Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Тернопільська газета» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростувати інформацію та стягнення заподіяної моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначає, що 15 лютого 2017 року у засобі масової інформації «Нова Тернопільська газета» №839 від 15-21 лютого 2017 року на четвертій сторінці було опубліковано статтю під назвою «Я погоджуюсь зі змінами до Генерального плану Тернополя, але за однієї умови...», змістом котрої відповідача у справі було безпідставно звинувачено у вчиненні корупційних діянь за відсутності будь яких належних та допустимих доказів. Позивач вважає, що змістом даної публікації порушено вимоги Цивільного кодексу України, ст.. 68 Конституції України, відповідач зганьбив ділову репутацію позивача, поширена інформація є недостовірною та підлягає спростуванню, тому ТОВ «Нова Тернопільська газета» повинна відшкодувати позивачу заподіяну моральну шкоду в сумі 60 000 гривень, оскільки спірною публікацією позивачу були завдані моральні страждання - виникли особистісні переживання, напружені стосунки в сім»ї; при спілкуванні з людьми , з колегами респондентами доводилось неодноразово пояснювати про те що інформація є неправдивою; була нанесена значна шкода його діловій та політичній репутації як депутата Тернопільської міської ради та голови земельної комісії. В судовому засіданні позивач і представник позивача позов підтримали, просять вимоги задовольнити та визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь і гідність та ділову репутацію [PERSON], наступну інформацію, розміщену в статті під заголовком «Я погоджуюсь зі змінами до Генерального плану Тернополя, але за однієї умови...», яка була опублікована 15.02.2017 року в друкованому засобі масової інформації «НОВА Тернопільська газета», а саме про - «Як він «заробляв» по-маленькому...»; - «...Якщо коротко, то на засіданнях земельної комісії [PERSON] навмисно «зарубує» питання дрібних підприємців (наприклад дозвіл на добудову, дозвіл на продовження оренди земельної ділянки, тощо). Згодом «люди від голови земельної комісії» пропонують зацікавленим підприємцям чи пересічним тернополянам «рішити» це питання за пару сотень «баксів». Після того, як ті погоджуються, відповідна ситуативна більшість, склепана під орудою Навроцького, Турського, [PERSON] та подібних «діячів» із «Самопомочі», «Свободи» та БПП, голосує на сесії позитивно...»; - «Як планував .«заробляти» по крупному...»; - «...Саме цим можна пояснити появу в Інтернеті фейкових фото, що їх розповсюджує голова земельної комісії [PERSON]. «іншого» Генерального плану міста, який він роздобув у якісь «секретці»...»; - «.. .Тому цю інформацію можна було б розглядати, як черговий фейк, якби вона не була частиною плану з нахабного і масштабного збагачення ...»; - «Провал «рекетира - земельника»; -«...Що ж стосується до змін в Генеральному плані, то аргументація «земельника» в кулуарах дуже схожа з обгрунтуванням його шантажу малих підприємців (тільки навпаки): я, мовляв, погоджуся зі змінами до Генерального плану, але за однією умовою - винагорода...»; *«...Якщо більшість малих підприємців і пересічних тернополян, в яких вимагали «пару сотень баксів» за вирішення певних питань, раніше боялися йти у поліцію із заявами на голову земельної комісії міської ради, то тепер це цілком можуть зробити інші...»; *«...13 лютого у Тернопільській міській раді відбулося засідання земельної комісії, на якій депутати, які не хочуть брати участь в аферах голови цієї комісії, обрали нового секретаря [PERSON]...». Сторона позивача не наполягає на стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу . Представник відповідача позов заперечив зазначивши, що в спірній публікації стосовно позивача автором статті, чиї ідентифікаційні дані в редакції не збереглися, було висловлено виключно оціночні судження з огляду на здобуту автором статті з відкритих джерел інформації. А за оціночними судженнями відповідача, позивачам не може бути заподіяно ніякої шкоди, в тому числі моральної. Заслухавши пояснення учасників, представників сторін та дослідивши докази у Судом встановлено наступні обставини. 15 лютого 2017 року у засобі масової інформації «Нова Тернопільська газета» на четвертій сторінці було опубліковано статтю під назвою «Я погоджуюсь зі змінами до Генерального плану Тернополя, але за однієї умови...». Позивач вважає, що у даній публікації було поширено недостовірну інформацію, котра є такою, що порочить честь і гідність та ділову репутацію [PERSON], а саме про те, що - «Як він «заробляв» по-маленькому...»; - «...Якщо коротко, то на засіданнях земельної комісії [PERSON] навмисно «зарубує» питання дрібних підприємців (наприклад дозвіл на добудову, дозвіл на продовження оренди земельної ділянки, тощо). Згодом «люди від голови земельної комісії» пропонують зацікавленим підприємцям чи пересічним тернополянам «рішити» це питання за пару сотень «баксів». Після того, як ті погоджуються, відповідна ситуативна більшість, склепана під орудою Навроцького, Турського, [PERSON] та подібних «діячів» із «Самопомочі», «Свободи» та БПП, голосує на сесії позитивно...»; - «Як планував .«заробляти» по крупному...»; - «...Саме цим можна пояснити появу в Інтернеті фейкових фото, що їх розповсюджує голова земельної комісії [PERSON]. «іншого» Генерального плану міста, який він роздобув у якісь «секретці»...»; - «.. .Тому цю інформацію можна було б розглядати, як черговий фейк, якби вона не була частиною плану з нахабного і масштабного збагачення ...»; - «Провал «рекетира - земельника»; -«...Що ж стосується до змін в Генеральному плані, то аргументація «земельника» в кулуарах дуже схожа з обгрунтуванням його шантажу малих підприємців (тільки навпаки): я, мовляв, погоджуся зі змінами до Генерального плану, але за однією умовою - винагорода...»; *«...Якщо більшість малих підприємців і пересічних тернополян, в яких вимагали «пару сотень баксів» за вирішення певних питань, раніше боялися йти у поліцію із заявами на голову земельної комісії міської ради, то тепер це цілком можуть зробити інші...»; *«...13 лютого у Тернопільській міській раді відбулося засідання земельної комісії, на якій депутати, які не хочуть брати участь в аферах голови цієї комісії, обрали нового секретаря [PERSON]...». З приводу оцінки наданих представниками сторін пояснень та заперечень, з метою доказування та спростування недостовірності поширеної інформації та впливу її змісту на ділову репутацію позивача, Суд зазначає таке. Добре ім'я людини завжди підлягало захисту. В сучасних правовідносинах захисту свого доброго імені (репутації, ділової репутації) потребує не лише фізична, але й юридична особа. Позивач у справі станом на дату спірної публікації перебував в статусі депутата Тернопільської міської ради, що визнається сторонами спору, та відповідно приписів ст.81 ЦПК України, не потребує доказування. Згідно зі статтею 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то Суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. (!) Проте, ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. Так, згідно з частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У частинах першій та другій статті 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Позивач та його представник в судовому засіданні суду пояснили, що [PERSON] позивач вважає недостовірною і такою, що ганьбить його честь і гідність та ділову репутацію [PERSON] 15 лютого 2017 року у засобі масової інформації «Нова Тернопільська газета» на четвертій сторінці було опубліковано статтю під назвою «Я погоджуюсь зі змінами до Генерального плану Тернополя, але за однієї умови...», а саме - «Як він «заробляв» по-маленькому...»; - «...Якщо коротко, то на засіданнях земельної комісії [PERSON] навмисно «зарубує» питання дрібних підприємців (наприклад дозвіл на добудову, дозвіл на продовження оренди земельної ділянки, тощо). Згодом «люди від голови земельної комісії» пропонують зацікавленим підприємцям чи пересічним тернополянам «рішити» це питання за пару сотень «баксів». Після того, як ті погоджуються, відповідна ситуативна більшість, склепана під орудою Навроцького, Турського, [PERSON] та подібних «діячів» із «Самопомочі», «Свободи» та БПП, голосує на сесії позитивно...»; - «Як планував .«заробляти» по крупному...»; - «...Саме цим можна пояснити появу в Інтернеті фейкових фото, що їх розповсюджує голова земельної комісії [PERSON]. «іншого» Генерального плану міста, який він роздобув у якісь «секретці»...»; - «.. .Тому цю інформацію можна було б розглядати, як черговий фейк, якби вона не була частиною плану з нахабного і масштабного збагачення ...»; - «Провал «рекетира - земельника»; -«...Що ж стосується до змін в Генеральному плані, то аргументація «земельника» в кулуарах дуже схожа з обгрунтуванням його шантажу малих підприємців (тільки навпаки): я, мовляв, погоджуся зі змінами до Генерального плану, але за однією умовою - винагорода...»; *«...Якщо більшість малих підприємців і пересічних тернополян, в яких вимагали «пару сотень баксів» за вирішення певних питань, раніше боялися йти у поліцію із заявами на голову земельної комісії міської ради, то тепер це цілком можуть зробити інші...»; *«...13 лютого у Тернопільській міській раді відбулося засідання земельної комісії, на якій депутати, які не хочуть брати участь в аферах голови цієї комісії, обрали нового секретаря [PERSON]...». Зміст даної статті є образливим для позивача, оскільки станом на дату публікації в ТОВ «Нова Тернопільська газета» позивач перебував та продовжує перебувати в публічному статусі депутата міської ради, є законослухняним громадянином, систематично спілкувався з виборцями та відстоює їх права, не притягувався ні до адміністративної ні до кримінальної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень та не надавав жодного приводу бути звинуваченими у подібних протизаконних діях. Спірною публікацією за відсутності будь яких доказів про притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, відсутності будь яких доказів повідомлення йому про підозру чи складання протоколу про вчинення корупційного правопорушення, засобом масової інформації порушено принцип невинуватості особи - у ствердній формі зазначено, що позивач підозрюється у вчиненні корупційних діянь, охарактеризовано його роботу на засіданнях земельної комісії, що супроводжується серйозним корупційним шлейфом, й стверджено про наявність корупційної складової під час голосування на сесії ради. Тобто публікацією спірної статті ЗМІ за відсутності посилання на допустиму доказову базу сформовано суспільну думку щодо позивача, як особи, стосовно якої існують об'єктивні докази вважати останнього корупціонером та схильним до вчинення протиправних корисливих дій, використовуючи публічний депутатський статус або службове становище. Стосовно доводів представника відповідача, що спірна публікація містила виключно оціночні судження щодо позивачів, Суд наголошує на такому. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року). В контексті ст. 10 Конвенції, ЄСПЛ розглядалися справи про порушення права на свободу вираження поглядів в т.ч. в статтях в ЗМІ («Українська Прес - Група» проти України» рішення ЄСПЛ від 29.03.2005 року), в кіно та телевізійних передачах («Йерсілд» проти Данії» рішення ЄСПЛ від 23.09.1994 року). При цьому ЄСПЛ наголошує на необхідності розрізнення фактів та оціночних суджень : «На думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. ….. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого стє 10 Конвенції» (рішення ЄСПЛ у справі «Ленгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року). Й межі допустимої критики є ширшими щодо одних категорій осіб та звужуються пропорційно до зменшення публічності особи. Суд в рішенні у же відзначав високий публічний статус позивача, як обраного Тернопільською громадою депутата місцевої ради, котрий водночас виконував обов'язки голови депутатської комісії - в силу цього статусу останній має нести тягар, можливо й надмірної критики з боку ЗМІ. І не завжди така критика може бути справедливою та об'єктивною та такою що може викликати обурення публічної особи - такою є вимога плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе Проте мусить існувати розумна межа такої критики, про що окремо відзначає ЄСПЛ в рішення «Сіреджук проти України» від 21.01.2016 р., (заява № 16901/03). Щодо порушення конвенційного права, передбаченого ст.. 10 Конвенції, ЄСПЛ зокрема наголошує, що «82. Суд погоджується, що предмет критики заявника становить суспільний інтерес, тим не менше, Суд не бачить зв'язку між обраним заявником виданням для вираження своїх критичних поглядів і не вважає, що контекст, в якому вони були опубліковані може бути виправдане застосуванням тою «високою терпимістю», стандартною для поведінки ЗМІ у випадку Лінґенса, або у інших справах, які стосуються публічних висловлювань із питань, що складають суспільний інтерес (див. рішення «Андрушко проти Росії», від 14 жовтня 2010 року, «Steel and Morris v. The United Kingdom" від 15 лютого 2005 р, Заява № 68416/01). 83. Суд далі зазначає, що у справі Лінґенса заявника було покарано за поширення критичних оціночних суджень, що не підлягають доведенню, в той час дана справа стосується захисту честі і гідності щодо наступних тверджень заявника: про те, що мер порушив виборче законодавство для отримання перемоги; що він позбавив інваліда земельної ділянки з метою задоволення приватного інтересу; і що його сім'я через корупційні діяння придбала будинок. Суд зазначає, що ці звинувачення, сформульовані як прямі звинувачення про злочинну поведінку, були дуже серйозними. Він також нагадав, що коли висунуті звинувачення стосуються поведінки третьої сторони, іноді важко розмежувати факти і оціночні судження. Тим не менше, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не містить фактів для їх підтримки. Відповідно, Суд погоджується з тим, що національні суди вимагали від заявника, бо за відсутності таких доказів, вони будуть розглядатися як такі, що принижують честь і гідність. Слід також зазначити, що сам заявник вважає такі твердження «правдивими» і наданих національним судам та Суду документів, на його думку, достатньо, щоб це підтвердити. У той час, деякі частини спірного тексту (стосується першого речення, коли поведінку голови було порівняно з поведінкою «феодального князя» та інших висловів, які містили загальні висловлювання про корумпованих чиновників) були оціночними судженнями, проте Суд вважає, що вони були тісно переплетені із іншими висловлюваннями, яким надано оцінку, і тому факту, що національні суди не приділили їм особливої уваги, не є важливими питаннями у цій справі. …85. Далі Суд зазначає, що заявник не мав достатніх документів для підтвердження радикальних і зневажливих висловлювань щодо поведінки мера , а національний суд навів ряд доказів, у тому числі і офіційних документів, серед яких і рішення суду, які спростували звинувачення у фальсифікації результатів виборів. З цього слідує, що Суд не має підстав вважати, що національні суди прийняли свавільне рішення чи перевищили свої межі розсуду, коли дійшли висновку, що заявником не достатньо обґрунтовано правдивості своїх аргументів і що його заяви, які стосувалися поведінки мера не були наклепницькими…» Тема корупції є надзвичайно «болючою» для українського суспільства, а тому для ЗМІ дуже важливо дотриматися того справедливого балансу, щоб довести до відома громадян дійсно достовірну інформацію про чиновників, депутатів інших публічних осіб, викритих та покараних за вчинені корупційні діяння, і тим, щоб при усій загальній людський нелюбові до народних обранців, ці особи, котрі в свідомості пересічного українця ототожнюються з державою Україна, не були безпідставно звинувачені у злочинній поведінці. (!) У постанові від 08 травня 2018 року у справі № 369/1052/16-ц , надаючи оцінку правильності застосування нижчестоячими судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, Верховний Суд акцентував на такому: «..Так, узагальнюючи зазначивши, що вся інформація, у спростуванні якої [PERSON] відмовлено, є оціночними судженнями автора, його суб'єктивною думкою, апеляційний суд взагалі не проаналізував поширену ним інформацію на предмет розрізнення оціночних суджень від тверджень про факти. Зокрема, суд не вказав, чому поширена інформація про позивача, а саме про те, що він: взяв чималу суму у тодішнього голови Донецької облдержадміністрації [PERSON] і привласнив їх; організував випуск газет, які закликали до ліквідації України та відновлення Радянського Союзу; балотувався під проросійськими та прокомуністичними гаслами тощо, є оціночним судженням та чому їх неможливо перевірити як твердження про факти, оскільки містять конкретну інформацію про подію і про особу..» З огляду на такий висновок ВС, Суд вважає, що поширенням відповідачем інформації, а саме - «Як він «заробляв» по-маленькому...»; «...Якщо коротко, то на засіданнях земельної комісії [PERSON] навмисно «зарубує» питання дрібних підприємців (наприклад дозвіл на добудову, дозвіл на продовження оренди земельної ділянки, тощо). Згодом «люди від голови земельної комісії» пропонують зацікавленим підприємцям чи пересічним тернополянам «рішити» це питання за пару сотень «баксів». Після того, як ті погоджуються, відповідна ситуативна більшість, склепана під орудою Навроцького, Турського, [PERSON] та подібних «діячів» із «Самопомочі», «Свободи» та БПП, голосує на сесії позитивно...», «Провал «рекетира - земельника»; «...Що ж стосується до змін в Генеральному плані, то аргументація «земельника» в кулуарах дуже схожа з обгрунтуванням його шантажу малих підприємців (тільки навпаки): я, мовляв, погоджуся зі змінами до Генерального плану, але за однією умовою - винагорода...»; «...Якщо більшість малих підприємців і пересічних тернополян, в яких вимагали «пару сотень баксів» за вирішення певних питань, раніше боялися йти у поліцію із заявами на голову земельної комісії міської ради, то тепер це цілком можуть зробити інші...»; котра містить дані про конкретну особу та події, сформульованої як пряме звинувачення позивача у злочинній поведінці, за відсутності достатньо переконливих фактів для їх підтримки (доказів про притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, відсутності будь яких доказів повідомлення йому про підозру чи складання протоколу про вчинення корупційного правопорушення, або хоча б результатів перевірки наведених відомостей про вимагання позивачем грошей у підприємців), засобом масової інформації безперечно порушено принцип невинуватості особи, а відтак опублікована 15 лютого 2017 року в газеті «Нова Тернопільська газета» в статті під назвою «Я погоджуюсь зі змінами до Генерального плану Тернополя, але за однієї умови...» в цій частині є недостовірною та такою, що ганьбить честь і гідність та ділову репутацію [PERSON], а тому підлягає до спростування. В п. 24 постанови за № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Пленум ВСУ наголошує, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні, за необхідності, суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Тому, вочевидь, відповідача слід зобов'язати спростувати поширену ним недостовірну інформацію , а саме: «Як він «заробляв» по-маленькому...»; «...Якщо коротко, то на засіданнях земельної комісії [PERSON] навмисно «зарубує» питання дрібних підприємців (наприклад дозвіл на добудову, дозвіл на продовження оренди земельної ділянки, тощо). Згодом «люди від голови земельної комісії» пропонують зацікавленим підприємцям чи пересічним тернополянам «рішити» це питання за пару сотень «баксів». Після того, як ті погоджуються, відповідна ситуативна більшість, склепана під орудою Навроцького, Турського, [PERSON] та подібних «діячів» із «Самопомочі», «Свободи» та БПП, голосує на сесії позитивно...», «Провал «рекетира - земельника»; «...Що ж стосується до змін в Генеральному плані, то аргументація «земельника» в кулуарах дуже схожа з обгрунтуванням його шантажу малих підприємців (тільки навпаки): я, мовляв, погоджуся зі змінами до Генерального плану, але за однією умовою - винагорода...»; «...Якщо більшість малих підприємців і пересічних тернополян, в яких вимагали «пару сотень баксів» за вирішення певних питань, раніше боялися йти у поліцію із заявами на голову земельної комісії міської ради, то тепер це цілком можуть зробити інші...»; у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення - саме в протягом 10 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена шляхом публікації у цій же газеті витягу з вступної та резолютивної частини рішення суду. Що ж стосується інших цитат публікації відповідача у статті під назвою «Я погоджуюсь зі змінами до Генерального плану Тернополя, але за однієї умови...», а саме «Як планував .«заробляти» по крупному...»; «...Саме цим можна пояснити появу в Інтернеті фейкових фото, що їх розповсюджує голова земельної комісії [PERSON]. «іншого» Генерального плану міста, який він роздобув у якісь «секретці»...»; «.. .Тому цю інформацію можна було б розглядати, як черговий фейк, якби вона не була частиною плану з нахабного і масштабного збагачення ...»; «...13 лютого у Тернопільській міській раді відбулося засідання земельної комісії, на якій депутати, які не хочуть брати участь в аферах голови цієї комісії, обрали нового секретаря [PERSON]...». Суд дійшов переконання, що вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, оскільки є оціночними судженнями. Ці висловлювання і не містять фактичних даних з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол та алегорій ). Що ж до вимоги позивача про стягнення моральної шкоди Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Позивачем не доведено належними і допустимими та достатніми доказами факт моральних переживаннях у зв'язку з можливо якимось ушкодженням чи здоров'я, чи порушення нормальних життєвих робочих зв'язків через неможливість продовження публічного життя, настання негативних для нього наслідків. Надаючи оцінку доводам представника позивача і обставинам, наведеним у позовній заяві про те, що позивач мав сильні переживання з приводу негативної публікації, порушення нормальних відносин у родині і роботі, та у спілкуванні з колегами-кореспондентами, Суд не може розцінити їх, як обґрунтовані та доведені. Безперечно, Суд звертає увагу на те, що будь-які негативні відомості про особу призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Ці хвилювання і зміни організації життя позивачів мають причинно-наслідковий зв'язок , однак, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Перна проти Італії» від 25 липня 2001 року, «Білуха проти України» від 09 лютого 2007 року, в окремих випадках визнання судом порушення права саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Отже підсумовуючий викладене, на думку Суду підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 60 000 грн. , на даний час немає.

Outcome: partial