Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

21.04.2020 року до Ямпільського районного суду Сумської області звернувся [PERSON] , в особі представника позивача, адвоката Страшок О.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності №4485/10, видане на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.03.2011 року №217, з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сторони по справі 24.01.2004 року зареєстрували законний шлюб. Від спільного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 19.12.2019 року (справа №590/1344/19, провадження №2/590/337/19) шлюб між сторонами по справі був розірваний. В період шлюбу за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2007 року було набуто спірне майно придбано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., яка зареєстрована в КП «Глухівське БТІ», р.№512, книга 18. Вказане нерухоме майно, а саме: квартира, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто сторін у справі. Після розірвання шлюбу сторонами не було досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, а тому він має намір поділити майно. А тому просить суд визнати за ним та за відповідачем в порядку поділу майна подружжя право власності в рівних частках на майно, а саме по 1/2 частині квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за кожним. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 28.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , представник позивача, адвокат Страшок О.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності №4485/10, видане на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.03.2011 року №217), до [PERSON] про поділ майна подружжя. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання у приміщенні Ямпільського районного суду Сумської області. Копію ухвали, копію позовної заяви та доданих документів, надіслано учасникам судового розгляду. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 22.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті справу за позовом [PERSON] , представник позивача [PERSON] (свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності №4485/10, видане на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.03.2011 року №217), до [PERSON] про поділ майна подружжя. У судове засідання для розгляду справи по суті викликано учасників справи. Виклик відповідача, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань до суду не надходило. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Страшок О.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності №4485/10, видане на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.03.2011 року №217), заявлений позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, які зазначені у позові. Представник позивача вважав, що такий порядок поділу майна подружжя повністю відповідає інтересам сторін та не суперечить нормам діючого законодавства про поділ майна подружжя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином: шляхом направлення\~судових повісток\~за зареєстрованим\~місцем проживання\~відповідача та\~відповідно до\~ч.11\~ст.128\~ЦПК України\~шляхом розміщення\~оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України; надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.01.2004 року позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) у відділі реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Сумської області, про що складено актовий запис №03 від 24.01.2004 року (згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Сумської області, серії [NUMBER] від 24.01.2004 року (а.с.5)). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с.29). Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 19.12.2019 року (справа №590/1344/19, провадження №2/590/337/19) шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с.23). За час перебування у шлюбі подружжям було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м. (копія договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2007 року, посвідченого Ямпільською районною державною нотаріальною конторою 22.02.2007 року, р.№257, серія ВЕЕ №333642 (а.с.6)), яка зареєстрована в КП «Глухівське БТІ»: реєстраційний номер №17761016, номер запису 512 в книзі 18 (копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13691582 від 26.02.2007 року (а.с.7)). Відповідно до довідки на нерухоме майно №492/5 від 26.02.2020 року (а.с.8) встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Ямпільською районною державною нотаріальною конторою 22.02.2007 року за р.№257, загальна площа 43,9 кв.м., житлова площа 23,6 кв.м. (житлова площа зменшена за рахунок перепланування квартири (без втручання в несучі конструкції), загальна площа квартири збільшена за рахунок засклення балкону). Щоб вирішити спір в позасудовому порядку, 31.03.2020 року представником позивача було направлено заяву на адресу відповідача (а.с.21) з метою недопущення питання поділу вказаної квартири у судовому порядку, в якій [PERSON] пропонує вирішити питання у позасудовому порядку, а саме: подарувати спірну квартиру спільній дитині, або укласти нотаріально посвідчений договір про поділ нерухомого майна квартири, яка є спільною власністю подружжя. Попереджено, що в іншому випадку [PERSON] буде змушений звернутися до суду про поділ нерухомого майна (квартири) у примусовому порядку. Відповіді на вказану заяву не надходило. Позивач в своєму позові просив суд визнати за ним та за відповідачем в порядку поділу майна подружжя право власності в рівних частках на майно, а саме по 1/2 частині квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за кожним. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч.1 ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. Згідно ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено у рішенні вище, за час перебування у шлюбі подружжям було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м.. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна житлової двокімнатної квартири, загальною площею 43,9 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , складеного ТОВ «АНТЕЙ КОНСАЛТИНГ ГРУП» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №849/19, виданий ФДМ України 05.11.2019 року) (а.с.9-20) ринкова вартість об`єкта оцінки житлової двокімнатної квартири, загальною площею 43,9 кв.м. (у т.ч. житлова 23,6 кв.м.), що розташована за адресою: [ADDRESS] , на дату оцінки 30.03.2020 року, складає округлено (без врахування ПДВ) 245000,00 грн. (двісті сорок п`ять тисяч грн. 00 коп.). Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, режим спільної сумісної власності подружжя існує і тоді, коли один із подружжя не мав із поважної причини самостійного заробітку (доходу). Аналіз статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу, можуть бути віднесені будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Частиною 1 ст.61СК\~України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст.69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З наведеного слідує, що квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м. є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу. Відповідно до ч.ч.\~2,\~3\~ст.70\~СК України в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови ПленумуВерховного\~СудуУкраїни від\~21.12.2007\~року №11«Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтями 77-80\~ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем та за відповідачем в порядку поділу майна подружжя право власності в рівних частках на майно, а саме по 1/2 частині квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за кожним. Щодо стягнення судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, позивачем додано до матеріалів справи посвідчення серії [NUMBER] від 20.09.2016 року, а тому він звільнений від сплати судового збору. Тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь держави судового збору у розмірі 2450,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved