Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 грудня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідачів Державної казначейської служби України, [PERSON] управління державної фіскальної служби України в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області про стягнення на її користь 300 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та сплаченої на досудовому слідстві суми 8 717 гривень 20 копійок у зв'язку з поданням їй юридичної допомоги адвокатом відповідно до п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В обґрунтування позову вказувала, що вона вже приблизно 8 років як працює бухгалтером на підприємстві ВБКП «Рассвет», що знаходиться за адресою: місто Кременчук, вулиця Занасипський шлях, 4, Полтавської області. В її обов'язки входить виключно робота з бухгалтерськими документами та своєчасна звітність перед податковими органами за фінансову діяльність підприємства. На протязі її роботи на вказаному підприємстві вона ніколи не порушувала закон та не складала будь-яких неправдивих документів. У вересні 2012 року на їх підприємстві працівниками Державної податкової служби в Кіровоградській області було проведено декілька обшуків, під час яких була вилучена первинна бухгалтерська документація, відбирались пояснення у працівників підприємства, у тому числі й у неї. 17 липня 2013 року старшим слідчим ОВС СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Кіровоградській області (тепер Державна фіскальна служба України в Кіровоградській області) [PERSON] було складено та підписано повідомлення про підозру її в скоєнні злочинів, яке було погоджено з прокуратурою Кіровоградської області. Згідно цього документу її фактично звинуватили у вчиненні ряду злочинів у складі організованої групи, зокрема за ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.2 статті 205, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.3 статті 358, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.4 статті 358, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.1 статті 366, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.3 статті 212 КК України. Тобто, що вона була пособником скоєння злочинів, діючи у складі організованої групи та скоїла пособництво у фіктивному підприємництві, тобто придбанні суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, вчинене повторно, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі; крім того - пособництво в підробленні іншого офіційного документа, що видається та посвідчується підприємством, який надає права та звільняє від обов'язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою та збут такого документа; також скоїла пособництво у використанні завідомо підробленого документа; також скоїла пособництво в службовому підробленні; пособництво в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, яка зобов'язана їх сплачувати, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах. Вказана підозра не була їй вручена вчасно, оскільки на той момент її не було вдома, так як вона разом із чоловіком виїхала до своїх рідних у Запорізьку область. В цей час слідчий Шаталов А.Ф. своєю постановою від 19 серпня 2013 року оголосив її в розшук та надав органу дізнання доручення на встановлення її місця знаходження. Внаслідок таких дій слідчого оперативні працівники ОУ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області почали її шукати шляхом опитування працівників ВБКП «Рассвет» та її сусідів, при чому такі заходи негативно вплинули на її репутацію серед сусідів, яким повідомлялось, що її шукають, так як вона вчинила певні злочини. Дізнавшись від директора ВБКП «Рассвет» [PERSON], що її шукають працівники ГУ Міндоходів у Кіровоградській області та її оголосили в розшук, вона повернулась до місця свого проживання та вимушена була найняти адвоката для захисту своїх прав та інтересів. 27 серпня 2013 року вона разом із адвокатом [PERSON] з'явилась до слідчого Шаталова А.Ф. у м. Кіровоград, де її ознайомили з правами підозрюваної та вручили клопотання про обрання міри запобіжного заходу в вигляді застави. 29 серпня 2013 року Ленінський районний суд м. Кіровограда обрав відносно неї запобіжний захід у вигляді застави в сумі 22 940 гривень (20 мінімальних заробітних плат). Оскільки в неї не було таких коштів, то вона була вимушена просити, щоб заставу за неї внесло підприємство, де вона працює - ВБКП «Рассвет». В подальшому кримінальне провадження відносно неї та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було направлене до Ленінського районного суду м. Кіровограда для розгляду по суті. Оскільки у неї та інших обвинувачених були небезпідставні сумніви щодо неупередженого та об'єктивного розгляду цього провадження саме в Ленінському районному суді м. Кіровограда, то вона вимушена була звернутися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для зміни підсудності. Ухвалою ВССУ від 08.10.2013 року її клопотання та [PERSON] було задоволене та справу направлено для розгляду по суті в Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області. Розгляд справи тривав з 2013 року по 15 травня 2015 року, тобто майже півтора роки. За цей час вона була вимушена залишати місце роботи та постійно знаходитися в суді, оскільки мала статус обвинуваченої, то жодного судового засідання не мала права пропустити без законної підстави (хіба що хвороби). І лише 15 травня 2015 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області було ухвалено вирок, яким її було визнано невинуватою по всіх статтях предявленого обвинувачення та виправдано. Оскільки прокуратурою Кіровоградської області була подана апеляційна скарга, то вирок суду набрав законної сили лише 15 жовтня 2015 року (відповідно до ч.2 ст. 532 КПК України), коли ухвалою Апеляційного суду Полтавської області був залишений без змін. У зв'язку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів (кримінальних правопорушень), яких вона не вчиняла, їй було завдано нестерпних душевних страждань, були зруйновані життєві плани та соціальні зв'язки. Вона тривалий час була відірвана від сім'ї. Події, що відбувались в серпні 2013 року, пов'язані з оголошенням її в розшук та притягненням до відповідальності (оголошення підозри) за цілою низкою статей Кримінального кодексу України, як члена організованого угруповання на все життя відкарбувались у її пам'яті та негативно вплинули на її честь та гідність. Про факт підозри її у вчиненні злочинів та оголошення в розшук дізнались сусіди та працівники ВБКП «Рассвет», що ускладнило на деякий час спілкування з сусідами. Їй довелося витратити чимало часу для пояснень навколишнім щодо своєї непричетності до інкримінованих їй злочинів. Відбулося порушення мікроклімату в її сім'ї внаслідок постійного нервового навантаження, сварок, у зв'язку з чим вона стала погано спати, оскільки їй інкримінувались злочини середньої тяжкості та ще й вчинені в складі організованої групи, що безумовно вказувало на можливість призначення їй реальної міри покарання з відбуванням його в жіночій колонії. Для неї, людини, яка ніколи не мала будь-яких проблем із законом, така перспектива була лякаючою та реальною. Погіршились та порушились стосунки з оточуючими людьми, зокрема з чоловіком та працівниками ВБКП «Рассвет», що приходили до неї за заробітною платою та з інших питань. Крім того, її моральні страждання виразились у тому, що вона не могла добитися справедливості а ні в прокуратурі Кіровоградської області, а ні в Ленінському районному суді міста Кіровограда, де її доводи та пояснення і заяви ніхто не вивчав, а тільки казали, що вона винна та повинна доводити свою правоту у суді. Вона змушена була звертатися до адвоката, їздити до міста Кіровограда та міста Кременчука, змінювати усталений спосіб свого життя, домагатися утвердження справедливості. Внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування в особі ГУ Міндоходів у Кіровоградській області (після реорганізації - Головне управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області), прокуратури Кіровоградської області та суду, їй було заподіяно значну моральну шкоду. У зв'язку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності були повністю паралізовані всі її можливі (і не тільки нормальні) життєві зв'язки, її було повністю усунуто від активного громадського життя на тривалий час. Під слідством та судом вона перебувала фактично з 17 липня 2013 року по 15 жовтня 2015 року, тобто 2 роки 2 місяці та 28 днів. Що стосується інших негативних наслідків, то найбільш непоправним серед них слід назвати страх, який залишиться з нею назавжди. Страх громадянина перед власною державою. Вона впевнена, що ніхто із тих працівників [PERSON] управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області та прокуратури Кіровоградської області, не понесе жодної відповідальності за зловживання владою (ст.364 КК), перевищення службових повноважень (ст.365 КК), службову недбалість (ст.367 КК), все їм зійде з рук, а в неї на все життя залишиться гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, якого правоохоронні органи з будь-яких мотивів можуть запросто знищити як особу фізично і морально. Враховуючи інтенсивність та глибину сприйняття всіх психотравмуючих факторів, що супроводжували її притягнення до кримінальної відповідальності, стверджувала, що вона нізащо б не погодилась відчути пережитий нею моральний і душевний біль вдруге за будь-яку суму. Виходячи з приписів ч.3 статті 23 ЦК України, щодо врахування вимог розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вона оцінює завдану їй моральну шкоду за незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності, застосування в зв'язку з цим запобіжного заходу застави та перебування під слідством і судом на протязі 2 років 2 місяців та 28 днів у сумі 300 000 гривень. Крім цього, відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Вона вважає, що грошові кошти в сумі 8 717,20 гривень, сплачені нею за подання юридичних послуг адвокатом [PERSON] за представництво її інтересів, складанні необхідних у зв'язку з цим процесуальних документів під час проведення досудового розслідування та підготовки клопотання до ВССУ, повинні бути відшкодовані їй, як сума, сплачена нею у зв'язку з поданням їй юридичної допомоги. Тому з підстав ст.6 Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини», статей 3,55,56 Конституції України, статей 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" просила її позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник по угоді адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, в їх обґрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення. Представник відповідача прокуратури Кіровоградської області по довіреності прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, подав письмове заперечення згідно якого, прокуратура Кіровоградської області заперечує проти доводів позовної заяви і вважає заявлений розмір шкоди завищеним та таким, що не відповідає обставинам справи, погоджувався з вимогою про відшкодування моральної шкоди в сумі 35 276,80 гривень за період з 27 серпня 2013 року по 15 жовтня 2015 року. Представник відповідача Державної казначейської служби України по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважала його незаконним та необґрунтованим. Представник відповідача [PERSON] управління державної фіскальної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі (а.с.238), подав письмове заперечення проти позову, вважаючи заявлений розмір шкоди завищеним та таким, що не відповідає дійсному фактичному розміру та обставинам справи, обґрунтовуючи це з посиланням на статтю 1, частини 5, 6 статті 4, частини 2, 3 ст.13 Закону та вважав, що цим Законом прямо встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. В своєму позові позивачка не надала жодних доказів порушення життєвих зв'язків, не навела достатніх доводів та підстав, з яких вона виходила, визначаючи розмір відшкодування шкоди, та не довела причинний зв'язок між діями органу досудового розслідування та погіршенням її морального становища. Заявлена до відшкодування моральна шкода на думку відповідача є завищеною та такою, що не відповідає дійсному фактичному розміру і обставинам справи та вимогам законодавства. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 встановлено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, [PERSON] перебувала під слідством та судом у період з 27.08.2013 року по 15.10.2015 року, а всього - 25 місяців 18 днів. Відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2015 складає 1 378 гривень. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди заявнику повинен бути не менше 35276,80 гривень (25 місяців 18 днів х 1378 гривень = 35 276,80 гривень). З огляду на викладене, ГУ ДФС у Кіровоградській області вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачкою до відшкодування є завищеним, і вважає, що обґрунтованим розміром моральної шкоди є застосування розміру однієї мінімальної заробітної плати 1 378 гривень за кожен місяць перебування позивачки під слідством та судом. Тому просили суд позов [PERSON] розглянути у відповідності до вимог чинного законодавства, а рішення про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] прийняти з урахуванням розміру моральних страждань позивачки, у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що 17 липня 2013 року старшим слідчим з ОВС ВКР СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Кіровоградській області [PERSON] було складено та підписано повідомлення про підозру [PERSON] за ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.2 статті 205, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.3 статті 358, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.4 статті 358, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.1 статті 366, ч.5 статті 27, ч.3 статті 28, ч.3 статті 212 КК України (а.с.221,222), яка була вручена їй 27 серпня 2013 року (а.с.218-220). Постановою старшого слідчого ОВС ВКР СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Кіровоградській області [PERSON] від 19 серпня 2013 року оголошено [PERSON] в розшук та надано органу дізнання доручення на встановлення її місця знаходження (а.с.216,217). 27 серпня 2013 року старшим слідчим ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Кіровоградській області Шаталовим А.Ф. було подане письмове клопотання слідчому судді Ленінського районного суду м. Кіровограда про застосування відносно [PERSON] запобіжного заходу у виді застави (а.с.198-202). 29 серпня 2013 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда підозрюваній [PERSON] було визначено заставу у розмірі 20 мінімальних заробітних плат в сумі 22 940 гривень (а.с.164-172). Згідно вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні злочинів по всіх статтях предявленого обвинувачення та виправдано (а.с.12-87). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вирок Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року залишено без змін (а.с.88-162). Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до частин 1,2,6,7 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Згідно статті 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та нших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються: моральна шкода (п.5 статті 3 Закону). Відповідно до п.1 статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Згідно частин 1,5,6 статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частин 2, 3 статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2015 року складає 1378 гривень. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних та фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд ураховує моральні страждання, яких [PERSON] зазнала у зв'язку з тривалим перебуванням її під слідством та судом, починаючи з 27 серпня 2013 року по 15 жовтня 2015 року, тобто у сукупності 25 місяців 18 днів, вимушеність змін в її житті та порушення стосунків з оточуючими людьми, часу та зусиль для відновлення попереднього стану, наведених [PERSON] у позовній заяві та у судовому засіданні обґрунтувань моральної шкоди, у тому числі її представника по угоді адвоката [PERSON], який надав пояснення за його клопотанням та згодою в якості свідка, показань допитаних у суді свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідно до встановлених письмових доказів. Зробивши свою оцінку на справедливій основі, як того вимагає стаття 23 ЦК України, виходячи з засад розумності, виваженості та поміркованості, беручи до уваги характер та обсяг моральних страждань позивача внаслідок психотравмуючих факторів у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, обрання щодо неї запобіжного заходу, через що вона перебувала більше двох років під слідством та судом у сукупності, вимушена була неодноразово прибувати в місто Кіровоград для проведення слідчих дій та у місто Кременчук у судові засідання Крюківського районного суду, була позбавлена можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, відволікатися від роботи та від звичайних занять, тривалий час була відірвана від сімї, що негативно відображалося на сімейних стосунках з чоловіком, призводило до конфліктів з ним, про притягнення її до кримінальної відповідальності та суд над нею дізналося необмежене коло осіб, що природно завдало позивачу душевних страждань та нервових навантажень, заподіяно істотної моральної шкоди, яка перевищує гарантований державою мінімальний розмір її відшкодування. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозвязку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд вважає розумним визначити розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, у сумі 50 000 гривень. Відповідно до п.4 статті 3 Закону громадянинові відшкодовуються суми, сплачені у звязку з поданням йому юридичної допомоги. На стадії досудового розслідування позивач [PERSON] сплатила захиснику адвокату [PERSON] відповідно до наданих письмового розрахунку та квитанції гонорар в сумі 8 717 гривень 20 копійок (а.с.181-186). Тому суд стягує ці витрати та моральну шкоду на користь позивача з Державного бюджету України за рахунок коштів, які обліковуються у Державній казначейській службі України, шляхом безспірного їх списання з єдиного казначейського рахунку. Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Оскільки при зверненні до суду з даним позовом позивач [PERSON] не звільнялася від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», а не сплачувала його в силу п. 13 ч.2 ст.3 цього Закону, відтак питання судових витрат відповідно до статті 88 ЦПК України судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: partial