Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.04.2016 року між нею та ПАТ "Державний ощадний Банк України" було укладено договір № 140617826 на вклад «Гнучкий» у сумі 4 000.00 доларів США. Умовами даного договору було передбачено можливість повернення депозиту лише у валюті і строк розміщення 1-2 місяці. Через 31 день після розміщення вкладу, а саме 10.05.2016 року в зв»язку з тим, що їй необхідні були кошти вона звернулася до відділення Банку з проханням повернути їй кошти, проте працівник Банку в усній формі відмовила їй у видачі валюти. 10.05.2016 року вона звернулася вже з письмовою заявою з вимогою про повернення їй коштів, яка залишилася поза увагою відповідача. Повторна заява з вимогою повернути депозитні кошти була направлена нею до Банку 30.05.2016 року, відповідь на яку вона також не отримала. Оскільки на день звернення до суду відповідачем депозитний вклад їй не повернутий, вона була вимушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Просила суд про зобов»язання Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виконувати умови договору №140617826 від 05.04.2016 року. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на її користь суму депозиту в сумі 4 000.00 доларів США, внесену на вкладний депозитний рахунок №26351040617826 по договору № 140617826 на вклад «Гнучкий» від 05.04.2016 року шляхом видачі суми депозиту одноразовою операцією, готівкою через касу Банку. Зобов»язати відповідача задовольнити її вимоги по поверненню банківського вкладу в 2-денний строк з моменту вступу в законну силу рішення суду. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги свого позову та просила суд про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду свої письмові заперечення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.04.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний Банк України» укладено договір №140617826 на вклад «Гнучкий» на ім»я фізичної особи в іноземній валюті. На виконання умов вказаного договору позивачем було внесено грошові кошти на відкритий Банком депозитний рахунок в розмірі 4 000.00 доларів США, строком на 18 місяців (п. 1.1), днем повернення депозиту є 05.10.2017 року, відсоткова ставка 5,5% річних. Банк в свою чергу прийняв вказані кошти та зобов»язався повернути вклад разом із нарахованими відсотками, у валюті вкладу, готівкою через касу. Відповідно до п. 2.5 Договору вкладнику надається право протягом строку, зазначеного в п. 1.1 договору, разово зняти кошти в повному обсязі з рахунку за умов, якщо початковий внесок зберігатиметься на рахунку не менше 31 календарного дня. При цьому процентна ставка за договором не змінюється. При витребуванні з рахунку всієї суми депозиту, якщо початковий внесок зберігався на рахунку менше 31 календарного дня, нарахування процентів за депозитом за весь період його зберігання здійснюється за процентною ставкою, що діє в Банку по вкладах на вимогу (поточних рахунках) на день витребування. Як зазначила в судовому засіданні позивач, через 31 день після розміщення депозиту, а саме 10.05.2016 року, в зв»язку з тим, що їй необхідні були кошти, вона звернулася до відділення Банку з письмовою заявою з вимогою про повернення їй коштів, проте її заява залишилася поза увагою відповідача. Повторна заява з вимогою повернути депозитні кошти була направлена нею до Банку 30.05.2016 року, відповідь на яку вона також не отримала. В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту договору банківського вкладу від 05.04.2016 року вбачається, що в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Як було встановлено в судовому засіданні 10.05.2016 року позивач звернулася з письмовою заявою до відповідача про повернення вкладу у повному обсязі, нарахуванні та поверненні процентів за договором банківського вкладу (а.с. 10). На заяву позивача відповідачем відповіді надано не було, ані вклад, ані проценти за договором депозиту повернуто не було. Заява позивача від 30.05.2016 року (а.с. 8) також залишилася поза увагою Банку. В судовому засіданні представник відповідача посилався на Постанову Правління НБУ від 03.03.2016 року №140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», як на підставу для відмови позивачу у поверненні її коштів, проте такі посилання є безпідставними. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Як зазначила в судовому засіданні позивач, не повернення грошового внеску у термін, передбачений договором банківського вкладу завдали їй матеріальних збитків, вона втратила можливість розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 2.5 Постанови Нацбанку України від 11.10.2008 року банки … повинні виконувати свої зобов»язання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише у разі настання строку завершення зобов»язань, незалежно від категорії контрагентів. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини)». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлена можливості користуватися своїм майном. В даному випадку її майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договору, відмовляється повернути позивачу. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позову про зобов»язання Банку виконувати умови договору та стягненню на користь позивача суми вкладу з депозитного рахунку. Вимоги позову щодо зобов»язання Банк задовольнити вимоги по поверненню банківського вкладу в 2-денний строк з моменту вступу в законну силу рішення суду, задоволенню не підлягають, оскільки вимоги по поверненню депозитних коштів не входять до переліку справ по вимогам яких судом може бути допущено негайне виконання рішення суду, що передбачений ст. 367 ЦПК України. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, яка звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», то стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1378.00 грн. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відмова Банку повернути вкладнику її кошти порушує її права та умови укладеного між сторонами договору. На підставі викладеного,

Outcome: partial