Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

10.02.2014 року позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], Слов'янської міської ради про визнання частково недійсним рішення виконкому, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадщину, посилаючись на те, що її матері [PERSON] та сестрі її матері [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення, свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.1995 року. За життя мати позивачки склала заповіт від 31.01.2011 року, яким заповідала їй ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових споруд та будівель [ADDRESS] та земельну ділянку розташовану за цією ж адресою. Коли позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено, оскільки приватизація спірної земельної ділянки відбулася з порушенням прав матері позивачки на ? частку. Таким чином реалізувати своє право та оформити право власності на житловий будинок та земельну ділянку позивач не може, в зв'язку з чим змушена звернутися до суду. Просила суд визнання частково недійсним рішення виконкому, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадщину Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі просила суд їх задовольнити, навела доводи аналогічні викладеним у позові. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач, Слов'янська міська рада, до судового засідання не з'явилися, надавши до суду заперечення та клопотанням слухати справу без участі їх представника. Позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення виконкому від 10.12.1997 року № 500/1 не визнали. В іншій частині просили винести рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник відповідача [PERSON], який діє на підстпаві довіреності в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив суд відмовити в задоволенні позову пояснивши, що [PERSON] прийняла спадщину від своєї тітки [PERSON] відповідно до закону. Приватизація змельної ділянки відбулася у 1998 році. Пояснив, що частка матері позивачки повина була скалдати ? будинку, оскільки на момент смерті [PERSON] її спадкодавиця [PERSON] вже володіла ? частиною спірного будинку. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надавши оцінку та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) встановив наступне. Виходячи з принципу процесуальної рівноправності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.03.1995 року (а.с. 10) та реєстраційним посвідченням Слов'янського БТІ (а.с. 9). Згідно положень ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року, який діяв на час реєстрації права на спадщину, при переході права власності на споруду, разом з об'эктами переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Таким чином слід зробити висновок що [PERSON] та [PERSON] належала і земельна ділянка розташована за адресою [ADDRESS] на якій розташований спірний будинок. [INFO] року мати позивачки померла. За життя мати позивачки - [PERSON] склала заповіт від 31.01.2011 року, яким заповідала їй ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових споруд та будівель [ADDRESS] та земельну ділянку розташовану за цією ж адресою. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що відповідає вимоги статті 1217 ЦК України. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у встановлений законом шестимісячний строк що відповідає положенням ч.1 статті 1269, ч. статті 1270 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено, оскільки приватизація спірної земельної ділянки відбулася з порушенням прав матері позивачки на ? частку. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи питання про визнання недійсним рішення виконкому Слов'янської міської ради в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0, 1га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, суд встановив наступне. Відповідно до довідки архівного відділу Слов'янської міської ради № 01-18/14 від 12.03.2014 року вбачається, що в рішенні Слов'янської міської ради № 500/1 від 10.12.1997 року інформація про надання земельної ділянки на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] - відсутня. Таким чином враховуючи що згідно письмових доказів предмет спору в цій частині відсутній, в задоволенні цієї частини позовних вимог позивачки слід відмовити Виходячи з вищевстановлених обставин, а саме, що рішенням виконкому Слов'янської міської ради № 500/1 від 10.12.1997 року земельна ділянка не передавалась у приватну власність [PERSON], суд приходить до переконання, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ДН - 004807 від 15.09.1998 року щодо передачі у приватну власність цілої земельної ділянки площею 0, 1 га по [ADDRESS] слід визнати недійсним, оскільки правових підстав для його видачі, а також нормативно правових письмових докеументів на підставі яких його було видано не існує. Також слід визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом в частині успадкування [PERSON] після [PERSON] цілої частки земельної ділянки площею 0, 1 га по [ADDRESS]. Тому в цій частині вимог позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 1296 ч.3 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.п. г) п. 18 Постанови Пденуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ » при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України в редакції 2001 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши вищенаведене, та надавши належну оцінку кожному доказу суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку житлового будинку та ? частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач та представник відповідача не надали суду належних та обґрунтованих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема письмових доказів на підтвердження того, що [PERSON] на час смерті [PERSON] вже була власницею ? частини будинку [ADDRESS] а доказування не може ґрунтуватися на домислах та припущеннях. На підставі викладеного та

Outcome: partial