Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до[PERSON] до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ "Девелопмент" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, посилаючись на, що Листом від 25 травня 2017 року [PERSON] повідомив позивача про те, що внаслідок укладення між [PERSON] та TOB «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» Договору про відступлення права вимоги №01/17 від 25 травня 2017р. [PERSON] набув прав Нового кредитора за Кредитним договором №08Ф-109 від 23 липня 2008р., що був укладений між Позивачем та АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». Позивач зазначив, що 31 січня 2014р. ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» відступив своє право вимоги за Кредитним договором №08Ф-109 від 23 липня 2008р. на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» на підставі договору факторингу, а в подальшому 07 лютого 2014р. зазначене право було відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» на підставі договору факторингу.Також, 06 вересня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» та ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» укладено Договір про відступлення права вимоги №03/16, за яким останній набув право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №08Ф-109 від 23 липня 2008р. Разом з тим, Позивач не згодна із Договором про відступлення права вимоги №01/17, що був укладений 25 травня 2017 року між ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та [PERSON], оскільки вказаний договір порушує її права, з огляду на наступне. Позивач зазначив, що як вбачається із змісту спірного Договору про відступлення права вимоги від 25.05.2017р. [PERSON] набув прав Нового кредитора по відношенню до - [PERSON], як позичальника за кредитним договором №08Ф-109 від 23 липня 2008р. Таким чином, оскільки укладення такого договору стосується прав і обов'язків, мала бути стороною спірного договору або надати свою згоду на його укладення. Крім того, з боку Нового кредитора не було надано документальних доказів, що свідчать про сплату на користь ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» вартості відступленого права, що визначено в пункті 4.1. Договору про відступлення права вимоги від 25.05.2017р. №01/17, а відтак немає підстав вважати, що [PERSON] є Новим кредитором за кредитним договором №08Ф-109 від 23 липня 2008р.Укладаючи кредитний договір №08Ф-109 із АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» свідомо обрала особу кредитора та умови договору, що було позивачу запропоновано. В подальшому позивачу стало відомо, що право кредитора за вказаним кредитним договором було відступлено на користь інших юридичних осіб, а саме: ПАТ «Банк Національний Кредит», надалі ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест», потім ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ».Разом з тим, уклавши спірний Договір про відступлення права вимоги на користь [PERSON] Первісний кредитор не запропонував позивачу сплатити на його користь вартість відступлення та списати заборгованість за кредитом шляхом прощення боргу. Позивач зазначила, що, як вбачається із змісту кредитного договору кредит надається в іноземній валюті. Тобто, на момент підписання спірного договору [PERSON] повинен був мати дозвіл Національного Банку України, яким є генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій. Разом з тим, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги [PERSON] не мав ані генеральної ліцензії на ведення валютних операцій, ані індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, а тому не міг набути прав вимоги за зобов'язаннями позивача за валютним кредитом. Ухвалою від 12 червня 2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 26 липня 2017 року відкрито провадження за вказаним позовом. Ухвалою від 07 лютого 2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 16.02.2018 року продовжено розгляд справи. В судове засідання представник позивача з'явився, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності. У відзиві зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки вважає вимоги позивача такими, що ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а заявлений позов безпідставним, таким, що не порушує права позивача, посилаючись на те, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. У зв'язку з цим, встановивши ту обставину, що право вимоги по кредитному договору від TOB «CЛ «Девелопмент» перейшло до [PERSON] нотаріус посвідчив і Договір відступлення прав за іпотечним договором, внаслідок чого до [PERSON] перейшло і право іпотекодержателя. Таким чином, твердження Позивача про необхідність отримання згоди останньої на укладення Договору відступлення права вимоги за кредитним договором суперечить чинному законодавству та не підтверджено наданими доказами по справі. Відповідач зазначив, що також, вважає безпідставними доводи Позивача, що первісний кредитор мав запропонувати Позичальнику сплатити вартість відступлення права вимоги із списанням заборгованості за кредитом шляхом прощення боргу, оскільки наведене є правом, а не обов'язком кредитора, і такий обов'язок чинним законодавством не передбачений. Посилаючись на порушення своїх прав в цій частині Позивач не навів, які саме умови кредитного договору або приписи чинного законодавства порушено з боку TOB «СЛ «Девелопмент», а відтак такі доводи є необгрунтованими. Вважає висновки Позивача такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах договору. Так, пунктом 3.1. спірного договору визначено, що права вимоги за Основним договором вважаються переданими з моменту підписання Сторонами цього Договору в обсязі і на умовах, які існують на дату відступлення. Пунктом 4.1.2. Договору відступлення права вимоги передбачено, що Новий кредитор зобов'язаний сплатити ціну відступлення права вимоги, вказаної в п.4.1. Договору в день підписання даного Договору на поточний рахунок Первісного кредитора. Таким чином, умовами спірного договору передбачено, що права переходять до Нового кредитора незалежно, від проведення оплати вартості відступлення за цим договором. Тобто, Відповідач - 1 набув прав кредитора одразу в момент підписання Договору відступлення прав вимоги. В підтвердження факту проведення оплати до цих заперечень додається копія платіжного доручення №1 від 25 травня 2017 року, що свідчать про сплату Новим кредитором [PERSON] на користь ТОВ «СЛ «Девелопмент» повної вартості відступленого права, як це визначено спірним договором, в сумі 500 000, 00 гривень. Таким чином, з боку Нового кредитора були виконані усі умови Договору відступлення права вимоги в частині оплати вартості відступленого права. Представник відповідача ТОВ «СЛ «Девелопмент» в судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки вважає вимоги позивача такими, що ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а заявлений позов безпідставним, таким, що не порушує права позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим слухати справу у відсутність відповідачів та приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31 січня 2014р. ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» відступив своє право вимоги за Кредитним договором №08Ф-109 від 23 липня 2008р. на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» на підставі договору факторингу, а в подальшому 07 лютого 2014р. зазначене право було відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» на підставі договору факторингу.Також, 06 вересня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» та ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» укладено Договір про відступлення права вимоги №03/16, за яким останній набув право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №08Ф-109 від 23 липня 2008р. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Наслідком укладення договору відступлення права вимоги є втрата старим кредитором прав та обов'язків, права та вимоги за яким були відступлені новому кредиторові у визначеному сторонами обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання його недійсним. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з цим укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Проте позивачем не зазначено, за захистом якого порушеного права останій звернувся до суду. Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача оспорюваним правочином, оскільки головною умовою, яку повинен довести позивач є не тільки наявність недотримання норм закону при укладенні договору відступлення права вимоги, а й наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання його недійсним. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог[PERSON] про визнання договору недійсним.

Outcome: dismissed