Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на 1/5 ідеальних частин квартири [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що він є власником 4/5 ідеальних частин квартири [ADDRESS]. Інша частина квартири (1/5) належить [PERSON], яка була другою дружиною його дідуся, та померла [INFO]. 09.09.2016 року він звернувся до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не довів родинні стосунки із спадкодавцем. Інших спадкоємців немає. З 16.05.1989 року по теперішній час він зареєстрований в квартирі за вищевказаною адресою, здійснює в квартирі ремонти, сплачує за комунальні послуги, купує в квартиру меблі та техніку. З 01.01.201 року до теперішнього часу, ніхто не заявляв йому жодних претензій відносно володіння чи користування спірним нерухомим майном, не цікавився ним. Таким чином він добросовісно заволодів вищевказаним чужим нерухомим майном і продовжує відкритом та безперервно ним володіти понад 15 років. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача - Бердичівської міської ради Кухар О.І. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує, просить прийняти рішення в межах вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 4/5 ідеальних частин квартири [ADDRESS], що підтверджується витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно, договорами дарування частки квартири(а.с. 9-14). Власником 1/5 ідеальних частин квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно(а.с. 9). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.15). [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі за вищевказаною адресою до дня смерті [PERSON] - [INFO], що підтверджується довідкою приватного підприємства " Житлоремекс"від 08.09.2016 року(а.с. 17, 25). Він здійснює в спірній квартирі ремонти, сплачує за комунальні послуги, що підтверджується рахунками(а.с .20-22, 28-34). 09.09.2016 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не довів родинні стосунки із спадкодавцем, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії(а.с. 16). З копії спадкової справи № 95/2016 вбачається, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає(а.с. 52-60). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідність до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Пунктами 11 та 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). А тому суд вважає, що [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, а тому набув право власності на це майно (набувальна давність), тобто позовні вимоги підлягають задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved