Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

17.09.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якій просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також прохає призначити її опікуном над малолітніми дітьми та стягнути з [PERSON] , [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог вказала, що [PERSON] , [INFO] це її донька, яка перебуває у шлюбі з [PERSON] , подружжя має малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані у [ADDRESS] . З вересня 2017 року [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, оскільки не бере участі у вихованні та житті дітей, не турбується про їх здоров`я, розвиток, умови проживання. Батько [PERSON] знаходився у місцях позбавлення волі за злочини, передбачені ч.3 ст.186, ч.2 ст.309 КК України і звільнившись по відбуттю строку покарання 19.03.2019 року відвідав дітей лише кілька раз, і також не цікавиться їх життям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не бере участі у створенні належних умов для нормального розвитку, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Діти проживають у її сім`ї, вона зі своїм чоловіком [PERSON] турбуються про них, забезпечують повноцінним харчуванням, дбають про здоров`я, створюють необхідні умови для життя та розвитку. Онуки відвідують Вовчицький дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2017 року по лютий 2018 року перебували у реабілітаційному центрі в м. Кременчук, потім вона з чоловіком забрали дітей до себе, старша дівчинка Соня проживає у них з грудня 2016 року. Її донька [PERSON] останній раз бачила своїх дітей приблизно півроку тому, фінансової допомоги не надає, іноді привозила дитячу білизну, футболки, шорти. Батько дітей [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі приїздив до дітей три рази, одного разу взяв до себе одну з доньок, але потім повернув її невчасно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснивши, що бажає щоб діти залишились з її батьками. Повідомила, що працює в м. Київ, до дітей приїздить нечасто, гроші на їх утримання не перераховує, в дитячому садочку жодного разу не була. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, та пояснив, що до того часу як його було засуджено, у них була благополучна сім`я, вони проживали всі разом. За час перебування його в місцях позбавлення волі його дружина [PERSON] усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо їх малолітніх дітей. Діти проживають з бабусею, тобто з матір`ю його дружини позивачкою [PERSON] . Після звільнення з місць позбавлення волі він неодноразово приходив до дітей, цікавився ними, брав [PERSON] до себе. На даний момент він відремонтував хату, займається пошуками роботи, які ускладнюються тим, що його звільнили умовно-достроково і він не може виїхати за межі області. Зауважив, що [PERSON] намагається чинити йому перешкоди в спілкуванні з дітьми. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Служби у справах дітей Лубенської районної державної адміністрації позовні вимоги підтримала. Пояснила, що дійсно до того часу як [PERSON] було засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, претензій до цієї родини не було. В жовтні 2017 року двох дітей було вилучено від матері та направлено до реабілітаційного центру через те, що [PERSON] залишила дітей, яким на той момент було два роки та один рік, в зачиненому будинку на два дні. Служба неодноразово проводила бесіди із [PERSON] з приводу належного виконання батьківських обов`язків, однак жодних висновків вона не зробила, її місце перебування невідомо навіть її матері. Батько звільнився з місць позбавлення волі ще в березні 2019 року і з цього часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків, жодної фінансової допомоги на утримання дітей не надає. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно копій свідоцтв про народження: серії [NUMBER] , виданого 23 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, [INFO] народилась [PERSON] Софія; серії [NUMBER] , виданого 04 серпня 2015 року виконкомом Новооріхівської сільської ади Лубенського району Полтавської області, [INFO] народилась [PERSON] ; серії [NUMBER] , виданого 05 серпня 2016 року виконкомом Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, [INFO] народився Кочетков Ілля. Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] , які з 23 квітня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб, виданого 23 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27.12.2018 року, яке набрало законної сили 28.01.2019 року, в задоволенні позову Органу опіки та піклування Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Вказаним рішенням було встановлені такі обставини: 11.09.2017 року [PERSON] залишила малолітніх дітей 2015 та 2016 року народження вдома самих, без нагляду, в помешканні антисанітарні умови, брудно, розкидані речі, побите вікно, оголений провід від електронагрівача, діти брудні та напівоголені, у сина 2016 року народження синець на шиї. В зв`язку із чим діти були влаштовані до дитячого відділення Лубенської КЦМЛ, а матір зникла у невідомому напрямку. Дітей у лікарні відвідувала бабуся, з якою проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду. Згідно акту служби у справах дітей від 13.09.2017 року зафіксовано, що [PERSON] без попередження залишила дітей у палаті лікарні самих, без нагляду. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 13.09.2017 року малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] влаштовано до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини. 15.01.2018 року малолітніх дітей повернуто із Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини за місцем проживання матері: с.Вовчик Лубенського району Полтавської області. Як убачається з довідки Вовчицької сільської ради №1112 від 06.09.2019 року, позивач [PERSON] зареєстрована та проживає з чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] і вони разом з лютого 2018 року виховують онуків: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки батьки дітей з ними не проживають. Тобто, з моменту повернення дітей за місцем проживання матері, фактично діти проживають разом з бабусею та дідусем, а місце проживання матері невідоме навіть позивачу. Судом також встановлено, що [PERSON] засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду від 20.03.2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] звільнено умовно-достроково в березні 2019 року. Тобто, в період з березня 2017 по березень 2019 року відповідач [PERSON] , будучи засудженим за вчинення злочинів не відносно дітей, був неспроможний виконувати обов`язки по вихованню дітей. В той саме час, а саме після засудження [PERSON] , матір дітей самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого діти були влаштовані до будинку дитини і, навіть після повернення дітей до матері, вона не змінила свою поведінку, покинула дітей в будинку своїх батьків і поїхала в невідомому напрямку. Вказані обставини не заперечувались в судовому засіданні відповідачем [PERSON] , яка позов визнала, однак пояснити свою поведінку не змогла. Органом опіки та піклування Лубенської райдержадміністрації 16.09.2019 року підготовлено висновок, згідно з яким вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., [PERSON] [INFO] Праналізувавши висновок, суд вважає за необхідне відмітити, що висновок не містить жодної мотивації прийнятого рішення. І, якщо щодо [PERSON] у висновку хоча б зазначено, що остання самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не проживає з дітьми, не спілкується з ними, не бере участі у їх вихованні, то відносно [PERSON] взагалі не приведено жодних фактів ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а є лише констатація того, що [PERSON] був засуджений, відбув покарання та звільнився з місця позбавлення волі 19.03.2019 року, проживає за місцем реєстрації. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч. 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Також суд зважає, що відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, суд враховує висновок Європейського суду з прав людини, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються сторони, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки встановлено факт свідомого нехтування нею своїми обов`язками, небажання змінювати свою поведінку. Водночас, суд не може погодитися з висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та ставиться до нього критично, оскільки позивачем не надано жодного доказу винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Не може бути достатньою підставою для позбавлення батьківських прав лише те, що діти проживають у бабусі з дідусем та те, що батько не приходив в дошкільний навчальний заклад до дітей, тим паче, враховуючи ту обставину, що з моменту звільнення [PERSON] з місць позбавлення волі до дня подання позову минуло шість місяців. Позивач не заперечувала тієї обставини, що після звільнення [PERSON] декілька разів відвідував дітей, брав середню доньку до себе додому. Крім того, необхідно враховувати, що до засудження [PERSON] до реальної міри покарання дітям було 3 роки, 2 роки та 6 місяців, а тому на даний час є необхідність поступового налагоджування стосунків дітей із батьком. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. В матеріалах справи маються довідки про отримання доходів [PERSON] та [PERSON] , згідно яких встановлено, що подружжя має стабільний дохід у виді пайових коштів. Також [PERSON] працює та щомісячно отримує заробітну плату. Згідно наданої позивачем медичної документації, позивач фізично здорова, на диспансерному обліку у лікарів не перебуває, хронічні і тяжкі хвороби також не має. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, позивач з чоловіком та онуками проживають у будинку [ADDRESS] , в якому охайно та прибрано. Також позивач у господарстві утримує корову та птицю. Онуки позивача відвідують заклад дошкільної освіти «Дзвіночок» в с.Вовчик Лубенського району. Вказані документи підтверджують здатність позивача бути опікуном дітей, однак, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , вимога про встановлення опіки задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідачів на утримання дітей слід зазначити наступне. Згідно ч. 2,3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки батьківських прав позбавляється лише [PERSON] , тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів, які є власністю малолітніх дітей, лише з відповідача [PERSON] на ім`я [PERSON] на утримання дітей в розмірі половини, тобто 1/2 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву подано до суду 17.09.2019 року, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. При цьому суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом". Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір покладається на відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial