Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

28.05.2020р. [PERSON] через свого представника адвоката Мельникова А.О. (діє на підставі ордеру від 13.02.2020р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю а.с. № 25,26) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданих внаслідок ДТП (а.с. № 4 - 6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.06.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження та згідно ч.5 ст.279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 27). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 21.01.2020р. о 08:30 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Нісан», д/н [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг вул. 8-го Березня та вул. Івана Акінфієва в м. Дніпро, виїжджаючи з другорядної дороги, не надала переваги у русі, автомобілю «КІА SOUL» д/н [NUMBER] , який слідував по головній дорозі. Наведені дії [PERSON] призвели до зіткнення зазначених транспортних засобів. У результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «КІА SOUL», д/н [NUMBER] , що належить позивачці на праві власності. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2020р. по справі № 201/1274/20 винною у скоєнні вищезазначеного ДТП визнано відповідачку - [PERSON] Автомобіль «Нісан», д/н [NUMBER] , яким керувала відповідачка, був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», поліс №ЕР133973854 від 30.07.2019р. Згідно із звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № SOS_-200228-195182 від 07.03.2020р., замовлене страховою компанією відповідачки, вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА SOUL» д/н [NUMBER] склала 31\~486,76 грн. ПрАТ «СК«УСГ»,\~платіжними дорученнями\~№8885\~від 26.03.2020р.\~на суму\~17\~793,91грн.\~та №9077\~від 31.03.2020р.\~на суму\~2\~000грн.,\~на рахунок\~ФОП [PERSON] ,\~який здійснював\~ремонт автомобілю\~позивачки,\~було перераховано\~суму страхового\~відшкодування в\~загальному розмірі\~19\~793,91грн.\~Таким чином,\~розмір реальних\~збитків,\~ \~яких зазнала\~позивачка,\~з урахуванням\~страхової \~виплати \~склала \~11\~692,85\~грн. (31\~486,76 19\~793,91 = 11\~692,85 грн.). Враховуючи викладене,\~посилаючись на\~норми ст.ст.\~1166,\~1187,\~1194\~ЦК України,\~просила суд\~стягнути \~з відповідачки,\~ в\~якості \~відшкодування матеріальної\~шкоди,\~грошові кошти\~в сумі\~11\~692,85\~грн. та судові витрати по справі. 16.07.2020р. на електрону адресу суду, від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Конюшко Д.Б. (діє на підставі ордеру від 14.07.2020р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю а.с. № 54,56) надійшов відзив на позов, в якому представник відповідачки позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні (а.с. № 37-56). В\~обґрунтування \~заперечень зазначив,\~що цивільно-правова відповідальність відповідачки на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до умов Полісу ОСЦПВВНТЗ № EP-133973854, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого. Також цивільно-правова відповідальність відповідачки за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу «Nissan Micra», р. н. [NUMBER] , була додатково застрахована у межах додаткового ліміту відповідальності у розмірі 100\~000 грн. відповідно до умов чинного на дату ДТП Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-1001-19-00020, укладеного між [PERSON] та ПАТ «СК «Українська страхова група». Згідно зі Звітом № SOS_-200228-1951182 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який долучений позивачкою до позовної заяви, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становить 31\~486,76 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 20\~499,78 грн. Таким чином, 26.03.2020р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачці у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, зменшеного на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість та за вирахуванням франшизи відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № EP-133973854 у сумі 17793,91 грн., а 31.03.2020р. відповідно до умов Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-1001-19-00020, страховиком було відшкодовано позивачці франшизу, передбачену Полісом ОСЦПВВНТЗ № EP-133973854 у розмірі 2\~000 грн. Разом з тим, пред`являючи позов\~\~ про стягнення лише з відповідачки - різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивачка не надала суду доказів того, що пошкоджений транспортний засіб був відремонтований, і доказів відповідних витрат, понесених відповідачкою у зв`язку із ремонтом транспортного засобу. При цьому позивачка у підтвердження позовних вимог посилається лише на оцінену вартість відновлювального ремонту ТЗ без урахування зносу та з виключенням ПДВ на ремонтні роботи як на доказ заподіяних їй реальних збитків. Додатково представник відповідачки зазначив, що виходячи з практики Верховного Суду, при фактичному здійсненні ремонту автомобіля, розмір збитків визначається саме на підставі документів, які підтверджують реально понесені витрати позивачкою, а не на підставі звіту, який є лише попередньою можливою оцінкою таких витрат. Доказів щодо\~\~понесених реальних\~\~витрат на ремонт транспортного засобу (рахунки, акти виконаних робіт, докази сплати робіт по здійсненню відновлювального ремонту ТЗ тощо) позивачка суду не надала і не вказала про наявність таких доказів, а оцінка вартості відновлювального ремонту без урахування зносу та з виключенням ПДВ на ремонтні роботи не може бути належним та допустимим доказом при визначенні реальної вартості заподіяної шкоди. Крім того, представник відповідача вважав, що позивачка мала здійснити відновлювальний ремонт транспортного засобу та надати страховикові документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту, аби на цій підставі отримати від страховика у порядку ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» доплату в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, визначеного відповідно до закону. Лише у випадку наявності доказів, що підтверджують оплату позивачкою ремонту транспортного засобу та після отримання доплати від страховика, що не перевищу суми ПДВ, позивачка мала б право вимагати від відповідачки, як заподіювача шкоди, стягнення різниці між реальними збитками, заподіяними позивачці та страховим відшкодуванням у розмірі вартості відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу та доплатою, що не перевищує суми податку на додану вартість. На підставі вищевикладеного представник відповідачки просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та залучити до участі у справі у якості третьої особи ПрАТ «СК «Українська страхова група», оскільки рішення суду по даній справі може вплинути на права та обов`язки останнього. Ухвалою суду від 05.10.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати), відповідно до вимог ст. 53 ЦПК України) залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхову компанію «Українська страхова група» за клопотанням представника відповідачки від 16.07.2020р., яке надійшло на е/пошту суду (а.с. № 37-42, 71). 05.10.2020р. представник позивачки адвокат Мельников О.А. надав письмові пояснення на відзив відповідачки (а.с. № 64-69), в яких щодо підстав пред`явлення вимог саме до відповідачки зазначив, що позивачці, як кредитору, належить право вимоги в обох випадках зобов`язань деліктному та договірному. Так, позивачка вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Більше того, потерпілий вправі відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Окремо відзначив постанову ВСУ від 26.10.2016р. по справі № 756/12292/14-ц, де зазначено, що право потерпілого на відшкодування завданої шкоди за рахунок особи, що заподіяла таку шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Щодо надання доказів про те, що пошкоджений автомобіль був відремонтований, представник позивачки вважав, що дані посилання відповідачки не відповідають приписам діючого законодавства, оскільки до збитків належать також і витрати, яких особа понесе у майбутньому. Законом на потерпілу особу, не покладається обов`язок нести додаткових витрат на відновлення пошкодженої речі, а навпаки, даний обов`язок покладається на винну особу, якою в даній справі є відповідачка. Вважав, що звіт про оцінку вартості збитків від 07.03.2020р. є достатнім підтвердженням реальних збитків понесених позивачкою. Додатково представник позивачки зазначив, що постанова ВС від 06.07.2018р. у справі № 924/675/17 та постанова ВП ВС від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц, на які посилається відповідачка у відзиві не можуть бути застосовані по даній справі, оскільки вони або вирвані з контексту іншої справи, яка не є аналогічною даній, або не є правовими позиціями. Враховуючи наведене, вважав, що є всі підстави для задоволення позовних вимог. 22.10.2020р. представник відповідачки адвокат Конюшко Д.Б. надав письмові заперечення на пояснення сторони позивача (а.с. № 80-83), в яких вважав, що представник позивача дійшов хибного висновку щодо того, що право потерпілої унаслідок ДТП особи на відшкодування завданої шкоди за рахунок особи, що заподіяла таку шкоду, є абсолютним і не може бути припинено чи обмежено договором, оскільки даний висновок зроблений у зв`язку з дослідженням неактуальної судової практики Верховного Суду. Зазначив, що ВП ВС у постанові від 04.07.2018р. по справі № 755/18006/15-ц відступила від попереднього свого висновку, висловленого, зокрема, у постанові від 26.10.2016р. у справі 756/12292/14-ц, на який посилається представник позивачки на підтвердження своїх вимог, та зробила висновки, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у \~страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди\~ у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту\~ страхування цивільно-правової відповідальності». Крім того, представник відповідачки повторно звернув увагу на те, що визначати розмір заподіяної шкоди необхідно на підставі доказів реальних витрат, що підтверджуються актами виконаних робіт та документами про оплату проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, або на підставі незалежного судового експертного авто-товарознавчого дослідження. Позивачка в свою чергу посилається на звіт № SOS_-200228-1951182 про оцінку вартості (розміру) збитків, складений суб`єктом оціночної діяльності на замовлення страховика, як на доказ розміру заподіяної шкоди. Проте, відповідно до вказаного збитку вартість матеріального збитку становить 20\~499,78 грн., що не перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб. Додатково зазначив, що відповідачка не заперечує проти права потерпілої унаслідок ДТП особи на відшкодування заподіяних її збитків, але наголосив на тому, що такі вимоги мають бути обґрунтованими. На підставі вищевикладеного, представник відповідачки просив у задоволенні позовних вимог відмовити та розглядати справу за відсутності сторони відповідача. Одночасно просив відмовити у долучені письмових пояснень позивачки, оскільки ЦПК України не передбачає такої письмової заяви учасника справи. 10.11.2020р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ПрАТ «СК «Українська страхова група» (а.с. № 85-108), в яких\~представник третьої\~особи \~-\~Гедз Ю.В.\~(діє\~на підставі\~довіреності від\~30.10.2020р.\~ а.с.№105)\~повідомила,\~що 21.01.2020р.\~до ПрАТ\~«СК «Українська\~страхова група»\~звернулась [PERSON] \~з повідомленням\~про ДТП,\~а 23.01.2020р.\~ [PERSON] \~з повідомленням\~про ДТП\~та заявою\~про виплату\~страхового відшкодування.\~23.01.2020р.\~у \~присутності позивачки\~було проведено\~огляд ТЗ\~«Кіа»,\~д.р.№\~ [NUMBER] ,\~у зв`язку\~з чим\~було складено\~акт огляду\~пошкодженого ТЗ.\~ Відповідно до звіту № SOS_-200228-1951182 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 07.03.2020р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 20 499,78 грн. (виключаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, включаючи ПДВ на матеріали фарбування). Оскільки виплату страхового відшкодування [PERSON] просила здійснити на свій рахунок, третя особа утримала податок на додану вартість. Таким чином, сума страхового відшкодування склала 19\~793,91 грн. та на рахунок позивачки було здійснено виплату в розмірі 17\~793,91 грн. та 2 000 грн. (франшиза), а тому ПАТ «СК «Українська страхова група» виконала свої зобов`язання, як за договором обов`язкового страхування, так і добровільного, - в повному обсязі. Щодо відсутності правових підстав для відшкодування [PERSON] податку на додану вартість, представник третьої особи зазначила, що висновок незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного ТЗ не є підставою для виникнення податкових зобов`язань, пов`язаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ. Зазначені зобов`язання виникають лише в наслідок фактичного надання послуг з проведення такого ремонту, за умови, що виконавець такої послуги є платником ПДВ. Позивачкою не було надано доказів оплати проведеного ремонту ТЗ «Кіа», у особи яка є платником ПДВ, у зв`язку з чим у третьої особи не виникло обов`язку по відшкодуванню даного податку потерпілій особі. Крім того, відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] знаходиться на 3-й групі та є платником єдиного податку в розмірі 5% без реєстрації ПДВ. Страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування, за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена, а тому в будь-якому випадку з третьої особи на користь [PERSON] не може бути стягнуто розмір ПДВ. 16.11.2020р. представник позивачки адвокат Мельников О.А. надав клопотання про дозвіл на подачу додаткових пояснень щодо підстав та обґрунтованості пред`явлення позову до відповідачки, міри відповідальності, а також щодо розміру заподіяної шкоди та практики Верховного Суду (а.с.№ 131). Ухвалою суду\~від 16.11.2020р.\~(постановлена\~без виходу\~до нарадчої\~кімнати з\~огляду на\~положення ст.\~353\~ЦПК України)\~задоволено клопотання\~представника позивачки\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~про дозвіл\~на подачу\~додаткових пояснень з огляду на положення ч.5 ст. 174 ЦПК України (а.с. № 132). 02.12.2020р. представник позивачки адвокат Мельников О.А. надав письмові заперечення (а.с. № 163-169), в яких додатково зазначив про те, що позивачка вимагає стягнення лише тих витрат, які мають бути нею зроблені у зв`язку із пошкодженням її автомобіля та вони не перевищують вартість відновлювального ремонту, встановленого звітом про вартість збитків. Ці витрати безпосередньо пов`язані з відновлення її порушеного права. В силу встановлених законодавчих обмежень, ПрАТ «СК Українська страхова група» сплатила суму на користь ФОП [PERSON] , який здійснює ремонт автомобілю, з урахуванням фізичного зносу 17\~793,91грн. та додатково суму франшизи 2\~000грн., разом - 19\~793,91грн. Зменшення страхової виплати на коефіцієнт фізичного зносу, це пряме законодавче обмеження прав потерпілої особи, яке не дозволяє позивачці отримати всю суму необхідну для відновлення транспортного засобу від ПрАТ «СК Українська страхова група». Поруч з цим, ст. 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Саме стягнення цієї різниці й вимагає позивачка: 31\~486,76грн. 19\~793,91грн. = 11\~692,85грн. Крім того, представник позивачки просив врахувати постанову ВС від 15.10.2020р. у справі № 755/7666/19, оскільки в ній, як і у даній справі, відсутнє підтвердження здійснення ремонту позивачем за власний кошт, що на думку ВС не є обов`язковою умовою відшкодування збитків. 14.12.2020р. представник позивачки адвокат Мельников А.О. надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив проводити судове засідання 14.12.2020р. за їх з позивачкою відсутністю. Також до заяви від 14.12.2020р. представник позивачки додав докази понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 300грн. (а.с. № 175). Відповідачка [PERSON] в судове засідання 14.12.2020р. не з,явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази. В наданих суду відзиві від 16.07.2020р., запереченнях від 22.10.2020р. та клопотанні про долучення доказів від 16.11.2020р. представник відповідачки адвокат Конюшко Д.Б. просив розгляд справи здійснювати за відсутності сторони відповідачки (а.с. № 37-42, 80-82, 110-112). Представник третьої особи - ПрАТ «СК «Українська страхова група» в судове засідання 14.12.2020р. також не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення (а.с. № 139). В надісланих суду поштою 10.11.2020р. письмових поясненнях представник третьої особи просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. № 85-88). Відповідно до ст. 223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 14.12.2020р. здійснювався за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З огляду на те, що стороною відповідачки надано відзив щодо заявлених позовних вимог, підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись зі змістом відзиву на позов, письмових пояснень представників позивачки, відповідачки та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 21.01.2020р. о 08:30 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Нісан», д/н [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг вул. 8-го Березня та вул. Івана Акінфієва в м. Дніпро, виїжджаючи з другорядної дороги, не надала переваги у русі, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «КІА» д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який слідував по головній дорозі. Своїми діями [PERSON] порушила п.16.11 Правил Дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2020р. по справі № 201/1274/20, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. № 8-9). Власником \~автомобіля «КІА\~» д/н\~ [NUMBER] є\~ позивачка\~ [PERSON] (а.с.\~№ 10). Автомобіль «Нісан», д/н [NUMBER] , яким керувала відповідачка, на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», поліс №ЕР133973854 від 30.07.2019р. (а.с.№89). Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідачки за шкоду, заподіяну унаслідок експлуатації транспортного засобу «Nissan Micra», р.н. [NUMBER] , була додатково застрахована відповідно до договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-1001-19-00020 (а.с.№ 90). Як вбачається зі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № SOS_-200228-195182 від 07.03.2020р., виконаного оцінювачем [PERSON] та замовником якого є ПрАТ «СК «УСГ», вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА SOUL» д/н [NUMBER] склала 31\~486,76 грн. (виключаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, включаючи ПДВ на матеріали фарбування), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 20\~499,78 грн. (а.с. № 13-20). 26.03.2020р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатило на рахунок ФОП [PERSON] , який здійснював ремонт автомобіля позивачки 17\~793,91грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8885 від 26.03.2020р. (а.с. № 11). 31.03.2020р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатило на рахунок ФОП [PERSON] , який здійснював ремонт автомобіля позивачки 2 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9077 від 31.03.2020р. (а.с. № 12). Таким чином, ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатила суму страхового відшкодування в загальному розмірі 19\~793,91 грн. \~Отже предметом спору у цій справі є сума у розмірі 11 692 грн.85коп., що є різницею між фактичним розміром шкоди (реальні збитки), яка відповідно до звіту про оцінку вартості збитків склала 31 486грн.76коп. та страховою виплатою, яка у загальному розмірі склала 19\~793 грн. 91коп. Фактично ця різниця виникла у зв`язку з тим, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» визначало вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. \~Таким чином,\~неправомірними діями\~відповідачки [PERSON] ,\~пов`язаними\~з використанням\~джерела підвищеної\~небезпеки (транспортного\~засобу)\~позивачці було завдано майнової шкоди та прямих\~\~збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідачки і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Разом з тим, відповідно до ст. 6 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. В даній справі відповідачка [PERSON] та ПрАТ «СК Українська страхова група» відповідно. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. В даній справі потерпілою є позивачка [PERSON] . З наведеного слід зробити висновок, що завдання відповідачкою позивачці шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву позивачки (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок відповідачки (боржника) відшкодувати завдану шкоду. Та в той же час, дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпіла сторона ( [PERSON] ) так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні, яким є страховик (ПрАТ «СК Українська страхова група»). При цьому, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Саме тому, позивачка [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. № 96), між тим останнім було виплачено страхове відшкодування у розмірі 19\~793грн.91коп., що є недостатнім для повного відшкодування шкоди. Статтею 1194 ЦК України\~ встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. З наведеного слідує, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21.02.2018р. у справі № 760/19377/15-ц, 13.06.2019р. у справі № 587/1080/16-ц, 17.10.2019р. у справі № 370/2787/18, 21.02.2020р. у справі № 755/5374/18, 15.10.2020р. у справі № 755/7666/19. За вищезазначеного суд критично оцінює заперечення представника відповідачки, викладені у відзиві від 16.07.2020р. стосовно того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності, а в даній справі ліміт відповідальності страховика повністю покриває матеріальну шкоду, заподіяну позивачу. Варто зазначити, що страхова сума визначає лише максимальний розмір страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, але при цьому, не змінює порядок визначення страхової виплати та не збільшує відповідальність страховика. Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 12.03.2018р. у справі № 910 /5001/17. Водночас, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу замінених деталей, не входять до обов`язку страховика згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З наведеного вбачається, що страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки, між тим, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином у ПрАТ "СК «Українська страхова група», як страховика цивільної відповідальності, виник обов`язок здійснити відшкодування саме у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, розмір якого відповідно до звіту склав 20\~499,78грн., при тому, що збитки є меншими від ліміту відповідальності, оскільки здійснити відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування зносу деталей, розмір якого відповідно до звіту склав 31\~486,76 грн., суперечило б статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що в свою чергу обмежує права позивачки отримати повне відшкодування завданих їй збитків. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність пред`явлення позову до [PERSON] з вимогою про повне відшкодування завданої нею шкоди, оскільки позивачка вимагає стягнення лише тих витрат, які не перевищують вартість відновлювального ремонту відповідно до звіту та складають різницю між фактичним розміром шкоди (реальні збитки) та страховою виплатою, яка складає 11\~692, 85 грн. Щодо посилань представника відповідачки на те, що позивачка не надала суду доказів того, що пошкоджений транспортний засіб був відремонтований і доказів відповідних витрат, понесених позивачкою у зв`язку із ремонтом транспортного засобу, як доказ заподіяння їй реальних збитків, суд зазначає. Згідно ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які \~особа зробила або мусить зробити\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ для\~відновлення \~свого \~порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України). Частина 1 ст. 1192 ЦК України вказує, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до \~реальної \~вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Верховного Суду від 15.10.2020р. по справі № 755/7666/19 зазначено, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином,\~під збитками\~ необхідно\~розуміти фактичні\~ втрати,\~яких особа\~зазнала у\~ \~ зв`язку\~зі знищенням\~або \~пошкодженням речі,\~витрати,\~вже \~зроблені потерпілим,\~або які\~мають бути\~ним зроблені,\~та упущену\~вигоду.\~При цьому\~такі витрати\~мають бути\~безпосередньо,\~а \~не опосередковано,\~пов`язані\~з відновленням\~свого порушеного\~права,\~тобто з\~наведеного випливає,\~що без\~здійснення таких\~витрат \~неможливим було\~б \~відновлення свого\~порушеного права\~особою. Позивачкою, як доказ понесення реальних збитків надано звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № SOS_-200228-19518 від 07.03.2020р., де зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА SOUL» д/н [NUMBER] складає 31\~486,76 грн., тоді як страхова виплата склала 19\~793,91 грн. Суд\~вважає,\~що \~наданий позивачкою\~ звіт\~ суб`єкта\~оціночної діяльності\~ [PERSON] ,\~який \~має кваліфікаційне\~свідоцтво №\~ [NUMBER] \~від 07.06.2008р.\~та сертифікат\~суб`єкта оціночної\~діяльності \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ №\~743/18,\~терміном дії\~ до\~2021р.,\~з правом проведення оцінки об`єктів в матеріальній формі та якому дозволена практична оціночна діяльність (а.с. № 20, 160) є належним доказом підтвердження реальних збитків позивачки. Слід зазначити,\~що відповідачкою\~ не наведено жодних аргументів на спростування висновку оцінювача [PERSON] . Посилання представника відповідачки на те, що позивачкою не надано акт виконаних робіт, рахунків, доказів сплати робіт по здійсненню відновлювального ремонту суд оцінює критично, оскільки це суперечить положенням\~ статті 22 ЦК України, \~відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується звітом. Дана позиція повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.08.2019р. у справі № 466/741/15 та у постанові від 22.04.2019р. у справі № 761/14285/16-ц Суд вважає, що позивачка вимагає стягнення лише тих витрат, які не перевищують вартість відновлювального ремонту відповідно до звіту та складають різницю між фактичним розміром шкоди (реальні збитки) та страховою виплатою, яка складає 11\~692, 85 грн. та відповідачка як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити таку різницю. З цих же підстав, суд критично оцінює заперечення відповідачки в частині того, що лише у випадку наявності доказів, що підтверджують оплату позивачкою ремонту ТЗ та після отримання доплати від страховика, що не перевищує суми ПДВ, позивачка має право звертатися до суду з даним позовом. При цьому, слід зазначити, що відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового Кодексу України не \~є об`єктом\~ оподаткування\~податок \~на додану\~ вартість\~ операції\~ з\~ надання\~послуг \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ із\~страхування,\~співстрахування \~або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів. Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. У зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ. Отже,\~вартість \~ПДВ \~відшкодовується \~страховиком при\~наданні доказів\~проведення ремонту\~автомобіля \~у особи,\~яка є\~платником податків,\~між тим\~такі докази\~не були\~надані ПрАТ\~«СК «Українська\~страхова група»\~та страхове\~відшкодування було\~виплачено на\~підставі заяви\~про страхове\~відшкодування (а.с.№96). Подання заяви повторно у зв`язку із фактичним здійсненням ремонтних робіт законом не передбачено. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що позивачкою надано належні докази на підтвердження розміру реальних збитків на ремонт автомобіля,\~суд вважає,\~що \~вимоги [PERSON] \~ до\~ [PERSON] \~підлягають задоволенню,\~і \~з \~останньої на\~користь [PERSON] \~підлягає \~стягненню \~матеріальна шкода\~в сумі\~11\~692,85\~грн. (31 486,76 грн. 19\~793,91 грн), що становить різницю між сумою страхової виплати і фактичним розміром шкоди, що підтверджується належними доказами. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840грн.80коп., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 2,3). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір \~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 301/1894/17 зазначено, що суд вирішуючи питання розподілу судових витрат, має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Приймаючи до уваги те, що позивачкою підтверджено документально судові витрати на професійну правничу допомогу (надано квитанцію про оплату [PERSON] послуг адвоката 11.12.2020р. у розмірі 12 300грн., договір про надання професійної правничої допомоги від 13.02.2020р. з адвокатом Мельниковим А.О. з додатком № 2 стосовно переліку та вартості послуг адвоката - а.с.№ 177-182), а також враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України та складність цієї справи, великий обсяг процесуальних документів підготованих та вивчених адвокатом (заяви по суті справи представників відповідачки та третьої особи), суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати понесені останньою на професійну правничу допомогу в розмірі 12\~300грн., виходячи з того, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідачку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved