Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що він після смерті своїх батьків успадкував спадкове майно, а саме: майнові паї колективного сільськогосподарського підприємства СВК «Агрофірма Маріампольська» Петрівського району Кіровоградської області вартістю 19 984 гривні та 21 336 гривень, що належать позивачу на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства: серії КД №216736, виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 10.04.2007 року, та серії КД №213776, виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 09.06.2008 року. Тобто, загальна вартість майна пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства СВК «Агрофірма Маріампольська», яка належить позивачу, визначена в розмірі 41 350 гривень, тому 29.04.2013 року позивач звернувся з письмовою заявою до директора СВК "Агрофірма Маріампольська" Міщаніна К.В. з проханням сплатити вартість майнових паїв, однак, відповіді не отримав, в зв'язку з чим 27.09.2013 року позивач направив рекомендованим листом заяву на ім'я загальних зборів співвласників майнових паїв СВК «Агрофірма Маріампольська» з проханням вирішити питання про сплату вартості майнових паїв, але СВК «Агрофірма Маріампольська"» жодним чином не реагує на звернення позивача, тому він змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача вартість майнових паїв на суму 41 350 гривень та спачений судовий збір. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача СВК «Агрофірма Маріампольська» позов не визнав, мотивуючи це тим, що протоколом № 2 загальних звітних зборів робітників та пайщиків СВК «Агрофірма Маріампольська» від 28.02.2014 року, було вирішено видати позивачу майновий пай згідно статуту СВК «Агрофірма Маріампольська» та структури розпаювання майна господарства. Суд заслухавши сторони, дослідивши документи справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що він після смерті своїх батьків позивач успадкував спадкове майно, а саме: майнові паї колективного сільськогосподарського підприємства СВК «Агрофірма Маріампольська» Петрівського району Кіровоградської області вартістю 19 984 гривні та 21 336 гривень, що належать позивачу на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства: серії КД №216736, виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 10.04.2007 року, та серії КД №213776, виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 09.06.2008 року. Тобто, загальна вартість майна пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства СВК «Агрофірма Маріампольська» , яка належить позивачу, визначена в розмірі 41 350 гривень (а. с. 12,13,15). Відповідно протоколу № 2 загальних звітних зборів робітників та пайщиків СВК СВК «Агрофірма Маріампольська» від 28.02.2014 року, на зборах було оголошено заяву позивача про видачу йому майнових паїв, спадкоємцем яких він являється та було вирішено видати майновий пай згідно статуту СВК «Агрофірма Маріампольська» та структури розпаювання майна господарства (а. с. 46-54). Згідно п. 5.5 Статуту СВК «Агрофірма Маріампольська», при виході з кооперативу одержання паю проводиться натурою, грішми цінними паперами, а земельні ділянки в натурі. Відповідно до Указу Президента України від 13 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», реформування колективних сільськогосподарських підприємств здійснюється на принципах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями. Згідно ст. ст. 7,9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», вбачається, що майно КСП належить його членам на праві спільної часткової власності, пайовий фонд майна складається як із балансової вартості основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошей. Майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на день паювання та скоригованим на день вибуття працівника з господарства. Відповідно до ст. ст. 5, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До цього моменту і до виділення майнового паю частка майна члена КСП є частиною майна підприємства, яке у статуті та інших внутрішньогосподарських нормативних актах визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження). Тобто праву члена КСП вимагати виділення майнового паю відповідає право цього підприємства вирішувати питання складу і структури майнового паю, способу його виділення. Під час реалізації зазначених прав мають ураховуватися інтереси обох сторін. Спосіб забезпечення зазначених прав та інтересів членів КСП і підприємства, передбачений ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», де визначено порядок виділення громадянинові майнового паю натурою (тобто будинками, спорудами, технікою, готовою продукцією, худобою тощо), грошима або цінними паперами. Аналогічний підхід щодо реалізації права членів КСП на вільний вихід із цих підприємств з майновими паями з метою створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачений і в Указі Президента від 3 грудня 1999 року № 1529/99. Крім цього, як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян в процесі реформування аграрного сектору економіки» № 177 від 28.02.2001 року, реорганізація колективного сільськогосподарського підприємства - це припинення діяльності підприємства шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення з наступним переходом до новостворених підприємств усіх майнових прав та обов'язків. Крім цього в матеріалах справи мається копія договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності від 18.02.2000 року з якого вбачається, що співвласники, як власники майнових паїв, визначені в результаті паювання майна Агрофірми « Маріампольська» в зв'язку з його реформуванням в СВК «Агрофірма Маріампольська», уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, яке вони погоджуються отримати у спільну часткову власність, як єдиний майновий комплекс. Та згідно вказаного договору співвласники майнових паїв передали майно директору СВК «Агрофірма Маріампольська» (а. с. 60). Також, як вбачається з копії договору передачі майна колективом співвласнику юридичній особі від 18.02.2000 року, розмір майнової частки кожного із співвласників у спільному майні визначається у відсотках та згідно списку учасників вказаного договору, який є додатком до вказаного договору, покійні батьки позивача теж включені до цього списку, який підписаний всіма учасниками договору (а. с. 61 - 63). Тобто в даному випадку СВК «Агрофірма Маріампольська» не може відповідати перед позивачем по майнових зобов'язанням так, як в СВК лише зберігається майно позивача, а позивач просить стягнути вартість майнового паю, лише з відповідача СВК «Агрофірма Маріампольська». На думку суду позивач повинен був врегулювати порядок користування вказаним майном з іншими співвласниками шляхом укладання цивільно - правових угод. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можутьгрунтуватися на припущеннях. Відповіднодо ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, на підставі вище викладеного, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Вказані правовідносини регулюються Указом Президента України від 13 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян в процесі реформування аграрного сектору економіки» № 177 від 28.02.2001 року, ст. ст. 58, 60, 61 ЦПК України.

Outcome: dismissed