Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на мою користь завдану внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 1 260,00 (одна тисяча двісті шістдесят) грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) грн., судові витрати, пов`язані з залученням спеціаліста для проведення оціночних робіт, в розмірі 500,00 (п`ятсот) гри.., всього стягнути 2 760,00 (дві тисячі сімсот шістдесят) грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Поверхом вище розташована квартира [NUMBER] . Згідно інформаційної довідки №187639612 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованій на 05.11.2019 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . 25 липня 2018 року з вище розташованої квартири [NUMBER] відбулося залиття квартири позивача. Факт та наслідки залиття квартири було зафіксовано актом експлуатаційної організації № 340 від 25.07.2018 року. Відповідно до цього Акту, складеного комісією у складі: начальника дільниці №54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Баркова І.І., інженера дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Бутко А.Н. , майстра дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Зацепіліна О.І. , встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося з вище розташованої квартири [NUMBER] з причини необережного поводження з сантехнічними приладами. Зафіксовано пошкодження: на стелі санвузла мокра пляма розміром близько 0,2 х 1,5 м, в кухні на стелі з переходом на стіну, суміжну з санвузлом, мокра пляма розміром близько 2,0 х 3,0 м з частковим відшаруванням шпалер. Мешканці квартири [NUMBER] членів комісії до квартири не впустили. Розмір збитків, визначений Звітом оцінювача про вартість робіт, пов`язаних з відновленням ушкоджень квартири, склав 9 000,00 грн. Відповідач [PERSON] через деякий час відшкодувала позивачу за їх домовленістю частину збитків (4 500,00 грн.) і пообіцяла, що більше не допустить залиття його квартирі. Однак, 4 червня 2019 року ввечері в момент відсутності позивача, знову відбулося залиття його квартири з вище розташованої квартири [NUMBER] . Наступного дня, 05.06.2019 р., він викликав представників експлуатаційної організації для фіксування залиття. Відповідно до Акту № 280/1 від 05.06.2019 року, складеного комісією у складі: начальника дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Барков І.І., інженера дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Зацепіліна О.І., майстра дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Тимофеєва Я.М., встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося 04.06.2019 року з вище розташованої квартири [NUMBER] з причини необережного поводження з сантехнічними приладами. Зафіксовано пошкодження: в кухні на стелі з переходом на стіну, суміжну з санвузлом, жовта пляма розміром близько 0,6 х 0,7 м, з частковим відшаруванням шпалер. Мешканці квартири [NUMBER] не надали доступ до квартири та не відчинили двері. Відповідач [PERSON] спочатку погодилася відшкодувати позивачу шкоду, завдану залиттям квартири, при цьому протягом тривалого часу (приблизно чотири місяця) просила його почекати, але потім категорично відмовилася відшкодовувати завдану шкоду і взагалі перестала відповідати на телефонні дзвінки. Позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд постановити по справі заочне рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверти, які повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором кулівлі- продажу квартири від 20.11.2017 року, який зареєстрований в реєстрі за № 4385 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та Інформаційною довідкою № 195692910 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою на 08.01.2020 року Відповідно інформаційної довідки № 187639612 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованій на 05.11.2019 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . 25 липня 2018 року з зазначеної квартири [NUMBER] відбулося залиття квартири позивача. Факт та наслідки залиття квартири було зафіксовано актом експлуатаційної організації № 340 від 25.07.2018 року, складеного комісією у складі: начальника дільниці №54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Баркова І.І. , інженера дільниці №54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Бутко А.Н. , майстра дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Зацепіліна О.І. , встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося з вище розташованої квартири [NUMBER] з причини необережного поводження з сантехнічними приладами. Зафіксовано пошкодження: на стелі санвузла мокра пляма розміром близько 0,2 х 1,5 м, в кухні на стелі з переходом на стіну, суміжну з санвузлом, мокра пляма розміром близько 2,0 х 3,0 м з частковим відшаруванням шпалер. Мешканці квартири [NUMBER] членів комісії до квартири не впустили. Розмір збитків, визначений Звітом оцінювача про вартість робіт, пов`язаних з відновленням ушкоджень квартири, склав 9 000,00 грн. Відповідач [PERSON] відшкодувала позивачу за нашою домовленістю частину збитків (4 500,00 грн.) і пообіцяла, що більше не допустить залиття моєї квартирі. 4 червня 2019 року знову відбулося залиття квартири позивача з вище розташованої квартири [NUMBER] . Відповідно до Акту № 280/1 від 05.06.2019 року, складеного комісією у складі: начальник дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Барков І .І. , інженер дільниці № 54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Зацепіліна О.І. , майстр дільниці №54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Тимофеєва Я.М. , встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося 04.06.2019 року з вище розташованої квартири [NUMBER] з причини необережного поводження з сантехнічними приладами. Зафіксовано пошкодження: в кухні на стелі з переходом на стіну, суміжну з санвузлом, жовта пляма розміром близько 0,6 х 0,7 м, з частковим відшаруванням шпалер. Мешканці квартири [NUMBER] не надали доступ до квартири та не відчинили двері. Згідно зі Звітом, складеним суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість робіт, пов`язаних з відновленням ушкоджень квартири [ADDRESS] , становить 1 260,00 грн. З вини відповідачів, як власників квартири, з якої сталося протікання води, мені була завдана матеріальна шкода внаслідок залиття належної мені квартири з квартири відповідачів, а тому з відповідачів підлягає стягненню солідарно спричинена мені матеріальна шкода в розмірі, визначеному у Звіті суб`єкта оціночної діяльності, а саме у розмірі ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідні для усунення пошкоджень, що відбулись внаслідок залиття квартири, яка складає 1 260,00 грн. За оціночні роботи позивачем було сплачено 500,00 грн. ( квитанція № 382578 від 29.10.2019 р.) Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавства в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Враховуючи, що причиною залиття належної позивачу квартири стало халатне користування сантехнічними приладами власниками квартири [ADDRESS] , а тому відповідачі в силу закону має нести відповідальність за спричинену шкоду, в зв`язку з чим суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в часті відшкодування заподіяної матеіральної шкоди. Доказів того, що залиття належної позивачам квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідачів, суду не надано. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З вини відповідачів відбулося залиття квартири позивача, що завдало позивачу моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного мені майна, що в свою чергу призвело до моральних страждань, які вимагали додаткових зусиль для організації життя, що спричинило у нього тривалий стресовий стан та душевні переживання, фізичний та моральний дискомфорт. Врахувавши зазначене, вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача , з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ групи (довідка до акту огляду МСЕК серія 10ААА №627987) , судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved