Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

В травні 2019 року ПАТ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.05. 2015 року у розмірі 15430,43 грн. станом на 15.04.2019 р. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 23.05.2015 року відповідачка отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, як наслідок, станом на 15.04.2018 року виникла заборгованість у розмірі 15430,43 грн., яка складається з : 6866,72 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7675,20 грн. - нараховано пені; 500 грн. - штраф ( фіксована частина); 710,97 грн. - ( процентна складова). 16.08.2018 року представником відповідачки [PERSON] подано відзив на позов, згідно якого просять відмовити ПАТ КБ " ПриватБанк" у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовують тим, що матеріали справи не місять даних про те, що позивачем був відкритий картковий рахунок відповідачці та видана їй відповідна картка, не подано доказів її отримання, не надано копію даної картки. Вказує на те, що відсутні істотні умови договору, в тому числі і щодо бажаного кредитного ліміту ( ціна договору) у Анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання батьківських послуг у ПриватБанку від 23.05.2015 року. Копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки, як і не містить дати підписання та затвердження цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку і терміну їх дії. Зазначили, що позивачем подано копії чотирьох різних тарифів і не вказано з яким саме із цих тарифів ознайомлена відповідачка, не подано доказу підпису та погодження з якимось певним тарифом відповідачкою та не вказано , який саме із цих тарифів є на думку позивача складовою частиною кредитного договору згідно до Анкети - заяви від 23.05.2015 року ( а.с. 46-49). 21.08.2018 року стороною позивача подано відповідь на відзив ( а.с. 59-74). 19.11.2018 року позивачем подано позовну заяву про збільшення позовних вимог ,згідно якої просять суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 23.05.2015 року в розмірі 24770,65 грн. , з яких : 4749,36 грн. - тіло кредиту; 3726,34 грн., - проценти за користування кредитом; 174639,20 грн. - нараховано пені; 500 грн., - штраф ( фіксована складова); 1155,75 грн., - штраф ( процентна складова) ( а.с. 112-115). 04.01.2019 року представником відповідачки [PERSON] подано відзив на уточнюючу позовну заяву, згідно якого він вказав, що в порушення вимог ст. 49 ЦПК України стороною позивача після початку судового розгляду справи по суті подано заяву про збільшення позовних вимог, що в справах спрощеного позовного провадження є недопустимим. Розрахунки надані разом із уточненою позовною заявою повністю суперечать цифрам, які зазначені у тексті уточненої позовної заяви,зокрема і щодо тіла кредиту ( а.с. 143-145). 29.01.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив ( а.с. 152-157). Представник позивача в судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав, просив суд стягнути заборгованість з відповідачки згідно уточнюючої позовної заяви від 19.11.2019 року в сумі 24770,65 грн. Представник відповідачки заперечив проти задоволення позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю, згідно поданих відзивів на позовну заяву та на заяву про збільшення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що 23.05. 2015 року [PERSON] заповнила Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» в Приватбанку ( а.с.10). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З розрахунку заборгованості, станом на 15.04.2018 року, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж в сумі 97,66 грн. внесено по кредитному договору б/н від 23.05.2015 року 06.04.2018 року ( автоматичне погашення простроченої заборгованості) внаслідок чого станом на 15.04.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 15430,43грн, яка складається з : 6866,72 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7675,20 грн. - нараховано пені; заборгованість по судовим штрафам - 1210,97 грн. ( а.с.8-9) Однак зідно простого арифметичного розрахунку : 6866,72 + 7675,20 + 1210,97 = 15752,89 грн., що не збігається з сумою зазначено позивачем . Крім того, згідно розрахунку заборгованості станом на 31.08.2015 року позивачем вказано, що заборгованість за кредитом 413,97 грн., разом 1624,94 грн. ( а.с.7), що також не співпадає з розміром заборгованості, яку позивач просить стягнути в первісному позові . Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт,на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 23.05. 2015 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника. У Анкеті-заяві від 23.05.2015 року процентна ставка за кредитним договором не зазначена. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. А відтак, суд не вбачає підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, згідно з наданими банком Тарифами з обслуговування кредитних карт. До того ж, у Анкеті-заяві від 23.05.2015 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, суд звертає увагу на порушення позивачем вимог п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України - позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Так, представник позивача, після оголошення в судовому засіданні перерви 30.10.2018 року, під час якої представнику позивача надавався час для уточнення позовних вимог та суми розрахунку, натомість подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути суму боргу в розмірі 24770,65 грн., хоча позов пред"явлено на суму 15430,43 грн., і саме ця сума підлягала уточненню. Враховуючи те, що представником позивача порушено вимоги п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України - позовну заяву про збільшення позовних вимог подано вже під час судового розгляду справи, суд, при винесенні рішення не приймає її до уваги. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки нарахованої позивачем суми, пені, штрафів та заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки вони є недоведеними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed