Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

20 червня 2018 року представник [PERSON], що діє за довіреністю в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Вимоги мотивовані тим, що в м. Чорноморськ Одеської області 30 липня 200 року помер син позивача [PERSON]. До дня смерті спадкодавець проживав разом із своєю матірю [PERSON], яка частково оформила свої спадкові права, прийнявши спадщину на частку квартири, розташованої в м. Чорноморськ, вул. Парусна, 10 Одеської області. Зазначена квартира належала померлому на підставі Договору дарування від 29 травня 2003 року. Пізніше виявилось, що до спадкового майна, яке залишилось після смерті сина, входить земельна ділянка, площею 4,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка гідно Державного акту серії РЗ № 729863 від 20 серпня 2002 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації № 118 від 04 квітня 2002 року, належить [PERSON], тобто бабі [PERSON] 13 травня 2002 року [PERSON] померла в с. Воронівка Білопільського району Сумської області, яка проживала на день смерті разом із своїм чоловіком [PERSON]. Заповіт від мені померлої сільською радою не посвідчувався. 03 жовтня 2002 року в с. Воронівка Білопільського району помер [PERSON], не встигнувши оформити спадкові права на спадщину після дружини. В свою чергу син померлого [PERSON] прийняв спадкове майно як спадкоємець першої черги після померлого батька, розпоряджався речами померлого, зберігав особисті документи. 24 листопада 2003 року [PERSON] помер в м. Іллічівськ (м. Чорноморськ) Одеської області при цьому не встиг оформити права на спадщину після батька. Спадкоємцем на все майно після смерті [PERSON] був його син [PERSON], який вступив в спадщину та частково оформив спадкове майно, отримавши свідоцтво на право на спадщину за законом від 16 серпня 2004 року. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. На день смерті останнього позивач [PERSON] була розлучена та не входила до складу спадкоємців першої черги. Позивач, як спадкоємець першої черги після смерті сина [PERSON] звернулась до Чорноморської міської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, яка належала [PERSON], та яку фактично прийняв у порядку спадкування її син [PERSON] та вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю, а також відсутній факт прийняття [PERSON] спадкового майна. Крім того, оригінал державного акту зберігається у відділі, власником за життя не був отриманий. Посилаючись на викладені вище обставини, представник за довіреністю [PERSON] просить визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 4,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії РЗ № 729863 від 20 серпня 2002 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 04 квітня 2002 року за № 118, у порядку спадкування за законом, після сина [PERSON], який помер 30 липня 2005 року, виданого на імя [PERSON], яка померла 13 травня 2002 року. Ухвалою від 21 червня 2018 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання справу за вказаним вище позовом. 18 вересня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не зявились. Представник позивача надав до суду письмову заяву про те, що заявлений позов підтримує, просить розглянути справу без їх участі (а. с. 140). \~ \~ \~ \~Представник відповідача Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився, голова сільської ради надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника, проти позову не заперечують (а. с. 113, 117). \~ \~ \~ \~Представник третьої\~особи \~Чорноморської міської\~державної нотаріальної\~контори Одеської\~області до суду не зявився. В.о. завідувача Чорноморської МДНК надіслала письмову заяву про розгляд справи без участі представника, заперечень по справі не мають, з рішенням будуть згодні (а. с. 60). Частиною 1 ст.\~206\~ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 13 травня 2002, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 13 травня 2002 року в с. Воронівка Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БП № 136865 (а. с. 19). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 02 травня 2018 року за № 515/162-18 вбачається, що на імя [PERSON] видавався державний акт серії РЗ № 729863 від 20 серпня 2002 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації № 118 від 04 квітня 2002 року, на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Оригінал державного акту не отриманий власником, зберігається у відділі (а. с. 18). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість обєкта оцінки - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Воронівської сільської ради площею 4,27 га ріллі станом на 15 червня 2018 року, складає 113 740 грн. (а. с. 32-33). За даними довідки-характеристики Воронівської сільської ради від 27 березня 2018 року [PERSON] на день своєї смерті-13 травня 2002 року постійно проживала за адресою: [INFO] (колишня вул. Ватутіна), 48 Білопільського району Сумської області разом із чоловіком [PERSON]. Заповіт від імені померлої виконкомом сільської ради не посвідчувався (а. с. 20). У відповідності до копії запису акту про шлюб № 12 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Руденко) [PERSON] 18 грудня 1946 року укладено шлюб (а. с. 71). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-БП № 146758 [PERSON] помер 03 жовтня 2002 року в с. Воронівка Білопільського району Сумської області (а. с. 21). [PERSON] на день своєї смерті 03 жовтня 2002 року постійно проживав за адресою: [INFO] (колишня вул. Ватутіна), 48 Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлого виконкомом сільської ради не посвідчувався. [PERSON] дійсно прийняв спадщину так, як розпоряджався речами померлого, зберігав спадкові документи, що підтверджується довідкою-характеристикою Воронівської сільської ради від 27 березня 2018 року (а. с. 22). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 368076 [PERSON] помер 24 листопада 2003 року в м. Іллічівськ Одеської області (а. с. 23). Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЛ № 694930 (а. с. 24). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 10 липня 1976 року, номер актового запису 174 (а. с. 26-27). На підставі свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД № 340764 батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 28 травня 2003 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 131243 (а. с. 25). У відповідності до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 021376 [PERSON] помер 30 липня 2005 року в м. Іллічівськ Одеської області (а. с. 10). З довідки про склад сімї від 28 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована у житловому будинку за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 10/205. [PERSON], який помер 30 липня 2005 року за вказаною адресою був зареєстрований з 13 червня 2003 року по 26 серпня 2005 року (а. с. 12). Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 20 жовтня 2017 року посвідчено факт прийняття спадщини [PERSON] спадщину, яка складається із 57/100 часток квартири № 205, № 206, що знаходиться за адресою: м. Чорноморськ, вул. Парусна, 10 Одеської області. Зазначена частка квартири належала померлому на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Одеської області 29 травня 2003 року (а. с. 15). Аналогічне підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20 жовтня 2017 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 жовтня 2017 року (а. с. 13-14, 16-17). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту письмового повідомлення, виданої державним нотаріусом Чорноморської міської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, вбачається, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, яка належала [PERSON], та яку фактично прийняв у порядку спадкування [PERSON], [PERSON] не може у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю, а також відсутній факт прийняття [PERSON] спадкового майна (а. с. 31). 16 серпня 2004 року на імя [PERSON] після смерті [PERSON] [PERSON] (Чорноморською) міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується Інформаційною довідкою зв Спадкового реєстру (а. с. 95). З інформаційної\~довідки із\~Спадкового реєстру,\~виданої Білопільською\~районною державною\~нотаріальною конторою\~вбачається,\~що 11 липня 2017 року зареєстровано спадкову справу № 151/2017 після померлого 30 липня 2005 року [PERSON] за заявою [PERSON] (а. с. 107). Зі змісту спадкової справи № 6/2004 року, заведеної Чорноморською міською державною нотаріальною конторою вбачається, що після померлого 24 листопада 2003 року [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 серпня 2004 року. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з квартири № 72, яка розташована в м. Іллічівськ, вул. Данченка, 13 (а. с. 119-133). Із копії спадкової справи № 151/2017 року, яка надійшла із Чорноморської міської державної нотаріальної контори вбачається, що після померлого [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2017 року на 57/100 часток квартири № 205, № 206, що знаходиться за адресою: м. Чорноморськ, вул. Парусна, 10 Одеської області (а. с. 74-108). Зокрема, статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу\~ч.\~1\~ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після сина [PERSON], який помер 30 липня 2005 року. Однак,\~позивач позбавлена\~можливості отримати\~у нотаріальній\~конторі свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~і вільно\~розпоряджатися спадковим\~майном у звязку\~з тим,\~що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не отриманий власником за життя. При цьому видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved