Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 15.01.2011 по 28.10.2019 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу їх спільна дитина залишилась проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, відповідач усіма можливими шляхами ігнорує його та майже рік не надає йому можливості, як батьку, бачитись/спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, а тому він може бачитись з сином лише у шкільному закладі, оскільки в інший спосіб побачитись неможливо. У нього тісні та дружні відносини з сином, який виявляє прихильність до батька, а тому постійне спілкування дитини з батьком відповідатиме її інтересам та правам на таке спілкування, що у силу життєвих обставин проживає окремо. Він прагне приймати участь у вихованні дитини, виконувати свої батьківські обов`язки, проте відповідач не бажає, щоб він бачився з сином та всіляко перешкоджає цьому, що є абсолютно необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам СК України. Позивач вказує на те, що ним неодноразово вживались законні заходи для побачень з сином, зокрема, відповідачу надсилались заяви щодо надання можливості спілкування, однак відповідач або надавала згоду, проте не надавала можливості для побачень, або взагалі не надавала відповіді. Також, з цього приводу він звертався до поліції. Позивач вважає, що своїми діями відповідач ігнорує бажання дитині, завдає їй психоемоційної травми, позбавляє дитину не тільки права на спілкування, любов та турботу із сторони батька, але й спілкування із його родичами по лінії батька, тобто дідусем, бабусею тощо. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач фактично відмовляється від досудового врегулювання спору, позивач просить суд встановити та визначити йому для участі у вихованні і вільному спілкуванні з сином систематичні побачення без присутності відповідача: першу та третю суботу та неділю кожного місця з 09.00 год. до 18.00 год. наступного дня без обмеження місця зустрічей з правом поїздок по території України та половину тривалості шкільних канікул поспіль протягом навчального року і кожного року з 15 липня по 30 серпня протягом усього часу дитина проводить з батьком; зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди щодо участі у вихованні і вільному спілкуванні з сином. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 07.12.2020 до суду надійшов відзив, у якому відповідач вважає позов надуманим та неналежно аргументованим, а також таким, що не направлений на захист інтересів дитини. Так, відповідач вказує на те, що відсутні докази чинення нею перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини. Надані позивачем документи щодо його освіти та роботи не мають значення для предмету спору і жодним чином не свідчать про якості позивача, як батька, який має бажання приймати участь у вихованні дитини та наявності перешкод. Не є доказами чинення нею перешкод і надані позивачем заяви від 17.08.2020, 24.08.202, 31.08.202, 11.09.202, оскільки позивач у визначені ним дні до дитини для спілкування та проведення спільного часу не з`являвся. Більш того, у відповідь на його заяви вона неодноразово повідомляла його про свою згоду на його участь у спілкуванні та вихованні їх дитини. Звернення до органів поліції є спробою штучного створення доказів. Таким чином, оскільки доказів чинення нею перешкод у спілкуванні позивача з сином немає, то відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідач також не погоджується із запропонованим позивачем способу його участі у вихованні сина, оскільки позивач не враховує інтереси самої дитини. При запропонованому способі участі позивача у вихованні сина буде порушено режим його дня та навчання, він буде відірваний від нормального, звичайного для дитини середовища, тому без врахування інтересів дитини, всупереч його волі та побажанням вирішити питання щодо визначення способів участі позивача у вихованні сина неможливо. Посилаючись на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 21.12.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вказується про те, що твердження відповідача у відзиві суперечать її діям, які підтверджені доказами, та порушує ч.ч.2, 4 ст.150, ч.3 ст.157 СК України. Щодо способу участі батька у вихованні дитини, то позивач просить надати йому можливість проводити спільно час із сином у вихідні дні (суботу та неділю) та під час канікул. З урахуванням відносин між позивачем та сином, проводячи спільний час позивачем, дитина не буде відірвана від нормального, звичного для нього середовища, так як хлопчик знає свого батька, усвідомлює та пам`ятає, як вони усі жили разом, як проводили разом час та веселились, відвідували різні дитячі та розважальні заклади тощо. Спілкування сина з батьком ніяким чином не буде заважати нормальному існуванню дитини, так як позивач веде нормальний та здоровий спосіб життя, не зловживає алкогольними напоями та не вживає наркотичні речовини, має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід, знає декілька іноземних мов, може не тільки займатись навчанням із сином, а й можливість закладати користі та здорові звички сину. Посилаючись на викладене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. 18.01.2021 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. У даний запереченнях відповідач зазначає про те, що окрім заяв позивача жодних доказів чинення нею перешкод у спілкуванні з дитиною не надано. Також відповідач не погоджується з запропонованим позивачем варіантом спілкування з дитиною, зазначаючи про проживання дитини та батька на значній відстані, та зауважує на необхідність з`ясування думки сина, в присутності якого позивач здійснив її побиття. Разом з цим, вона не заперечує проти побачень з дитиною бабусі та дідуся з боку батька, при цьому без врахування інтересів дитини, всупереч її волі та побажання вирішити питання щодо визначення способів участі позивача у вихованні сина неможливо, а тому вона просить відмовити в задоволенні позову. 25.01.2021 до суду надійшли пояснення представника позивача [PERSON] на заперечення, в яких представник позивача вважає вказані заперечення безпідставними, а позицію відповідача такою, що суперечить нормам СК України, а її твердження не підтверджені належними доказами. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 10.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 23.03.2021 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, а також просить розглянути справу в її відсутність. Враховуючи наявність письмових заяв сторін з поясненнями щодо суті спору, а також надання сторонами пояснень по справі в судовому засіданні, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа направила до суду листа, в якому просила розглядати справу у відсутність її представника. Враховуючи обставини справи, з урахуванням положень ст.19 СК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.01.2011, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28.10.2019 (а.с.8,12) Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9) Станом на день розгляду справи дитині виповнилося повних 10 років. Як встановлено судом, і даний факт визнано позивачем та відповідачем, після припинення відносин між сторонами дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] . З наданих сторонами доказів та їх пояснень вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача до суду з цього приводу. За висновком Органу опіки та піклування Рівненської міської ради від 16.03.2021 № 08-514 прийнято рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, а саме: І та ІІІ суботу місяця з 09.00 год. до 18.00 год. неділі. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.ст.150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідного сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Оскільки діагностику щодо сприйняття внутрішньо - сімейних відносин з точки зору самої дитини не було проведено у зв`язку з тим, що батько не надав шкільному психологу дозвіл на проведення відповідної роботи з дитиноюКомісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради рекомендувала обом батькам звернутися до Центру практичної психології і соціальної роботи Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради або до іншої незалежної кваліфікованої установи (фахівця), при цьому висновок органу опіки і піклування буде надано після з`ясування думки дитини кваліфікованим професійним психологом. (а.с.105) Встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Разом з тим, відповідно до ст. 155 ч.1,2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Генеральною Асамблеєю проголошено Декларацію прав дитини з метою забезпечити дітям щасливе дитинство і користування для їх власного блага і блага суспільства, правами і свободами і закликає батьків, щоб вони визначили і намагалися дотримуватися цих прав. Виходячи з принципу 6 Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом Суд, враховуючи пояснення сторін та визначений спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, інтереси дитини, бажання батька спілкуватися з дитиною, дійшов висновку, що зустрічі позивача з дитиною мають відбуватися. Виходячи з наведеного, суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт. Суд також ураховує вік дитини, ставлення батька до дитини, можливість батька відвідувати дитину та вважає за доцільне усунути перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною у відповідності до визначеного рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.06.2014 р. способу участі у вихованні сина. Дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками. З урахуванням вищенаведених норм, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку, а наявні перешкоди, що виникають внаслідок відсутності такої згоди підлягають усуненню. Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відтак, з урахуванням змісту позовних вимог, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, наданий на виконання ст.19 СК України, суд вважає можливим визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] у І та ІІІ суботу місяця з 09.00 год. до 18.00 год. неділі без присутності матері. Встановлюючи вказаний спосіб участі батька у вихованні дитини, суд керується виключно інтересами дитини. Також, суд зауважує і на те, що згідно вказаного висновку мати дитини не заперечувала проти побачень батька з сином, але конкретних пропозицій не надала. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, задовольняючи вимоги позивача частково, суд вважає необхідним зауважити, що позивач не позбавлений можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дитини з урахуванням її віку, стану здоров`я, зміни ставлення дитини до нього, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. Також, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд не приймає до уваги інші надані сторонами докази, оскільки вони не спростовують висновок третьої особи, покладений в основу рішення суду. Зокрема, у Висновку органу опіки та піклування від 16.03.2021 зазначено про те, що місце проживання батька зі створенням належних умов для виховання, навчання та розвитку, про що зазначено у Акті обстеження умов проживання. Відповідно до акту оцінки потреб сімї" від 23.12.2020 також зазначено про те, що дитина проживає у 2 - х поверховому будинку, є окрема кімната зі ввсім необхідним для навчання та розвитку. Зазначено також про те, що батько інколи приїздить до школи, привозить іграшки, вітає з днем народження, цікавиться результатами навчання, однак зустрічі посилюють тривожний стан дитини, що впливає на продуктивність навчання. Діагностику щодо сприйняття внутрішньо-сімейних відносин з точки зорук самої дитини не було проведено у звязку з тим, що батько не надав шкільному практичному психологу письмовий дозвіл на роботу з дитиною. Мати не заперечує побачення батька з сином, проте конкретних пропозицій не надала, тому комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 10.03.2021, як консультативно-дорадчий орган при викоеавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення по усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, а саме 1 та 3 суботу місяця з 09.00 до 18.00 неділі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] щодо участі у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні сина [PERSON] систематичні побачення без присутності матері [PERSON] у І та ІІІ суботу місяця з 09.00 год. до 18.00 год. неділі; протягом навчального року щороку половину тривалості канікул за домовленістю з матір"ю та за згодою дитини. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору на користь позивача в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial