Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

26.02.2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстровим №316 та витребування майна - квартири [ADDRESS], із чужого незаконного володіння [PERSON], шляхом зобов'язання передати квартиру [PERSON] і [PERSON], для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] В позові позивачі зазначили, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщини у вигляді квартири [ADDRESS]. Мати [PERSON] - [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чернікової О.Є. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її дочки, яка спадкоємець першої черги та нотаріусом було заведено спадкову справу. 20.02.2015 року [PERSON] подала до нотаріуса заяву в якій відмовилась від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця сестри померлої [PERSON] - [PERSON] та останньою 19.03.2015 року було подано заяву до нотаріуса при прийняття спадщини. Проте, позивачу стало відомо, що 11.02.2015 року приватним нотаріусом Боненко Т.Л. було посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим №316 за умовами якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 3 вказаного договору квартира, що відчужується належала продавцю [PERSON] на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 року у справі за №2/487/1354/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 210000 грн. За результатами розгляду вказаної справи між сторонами було укладено мирову угоду, згідно якою [PERSON] відмовився від позовних вимог та за ним було визнано право власності на спірну квартиру. Проте в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва за №2/487/1354/13 зареєстрована інша справа та спір між [PERSON] і [PERSON] судом не розглядався. У зв'язку з чим, договір купівлі-продажу слід визнати недійсним та відповідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України спірне нерухоме майно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння відповідача, оскільки вказане майно вибуло з володіння власника не з його волі, відповідно до ст. 388 ЦК України. 16.04.2015 року позивач [PERSON] уточнила свої вимоги та просила лише визнати недійсним договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року. У зв'язку зі смертю [INFO] [PERSON], ухвалою суду від 15.05.2015 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] Закрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду на підставі наявних матеріалів у справі. В судове засідання треття особа [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON], згідно повторного свідоцтва про смерть від 19.02.2015 року актовий запис № 815, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Після її смерті [PERSON] відкрилась спадщини у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала останньої на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.1999 року, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради та договору дарування від 07.12.2010 року. У встановлений законом шестимісячний термін мати [PERSON] - [PERSON], яка є спадкоємець першої черги за законом, звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Чернікової О.Є. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її дочки та нотаріусом було заведено спадкову справу. 20.02.2015 року [PERSON] подала до нотаріуса заяву в якій відмовилась від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця сестри померлої [PERSON] - [PERSON] та останньою 19.03.2015 року було подано заяву до нотаріуса при прийняття спадщини за законом після смерті своєї сестри [PERSON] 11.02.2015 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Боненко Т.Л. було посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим №316 за умовами якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 3 вказаного договору квартира, що відчужується належала продавцю [PERSON] па підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 року у справі за №2/487/1354/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 210000 грн. За результатами розгляду вказаної справи між сторонами було укладено мирову угоду, згідно якою [PERSON] відмовився від позовних вимог та за ним було визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, згідно довідки Заводського районного суду м. Миколаєва від 7188 від 14.05.2015 року, Заводським районним судом м. Миколаєва спір між [PERSON] і [PERSON] про стягнення боргу за договором позики не розглядався взагалі, а за №2/487/1354/13 зареєстрована інша цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Відповідно до вимог ст. 203 ч. 1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин 2; 3; 5 цієї статті, особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"- правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, [PERSON] на час укладення договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року набув право власності на спірну квартиру на підставі незаконного судового рішення, а тому не був належним власником та не мав права розпоряджатись нерухомістю на власний розсуд. Таким чином, вищевикладене є підставою для визнання договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року недійсним, відповідно до ст. 215 ЦК України, як укладений з порушенням вимог частини 1 ст. 203 ЦК України. Проте, за змістом статей 215 та 216 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», само по собі визнання недійсним виконаного правочину не призводять до реального відновлення порушеного права. Фактично, заявляючи позов про визнання оспорюваного правочину недійсним, особа має на меті подальше повернення майна, переданого за таким правочином. Разом з тим, позивач [PERSON] не є стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу, тобто правовідносини, що виникли між дійсним власником та третьою особою є речово-правовими та у цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом віндікаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України. Пунктом 22 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, роз'яснено, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача. Відповідно до ч. 3 ст. 388 Ц України якщо майно було набуте безпідставне в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. При цьому, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі надані і досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року квартири [ADDRESS] та витребування вказаного нерухомого майна із чужого незаконного володіння є обґрунтованими, доведеними належними доказами у справі, а отже вони підлягає задоволенню. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved