Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом і просив визнати нікчемними правочини (довіреності) посвідчені 02 грудня 2010 року секретарем Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області [PERSON] на представництво мешканців селища Петропілля Шевченківського району Харківської області: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; селища Сумське Шевченківського району Харківської області: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; селища Ставище Шевченківського району Харківської області: [PERSON], Овчаренко Зіни Олександрівни, [PERSON], [PERSON], [PERSON]; мешканців смт Шевченкове Харківської області: [PERSON], [PERSON]; мешканців села Аркадівка Шевченківського району Харківської області: [PERSON]; мешканців смт Ківшарівка Купянського району Харківської області: [PERSON] на користь [PERSON]; мешканців селища Петропілля Шевченківського району Харківської області: [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON]; мешканців селища Петропілля Шевченківського району Харківської області: [PERSON] на користь [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 26 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним рішенням [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким що порушує його конституційні та цивільні права як позивача, та вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення дійшов до неправильного висновку беручи до уваги той факт, що не було надано позивачем рішень, які були прийняті на зборах пайщиків на яких використовувалися спірні довіреності. Судом було неповно зясовані обставини по справі, та при розгляді справи залишено без уваги рекомендації пленуму ВСУ на які були посилання. Згідно статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог по суті , суд першої інстанції виходив з того, що довіреності, які оскаржує позивач були видані 2 грудня 2010 року строком на один рік і були дійсні до 2 грудня 2011 року, тобто на час розгляду справи предмет позову відсутній. Крім того, позивач оспорює видачу довіреностей (правочинів),\~ в яких він стороною не був і не надав доказів, що видача даних довіреностей порушила його права. При цьому, судом було зазначено, що секретарі місцевих рад можуть посвідчувати лише довіреності осіб, які проживають у населенному пункті, в якому діє відповідна місцева рада. Правила про позовну давність повинні застосовуватися судом тільки тоді, коли буде доведено про присутність самого порушеного права. В разі відсутності такого права або встановлення, що воно ніким не порушено, в позові повинно бути відмовлено не у зв"язку зі спливом позовної давності, а у зв"язку з безпідставністю самого позову. З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] відповідно свідоцтва на право власності серії ХА № 250433 від 19.01.2009 року (а.с.8) є співвласником майнових паїв колишнього КСП «Надія» в селі Петропілля Шевченківського району Харківської області на суму 52 000 гривень викупленого майна в частині «Строєнія». Секретарем Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області [PERSON].М. (третя особа у справі) 2 грудня 2010 року було посвідчено оскаржувані довіреності строком на один рік, якими довірителі уповноважували на загальних зборах власників майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства «Надія» голосувати від їх імені по всіх питаннях, які будуть розглядатися загальними зборами пайовиків колишнього КСП «Надія» (а.с.10-50). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочинів нікчемними, посилаючись на те, що вчиненням нотаріальних дій, а саме видачею довіреностей, відповідач порушив його цивільні права та інтереси як співвласника КСП «Надія», у звязку із чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, так як секретар сільради вийшла за межі своїх повноважень. Згідно ст.219 ЦК України правочин є нікчемним у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину, але суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила , а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Судовим розглядом достовірно встановлено, що довіреності відповідали справжній волі осіб, які їх вчинили, проти чого не заперечував і позивач. Відповідно до ч.2-3 ст.202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов"язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов"язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Матеріали справи свідчать, що особи які вчинили односторонній правочин , а саме надали довіреність не оскаржили його і взагалі не залучені до участі у справі. В якості третіх осіб були залучені до участі у справі лише особи , яких уповноважили бути представниками. Позивач в заявах до суду зазначав, що не має жодних претензій до осіб, які вчинили правочин, оскільки це було їх волевиявлення. Матеріали справи також не містять доказів, що оскаржуванні односторонні правочини створили обов"язки для інших осіб у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини у справі, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні і правильно вважав не доведеним той факт, що права позивача були порушені діями відповідача, оскільки позивач не надав суду доказів порушення його прав при видачі довіреностей на представництво інтересів сторонніх осіб. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову , суд помилково послався на ст.ст.237,239,244,245,247,248 ЦК України. Судова колегія погоджується з висновком суду про незастосування позовної давності, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню по своїй суті, але при розгляді справи суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що в силу\~ст. 309 ЦПК України\~є підставою для скасування судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з посиланням на інші норми матеріального права.

Outcome: partial