Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст.\~268\~ЦПК України 03 липня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 липня 2019 року. [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. Свій позов позивач мотивував тим, що 21 березня 2013 року [PERSON] взяла у [PERSON] в борг 660 000 (шістсот шістдесят тисяч) грн., відповідно до розписки про отримання грошей за договором позики від 21.03.2014 року, які зобов`язалась повернути до 21 вересня 2013 року. В подальшому: відповідно до Розписки від 08.04.2013 року відповідачем було позичено у позивача 4 000 дол. США , згідно до Розписки від 21.03.2013 року [PERSON] було позичено у [PERSON] 4 000 дол. США., а також відповідно до Розписки від 16.07.2013 року [PERSON] було позичено у [PERSON] 2 000 дол. США. Всього позивачем було позичено [PERSON] 740 000 (сімсот сорок тисяч) грн. Разом з тим, відповідачем порушено взяті на себе зобов"язання, протягом тривалого часу борг не повернуто. На момент звернення до суду загальна сума заборгованості [PERSON] становить 789 500 гривень. Таким чином позивач просив стягнути на його користь суму боргу, а також зазначив, що в результаті неправомірних дій відповідачки йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. та просить також стягнути на його користь. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.03.2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] \~ про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди вимоги було задоволено частково. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2016 \~ року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.03.2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] \~ про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди - скасовано та призначено справу в загальному порядку. Позивач в судове засідання не зявився, повідомлялвся належним чином, в попередньому судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказував суду на те, що відповідач отримувала кошти вказані в договорі та розписках, про що власноручно відповідач підписувала розписки у нього вдома та отримувала вказані в розписках суми коштів також. Вказував, що дійсно заповнювала текст договору позики від 21.03.2013 року не відповідач, а дружина позивача у присутності відповідача, яка підписувала його. В подальшому відповідач не віддавала йому кошти, станом на даний час борг не повернуто. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в матеріалах справи просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечувала частково, вказуючи на те, що дійсно отримувала від позивача кошти на загальну суму 10000 дол. США згідно розписок від 21.03.2013 року на суму 4 000 дол. США, 08.04.2013 на 4 000 дол. США та 16.07.2013 року на суму 2 000 дол. США. У той же час вказувала, що договір від 21.03.2013 року був підписаний пізніше у вересні 2014 року з метою встановлення загальної суми заборгованості із врахуванням інфляції за пропозиції позивача. При цьому на час підписання договору позики не булла вказана сума 660\~000 грн. Вона не підписувала та не заповнювала такий договір. Крім того заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди повністю. Представник відповідача проти позову заперечував частково, посилаючись заперечення подані до суду відповідачем, просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення суми заборгованості 660\~000 гривень та моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали вказаної справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 березня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] в борг 660 000 (шістсот шістдесят тисяч) грн., відповідно до розписки про отримання грошей за договором позики від 21.03.2013 року, які зобов`язалась повернути до 21 вересня 2013 року. В подальшому: відповідно до Розписки від 21.03.2013 року [PERSON] було позичено у [PERSON] 4 000 дол. США., які вона зобов`язалася повернути до 21.04.2013 року; відповідно до Розписки від 08.04.2013 року [PERSON] було позичено у позивача 4 000 дол. США., які вона зобов`язувалась повернути до 08 травня 2013 року; відповідно до Розписки від 16.07.2013 року [PERSON] було позичено у [PERSON] 2 000 дол. США, які вона зобов`язалася повернути до 10 липня 2013 року. Враховуючи вищенаведене, всього [PERSON] було позичено [PERSON] 660000 грн. та 10000 дол. США. [PERSON] стверджує, що неодноразово звертався до [PERSON] про повернення коштів, однак та відмовлялась їх повертати, посилаючись на скрутний майновий стан, та ухиляється від зустрічей з позивачем. У встановлений законом термін всі кошти, взяті в борг відповідно до даних розписок повернуто не було, що не заперечувалось сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, на момент звернення до суду загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем згідно розрахунку позивача становить 789 500 (сімсот вісімдесят дев`ять п`ятсот) гривень. Сторонами в судовому засіданні було повідомлено про зміну анкетних даних відповідача по справі, оскільки було змінено прізвище відповідача з [PERSON] на [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про зміну імені Серії [NUMBER] від 13.01.2015 року було змінено прізвище відповідача з [PERSON] на [PERSON] . У зв`язку з зазначеним ухвалою суд від 30 травня 2019 року уточнено анкетні дані відповідача. Відповідно до\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2\~ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.2\~ст.1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, кошти були передані відповідачу, що підтверджується виданими розписками та договором. Згідно з\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Ухвалою суду від 15 лютого 2017 року \~по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. Як вбачається з висновку експерта складеного 25 травня 2018 року №1326/2619 Рукописні тексти, розташовані у всіх графах на першому аркуші та у графаі: «Позичальник» на другому аркуші, крім рукописного запису: « [PERSON] » розташованого у графі: «Позичальник», після підпису на договорі позики між фізичними особами від 21 березня 2013 р. та у графах, крім рукописного запису: « [PERSON] » розташованого після підпису на розписці про отримання грошей за договором позики в сумі 660 000 грн. від 21.03.2013 року виконані не [PERSON] , а іншою особою. Рукописні записи « [PERSON] », розташовані : у графі «Позичальник», після підпису на договорі позики між фізичними особами від 21.03.2013 року та після підпису на розписці про отримання грошей за договором позики в сумі 660 000 грн. від 21.03.2013 року- виконані [PERSON] Підписи від імені [PERSON] , розташовані перед рукописними записами: « [PERSON] » на другому аркуші договору позики між фізичними особами від 21.03.2013 року та на розписці про отримання грошей за договором позики в сумі 660 000 грн. від 21.03.2013 року, - виконані самою [PERSON] .. З огляду на пояснення сторін та досліджені докази суд вважає встановленим факт укладання між позивачем та відповідачем договору позики, підтвердженням якого є договір позики в сумі 660 000 грн. від 21.03.2013 року та розписки від 21.03.2013 року, 08.04.2013 року та 16.07.2013 року, іншого відповідачем суду доведено не було. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку, що зміст письмового договору позики та розписок свідчить про усвідомлений намір відповідача позичити у позивача грошові кошти, відповідач не заперечує, що текст розписок від 21.03.2013 року, 08.04.2013 року та 16.07.2013 року, в тому числі і сума позичених грошових коштів в таких, написані нею власноручно, а договір позики було підписано нею особисто. Оскільки питання невідповідності підпису [PERSON] у зазначеному договорі позики від 21.03.2013 року та розписках не встановлено, посилання відповідача на той факт, що вона підписала чистий бланк договору позики від 21.03.2013 року, а тому їй не були відомі істотні умови договору, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, і суд вважає\~\~їх надуманими з метою уникнення відповідальності за невиконання договору позики. Будь-яких конкретних правових доказів того, що вказаний вище договір позики від 21.03.2013 року та розписки до нього, був укладений відповідачем під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Таким чином з боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу в повному обсязі, а тому наявні підстави для їх стягнення з відповідача на користь позивача в сумі 660000 гривень та 10000 дол.США в еквівалентній сумі в гривнях, визначеній за офіційним курсом НБУ на день звернення з позовом до суду, що становить 129500 грн. (4 000 дол. США, по курсу НБУ 12,95 грн. = 51800 грн.; 4 000 дол. США по курсу НБУ 12,95 грн. = 51800 грн.; та 2 000 дол. США. по курсу НБУ 12,95 грн. = 25900 грн.). Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10000 грн. вказуючи на те, що в зв`язку з невиплатою позичених грошових коштів відповідачем йому було завдано моральних страждань, що призвело до погіршення стану його здоров`я і унеможливило використання коштів на його розсуд Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що останньому було завдано моральної шкоди, крім того між позивачем та відповідачем склались договірні відносини, які жодним чином не передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначена вимога задоволенню не підлягає. Таким чином, позовні вимоги в цій частин не підлягають задоволенню. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які позивач посилався в своєму позові, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а доказів на їх спростування суду надано не було, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved