Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] 04 червня 2019 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 28 грудня 2017 року в сумі 270000 гривень 00 копійок, пеню за період з 10 квітня 2018 року по 30 травня 2018 року в сумі 135000 гривень, та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вказаного позову позивач посилається на те, що 28 грудня 2017 надав в борг відповідачці грошові кошти в загальній сумі 10900 гривень 00 копійок, строком до 28 березня 2018 року, про що було укладено відповідний договір. Однак, в обумовлений термін відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання, грошові кошти не повернула в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 10000 гривень 00 копійок, що складає еквівалент 270000 гривень. Також у відповідності до положень договору пеня за період прострочення за період з 10 квітня 2018 року по 30 травня 2018 року складає в сумі 135000 гривень. У зв`язку з вказаними обставинами, позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Бондар В.Я. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 19 червня 2019 ркоу вказану цивільну справу було передано за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси. 09 липня 2019 року зазначена цивільна справа надійшла до Київського районного суду міста Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, на підставі якої відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28 серпня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . У судове засідання призначене на 03.10.2019 року позивач не з`явився, однак 03.10.2019 року до суду надійшла заява від представника останнього, в якій представник позовні вимоги підтримала, просила суд розгляд справи провести за її відсутності, та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився до судового засідання, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , з 21 вересня 2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та саме на вказану адресу судом направлялась судова кореспонденція на ім`я відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець - [PERSON] передає позичальнику - [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 294300 гривень 00 копійок, що еквівалентно 10900 доларів США, на день підписання цього договору, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю в строк та на умовах, визначених цим договором. Повернення позики здійснюється в гривнях в сумі, яка еквівалентна доларам станом на день повернення. Пунктом 5 договору передбачено, що позичальник зобвоязаний повернути позику через три місяці, до 28.03.2018 року включно. Повернення позики підтверджується розпискою позикодавця. Повернення позики здійснюється в місті Одесі. В пункті 2 сторонами визначено, що позика передана позикодавцем позичальнику до підписання сторонами цього договору готівкою, про що свідчить підписання позичальником цього договору. На підтвердження отримання грошової суми позичальник також видає позикодавцю розписку, яка є невід`ємною частиною цього договору. Позика за цим договором є безпроцентною (п.3). Сторони дійшли домовленості, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення (пункт 6). Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (пункт 9). На виконання зазначеного договору, [PERSON] 28 грудня 2017 року склав розписку, якою засвідчив, що отримав від [PERSON] позику в сумі 294300 гривень, що еквівалентно 10900 доларів США, у відповідності до умов договору позики від 28.12.2017 року, які зобов`язався повернути [PERSON] в строк до 28 березня 2018 року. Як зазначено позивачем в обумовлений вище строк, відповідач позичені грошові кошти не повернув. Доказів в спростування зазначених обставин до суду у відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надано. Як зазначено позивачем у позові, [PERSON] 05.04.2018 року було повернуто йому на виконання зазначеного договору позики грошові суми у розмірі еквівалентному 900 доларів США. Після спливу обумовленого строку для повернення грошових коштів, 30 квітня 2019 року [PERSON] направив на ім`я [PERSON] вимогу про повернення суми позики та штрафних санкцій, в якій вимагав повернути йому в строк до 10 травня 2019 року заборгованість за договором позики від 28.12.2017 року, яка складає в сумі еквівалентній 10000 доларів США, та штрафні санкції у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, які станом на день звернення з цією вимогою складало в сумі 1039500 гривень. Також у вимозі зазначено, що у випадку несплати [PERSON] вказаної суми заборгованості, [PERSON] буде вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. З наданих позивачем до суду доказів, вбачається, що вказана вимога було скерована на електронну пошту за посиланням: «fabrikov@lognar.com». Доказів на підтвердження того, що зазначена електронна скринька належить відповідачеві, до суду не надано, а відтак суд не вбачає доведеними обставинами, що зазначена вимога була отримана [PERSON] Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] за договором позики від 28.12.2017 року в борг грошові кошти в сумі еквівалентній 10900 доларів США, строком до 28.03.2018 року, які в обумовлений термін в повному об`ємі не повернув, а саме в сумі 10000 доларів США, з урахуванням сплаченої 05.04.2018 року суми боргу еквівалентній 900 доларів США, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 270000 гривень, що складає еквівалент 10000 доларів США, за вказаним договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п.6 Договору позики, у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, судом перевірено правильність їх нарахування за період з 10 квітня 2018 року по 30 травня 2018 року та встановлено у розмірі 135000 гривень 00 копійок, з розрахунку 1% від суми 270000 гривень, за кожен день прострочення, яких за вказаний період становить 50 діб. На підставі викладеного, суд доходить про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 4050 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved