Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

05.11.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до 01 липня 2020 року, по дату закінчення навчання. В обґрунтування позову позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають спільних дітей : неповнолітнього сина [PERSON] та повнолітню дочку [PERSON] , яка продовжує навчання. Вказує, що відповідач належну матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча таку можливість має, є фізично здоровим, має незначні офіційні та значні неофіційні заробітки, фактично зароблені кошти використовує на свій розсуд. Діти перебувають практично лише на її утриманні. При цьому утримувати дітей самостійно, забезпечувати їм належний рівень життя, нормальне харчування, одяг, проживання, повноцінний духовний та фізичний розвиток вона не може, так як на це необхідні значні матеріальні затрати. Рівень її доходів є незначним та на даний час вона не працює. Натомість повнолітня дочка продовжує навчання на платній формі, стипендії не отримує. Тому з урахуванням визначеного законом мінімального розміру аліментів та матеріального становища відповідача, вказує на те, що останній може надавати регулярно аліменти на утримання дітей у визначеному в позові розмірі. 08.11.2019 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.11.2019 року до суду надійшов відзив на позов з підтвердженням про його вручення позивачу, в якому відповідач позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі по 1100 грн. щомісячно на кожну дитину. Сторони в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, які просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та повнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, що підтверджено відповідними копіями свідоцтв про народження /а.с.8,9/. Згідно довідки ОСББ « Затишна оселя» від 30.10.2019 року за № 151 неповнолітній син [PERSON] та повнолітня дочка [PERSON] , проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні /а.с.5/. Як встановлено з наданих копій довідки, виданої Новоград-Волинським медичним коледжем від 31.10.2019 року за № 442, Договору про надання освітньої послуги з підготовки молодшого спеціаліста на умовах відшкодування витрат за навчання № 36, Додаткової угоди № 1 до Договору про надання освітньої послуги з підготовки молодшого спеціаліста на умовах відшкодування витрат за навчання № 36, повнолітня [PERSON] навчається на 4 курсі Новоград-Волинського медичного коледжу денної контрактної форми навчання з 01.09.2016 року по 01.07.2020 року /а.с.3(зворіт),4,6/. Загальна вартість безперервної освітньої послуги становить 43600 грн., зокрема за 4-й рік навчання - 11200 грн. 00 коп. З наданих копій квитанцій вбачається, що позивач від 24.10.2019 року сплатила за навчання 3000,00 грн., від 11.07.2019 року - 12700,00 грн./а.с.3/. Отже, позивач посилається у позові на те, що дочка та син потребують належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак їх батько ухиляється від надання такого утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов"язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своєму синові та дочці судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина та повнолітньої дочки, що продовжує навчання, зокрема, є здоровим, працездатним, офіційно працевлаштований, інших утриманців немає, не заперечує проти надання матеріального утримання своїм дітям в розмірі 1100 грн. на кожного щомісячно. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Також, беручи до уваги, часткове визнання відповідачем позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчатися, та те, що останній офіційно працевлаштований, суд прийшов до висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно на повнолітню дочку, що продовжує навчання, оскільки остання потребує матеріальної допомоги так як власних доходів немає. Разом з тим, задовольняючи позов частково в сумі 1500 грн. на кожну дитину, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина та 2500 грн. щомісячно на повнолітню дочку. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial