Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі. В позовній заяві посилався на те, що працював на посаді начальника частини ліквідації нафтогазових фонтанів та спеціальних рятувальних робіт. 23 грудня 2013 року звільнений з роботи за пунктом 3 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку). Зазначаючи, що порушень трудової дисципліни він не вчиняв, а крім того, відповідачем був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, позивач просив суд визнати незаконим та скасувати наказ від 23 грудня 2013 року №106ос про звільнення [PERSON], поновити його на посаді начальника частини ліквідації нафтогазових фонтанів та спеціальних рятувальних робіт. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Якименко О.Г. в судовому засіданні проти позову заперечила, вважаючи позовні вимоги безпідставними. В задоволенні позову просила відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, уповноваживши у встановленому законом порядку адвоката [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову також заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] з 07 червня 2011 року працював на посадах заступника начальника загону - начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління МНС України у Полтавській області, заступника начальника загону - начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів аварійно-рятувального загону спеціального призначення Територіального управління МНС України у Полтавській області, з 29 серпня 2013 року - на посаді начальника частини ліквідації нафтогазових фонтанів та спеціальних рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Полтавській області (а.с.22). Відповідно до наказу начальника аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Полтавській області від 23 грудня 2013 року №106 (по особовому складу) позивач звільнений з роботи 23 грудня 2013 року за п.3 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку) - а.с.35. При цьому вказаний наказ про звільнення позивача не містить вказівки за які саме дії до працівника застосовано дане дисциплінарне стягнення. Не вказано в чому саме полягає його дисциплінарний проступок: коли, за яких обставин, які саме обов'язки працівником не виконані, коли до цього притягувався до дисциплінарної відповідальності, що надає підстави стверджувати про систематичне невиконання ним обов'язків. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилалась на Типову інструкцію з діловодства в територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях сфери управління Міністерства надзвичайних ситуацій України, затверджену наказом МНС України від 23.03.2012 № 635 (надалі в тексті рішення - Типова інструкція), якій на її думку наказ про звільнення позивача відповідає в повному обсязі. Так, відповідно до п.97 Типової інструкції текст наказу з кадрових питань (особового складу), як правило, складається з двох частин: вступної (констатуючої) частини та розпорядчої частини. Вступна (констатуюча) частина (вступ, де зазначені причини видання, посилання на відповідний законодавчий, нормативно-правовий, нормативний акти, розпорядчий документ органу вищого рівня відповідно до якого видано у такій послідовності: вид акта, його автор, дата, номер, повне найменування) зазначається у випадках призначення на посаду або звільнення з посади керівних працівників органом вищого рівня або за іншою процедурою. Згідно п.98 Типової інструкції розпорядча частина наказу починається, як правило, з дієслова у формі інфінітиву: "ПРИЙНЯТИ", "ПРИЗНАЧИТИ" "ПЕРЕВЕСТИ", "ЗВІЛЬНИТИ", "ВІДРЯДИТИ", "НАДАТИ", "ОГОЛОСИТИ" тощо, яке друкується з нового рядка великими літерами без відступу від лівого поля і лапок, після чого ставиться двокрапка. На підстави викладеного можливо зробити висновок, що наказ про звільнення [PERSON] складається лише з розпорядчої частини, і не містить необхідних для вступної частини причин його видання. Пунктом 15 Типової інструкції передбачено, що документ повинен містити обов'язкові для певного його виду реквізити, що розміщуються в установленому порядку, а саме: найменування установи - автора документа, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту, текст, підпис. Під час підготовки та оформлення документів можуть застосовуватися не тільки обов'язкові, а також інші реквізити, якщо це відповідає призначенню документа або способу його опрацювання. На відміну від наказу про звільнення [PERSON], накази від 09.09.2013 року №49-ос, від 20.11.2013 року №88-ос про притягнення його до дисциплінарної відповідальності містять викладення обставин, дій працівника, які роботодавцем кваліфіковані як дисциплінарний проступок, та рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с.24-25). Не може бути визнаний судом законним наказ, з якого не вбачається, за який саме дисциплінарний проступок працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Посилання на п.3 ст.40 КЗпП України та зазначення загальної фрази - «у зв'язку з систематичним невиконанням працівником (навіть не вказано ким саме - [PERSON] чи іншим) без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку», зазначення як підстави видання наказу рапорту першого заступника начальника загону [PERSON], не розкриває змісту дій, за які особа притягнута до відповідальності. Відповідно до ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як встановлено судом, при відпрацюванні в АРЗ СП умовної аварійної ситуації та перевірки готовності підрозділу до дій за призначенням 23 грудня 2013 року о 03-00 год. першим заступником начальника АРЗ [PERSON] було оголошено сигнал «Збір-аварія». [PERSON] був звільнений за те, що не прибув за сигналом «Збір-аварія» та не очолив ввірений йому підрозділ до виконання дій за призначенням. В своїх запереченнях проти позову представник відповідача зазначила, що наказ про приведення у готовність та залучення підрозділів АРЗ СП до проведення рятувальних та інших невідкладних робіт може доводитись письмово чи встановленими сигналами (командами). Оповіщення керівного складу АРЗ СП здійснюється черговим диспетчером згідно схеми оповіщення особового складу АРЗ СП за сигналом «Збір-Аварія» з використанням мережі телефонного зв'язку, а також в окремих випадках транспортними засобами (а.с.18). Позивач в судовому засіданні наполягає, що за телефоном йому про оголошення збору не повідомляли, хоча один з його мобільних телефонів, які були відомі диспетчеру, був ввімкнений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 23 грудня 2013 року, починаючи з 03-00 год. намагався додзвонитися до [PERSON] по міському та двом мобільним телефоном, але всі телефони були відключені. Як вбачається з показань свідка [PERSON] саме до його компетенції належить вирішення питання щодо повідомлення керівного складу АРЗ СП, в тому числі і [PERSON], за сигналом «Збір-Аварія» транспортними засобами. Зважаючи, що відпрацьовувалась умовна аварійна ситуація, [PERSON] вважав за недоцільне направляти за [PERSON] автомобіль, марно використовувати державні кошти на пальне для цієї мети. Зважаючи на дані обставини, враховуючи, що збір оголошувався за умовною аварійною ситуацією, суд приходить до висновку, що такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення не відповідає тяжкості такого проступку як неприбуття за сигналом для відпрацювання умовної аварійної ситуації. Як вбачається з акту про відмову від надання пояснень про причини неприбуття 23.12.2013 року по сигналу «Збір-аварія» начальником ЧЛНФ та СРР від 23 грудня 2013 року, [PERSON] відмовився надати пояснення про причини його неприбуття по сигналу «Збір-аварія» (а.с.30). Факт відмови [PERSON] від дачі пояснень підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Але після допиту даних свідків судом було з'ясовано, що свідки при наданні показань суду користувались текстовими роздруківками, посилаючись, що інакше вони всього не пам'ятають. Крім того, як вбачається з доданих до справи представником відповідача листів трудового колективу АРЗ СП на адресу голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 25.12.2013 року №28 та на адресу начальника АРЗ СП від 25.12.2013 року №27, у трудового колективу та [PERSON] склалися вкрай незадовільні відносини. Тому свідчення деяких представників трудового колективу внаслідок негативних відносин з позивачем можуть бути необ'єктивними. Суд не погоджується з представником позивача, що згідно п.6.3. Статуту Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області начальник Загону без погодження з начальником У ДСНС України не міг притягнути до відповідальності та звільнити позивача. При цьому суд виходить з того, що згідно п.1/6 Статуту особовий склад Загону складають особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та працівники (а.с.38-46). Згідно п.1.7. Статуту особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту проходять службу на контрактній основі відповідно до Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженого постановою КМУ від 21 липня 2005 року №629. Трудові відносини працівників Загону регулюються відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Тобто працівники, які не проходять службу за контрактом відповідно вказаного вище Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, не відносяться до рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Згідно п.6.3. Статуту начальник АРЗ СП має порушувати перед начальником У ДСНС України клопотання про призначення і звільнення осіб рядового і начальницького складу, але не працівників, які хоча і перебувають на керівних посадах, але працюють згідно трудового законодавства, а не перебувають на службі за контрактом. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що наказ про звільнення [PERSON] без зазначення та обґрунтування в наказі причин звільнення є незаконним та має бути скасованим. Відповідно, [PERSON] має бути поновлений на роботі. Тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (задоволено дві вимоги немайнового характеру: 243 грн. 60 коп. х 2).

Outcome: approved