Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовом про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , укладений 28 травня 1981 року відділенням реєстрації актів цивільного стану Акм. Ікрамовського районного виконавчого комітету м. Ташкента, актовий запис № 313, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем відсутні фактичні шлюбні відносини, спільне господарство ними не ведеться, проживають в різних місцях вже більше 20-ти років, примирення не можливе. Позивачем при подачі позовної заяви було подано заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач надав через канцелярію суду заяву, в яких просить справу розглянути без його участі, при цьому відповідач не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 28 травня 1981 року між сторонами було зареєстровано шлюб відділенням реєстрації актів цивільного стану Акм. Ікрамовського районного виконавчого комітету м. Ташкента, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 313. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір 908 грн.00 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved