Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею, [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1100 грн. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 07 вересня 1991 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано міським Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №2101. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] .11 липня 2003 року у період шлюбу ними було придбано трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстровий №2672 від 11.07.2003. Згідно звіту з оцінки майна від 30.09.2020вартість Ѕ частини квартири становить 110050,00 грн. Позивач зазначає, що оскільки спірна квартира набута ними за час шлюбу, то вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу між ними, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу та відповідачу по Ѕ частині квартири. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання. Витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Десятниченко Олега Володимировича копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В. за реєстровим №2672 від 11.07.2003 р. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Оголошено заборону [PERSON] вчиняти дії, пов`язані з відчуженням кватири [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я [PERSON] на праві власності. 30 грудня 2020 року на виконання ухвали суду від 13 листопада 2020 року про витребування доказів від приватного нотаріуса ХМНО Десятниченко О.В. надійшла копія договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В. за реєстровим №2672 від 11.07.2003 р. Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, в поданій заяві представник позивача -адвокат Левков В.М. просив розглядати справу за відсутності його та позивача, позов підтримав. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 200 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. \~ \~ \~ \~Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 07 вересня 1991 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2101, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (Повторне) серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 03 червня 2020 року. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що у період шлюбу за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В. за реєстровим №2672 від 11.07.2003 р. [PERSON] придбано у власність трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS] . Згідно Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №1707412 від 28 вересня 2020 року, власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідно до звіту з оцінки майна від 30.09.2020 вартість квартири за адресою [ADDRESS] становить 220100,00 грн. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно з\~положеннями ст.\~22\~Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю\~України,\~який був\~чинний на\~час укладення\~шлюбу та\~придбання нерухомості,\~Майно,\~нажите \~подружжям \~за \~час \~шлюбу,\~ є\~ його\~ \~спільною \~сумісною власністю.\~Кожен з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~ користування\~і розпорядження\~цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~28\~Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю\~України в\~разі \~поділу \~майна,\~ яке\~ є\~ спільною\~ сумісною\~власністю подружжя,\~ їх\~ частки\~ визнаються\~рівними.\~ В\~окремих випадках\~суд може\~відступити від\~начала рівності\~часток подружжя,\~враховуючи інтереси\~ неповнолітніх\~ дітей\~або інтереси\~одного з\~подружжя,\~що заслуговують\~на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. \~ \~ \~ \~Згідно правової позиції, викладеної у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», \~вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи те, що в період придбання спірної квартири сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та несли спільні витрати, суд приходить до висновку, що сторони набули право спільної сумісної власності на придбану 3-кімнатну квартиру загальною площею 65,30 кв.м., житловою площею 43,70 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, виходячи з положень ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пункті 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Лавентс проти Латвії» зазначено , що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При цьому надання суду окремого документу, а саме: детального опису робіт від сторони, законом не вимагається. Так, суду наданий попередній розрахунок вартості правової допомоги від 28.09.2020 року, відповідно до якого вартість правової допомоги визначена у розмірі 17000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, складність справи та значення розгляду справи для сторін, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 гривень є завищеними, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. Згідно квитанції № 7 від 02 жовтня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1100,50 гривень, а також згідно квитанції 37_12 від 16 грудня 2020 року 420,40 грн. при подачі заяви про забезпечення позову. Відповідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, тому поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету підлягає 50 відсотків судового збору, що становить 760 (сімсот шістдесят) гривень 45 (сорок п`ять) копійок. З відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 760 (сімсот шістдесят) гривень 45 (сорок п`ять) копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved