Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

27.04.2021 [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна, набутого за час шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем остання проживала у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними була придбана за спільні кошти квартира [ADDRESS] . Крім цього, позивачці та її матері [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . 02.06.2006 між позивачкою та її матір"ю з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір міни квартир, згідно якого у власність першої сторони перейшла квартира [ADDRESS] , а у власність іншої - квартира [ADDRESS] . Таким чином, квартиру [ADDRESS] позивачкою та відповідачем було набуто за рахунок спільних сумісних коштів. 27.02.2014 шлюб між сторонами було розірвано. На даний час виникла необхідність в поділі спільного майна подружжя, а тому [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Ухвалою суду від 11.05.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом учасників. В судове засідання сторони по справі не з`явились. Представник позивачки адвокат Адамчук П.Б. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність [PERSON] .. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі, відзив від останнього на позовну заяву не надходив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно договору міни від 02.06.2006, укладеного між позивачкою, [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, у власність першої сторони перейшла квартира [ADDRESS] , а у власність іншої - квартира [ADDRESS] (копії на а.с. 5,6,7). Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.04.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.10.2003 Лелітською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, було розірвано (копія на а.с. 8). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] була набута сторонами за договором міни в 2006 році, тобто в період перебування їх у шлюбі, тому вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач в судове засідання не з"явися, відзив до суду не подав, будь-яким іншим чином викладене в позовній заяві не спростував, а тому суд приходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved