Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив: припинити правовідношення між сторонами за кредитним договором № б/н від 19.11.2007 року, що укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»; заборонити ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагати від [PERSON] повернення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.11.2007 року, що нараховується на картковому рахунку [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк» та списувати грошові кошти в рахунок погашення нарахованої заборгованості за вказаним кредитним договором з інших дебетних рахунків, відкритих на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнути з ПАТ КБЬ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 1642 грн. 28 коп. безпідставно списаних коштів з карткового рахунку [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк» та 700 грн. витрат на оплату послуг адвоката з підготування позовної заяви до суду. 22 червня 2014 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 2896,16 грн. безпідставно списаних коштів з карткового рахунку [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2014 року позов задоволено частково. Заборонено ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагати від [PERSON] повернення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.11.2007 року та списувати кошти з карткового рахунку [NUMBER] в рахунок погашення нарахованої заборгованості за договором з інших дебетних рахунків, відкритих на його ім'я на користь банку. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 2896,16 грн., в решеті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в прибуток держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2014 року скасувати в частині заборони банку вимагати повернення боргу та списувати кошти з карткового рахунку [NUMBER] в частині стягнення 2896 грн. 16 коп. Ухвалити нове рішення та повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позову.Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду не відповідає обставинам справи. Так, апелянт зазначає, що списання коштів з карткового рахунку позивача є правомірним, оскільки заява про закриття карткового рахунку до банку не надходила, у позивача після повернення основного боргу залишався ще борг в сумі 16 грн. 66 коп., на яку було нараховано відсотки за користування кредитним лімітом, штрафи за прострочення, комісії, що обумовлені договором. А тому, на думку апелянта, у суду не було правових підстав для заборони банку вимагати від позивача повернення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.11.2007 року. Також, судом безпідставно стягнуто з банку на користь [PERSON] 2896 грн. 16 коп. В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився. Про час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 20.08.2014 р. поштового відправлення (а.с.124). Позивач подав письмові заперечння, де просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 19.11.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно з яким [PERSON] отримав кредитну картку типу «Бізнес» [NUMBER], по якій отримав кредит в розмірі 2500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який становить один рік з щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Порядок погашення заборгованості здійснювалось як шляхом внесення коштів на картку, так і списання банком коштів з картки. Свої зобов'язання позивач за кредитним договором не виконував, тому станом на 27.07.2008 року виникла заборгованість в сумі 3216 грн. 76 коп., з яких 2497 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом, 719 грн. 36 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, ці суми було стягнуто за судовим наказом Талалаївського районного суду від 20.08.2008 року і добровільно сплачено боржником в Роменському відділенні ЗАТ КБ «Приват Банк» 26.08.2008 року. Також, за словами боржника, ним було здано кредитну картку, строк дії якої він не продовжував. Даною кредитною карткою та рахунками не користувався, нові картки не отримував. Докази на підтвердження того, що позивач подав заяву про закриття карткового рахунку в матеріалах справи відсутні. В травні 2014 року у зв'язку з роботою у ТОВ «Обрій LTD» [PERSON] відкрив у ПАТ КБ «Приват Банк» картковий рахунок [NUMBER] для перерахування на нього належної йому заробітної плати. 16 травня 2014 року ТОВ «Обрій LTD» на картковий рахунок позивача [NUMBER] перерахувало 2358 грн. 52 коп. заробітної плати, з якої відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було автоматично списано в рахунок погашення заборгованості 1179 грн. 28 коп.; 26 травня 2014 року було списано 463 грн. штрафу за прострочені відсотки та кредит, загальний розмір яких на 16.05.2014 року становить 3104 грн. 75 коп.;06 червня 2014 року було списано 494 грн. 44 коп.;20 червня 2014 року було автоматично списано 759 грн. 44 коп. А всього за період з 16 травня по 20 червня 2014 року з карткового рахунку [PERSON] [NUMBER] автоматично ПАТ КБ «Приват Банк» було списано в рахунок погашення заборгованості 2896 грн. 16 коп.(а.с.20,36). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору не були виконані належним чином вимоги ст.634 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанова Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Також, сам кредитним договір містить положення, які суперечать п.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. Як зазначено вище, кредит позивачем було отримано 19.11.2007 р. і погашений за судовим наказом 26.08.2008 року, при цьому залишилася заборгованість в розмірі 16,66 грн. (а.с.15). Дані про повідомлення позивача про наявну заборгованість, або про подачу відповідного позову до нього в матеріалах справи відсутні. За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю у позасудовому порядку або до судового провадження забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З огляду на цю норму права, рішення в суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2896 грн. 16 коп. відповідає вимогам закону, оскільки дії банку щодо автоматичного позасудового списання з рахунку позивача грошей за кредитним договором, строк давності якого минув, були неправомірними. Щодо заборони ПАТ комерційний банк "ПриватБанк" вимагати повернення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.11.2007 року та списувати кошти з карткового рахунку [NUMBER] в рахунок погашення нарахованої заборгованості за договором з інших дебетних рахунків, то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, оскільки, як зазначалося вище, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач подав заяву про закриття карткового рахунку і правовідносини між сторонами по даному кредитному договору припинені. До того ж, суд не вправі заборонити будь-кому вимагати у спосіб встановлений законом захисту порушених або оспорюваних прав. Це право гарантовано Конституцією України. В іншій частині рішення суду не оскаржується. З огляду на викладене вище, рішення суду підлягає частковому скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи. Оскільки судом першої інстнції стягнуті судові витрати з відповідача тільки в сумі 243,6 грн - за задоволення позовних вимог майнового характеру, а судовий збір за задоволення вимог немайнового характеру не стягувався, рішення в цій частині в зв"язку з ухваленням апеляційним судом рішення зміні не підлягає. Враховуючи наведене та

Outcome: partial