Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

10.03.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21 лютого 2013 року відбулася дорожня транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, держаний номерний знак Г2876ДЦ під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить [PERSON]. Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 04.03.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до звіту від 11.03.2013 року, складеного оцінювачем [PERSON], вартість відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу Renault Logan становить 36058,90 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв'язку з чим бюро на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 14 листопада 2013 року здійснило виплату [PERSON] у розмірі 30049,08 грн. Також бюро понесло витрати на аварійного комісара в сумі 893,40 грн. та витрати на правову допомогу 2000 грн. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 32942,48 грн. та судові витрати. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі (а.с.34). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.41), відповідач в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав частково в частині завданої шкоди - 30049,08 грн., в іншій частині просив в позові відмовити (а.с.42). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року в м. Красний Лиман Донецької області відбулася дорожня транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-21013, держаний номерний знак Г2876ДЦ під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить [PERSON]. Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 04.03.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та він притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.7). 23 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про проведення відшкодування шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу Renault Logan державний номерний знак [NUMBER], в дорожньо-транспортній пригоді 21 лютого 2013 року у м. Красний Лиман Донецької області (а.с.5). Відповідно до звіту від 11.03.2013 року № 202000, складеного оцінювачем [PERSON], вартість відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу Renault Logan становить 36058,90 грн. (а.с.13-24). Проте шкода [PERSON] не була відшкодована [PERSON], оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність винної особи не була застрахована. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2013 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 30049,08 грн. на ім'я власника пошкодженого автомобіля [PERSON], що підтверджується наказом про відшкодування шкоди та платіжним дорученням №3957 (а.с.8-9). У ч. 1 ст. 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Відтак, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1191 ЦК України МТСБУ набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON], у зв'язку із чим, 10 травня 2016 року звернулось до суду з указаним позовом. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову в частині понесених витрат на відшкодування потерпілій особі в розмірі 30049,08 грн. Щодо стягнення витрат на послуги аварійного комісара суд зазначає наступне. Згідно з статтею 25 Закону України "Про страхування" аварійний комісар - це особа, яка займається визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до якої встановлюються актами чинного законодавства України. Водночас загальні умови та порядок провадження вищезазначеної діяльності аварійних комісарів встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р. № 8, якою затверджено Типове положення про організацію діяльності аварійних комісарів. Пунктом 11 даної постанови КМ України передбачено, що підставою для з'ясування аварійним комісаром обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків є заява страховика (страхувальника). Наразі відносини між страховиком (страхувальником), з одного боку, та аварійним комісаром - з другого, оформляються шляхом укладання договору. В цьому договорі визначаються права та обов'язки сторін, порядок оплати послуг аварійного комісара тощо. Суду не надано ані заяви страховика (страхувальника) до аварійного комісару, ані договору. Хоча в акті виконаних робіт від 01.03.2013 року є посилання на договір від 05 липня 2011 року, вказаний акт містить посилання на виконані роботи, а саме складання звіту про оцінку майна (а.с.11). Статтею 29 ЗУ „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються страховиком у разі пошкодження транспортного засобу. До цього переліку не віднесено витрати страхувальника на проведення експертиз. Крім того, відповідно до п. 8 Порядку залучення моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 23.02.2006 року № 5417 (яке зареєстроване в МЮ України від 11.03.2006 року №259/12133), МТСБУ здійснює оплату послуг представників МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду. Таким чином, вимога МТСБУ про стягнення із відповідача витрат, за послуги аварійних комісарів в розмірі 893,40 грн. (а.с.10), не входить до суми страхового відшкодування, оскільки такі витрати не є складовою регламентної виплати, а тому підстави для стягнення цих витрат із відповідача відсутні. З приводу стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача 2000 грн., пов'язаних з оплатою правової допомоги [PERSON] Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача [PERSON] приймала участь у даній справі від імені позивача на підставі виданої останнім довіреності, а не як адвокат чи інший фахівець в галузі права. Посилання в довіреності на укладені між Моторним (транспортним) страховим бюро України та ФОП [PERSON] контракти про надання правової допомоги, ще не є достатньою підставою вважати, що вищевказаний представник позивача діяла у справі як адвокат чи інший фахівець в галузі права (а.с.26). Згідно з приписами ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VІ. Так статтею 1 вказаного Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем суду не надано копії договору про надання правової допомоги, надана лише додаткова угода №227 від 11.02.2016 року, який містить лише перелік справ та розмір винагороди по кожній справі (а.с.27). На підтвердження фактичної оплати [PERSON] 2000 грн. позивачем не надано суду належного документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу у цьому розмірі. Крім того суду не наданий розрахунок таких витрат, а відтак, позивач не надав належне документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу у цьому розмірі. Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволенних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Моторним (транспортним) страховим бюро України при зверненні до суду сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1378,00, що підтверджено наданими позивачем платіжним дорученням від 24.02.2016 року (а.с.2). Оскільки позовні вимоги позивача судом задоволені частково (91,2%), то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1256,74 грн.

Outcome: partial