Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому вказувала, що 12 листопада 2009 року відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 56. В шлюбі перебуває вперше. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач проживає окремо від дитини та у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місце мешкання дитини немає. На примирення не згодна. В зв`язку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність, зазначивши, що нерухомого майна не має, не працює, стан здоров"я дитини та відповідача задовільний, відповідач інших осіб на утриманні не має, тому наполягає на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на утримання дитини. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не подав відзив на позовну заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, 12 листопада 2009 року відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 56. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2009 року відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області, яка проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім`ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересах їх дитини, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано. Згідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів визначається судом у кожному конкретному випадку окремо, з урахуванням обставин справи та вимог, викладені у ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що діти та відповідач мають задовільний стан здоров`я, відповідач інших осіб на утриманні не має, не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача на утримання дітей. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для утримання дитини, оскільки відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи розмір задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка, при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини була звільнена від сплати судового збору, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved