Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] до [PERSON], 3-ої особи без самостійних вимог Перша дніпродзержинська нотаріальна контора, Дніпродзержинське міське управління юстиції Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно «про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині», згідно до якого позивачка просила визнати за нею право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], померлого [INFO], та право власності на обов'язкову частку у спадщині, яка складається з 1/6 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 40,4 кв.м, житловою площею 25.,1 кв.м., яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що з померлим [PERSON] вона на час його смерті знаходилася у зареєстрованому шлюбі, мала статус пенсіонерки за пільговими умовами, а тому вважає що вона підпадає під категорію осіб, визначених ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 1241 ЦК України, та враховуючи що вона є членом сім'ї померлого, має статус пенсіонера, а тому є непрацездатною особою, і має право на обов'язкову частку у відкритій спадщині після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Відповідачка [PERSON], не визнала позовні вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON], та надала заперечення, згідно до яких позовні вимоги [PERSON] вважала безпідставними, так як на час смерті її батька [PERSON], померлого [INFO], її батьком було оформлено волевиявлення - заповіт, щодо наявного в нього майна, в тому числі і квартири [ADDRESS], на її імя., який ніким не оспорював ся.. Так як [PERSON] на час смерті батька, не є непрацездатною особою у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як не досягла пенсійного віку, а лише має статус особи яка визнана пенсіонеркою, на пільгових умовах, що не підтверджує її непрацездатність, а тому вважає що [PERSON] не має права на обов'язкову частку у спадщині. В той же час, відповідачка за первісним позовом, [PERSON], звернулася із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], 3-я особи без самостійних вимог: Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора, [PERSON] «про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом», яким просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,1 кв.м., житловою 25,1 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], та стягнути з [PERSON] понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 1200 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що є донькою [PERSON], померлого [INFO], який на час смерті знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка має статус пенсіонерки, але на пільгових умовах, та не набула відповідного віку на час смерті батька для набуття статусу непрацездатної особи. За життя її батько оформив заповіт на належне йому майно, в тому числі і квартиру [ADDRESS] на її ім'я, який посвідчив у державного нотарісу Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори 12.06.2001 року, зареєстрований у реєстрі за № 2-452 від 12.06.2001 року. Тому звернувшись до нотаріальної контори для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] померлого [INFO], в тому числі і на спірну квартиру, надала всі документи, окрім правовстановлюючих які підтверджували право власності померлого на час смерті на спірну квартиру. Але не надала ці документи, так як вони знаходилися у відповідачки [PERSON], яка їх не видала їх, утримуючи їх при собі, та таким чином перешкоджає її праву на прийняття спадщини після померлого батька. Саме тому з цих підстав їй було видано нотаріусом постанову ро відмову у вчиненні нотаріальних дій. В судовому засіданні представник позивача, за первісним позовом, він же представник відповідача за зустрічним позовом - [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримала, зустрічний позов [PERSON] визнала частково та суду пояснила, що на час смерті [PERSON], померлого [INFO], було наявний заповіт померлого за яким він розпорядився належним йому майном, в тому числі і спірною квартирою на користь [PERSON]… Але померлий [PERSON], на час смерті знаходився у шлюбі з [PERSON], яка спільно з ним проживала та зареєстрована у спірній квартирі. Всі правовстановлюючі документи на спірну квартиру також зберігаються у [PERSON], тому враховуючи, що [PERSON] є особою, що має статус пенсіонерки, та є дружиною померлою, до неї застосовуються вимоги ст. 1241 ЦК України, а тому вона має право на 1/6 спірної квартири, як обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті померлого [PERSON], а тому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Щодо позовних вимог [PERSON], зазначила, що не оспорюють право позивачки за зустрічним позовом на спадщину яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO], але лише на 5/6 частини спірної квартири, з врахуванням наголошеної [PERSON] позицією у позовних вимогах, щодо її права на обов'язкову частку у спадщині після смерті чоловіка. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] не визнала підтримав заперечення, та прохала у позовних вимоги [PERSON] відмовити. В той же час підтримала свої позовні вимоги, та прохала їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки за первісним позовом, яки є представником позивачки за зустрічним позовом [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, зазначаючи, що [PERSON] є особою яка за заповітом має право на спірну квартиру, а [PERSON] протиправно утримуючи правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності померлого [PERSON] на спірну квартиру, позбавляє права отримати [PERSON] документи щодо прав власності на спірну квартиру за заповітом. Крім того, підтримала наголошену позицію, щодо відсутності в [PERSON] права на обов'язкову долю у спадщині, яка складається в тому числі зі спірної квартири, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO], так як [PERSON] в розумінні ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на час смерті [PERSON] не мала віку передбаченого законом, для визначення її як особи що є непрацездатною. В той же час, маючі статус пенсіонерки, який набула [PERSON] за життя [PERSON] на пільгових умовах, лише підтверджує її право на пенсійне забезпечення, але не визначає її статус як особи що є непрацездатною. Тому просить у первісному позові відмовити, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. 3-ої особи на стороні позивача, за зустрічним позовом, без самостійних вимог - [PERSON], підтримала позовні вимоги [PERSON], позовні вимоги [PERSON] не визнала та суду пояснила, що вона є донькою [PERSON], померлого [INFO]. Крім неї, в батька на час його смерті була ще донька [PERSON], та дружина [PERSON]. Враховуючи, що за життя батько оформив заповіт на [PERSON], не оспорює її право на прийняття спадщини за заповітом, в тому числі і на спірну квартиру. Щодо вимоги [PERSON], то вважає її вимоги безпідставними, так як [PERSON] має статус пенсіонерки на пільгових умовах, але за віком на час смерті батька, не мала пенсійного віку. Представники 3-іх осіб, за первісним позовом, та за зустрічним позовом, в судове засідання не з'явилися, подавши письмові заяви щодо проведення розгляду справи за їх відсутністю. Вислухавши сторони, дослідив докази надані сторонами, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено під час судового розгляду, [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 19, 81), виданим Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 434 від 02 травня 2015 року. На час смерті за [PERSON] була зареєстрована на праві приватної власності спірна квартира, що підтверджено поясненнями сторін, довідкою Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 1375 від 19.10.2015 року (а.с. 58 зворотна сторона), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченим державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Красношлик Л.Л. в реєстрі № 1-1091 від 19.03.1999 року (а.с. 59), згідно до якого померлий [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] 19.03.1999 року на підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Так у відповідності до Рішення Конституційного Суду України «Щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України» № 1-рп/2014 від 11.02.2014 року, визначено, що: Суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318, 1218, 1233, 1235, 1236 Кодексу). Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237, 1240, 1254 Кодексу). За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім'ї чи найближчих родичів спадкодавця. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON], за своє життя, в порядку визначеним законодавчими нормами України, в тому числі ст.ст. 1233-1235 ЦК України, розпорядився правом на складання заповіту на належне йому на праві власності майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS], що підтверджено заповітом складеним [PERSON] 12.06.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-452 (а.с. 50 зворотна сторона), згідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження заповідання на ім'я [PERSON]. Як встановлено сторони, не оспорюють заповіт зроблений [PERSON] 12.06.2001 року (а.с. 50 зворотна сторона). Після смерті [PERSON], померлого [INFO], до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори 08 травня 2015 року звернулася [PERSON] (а.с. 45), з заявою про прийняття спадщини відкритої після смерті її батька [PERSON], на підставі заповіту, що підтверджено матеріалами копії спадкової справи (а.с. 44-63). В той же час, [PERSON] також звернулася до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори 28.05.2015 року (а.с. 45 зворотна сторона), згідно до якої [PERSON] послалася на бажання прийняти згідно до ст. 1241 ЦК України, обов'язкову частку від відкритої спадщини після померлого [PERSON], який є її чоловіком, та з врахуванням того, що вона є пенсіонеркою. Так згідно до вимог ст. 1241 ЦК України, передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. На час смерті, померлий [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 18 зворотна сторона), виданим Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 364 від 24 грудня 2005 року, яка проживала на час смерті та була зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS], що підтверджено паспортом (а.с.53), довідками ТОВ Абонент ХХІ (а.с. 50). Також на час смерті [PERSON], особами які є близькими родичами є його доньки [PERSON] та [PERSON], що підтверджено: - Родинний зв'язок з [PERSON]: свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], (а.с. 82), виданого Дніпродзержинським Палацом Щастя, реєстровий запис № 14 від 03.01.1975 року, згідно до якого батьком записаний [PERSON]; свідоцтвом про одруження (а.с. 93), виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 65 від 15.03.2002 року, згідно до якого [PERSON] вступила у шлюб з [PERSON], змінив прізвище після одруження з [PERSON] на [PERSON]; паспортом громадянки України на ім'я [PERSON] (а.с. 92) - Родинний зв'язок з [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], (а.с. 82), виданого Дніпродзержинським Палацом Щастя, реєстровий запис № 283 від 01.02.1978 року, згідно до якого батьком записаний [PERSON] Згідно до Рішення Конституційного Суду України «Щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України» № 1-рп/2014 від 11.02.2014 року, Основним Законом України власність зобов'язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (частина третя статті 13, частини перша, друга, сьома статті 41). Засади шлюбу, сім'ї, правовий режим власності визначаються виключно законами України (пункти 6, 7 частини першої статті 92 Конституції України). Загальні положення про право власності, його зміст, здійснення та підстави набуття визначені в Кодексі (глави 23, 24). Правом власності визнається право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша статті 316,частина перша статті 317, частина перша статі 319, частини перша, друга статті 321, частина перша статті 328 Кодексу). Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані Сімейним кодексом, вони регулюються відповідними нормами Кодексу, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 Сімейного кодексу). Виходячи зі змісту положень частин першої, другої, третьої статті 202 Кодексу заповіт за своєю правовою природою є одностороннім правочином - дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина шоста статті 203 Кодексу). Згідно до ч. 3 статті 75 Сімейного кодексу України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Згідно до ч. 3 ст. 1 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХIV, До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. Згідно до аб. ст. 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону Згідно з приписами ст. 12 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV Так, у відповідності до позивачка не має права на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на день її відкриття не досягла пенсійного віку, встановленого законом для жінок, а вихід її на пенсію на пільгових умовах не свідчить про її непрацездатність і права на обов'язкову частку у спадщині не дає.

Outcome: approved