Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до умов договору про споживчий кредит № 410_0104 від 30 березня 2018 року відповідач отримав від позивача кредит у сумі 23\~000,00 грн. на споживчі цілі зі сплатою 56% річних за користування кредитом строком на 60 місяців. Приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконує передбачені договором зобов*язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором № 410_0104 від 30 березня 2018 року виникла заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2018 року складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 21083,35 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3824,60 грн., пені за несвоєчасну сплату чергових платежів за кредитом (основним боргом) у розмірі 169,27 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 143,82 грн., загальної суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з червня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 14,14 грн., загальної суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по відстоках з червня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 11,96 грн., а всього 25247 гривень 14 копійок, яку просив стягнутии з відповідача на його користь, відшкодувавши суму понесених судових витрат. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав заявлені позовні вимоги і не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 45). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 березня 2018 року на підставі кредитної заяви позичальника 58421781 від 27 березня 2018 року (а.с. 16-18) між сторонами по справі було укладено договір про споживчий кредит № 410_0104, відповідно до п. 2.2 якого банк надав позичальнику кредит в сумі 23\~000,00 гривень на строк 60 місяців, з терміном остаточного повернення не пізніше 29 березня 2023 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлений згідно з умовами договору. Згідно із п. 24.1 кредитного договору № 410_0104 від 30 березня 2018 року за користування кредитом позичальник зобов*язаний сплачувати банку проценти у розмірі 56 річних. Зазначена процента ставка є фіксованою. Пунктами 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору № 410_0104 від 30 березня 2018 року передбачено обовязок позичальника належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, здійснювати погашення кредиту рівними частинами у розмірі 383, 33 грн. згідно із графіком платежів, що є додатком до паспорту споживчого кредиту (а.с. 19-20), та погасити його у повному обсязі не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого договором. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов*язань щодо поетапного повернення кредитних коштів. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 410_0104 від 30 березня 2018 року сума заборгованості [PERSON] станом на 01 жовтня 2018 року складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 21083,35 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3824,60 грн., пені за несвоєчасну сплату чергових платежів за кредитом (основним боргом) у розмірі 169,27 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 143,82 грн., загальної суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з червня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 14,14 грн., загальної суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по відстоках з червня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 11,96 грн., а всього 25247 гривень 14 копійок (а.с. 7-9). Наданий банком розрахунок заборгованості повністю або частково не спростовано, у звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом станом на 01 жовтня 2018 року у розмірі 21083,35 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3824,60 грн., суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з червня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 14,14 грн., суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по відстоках з червня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 11,96 грн., є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних\~вимог про\~стягнення з\~відповідача пені\~за несвоєчасну\~сплату чергових\~платежів за\~кредитом (основним\~боргом)\~у розмірі\~169,27\~грн.,\~пені за\~несвоєчасну сплату\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~143,82\~грн., суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вище зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього\~Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 ч. 1 цього Розпорядження м. Костянтинівка (Костянтинівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Макіївка Донецької області. Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Станом на теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнято, зважаючи на що наявні підстави для застосування судом положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Судовим розглядом встановлено, що відповідно до даних паспорту відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: Донецька область, Макіївка-20, вул.. Коккінакі, 45-14 (а.с. 23), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 01 жовтня 2018 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів, пені та 3% річних у відповідному розмірі. При цьому, враховуючи, що період нарахування відовідачу пені згідно розрахунку - з 26 червня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, тобто після 14 квітня 2014 року, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені за\~несвоєчасну сплату\~чергових платежів\~за кредитом\~(основним\~боргом)\~у розмірі\~169,27\~грн.,\~пені за\~несвоєчасну сплату\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~143,82\~грн., задоволенню не підлягають. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно\~ст. 141 ЦПК України витрати, пов*язані зі сплатою позивачем судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 1-2).

Outcome: partial