Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON], діюча в інтересах малолітньої [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на частку квартири. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, є опікуном [PERSON], [INFO], яка є її племінницею. Дівчинка народжена від шлюбу [PERSON] та [PERSON] Матір [PERSON] померла [INFO]. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] подружжям набуто майно - квартиру [ADDRESS]. Вважаючи таке майно набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю, відповідно донька померлої [PERSON] вправі претендувати на Ѕ частку вказаного нерухомого майна, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представники Андрієць О.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 16 червня 2017 року, та Кисилевич О.М., діючий на підставі ордеру про надання правової допомоги від 08 січня 2019 (а.с.75), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити, вважаючи [PERSON]спадкоємцем за заповітом після смерті її матері [PERSON], та особою, яка вправі претендувати на половину квартири, як майно, набуте її матір»ю за час шлюбу з [PERSON] в порчдку спадкування. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача, третьої особи. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача/третьої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, яке набуло чинності, є опікуном [PERSON], [INFO], яка є її племінницею. Дівчинка народжена в шлюбі [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 03 липня 2009 року, й по час смерті [PERSON] - [INFO] (а.с.22). Матір [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у віці 47 років (а.с.22). На випадок смерті [PERSON] складений заповіт від 09 жовтня 2015 року, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла своїй дочці - [PERSON], [INFO] (а.с.42). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано на [PERSON], свідоцтво виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 25 липня 2012 року № 1115-С/КІ (а.с.29). Відповідно до Листа від 16 трвня 2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду є роз'яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії, що судом й вчинено. Незаявлення клопотання про витребування спадкової справи й не дослідження судом такої спадкової справи, є підставою длі відмови у задоволенні позову. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України). Під час підготовчого судового засідання, початку розгляду справи по суті за участі двох представників позивача та позивача таке клопотання позивачем не завлялось. Позивач доказів на твердження своєї правової позиції не надав, до суду із заявою про витребування спадкової справи не звертався. Суд вважає, що бставини, які входять до предмета доказування у зазначеній справі, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі, а за відсутності дослідчення якої суд позбавлений можливості вирішити об»єктивно спір та за наслідками якого постановити обгрутноване та законне рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Окрім того, суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Так, позивачем визначена позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування на частку квартири, як майно, набуте матір"ю неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] та відповідачем, й зареєстроване на відповідача, при цьому вимога про визнання такого майна спільним сумісним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] не ставиться, а за відсутності вирішення якої, суд не вправі вирішити даний спір, оскільки згідно спірних правовідносин вимога про визнання права власності в порядку спадкування на частку квартири має бути похідною від вимоги про визнання такого майна спільним сумісним майном подружжя. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). При цьому, суд з урахуванням положення п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, зважаючи на обраний спосіб захисту порушеного права, неодноразово повертався та з»ясовував питання щодо правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, проте останній погодив правильність обраного ним способу захисту порушеного права, не вбачаючи підстав для збільшення позовних вимог. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України). Відповідно, для того, щоби визнати право власності в порядку спадкування на частку квартири згідно спірних правовідносин, таке майно необхідно спочатку визнати спільним сумісним майно, й оскільки така вимога позивачем не ставиться, при вимозі про визнання права власності в порядку спадкування на частку квартири, вона підлягає відмові у задоволенні, як вимога, яка не забезпечена правильно обраним способом захисту порушеного права. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставною для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного, з урахуванням постанови Плунуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року,

Outcome: dismissed