). Видача ордеру та вселення в квартиру вказаних осіб відповідає ст. 58 ЖК УРСР, користування житловим приміщенням здійснюється відповідно до ст. 61 ЖК УРСР. В 1998 році [PERSON] змінила місце проживання, на теперішній час постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть). Згідно ч. 2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. Після смерті [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] продовжили мешкати члени його сім`ї. В 2005 році [PERSON] змінила місце проживання, на теперішній час постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наявної в паспорті [PERSON] відмітки - позивача 09.02.2013 року поставлено на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] , знято - 29.05.2018 року (а.с. 6-7). За доводами [PERSON] зняття з реєстраційного обліку було здійснено формально з причини необхідності отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, фактично проживання позивача за адресою: [ADDRESS] не було припинено. [INFO] [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть - а.с. 11). 04.02.2020 року [PERSON] подала до Центру надання адміністративних послуг м. Покровська заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . У реєстрації місця проживання відмовлено 04.02.2020 року з причини неподання позивачем (заявником) документів, що підтверджують право на проживання в житлі, а саме - ордер та згода власника, що об`єктивно неможливо з причини смерті останнього (а.с. 17). Стаття 55 Конституції України про права і свободи людини і громадянина, які захищаються судом, передбачає, що кожен має право будь-якими, незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Суд надає оцінку викладених [PERSON] обґрунтувань позовної заяви з позиції належності і достатності поданих доказів, з урахуванням приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Відповідно до положень ЖК Української РСР: - ст. 58: на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення; - ст. 61: користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер; - ст. 64: члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення; до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; - ст. 106: повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача; таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Суд, з огляду фактичних обставин справи, з урахуванням телеологічного (цільового) й системного застосування вказаних правових норм, - приходить до висновку, що [PERSON] на законних підставах вселилася в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] як член сім`ї [PERSON] (батько позивача) на підставі виданого останньому ордеру на житлове приміщення № 255 від 02.10.1982 року. Позивач як член сім`ї наймача (батька) на підставі закону користується усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення. Після смерті [INFO] [PERSON] основним наймачем вказаного жилого приміщення стала [PERSON] (матір позивача, дружина померлого), на її ім`я було відкрито відповідний особовий рахунок за вказаною адресою. Позивач [PERSON] вселилася в житлове приміщення на законних підставах і протягом тривалого часу добросовісно використовує квартиру як єдине житло, право . 29.05.2018 року [PERSON] знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (відповідна відмітка (шатам) в паспорті позивача). За позицією [PERSON] припинення перебування на реєстраційному обліку має формальний характер. Такі доводи позивача суд приймає, визнає доведеними. Відповідно до довідки Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 1544 від 25.02.2020 року - [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] з травня 2018 року по теперішній час (а.с. 18). Суд приймає до уваги, що [PERSON] постійно проживала після зняття з реєстраційного огляду в спірному житловому приміщенні разом з матір`ю [PERSON] , забезпечуючи належний сторонній догляд, якого остання потребувала. Такі посилання сторони позивача документально підтверджено виписками із медичної картки стаціонарного хворого № 7872/1115, № 6019, довідкою лікаря-онколога Покровської центральної районної лікарні від 24.12.2019 року, лікарським свідоцтвом про смерть (а.с. 12, 13, 14, 15). 24.12.2019 року до Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ подано заяву про вихід спеціаліста за адресою: [ADDRESS] для вчинення необхідних дій проведення реєстрації [PERSON] в зазначеному житловому приміщенні (а.с. 16). Разом з тим, надання згоди [PERSON] , як основного наймача житлового приміщення на реєстрацію [PERSON] в квартирі об`єктивно видалося неможливим з огляду на смерть матері позивача. З урахуванням вищевказаного, суд вважає помилковою позицією Покровської міської ради Донецької області в частині доводів втрати [PERSON] права на користування квартирою з огляду вибуття з житлового приміщення до іншої адреси постійного проживання. Підстав застосування до спірних відносин сторін положення ст. 107 ЖК УРСР суд не вбачає. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання особи є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно абзацу 11 статті 3 Закону № 1382-IV від 11.12. 2003 року реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до п. п. 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджені Постановою КМ № 207 від 02.03.2016 року для реєстрації місця проживання особа або її представник подає 4) документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. 04.02.2020 року Центром надання адміністративних послуг м. Покровська відповідно до п. 1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання відмовлено [PERSON] в поставленні на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] , з причини неподання позивачем (заявником) документів, що підтверджують право на проживання в житлі, а саме - ордер та згода власника, що об`єктивно неможливо з причини смерті останнього. Вказана відмову позивачем не оскаржується. Захистом оспорюваних прав позивачем визначено отримання рішення суду про підтвердження (визнання) права користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав»; такий загальний захист поширюється як на власника квартири та і на наймача (рішення Пауелл и Рейнер проти Сполученого королівства від 21.02.1990 року, Гіллоу проти Сполученого Королівства від 24.11.1986 року, Ларкос проти Кіпру" від 18.02.1999 року). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом, під час розгляду справи встановлено, що відмова у реєстрації місця проживання [PERSON] фактично ставить під сумнів проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , а отже впливає на права та обов`язки наймача під час користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений законом і відповідає йому. Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають врахуванню під час ухвалення рішення, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] . Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 58, 61, 64, 106 ЖК УРСР, Постанова Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року,

Outcome: approved