Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до Слов'янської міської ради, третя особа [PERSON], про визнання за нею права власності на житловий будинок під [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що з 1989року вона проживала в [ADDRESS]. Поряд з нею по сусідству, у будинку [ADDRESS], проживала [PERSON]. Остання була похилого віку та потребувла допомоги. Яку вона та члени її родини надавали їй. На початку 2003року [PERSON] захворіла та казала, що в неї є онук, якому вони повідомили про стан здоров'я [PERSON]. Онук [PERSON] приїхав до бабусі та проживав із нею до її смерті у березні 2003року. Після цього він сказав, що будинок йому не потрібен і запропонував купити їй в нього цей будинок за 7500грн.. Вона погодилась і передала [PERSON] грошові кошти в зазначеній сумі. а останній написав розписку про це та обіцяв приїхати в м. Слов"янськ у 2004роцы та оформити цей договір. Однак в 2004році він так і не приїздив у зв"язку з чим вона сама намагалась розшукати його за місцем проживання у м. Вінниця, писала йому листів, однак він не відповідав. Вона також їздила в м. Вінницю. Однак за відомою їй адресою не знайшла його. Таким чином вважає, що вона як особа якій спадкоємець , який прийняв спадщину [PERSON], передав будинок і яким вона добросовісно заволоділа та користується ним протягом десяти років, відповідно до ст. 344 ЦК України набула на нього право власності в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] вимоги підтримали. Відповідач- Слов'янська міська рада повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились надавши клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Заперечень проти задоволення позову не надали. Третя особа- [PERSON]. повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився. Своє право на участь в судовому засіданні не використав, тому судом прийнято рішення про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних у справі матеріалів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В суді з вірогідністю встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS], зареєстровано було в БТІ м. Слов'янська на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Першою Слов"янською державною нотаріальною конторою від 24.08.1970року, за [PERSON], що підтверджується довідкою КП «БТІ» Як вбачається із свідоцтва про про смерть [NUMBER] від 19.03.2003року, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до інформації Першої Слов'янської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] була заведена за заявою про прийняття спадщини онука померлої- [PERSON] ( спадкова справа №335/2003) . Інших заяв не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. За даними реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості про зареєстроване право власності на домоволодіння [ADDRESS] в м. Слов'янську та заборон відчуження, відсутні. Позивач, як на підставу своїх вимог про набуття права власності на домоволодіння [ADDRESS] в м. Слов'янську, посилається на положення ст.344 ЦК України. Так ч.1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.9 роз'яснень наданих в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від.07.02.2014року, зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Пунктом вісім прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набуття чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що ЦК України набув чинності з 1 січня 2004року, норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001року. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу (ст.60 ЦПК України) Перевіряючи доводи позивача суд посилається на надані ним докази. Так позивачем в якості доказу надано розписку, в якій зазначено, що [PERSON], продав [PERSON] будинок під [ADDRESS] , який належав його бабі [PERSON], яка померла в березні 2003року. [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти в сумі 7500грн. та зобов'язується приїхати зробити документи на будинок в травні 2004року. Інших доказів позивачем не надано, з клопотаннями про надання допомоги у витребуванні доказів до суду позивачка не зверталась. Аналіз наведеного доказу, свідчить, що він не є таким, що може бути прийнятий судом беззастережно , як доказ добросовісності заволодіння [PERSON] чужим майном, житловим будинком [ADDRESS] в м.Слов'янську, оскільки у суда не має можливості перевірити дійсність написання саме [PERSON] зазначеної розписки. Відповідно до ст. 227 ЦК України( в редакції 1963р), що діяв на час зазначений в розписці, договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню. Однак позивачем зазначено, що такої форми при укладенні договору з [PERSON] вони не дотримувались, оскільки, останній обіцяв у травні 2004року здійснити таке оформлення, однак не з'явився. Окрім того Наказом МЮ України №7/5 від 07.02.2002року, затверджено Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Це Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно визначало порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно- це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, Як вбачається ж із довідки БТІ [PERSON] право власності на спірний житловий будинок за собою не зареєстрував, оскільки не отримував і свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до ст. 552 ЦК України ( в редакції 1963р), що діяла на час прийняття [PERSON] спадщини. після смерті [PERSON], спадкоємець, що вступив у володіння та управління спадковим майном , не може розпоряджатись спадковим майном до спливу шести місяців із дня відкриття спадщини або до отримання ним свідоцтва про право на спадщину . Наведені обставини, спростовують доводи позивача, про добросовісніть заволодіння чужим майном, оскільки [PERSON] не мав прав ним розпорялджатись, та те , що при заволодінні чужим майном, вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Інших доказів, які б свідчили про добросовнісність набуття позивачем чужого майна, житлового будинку [ADDRESS] в м.Слов'янську і продовжує відкрито , безперервно володіти зазначеним нерухомим майном протягом 10 років, позивач суду не надала. За таких обставин суд вважає не доведеним факт добросовісного заволодіння чужим майном та безперервного володіння спірним нерухомим майном позивачем протягом 10 років. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed