Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

07 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, посилаючись на те, що з 27 лютого 2005 року до 29 червня 2011 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають одну малолітню дитину [PERSON] [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 червня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивачка зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача щодо надання ним дозволу на виїзд за межі України відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO], однак, в добровільному порядку, відповідач згоди не надавав, тому змушена була звертатися до суду з позовом. На підставі викладеного просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній [PERSON], [INFO], на оздоровлення в країну Болгарія, в супроводі матері [PERSON] з 01 серпня 2014 року по 15 вересня 2014 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він не заперечує проти того щоб позивачка періодично оздоровлювала їх спільну дитину, однак виключно на території України. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, що по даній справі є третьою особою в судовому засіданні просила позов задовольнити, оскільки позовні вимоги стосуються інтересів неповнолітньої дитини, її здоров'я та розвитку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному об'ємі, виходячи з наступних підстав. Так судом встановлено, що між сторонами 27.02.2005 року було укладено шлюб у відділі РАЦС Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис №240. Згідно копій свідоцтва про народження від шлюбу у позивача і відповідача є дитина: [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до копії рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 червня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.6). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що [PERSON] потребує відпочинку та оздоровлення, однак, відповідач по справі не погодився надати дозвіл, на виїзд дитини за кордон. Оскільки, в добровільному порядку відповідач по справі не бажав надати згоду на дозвіл виїзду за межі України малолітній [PERSON] в супроводі позивачки для її відпочинку та оздоровлення, то позивачка була змушена звертатися до суду. Згідно п.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Крім цього, відповідно до п.8 ст.7 цього Кодексу, - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктом 2 ст.3 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. У частині 1 пункту 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідності до вимог ч.2 ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" - «оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків про видачу проїзного документа дитини для самостійного виїзду закордон та відсутності обставин що обмежують право на виїзд закордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду». Враховуючи все вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved