Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

16 вересня 2014 року заявник звернувся до суду з названою заявою та просив встановити юридичний факт, що [PERSON], померлій [INFO], за життя належала на праві приватної власності земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,0488 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 047500, зареєстрованого 06.09.2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ТЇ № 1192-18, при цьому у вказаному державному акті була допущена технічна помилка в частині визначення лінійних промірів між поворотними точками зовнішніх меж та конфігурації земельної ділянки та розміру площі і тому слід вважати вірним розмір площі земельної ділянки 0,0488 га та вірними лінійні проміри поворотних точок зовнішніх меж та конфігурації земельної ділянки, що відображені на кадастровому плані технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка виконана малим приватним підприємством «Лідер» (ідентифікаційний код 32499886, ліцензія Державного агенства земельних ресурсів України серія АД № 034093 від 27.04.2012 року). В своїй заяві заявник посилається на те, що [INFO] померла його дочка [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка площею 0,049 га, яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2001 року, зареєстрованого в реєстрі № 633 та розміщалась в 2001 році на землях, що знаходились у віданні Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Заявник зазначає, що крім нього спадкоємцями за законом першої черги є дочки померлої [PERSON], [PERSON], її чоловік [PERSON] та мати померлої - [PERSON], які подали приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] заяви про відмову від прийняття спадщини за законом щодо частини спадкового майна на його користь. Проте нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, через те, що не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Заявник стверджує, що витяг з Державного земельного кадастру він не зміг отримати, оскільки в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру було встановлено, що лінійні проміри поворотних точок зовнішніх меж та конфігурація земельної ділянки, що відображені на кадастровому плані технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не відповідають промірам, зазначеним на плані зовнішніх меж згідно державного акту. Вищевказане і стало підставою, для звернення до суду з даною заявою. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник заявника [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій просила у зв'язку з сімейними обставинами провести слухання справи у її відсутність. В минулому судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Зацікавлені особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час, та місце розгляду справи сповіщались належним чином, надали до суду заяви в яких проти задоволення даної заяви не заперечують, розгляд справи просили здійснити в їх відсутність. Представник зацікавленої особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області також у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, в якому подану заяву просив задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. У ч.1 ст.256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до «Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER], де батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. 23 березня 1984 року Київським відділом РАЦС було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 285. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Від даного шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER]. 22 травня 2001 року державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Одеської області Мірошніченко Л.М. було посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку, площею 0,049 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходиться в [ADDRESS]. 06 вересня 2001 року Таїровською селищною Радою народних депутатів [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю, яка розташована на території Таїровської селищної ради [ADDRESS], загальною площею 0,049 га. [INFO] [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 1635, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі й на вищевказану земельну ділянку. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом щодо майна померлої [PERSON] є її батьки: [PERSON], [PERSON], чоловік [PERSON], та дві доньки [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. 07 березня 2014 року заявник [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті його доньки [PERSON], на підставі чого було заведено спадкову справу №6/2014. Зацікавлені особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявами про те, що вони відмовляються від прийняття спадщини за законом щодо частини спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON], на користь спадкоємця першої черги, її батька, [PERSON], [INFO]. Проте у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено через те, що спадкоємцем не надано витягу з Державного земельного кадастру. У судовому засіданні представник заявника пояснила, що витяг з Державного земельного кадастру [PERSON] не зміг отримати, оскільки в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру було встановлено, що лінійні проміри поворотних точок зовнішніх меж та конфігурації земельної ділянки, що відображені на кадастровому плані технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не відповідають промірам, зазначеним на плані зовнішніх меж та конфігурації згідно державного акту, на право власності на землю, хоча площа земельної ділянки при цьому фактично не змінюється і становить 0, 0488 га, що відповідає 0,049 га, як вказано в державному акті, оскільки мало місце округлювання цифр, при оформлені державного акту в 2001 році. З метою виготовлення документації із землеустрою, присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та отримання витягу з Державного земельного кадастру заявник звернувся до Малого приватного підприємства «Лідер» з метою замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Малим приватним підприємством «Лідер» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка належала гр.. [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS], в якій зазначена загальна площа земельної ділянки та вірні лінійні проміри між поворотними точками зовнішніх межта конфігурація земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акта (серія ІІ-ОД № 047500). Таким чином загальна площа земельної ділянки згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у якому зазначені вірні лінійні проміри між поворотними точками зовнішніх межта конфігурація земельної ділянки, яка розміщена за адресою [ADDRESS] не змінилась і складає 0,0488 га , хоча в Державному акті вказана площа земельної ділянки 0,049 га ( у 2001 році вказували лише три цифри після коми та округляли і тому в державному акті на право приватної власності на землю вказали 0.049 га.). Суд вважає, що при визначені лінійних промірів між поворотними точками зовнішніх меж земельної ділянки, яка розміщена за адресою [ADDRESS], та в процесі виготовлення [PERSON] технічної документації по складанню Державного акту на право приватної власності на землю та оформлення Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 047500 від 06.09.2001 року було допущено технічну помилку, у зв'язку з чим її фактичні лінійні проміри між поворотними точками зовнішніх меж та конфігурацяї земельної ділянки не відповідають лінійним промірам між поворотними точками зовнішніх меж земельної ділянк та конфігурації, визначених в державному акті на право приватної власності на землю. Виникнення вищевикладених розбіжностей обумовлено тим, що станом на теперішній час з розвитком технологій, зйомка меж земельних ділянок виконується електронними приладами, які мають більшу точність чим у 2001 році при виготовлені державних актів на право приватної власності на землю (старого зразка). Сучасні методи вимірювань дають можливість встановити, що площа земельної ділянки, зазначена на кадастровому плані, відповідає площі земельної ділянки в натурі, однак має інші лінійні проміри між поворотними точками зовнішніх меж та конфігурацію земельної ділянки, яка розміщена за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Статтями 125-126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування" та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із зайвою. Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, зважаючи що державний акт серії ІІ- ОД № 047500 на право власності на земельну ділянку є чинним та зареєстрованим у встановленому законом порядку, неможливість оформити окремі правовстановлюючі документи на земельну ділянку не відповідає чинному законодавству, порушує права та інтереси заявника і обмежує його в отриманні спадщини, та в подальшому в праві власності. Окрім того, зміна чинного законодавства не скасовує права власності на земельну ділянку. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що іншого шляху для захисту своїх прав заявник не має, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] обгрунтована та заявлена відповідно до чинного законодавства, а від так суд вважає за необхідне задовольнити вищевказану заяву в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved