Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення порядку користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по 2010 рік. У період шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS], право власності було оформлено на позивача. Після загибелі їх спільної дочки [PERSON] їх відносини зіпсувалися і він вимушений був залишити квартиру. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.12.2012 року за відповідачкою визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Спірна квартира складається з трьох кімнат, площею 17, 44 кв.м., 16, 72 кв.м. та 11, 76 кв.м. На даний час відповідачка займає дві кімнати, в його користуванні була залишена кімната, площею 17, 44 кв.м. Після розлучення між сторонами постійно виникають сварки та непорозуміння щодо порядку користування і володіння вказаною квартирою, у зв"язку з чим позивач не має можливості проживати у квартирі. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визначити порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], виділивши йому у користування кімнату, площею 17, 44 кв.м., а відповідачці дві кімнати, площею 16, 72 кв.м. та 11, 76 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників, а також зобов"язати відповідачку не чинити перешкоди у здійсненні ним права користування жилим приміщенням. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивач на даний час не проживає у квартирі, але питання користування жилим приміщенням було вирішено між ними давно, у них склався порядок користування квартирою, у користуванні позивача знаходиться кімната, площею 17, 44 кв.м., на дверях вказаної кімнати він поставив замок. Також відповідачка зазначила, що жодних перешкод у користуванні квартирою вона не чинить, а тому вважає, що відсутній спір між ними. На підставі викладеного відповідачка просила у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1992 року по 2010 рік. У період шлюбу у них народилася дочка [PERSON], 2002 року народження, яка трагічно загинула. У період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS], право власності було оформлено на позивача, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру. Після загибелі їх спільної дочки [PERSON] їх відносини зіпсувалися і він вимушений був залишити квартиру. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.12.2012 року за відповідачкою визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Як вбачається з письмових матеріалів справи, спірна квартира складається з трьох кімнат, площею 17, 44 кв.м., 16, 72 кв.м. та 11, 76 кв.м., що підтверджується поверховим планом, і на даний час належить на праві власності сторонам по справі у рівних долях. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що доля кожного із співвласників у житловій площі становить 22, 96 кв.м. (45, 92 кв.м. : 2). Протягом останнього часу між сторонами склався наступний порядок користування жилим приміщенням: позивачу виділена кімната, площею 17, 44 кв.м., а відповідачці - дві кімнати, площею 16, 72 кв.м., та 11, 72 кв.м. У своїх позовних вимогах позивач просить суд виділити йому у користування кімнату, площею 17, 44 кв.м., а відповідачці - дві інших кімнати. Слід зазначити, що встановлення такого порядку користування жилим приміщенням, незважаючи на те, що позивач просить виділити у користування кімнату, площа якої значно менша від його долі у праві власності, не призведе до погіршення його прав, оскільки частки у праві власності при визначенні порядку користування не змінюються. З урахуванням викладеного вище та вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, досліджених доказів, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування жилим приміщенням, згідно визначеного у позові порядку, а саме виділення позивачу у користування кімнати, площею 17, 44 кв.м., а відповідачці - двох кімнат, площею 16, 72 кв.м. та 11, 72 кв.м., при цьому місця загального користування у квартирі залишити у спільному користуванні співвласників. Суд вважає, що такий порядок користування жилим приміщенням буде відповідати вимогам закону, інтересам сторін по справі, а також не буде порушувати їх права. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зобов"язання відповідачки не чинити перешкоди у користуванні власністю, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано жодних належних доказів того, що відповідачкою чиняться будь-які перешкоди у здійсненні ним права власності та права користування спірною квартирою, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, між сторонами повинен бути встановлений порядок користування жилим приміщенням, зазначений вище, а місця загального користування повинні бути залишені у спільному користуванні співвласників. На підставі викладеного,

Outcome: partial