Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

08 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шкуратівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що її рідною сестрою була [PERSON], яка померла [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна частка (пай), площею 3,71 га умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Шкуратівське». Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 жовтня 1996 року № 294. За життя [PERSON] не встигла одержати сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки померла. Внаслідок смерті сестри відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на зазначену земельну частку (пай). Заповіт від імені померлої не посвідчувався. Під час оформлення спадщини виявились розбіжності у сертифікаті на право на земельну частку (пай) у написанні ім'я сестри, що було встановлено рішенням Білопільського районного суду. Своєчасно спадщину після смерті сестри [PERSON] позивачка не прийняла у зв'язку з відсутністю коштів для оформлення спадщини та складними сімейними обставинами. Коли вона звернулась до нотаріуса із заявою щодо переоформлення спадщини після смерті сестри на себе, то їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вона не може реалізувати своє право на спадщину за законом, позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після сестри [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, її представник за довіреністю [PERSON] надав письмову заяву про підтримання позовної заяви та розгляд справи у його відсутність, просив визначити позивачці додатковий строк для прийняття спадщини строком три місяці (а. с. 22). Представник відповідача - Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова письмовою заявою повідомив, що не заперечує проти позову, просить розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 21). Представник третьої особи - Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області у судове засідання також не з'явився. Нотаріус надіслала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а. с. 17). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Статтею 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час смерті сестри позивачки [PERSON], яка померла [INFO], часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Зі змісту ст. 530 ЦК УРСР, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати, сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. На підставі ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За приписами ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON], [INFO], були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується архівним витягом запису про народження № 8, виданого Державним архівом в Сумській області (а. с. 6). У відповідності до архівного витягу запису про народження № 18, виданого Державним архівом в Сумській області від 13 лютого 2015 року батьками [PERSON], [INFO], були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 12 листопада 1956 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Позивачці після укладення шлюбу було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 5). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 20 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] уклала шлюб 04 лютого 1967 року з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 8). Отже наведене вище свідчить про родинні відносини між [PERSON] та [PERSON], як рідних сестер. Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] сестра позивачки - [PERSON] померла [INFO] (а. с. 9). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року встановлено юридичний факт належності [PERSON], яка померла [INFO], сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 жовтня 1996 року № 294, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а. с. 10-11). Із наданої інформації Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заводилась (а. с. 18). Таким чином, позивачка [PERSON] має право на спадщину після смерті сестри [PERSON], однак не може реалізувати його у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з позовної заяви, позивачка [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, оскільки після смерті сестри вона перебувала у скрутному фінансовому становищі, не мала достатньо коштів для оформлення спадкової справи. Суд вважає причини пропуску позивачкою встановленого законом строку для прийняття спадщини поважними і приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визначає їй додатковий строк для прийняття спадщини після сестри [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю три місяці з дня набрання чинності рішенням суду. На підставі викладеного

Outcome: approved