Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 2/5 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та продовжувати до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі із 15 листопада 2014 року. На даний час в провадженні Радивилівського районного суду перебуває справи за її позовом по розірвання шлюбу. Сторони разом не проживають, діти проживають з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Добровільної згоди щодо розміру та порядку надання матеріальної допомоги на утримання дітей між ними не досягнуто. Відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, інших осіб на його утриманні немає. Позивач на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати в зв`язку із хворобою сина. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив сторони на даний час разом не проживають, відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Весь тягар щодо утримання дітей ліг на плечі позивача, хоча відповідач офіційно працевлаштований на має стабільний заробіток. Просить задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідача аліменти на утримання. Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, визначеному позивачем. Суд, вислухавши представник позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 листопада 2014 року, який зареєстрований Радивилівськи районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №90, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб (а.с.6) В шлюбі в них народилися дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, батьками в яких вказано сторони (а.с.7, 8). Діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується довідкою, виданою Радивилівським професійним ліцеєм №915 від 05.10.2020 (а.с.12). Довідкою, виданою ТзОВ "Швейно-торгове підприємство "Маяк", стверджується, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 5-ти років з 07.07.2020 року без збереження заробітної плати (а.с.9) [PERSON] працює в ФОП [PERSON] з 05.03.2019 року, що підтверджується довідкою №1809/2020 від 18.09.2020 року. (а.с.11) Як роз`яснено в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. У\~ст. 150 СК України\~визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. У відповідності до ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і батька дитини. Згідно ч. 2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У відповідності до положень\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2\~статті 182 СК). Частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (частина 1, 2\~статті 183 СК). Стаття 191 СК України\~передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. [PERSON] позов про стягнення аліментів на утримання дітей поданий до суду 09 жовтня 2020 року. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у\~ст. 3 ЦК України\~засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів дітей, а також з урахуванням того, що відповідач є здоровою та працездатною, суд приходить до висновку, що вона може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей. Доказів того, що на утриманні відповідача знаходяться інші діти та непрацездатні члени сім`ї, а також доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дитини, відповідачем, суду не представлено. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дітей і визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 2/5 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до змісту ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивача звільнення від сплати судового збору при подачі позову до суду, судовий збір в розмірі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved