Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту смерті. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON], який [INFO] року помер у [ADDRESS]. Проживав він та був зареєстрований постійно за адресою: [ADDRESS]. Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] було видано в ПМР [INFO] року медичним закладом- Слободзейською районною лікарнею ПМР. Однак Україна не визнає правосуб'єктності цієї держави, а відтак видані в цій державі медичні документи не можуть бути підставою для здійснення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.. Саме тому, коли вона звернулась до Роздільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з питання державної реєстрації смерті чоловіка, то їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», так як підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою у формі, затвердженій Наказом МОЗ України 08.08.2006 року № 545. Тому, просила суд встановити факт смерті [PERSON], який помер [INFO] року у [ADDRESS]. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання документів, які посвідчують факт смерті [PERSON] Заявник в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Роздільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Заперечень та додаткових пояснень не надано.( а.с.24) У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані заявником докази, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту народження дитини підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Костянтинівка Роздільнянського району Одеської області, громадянин України, що підтверджується паспортом серії [NUMBER], виданим 23.01.2006 року Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області. (а.с.8) [PERSON] був пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним свідоцтвом [NUMBER] (а.с.7). [PERSON], [INFO], проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], [INFO], за адресою реєстрації - [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області №109 від 15.01.2019 року, [PERSON] по день смерті, тобто - [INFO] року був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. ( а.с.12) Згідно лікарського свідоцтва про смерть №40 від [INFO] року Державної установи Слободзейської центральної районної лікарні «Сільська лікарська амбулаторія с. Фрунзе» [PERSON], [INFO] помер по [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідки №56 від 21.01.2019 року Фрунзенської сільської ради - адміністрація с. Фрунзе Слободзейського району, [PERSON], [INFO] похований на цивільному кладовищі с. Приозерне Слободзейського району. (а.с.11) В теперішній час заявниця бажає отримати спадщину, але через відсутність правовстановлюючого документу оформити своє волевиявлення не може. Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. Так згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно роз'яснень п. 13 зазначеної Постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У відповідності з ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, листом Роздільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області №40/63-27 від 05.01.2019 року заявниці [PERSON] було відмовлено у проведення державної реєстрації смерті, на підставі ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», у зв'язку з поданням медичної документації невстановленої законодавством України форми. Також, роз'яснено, що Україна не визнає правосуб'єктності самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки та органів влади регіону, і загальнообов'язковим суб'єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон. Отже, медичні документи, видані на території самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, не можуть бути підставою для здійснення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до вищезазначеного рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту народження на підставі рішення суду ( а.с.10). Суд вважає, що дійсно позивачка надала достовірні відомості, які підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON] на території іншої держави - Придністровської Молдавської Республіки, видане їй лікарське свідоцтво про смерть медичним закладом цієї держави не є підставою для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] в Україні, так як є документами невстановленої законодавством України форми, органи реєстрації надали заявнику письмову відмову у проведенні реєстрації смерті [PERSON], а тому , з урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню. Суд, крім іншого враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 319 ЦПК України - рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved