Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Адвокат [PERSON] звернулася до Чернігівського районного суду Запорізької області в інтересах [PERSON] (далі - Заявник) з заявою про встановлення факту народження її дитини сина [PERSON], який народився на тимчасово окупованій території України 27 червня 2017 року. Свою заяву мотивує тим, що 11 листопада 2000 року вона уклала шлюб з зацікавленою особою по справі - [PERSON], 27 червня 2017 року у м. Ровеньки Луганської області, на тимчасово окупованій території, в них народився син [PERSON]. Заявник не має можливості зареєструвати факт народження та отримати свідоцтво про народження свого сина, оскільки документи, що підтверджують такий факт, видані нелегітимними органами на тимчасово окупованій території Луганської області. Представник заявника, зацікавлені особи в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, [PERSON] заяву підтримав і просить задовольнити, начальник Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просить ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, тому за правилами ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні були досліджені в якості доказів: копія паспорта заявника [PERSON], виданого Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області 26 січня 2001 року, серії ЕМ № 1861174 та копія її ідентифікаційного номеру; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міста Ровеньки Луганської області 11 листопада 2000 року, серії І-ЕД №073568, і прізвище дружини після народження «Фоміна»; копія паспорта зацікавленої особи [PERSON], виданого Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області 07 червня 2011 року, серії ЕН № 861174 та копія його ідентифікаційного номеру; «медицинским свидетельством о рождении № 193 от 27 июня 2017 года, согласно которого у [PERSON] 27 июня 2017 года, в 11.53 час., в г.Ровеньки Луганской области родился мальчик, родители ребенка находятся в зарегистрированном браке» (мовою оригіналу). Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Належними відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 ст. 78 цього Кодексу є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих органами і установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, зокрема, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Згідно медичного свідоцтва про народження №193 від 27 червня 2017 року, виданого КУ «Ровеньківська ЦГМБ», яка розташована на тимчасово окупованій території Луганської області, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], б. 23, кв.107 народила 27 червня 2017 року о 11.53 год. дитину хлопчика, вагою 3330гр., дитина народилася доношеною, на 39 тижні вагітності, при одноплідних пологах, дана вагітність третя, пологи другі. Постановою Верховної Ради України Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, у тому числі й місто Ровеньки Луганської області. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 08.06.2018 року заявнику надано відмову у проведенні державної реєстрації народження №379/15.2-108. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є [PERSON] та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України свідоцтво про народження її дитини, виданого державним органом України. Відповідно до ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved