Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] в особі адвоката Кузнецова А.І. звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі № 6324, згідно з яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість, що виникла за Кредитним договором, який укладений між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] у загальній сумі 24 838,68 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 28 квітня 2012 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №008-20535-280412, відповідно до умов якого остання отримала кредит. У зв`язку із простроченням платежів за Кредитним договором, 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 6324, згідно з яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість, що виникла за Кредитним договором, який укладений між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] у загальній сумі 24 838,68 гривень. При цьому, позивачу взагалі невідомо із чого складається сума боргу та за який період прострочена заборгованість за кредитом. 04 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренком Дмитром Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 64722038 з приводу примусового виконання вказаного виконавчого документу, в рамках якого постановлено стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 24 838,68 грн., винагороду приватного виконавця у розмірі 2 483,86 грн. і 300 грн. сума виконавчих витрат. Крім цього, приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 64722038 винесено постанову від 04.03.2021 року про арешт грошових коштів [PERSON] . Позивач вважає, що приватним нотаріусом Хара Н.С. виконавчий напис було видано з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Окрім того, стягувачем було пропущено строк позовної давності для звернення з вимогою до боржника. У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в даній справі, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 17 лютого 2021 року, зареєстрованого в реєстрі №6324, посилаючись на те, що відкрито виконавче провадження по виконанню оскаржуваного виконавчого напису, здійснюються виконавчі дії, зокрема накладено арешт на грошові кошти. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа задоволено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання із розгляду даної справи. 14 травня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони посилаються на наступні обставини. Так, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 28 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем було укладено Договір № 008-20535-280412 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговуванням платіжної картки. 07\~травня 2020\~року між\~Акціонерним товариством\~«Дельта Банк»\~та ТОВ\~«ФК «САПБ»\~укладено Договір\~відступлення прав\~вимоги № 2241/K, у відповідності до умов якого правонаступником ycix прав та обов`язків AT «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «САПБ», в тому числі i за Кредитним договором № 008-20535-280412 від 28 квітня 2012 року. 17\~лютого 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Харею\~Наталією Станіславівною\~вчинено виконавчий\~напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 6324, щодо стягнення з Позивача на користь ТОВ «ФК «САПБ» заборгованості в розмірі 24838,68 грн. Позивач стверджує, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Xapa Н.С. вчиняючи виконавчий напис, не врахувала та не перевірила факту безспірності (наявності чи відсутності) спору щодо заборгованості, чим порушила вказану норму закону. Так, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у \~ \~ \~ \~ боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості a6o іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідач, \~ \~ \~ \~вважає, \~ \~ \~ \~що \~ \~ \~ \~ним \~ \~ \~ \~виконано \~ \~ \~ \~вимоги передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Xapi Наталії Станіславівні вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: 1) Оригінал кредитного договору та Розрахунок заборгованості (виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків ii погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості), а отже виконавчий напис, вчинений 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харею Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 6324, щодо стягнення з Позивача на користь ТОВ «ФК «САПБ» заборгованості в розмірі 24838,68 гривень не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною. Щодо пропущення строку позовної давності відповідач зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично закопом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису с таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому i загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, вчиненого 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харею Н.С., зареєстрованого за № 6324, правонаступником ycix прав та обов`язків AT «Дельта Банк» с ТОВ «ФК «САПБ» на підставі Договору № 2241/К відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, тобто строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису перебуває у межах з 07 травня 2020 року по 07 травня 2023 року, а отже твердження Позивача с помилковим щодо пропуску вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харею Н.С., адже право вимоги виникло у відповідача 07 травня 2020 року i до моменту звернення відповідача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 17 лютого 2021 року минуло менше трьох років. 25 травня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він посилався на наступні обставини. Так, безспірний борг це борг, що визнається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника. При цьому, відповідач сам собі суперечить, бо позивач борг не визнає, сума боргу є оспорюваною і, позивач навіть не здогадувалась про наявність заборгованості, із чого складається сума боргу та за який період прострочено вказану заборгованість за кредитом і, тим більше, про факт вчинення виконавчого напису нотаріусом Харою Н.С. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). За таких обставин стягувач може нарахувати будь-яку суму заборгованості та вважати її істинною, а нотаріус на цій основі вчинить виконавчий напис на будь-яку суму. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів №1172 від 29.06.1999 року документи, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Крім того, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Таке право стягувач і повинен підтвердити. Позивачу взагалі невідомо із чого складається сума боргу та за який період прострочено заборгованість за кредитом, позивач взагалі не може стверджувати, що укладала такий договір у далекому 2012 році. Відповідно до Переліку №1172 від 29.06.1999 року для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, чинна редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису, якщо йдеться про відносини кредитора й боржника, лише на підставі оригіналу договору. Однак, Відповідач не надає ані оригіналу чи копії Кредитного договору №008-20535-280412 від 28.04.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ані виписки з рахунку [PERSON] за період з дії Кредитного договору №008-20535-280412 від 28 квітня 2012 року, ані довідки про рух коштів по такому рахунку, ігноруючи лист-прохання Позивача, адвокатський запит її представника та вимоги, зазначені у позовній заяві, посилаючись на вдавані причини щодо неможливість надати договір Позивачу. Отже, не зрозуміло чи існує такий договорі взагалі. Так,\~за загальним\~правилом перебіг\~загальної і\~спеціальної позовної\~давності починається\~з дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Як вбачається із Витягу з Додатку №1 до Договору №2241/К про відступлення права вимоги датою погашення кредиту було 26.04.2016 року. Отже,\~саме з 27.04.2016 року почався трирічний строк перебігу позовної давності, який сплив 28.04.2019 року. Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 07.05.2020 року за Договором про відступлення права вимоги №2241/К набула право вимоги вже без такого права щодо [PERSON] , оскільки строк позовної давності на той час вже було пропущено більш ніж на рік і, безумовно, жодним чином не поновився із укладенням Договору про відступлення права вимоги. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року Клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Кузнецова Анатолія Ігоровича задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 20, оф. 12) належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи, заведеної під час вчинення виконавчого напису 17.02.2021 року, зареєстрований в реєстрі № 6324 (виконавчий напис та усі документи, на підставі яких його було вчинено); Витребувано від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (ЄДРПОУ: 35625014, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) оригінал Кредитного договору № 008-20535-280412 від 28.04.2012р., укладеного між [PERSON] та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (правонаступник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ») для огляду у судовому засіданні та залучення належним чином посвідченої копії до матеріалів справи; Витребувано від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (ЄДРПОУ: 35625014, адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) виписку з рахунку [PERSON] за Кредитним договором № 008-20535-280412 від 28.04.2012р. за період з 28.04.2012р. по 26.04.2016р., а також довідку про рух коштів по такому рахунку. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою\~\~ [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню закрито. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 10 жовтня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява щодо відмови у задоволені витрат на професійну правничу допомогу. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься заява від представника позивача слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення рішення не заперечує. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено про слухання справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа ПН КМНО Хара Н.С., також, в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи належним чином. Суд, дослідивши надані в матеріалах справи докази дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача та відповідача докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 04 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренком Дмитром Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 64722038 на підставі виконавчого напису №6324 виданого 17.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у загальному розмірі 24 838,68 грн. Також, приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 64722038 винесено постанову від 04.03.2021 року про арешт грошових коштів [PERSON] , та постанову від 04.03.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди. 07.05.2020 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір №2241/К про відступлення права вимоги, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами. Як зазначає позивач вона взагалі не згодна із наявністю в неї кредитного зобов`язання та з сумою заборгованості, яка вказана у виконавчому написі №6324 виданого 17.02.2021 ПН КМНО Харою Н.С. Як вбачається з матеріалів справи, то вони не містять доказів фактичної видачі кредитних коштів позичальнику. Такими доказами мають бути первинні бухгалтерські документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Відповідачем зазначені обставини належними доказами в силу ст. 83 ЦПК України не спростовані. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що сума заборгованості, зазначена в виконавчому написі № 6324 від 17 лютого 2021 року, не є безспірною. Зазначені обставини, що встановлені судом, унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису в силу приписів статей 87 та 88 Закону України «Про нотаріат». Як на підставу своїх заперечень щодо правомірності вчинення виконавчого напису нотаріусом позивач також вказує на порушення його процедури, зокрема на те, що нотаріусом не було перевірено у встановленому законом порядку, що подані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не відповідають вимогам статті 87 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включено пункт 2 «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», який містить пункт 2. «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.», відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили з моменту її проголошення, а саме 22.02.2017 року, та залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року. Таким чином п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» втратив чинність з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662, а саме з 26.11.2014 року. З викладеного вбачається, що до спірних правовідносин має застосовуватися Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, у редакції від 29.11.2001 року, яка діяла станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису та містила тільки пункт 1, згідно з яким для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, законом передбачено, що виконавчі написи вчиняються лише на нотаріально посвідчених договорах і не можуть вчинятися на кредитних договорах, укладених між сторонами у простій письмовій формі. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29.01.2019 року у справі № 910/13233/17. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис в порушення вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат» вчинений на договорі, який не посвідчений нотаріально, на підставі пункту 2 Переліку документів, який є нечинним. Отже з наданих письмових доказів, судом встановлено, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у наявності у відповідача права вимоги, за захистом якого відповідач звернувся до нотаріуса, не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не переконався у наданні відповідачем усіх документів у відповідності з Переліком, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про зворотне ані представником відповідача ані приватним нотаріусом суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведені обставини, на які вона посилається як на підставу свого позову, уся сукупність зібраних по справі доказів підтверджує викладені в позовній заяві обставини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Стосовно вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 120321 від 12.03.2021р.; акт виконаних робіт № 000501 від 20.09.2021р.; рахунок № 000501 від 20.09.2021р. на суму 8 000 грн. У договорі про надання правової (правничої) допомоги № 120321 від 12.03.2021р. погоджено, що клієнт зобов`язаний сплатити повну вартість наданої правової (правничої) допомоги протягом 10 (десяти) робочих днів після набрання рішенням у такій справі законної сили. (п. 4.2. Договору) В Постанові об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021р. у справі № 925/1137/19 сформовано правовий висновок, що за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Постановою КАС ВС від 28.12.2020р. у справі № 640/18402/19 визначено, що у разі встановлення у договорі про надання фіксованої суми гонорару надавати детальний опис робіт не потрібно. 04 жовтня 2021 року представником відповідача надані додаткові пояснення, в яких він просив відмовити у задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Проте, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснену адвокатом на загальну суму 8000 грн., є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Outcome: approved