Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом посилаючись на те ,що 29.12.2015р. між позивачем (Страхувальник) та відповідачем (Страховик) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2577679-02-05-17 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Geely FF2 ЗНГ 2011 року випуску, номер кузову (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] (п.1.2, 1.2.1 Договору). 14.05.2016р. о 16 год. 35 хв. на 845 км + 500 м автодороги М-4 «Дон» (Російська Федерація) сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю вищезазначеного автомобіля, а саме: позивач в конкретних дорожніх та метеорологічних умовах не впорався з керуванням та допустив наїзд на колесо відбійний брус. В результаті даної ДТП вказаний автомобіль отримав механічні ушкодження. Ухвалою від 14.05.2016р. відмовлено у порушенні провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача на підставі п.2 ч.І ст.24.5 Кодексу Російської Федерації про адміністративні правопорушення - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також в довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 14.05.2016р. зазначено, що постановлено ухвалу про відмову у порушенні провадження по справі про адміністративне правопорушення, та в графі «суть порушення, пункт Правил дорожнього руху, частина, стаття Кодексу Російської Федерації про адміністративні правопорушення, що встановлює відповідальність» вказано, що ознак порушення адміністративного законодавства не вбачається. У встановленому порядку позивач повідомив відповідача про настання вказаної ДТП та листом № 4792 від 17.08.2016р. відповідач повідомив позивача про відстрочку прийняття рішення по вказаній ДТП у зв`язку з проведенням перевірки обставин настання події та надісланням запитів про надання необхідних документів. Листом від 10.11.2016р. № 7065 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті суми страхового відшкодування на підставі п. 17.2.14 Договору, оскільки, на думку відповідача, позивачем порушено п.10.1 ПДР РФ (допустима швидкість руху), що унеможливлює визнання даної ДТП страховою подією. Разом з тим, позивач вважає вказане рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування таким, що порушує умови Договору та вимоги чинного законодавства з наступних підстав. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.7.1 Договору Страховик зобов`язується відшкодувати Страхувальнику або Вигодонабувачу прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому Договорі як прийняті під страховий захист. При цьому прямими збитками є збитки, яких зазнав Страхувальник, при настанні страхової події, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу та розраховані на момент настання страхової події (п.6 Договору). Пунктом 10.3 Договору передбачено, що при настанні страхового випадку Страхувальник має право вимагати від Страховика виплати страхового відшкодування згідно з умовами цього Договору. Страховим випадком є подія, передбачена умовами цього Договору, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачу. Згідно з п.11.3-11.5 Договору Страховик зобов`язаний протягом 25-ти робочих днів з моменту отримання від Страхувальника всіх необхідних документів скласти Страховий акт про визнання випадку страховим (нестраховим) чи призначити додаткове розслідування у випадку, коли Страховик з наявних даних не може прийняти однозначне рішення. Протягом 5-ти робочих днів після складання Страхового акту, якщо подія буде кваліфікована як «страховий випадок», Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування. При відмові у виплаті страхового відшкодування Страховик зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів з моменту складання Страхового акту письмово повідомити Страхувальнику причини відмови. Відповідно до п.5.5 Договору страхування за цим Договором здійснюється із застереженням «маневр». Згідно з п.17.2.14 Договору у разі страхування із застереженням «маневр» не є страховим випадком, зокрема, подія, яка відбулась внаслідок порушення чи невідповідності дій страхувальника (водія транспортного засобу) нормам Правил дорожнього руху, що регламентують (встановлюють) допустиму швидкість руху. Невідповідність дій Страхувальника (водія транспортного засобу) визначеним в цьому пункті нормам ПДР крім інших доказів може встановлюватись на підставі висновку автотехнічного дослідження (експертизи), виконаного кваліфікованим судовим експертом. Разом з тим, докази наявності факту порушення позивачем вимог ПДР відсутні та вищезазначеними документами, навпаки, підтверджується відсутність будь-яких порушень з боку позивача та засвідчується причинно-наслідковий зв`язок настання ДТП з тим, що позивач не впорався з керуванням транспортним засобом в певних дорожніх та метеорологічних умовах, а не з порушенням ПДР. У зв`язку з цим відповідач дійшов безпідставного висновку про те, що дана ДТП не є страховим випадком на підставі п.17.2.14 Договору, оскільки умови, визначені цим пунктом, не настали, а висновок відповідача ґрунтується на припущеннях та довільному тлумаченні умов Договору. Крім того, за змістом п. 17.2.14 Договору випадки не є страховими у разі порушення Страхувальником зазначених у цьому пункті вимог Правил дорожнього руху (ПДР). В той же час п.6 Договору «тлумачення ключових понять» визначено, що ПДР - це Правила Дорожнього Руху, затверджені Постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року. Тобто умовами Договору встановлено обмежене тлумачення поняття Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим підстав поширювати це поняття на інші нормативно- правові акти, зокрема, на Правила дорожнього руху, затверджені органами державної влади Російської Федерації, немає, оскільки п.7.4 Договору встановлено, що терміни, наведені у цьому Договорі, вживаються відповідно до діючого законодавства та/або визначені у розділі «Тлумачення ключових понять». Таким чином, відповідач безпідставно в порушення умов Договору відмовив позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування, тому відповідна сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до п.5.1, 5.2, 16.13 Договору страхове відшкодування визначається фіксованим розрахунком амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів та проводиться на підставі рахунку СТО з урахуванням амортизаційного зносу у наступному розмірі: 12% у перший рік експлуатації авто (1% кожний місяць); 10% в наступні роки (1% у перші два місяці, 0,8% кожний наступний з десяти), але загалом по всіх роках не більше 80%. При цьому кожний неповний місяць дії договору приймається за повний. Згідно з рахунком-фактурою № ANF9007012 від 23.05.2016р., виставленого ТОВ «Компанія Алекс» розмір збитку становить 228564,44 грн. з урахуванням ПДВ. Згідно з п.2.1 Договору № Е01-1386 від 20.12.2011р., укладеного між позивачем та ТОВ «АІС Автодом Донецьк», за яким позивач придбав у власність застрахований автомобіль, вартість зазначеного автомобіля становить 114900,00 грн. з урахуванням ПДВ. У зв`язку з цим розмір амортизації за період з грудня 2011 по травень 2016 року становить: 12%* 114900 + 10%*101112 + 10%*91000,8 + 10%*81900,72 + (2%*73711) + (2,4%*73711) = 44432,63 грн, Таким чином, станом на момент ДТП вартість страхового відшкодування дорівнює: 228564,44 - 44432,63 = 184131,81 грн. Разом з тим, згідно з п.6 Договору страхова сума - це грошова сума, в межах якої Страховик зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку та яка відповідно до п.3.1 Договору становить 150000,00 грн. Отже, страхове відшкодування на користь позивача може бути здійснено лише в межах 150000,00 грн. Водночас п.4.1.1.2 Договору визначено, що за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, не встановлена або цієї особи не існує, або це водій застрахованого транспортного засобу, розмір франшизи (частини збитків, що не відшкодовується Страховиком) дорівнює 2% та становить 3000,00 грн. Відтак, розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача, становить: 150000,00 - 3000,00 = 147000,00 грн. Проте відповідач вказану суму відповідно до умов Договору на користь позивача не сплатив. Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пунктом 13.1 Договору передбачено, що Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми невчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочки виплати. На підставі даного положення Договору розмір пені за період з 11.11.2016р. по 9.02.2017р. становить: 0,01/100% * 147000,00 грн. * 90 днів = 1323,00 грн. Згідно з п.13.4 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених дійсним Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання "готового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто за змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання, скільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі). Отже, у зв`язку з несплатою відповідачем суми страхового відшкодування з нього на користь позивача підлягають стягненню також приріст інфляції та 3% річних. Розмір приросту інфляції за період з 11.11.2016р. по 9.02.2017р. становить: 147000,00 грн. * (1,018 * 1,009) - 147000,00 грн. = 3992,81 грн., де 1,018 та 1,009 - індекси інфляції за листопад та грудень 2016р. Розмір 3% річних за період з 11.11.2016р. по 9.02.2017р. становить: 3/365 * 90 днів * 147000,00 грн./100% = 1087,40 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 147000,00 грн. + 1323,00 грн. + 3992,81 грн. + 1087,40 грн. = 153403,21 грн. За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування. Отже, спірні правовідносини підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» оскільки ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів". Отже, позивач в даному випадку звільняється від сплати судового збору як такий, що звернувся до суду з позовом, що пов`язаний з порушенням його прав як споживача. Крім того, відповідно до ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. У зв`язку з цим дана справа може бути розглянута Артемівським міськрайонним судом Донецької області за місцем проживання позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved