Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є потерпілим у кримінальній справі за фактом крадіжки його автомобіля марки «IFA-W50L» громадянами [PERSON] та [PERSON] Як доказ заявлених вимог вказує, що у серпні 2012 року [PERSON], шляхом обману та зловживання довірою, під приводом проведення профілактичного ремонту електропроводки, перегнав його автомобіль марки «IFA-W50L» в [ADDRESS], де він тимчасово проживав, і де в подальшому розкомплектував, вищевказаний автомобіль на запчастини, та разом із дочкою [PERSON] продали розібраний автомобіль на металобрухт. Крім того, [PERSON] під видом страхового агента ПрАТ "НФСК "Добробут" оформив позивачу фіктивний страховий поліс на вказаний автомобіль, за що отримав від нього кошти в сумі 530 гривень. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] йому було завдано майнової шкоди, яка становить 31200 грн., з яких 28 300 грн. - ринкова вартість автомобіля марки «IFA-W50L», 530 грн. - вартість страхового поліса, 360 грн. - вартість проведення незалежної товарознавчої експертизи, 540 грн. - фінансові витрати на оформлення акту технічного огляду, 1200 грн. - попередня оплата [PERSON] за ремонт електропроводки. Разом з тим, позивач вказує, що йому спричинена моральна шкода та витрати на лікування, яку він оцінює у 5100 грн. Відповідно до уточнень до позовної заяви, позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] в його користь майнову шкоду в сумі 31200 грн. та моральну шкоду в сумі 5100 грн. Ухвалою Ківерцівського районного суду від 06.02.2014 року [PERSON] залучено у даній справі в якості співвідповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю, вважає, що саме відповідачами йому завдана майнова та моральна шкода, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні заявленого позову, оскільки вона вже понесла покарання за вчинене. Також зазначила, що вартість запчастин та виконаних робіт не підтверджені належними доказами, як і не підтверджено причинного зав'язку її дій із хворобами позивача відповідно до медичних виписок. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, згідно поданого до суду заперечення не визнав своєї причетності з приводу завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди, зазначивши, що по факту викрадення транспортного засобу належного позивачу, 03.10.2013 року Ківерцівським районним судом постановлено вирок, яким винну особу притягнуто до відповідальності, тому просив відмовити у задоволенні заявленого позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як визначено ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі або майну підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Тобто, виходячи з положень цієї статті для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «ІFА -W50L», 1981 року випуску, реєстраційний номер «[NUMBER]», що стверджується свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] (а.с. 9). Згідно вироку Ківерцівського районного суду від 03.10.2013 року [PERSON] засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що вона 04.01.2013 року близько 09 години, перебуваючи в [ADDRESS], достовірно знаючи, що автомобіль марки «ІFА» моделі «W50L», 1981 року випуску, ринкова вартість якого на момент вчинення кримінального правопорушення згідно висновку експерта становила 13 018 грн. 23 коп., який на праві приватної власності належить [PERSON] і знаходився на території її подвір'я, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, безперешкодно розпорядилася вказаним транспортним засобом, шляхом його реалізації як металобрухт, чотирьом невстановленим досудовим слідством особам, яким повідомила, що автомобіль належить їй, попередньо організувавши його порізку на частини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка визначає підстави звільнення від доказування. Такими обставинами, зокрема, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином особою, винною у завданні позивачу майнової шкоди, є відповідач [PERSON], а розмір такої шкоди чітко встановлений вищезгаданим вироком суду і складає 13 018, 23 грн., яку відповідно слід стягнути з останньої в користь позивача. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, і відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 ЦК України. Так моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З наведеного слідує, що [PERSON] все ж зазнав моральної шкоди внаслідок неправомірних дій [PERSON], що виразилася в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із втратою належного йому майна, і розмір такої шкоди суд оцінює в 4000 грн. Щодо посилань позивача на відшкодування витрат на лікування, то така вимога до задоволення не підлягає, оскільки жодних доказів про такі витрати суду не надано, а надані виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 21-23) не містять відомостей про причинний зв'язку між виникненням такої хвороби та неправомірними діями відповідачів. Разом з тим, матеріалами справи не доведено та в судовому засіданні не встановлено, протиправності поведінки відповідача [PERSON] щодо спричинення позивачу [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, тому позовні вимоги пред'явлені до [PERSON] до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Тому судові витрати у виді судового збору розміром 365, 40 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial