Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 09 липня 2019 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором OD40GA0000000001 від 25 березня 2008 року, станом на 19 червня 2019 року, у розмірі 7495 доларів 17 центів США, а також витрати по сплаті судового збору, посилаючись на невиконання відповідачем - [PERSON] умов договору кредиту, а відповідачем [PERSON] умов договору поруки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2019 року, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26 липня 2019 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. У судове засідання призначене на 19 грудня 2019 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, у позові одночасно зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідачі по справі у судове засідання призначене на 19 грудня 2019 року не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповідями з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , з 31 липня 2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , [INFO] , з 30 липня 2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Отже, саме за вищевказаними адресами зареєстрованого місця проживання відповідачів по справі, судом здійснювалось направлення поштової кореспонденції на ім`я відповідачів по справі. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, з урахуванням того, що відповідачами не повідомлялось суд про зміну свого місця проживання та причини неявки. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (який надалі змінив назву на АТ КБ «Приватбанк») та позичальником - [PERSON] було укладено кредитний договір № OD40GA0000000001, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 50000 доларів США, зі сплатою 12% річних, строком до 25.03.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 25.03.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалась відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № OD40GA0000000001 від 25 березня 2008 року. Договором поруки передбачено, що у разі невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. З надано представником позивача до суду розрахунку заборгованості, судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору № OD40GA0000000001 від 25 березня 2008 року, у останніх виникла заборгованість, яка станом на 19 червня 2019 року становить в загальній сумі 82913 доларів 50 центів США, що складається з: суми заборгованості за кредитним договором - 7495 доларів 17 центів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 11 доларів 42 цента США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань - 75406 доларів 91 цент США. Також з вказаного розрахунку вбачається, що банком були виплачені відповідачеві [PERSON] кредитні кошти на виконання умов кредитного договору № OD40GA0000000001 від 25 березня 2008 року, у зв`язку з чим судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» належним чином виконано свої зобов`язання по видачі кредитних коштів відповідачеві [PERSON] у відповідності до умов вказаного кредитного договору. Невиконання відповідачами своїх зобов`язань по вищезазначеним договорами, зумовило звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із відповідним позовом, в якому позивачем заявлено до стягнення з відповідачів лише суму заборгованості по тілу кредиту в сумі 7495 доларів 17 центів США. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови кредитного договору № OD40GA0000000001 від 25 березня 2008 року, надано відповідачеві - [PERSON] кредитні кошти, яким в свою чергу неналежним чином виконувались умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість. Відповідачами, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, до суду належних доказів на підтвердження сплати вказаної заборгованості не надано. Одночасно суд зазначає, що з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, здійснення банком виплати позичальнику кредитних коштів та погашення позичальником заборгованості по кредитному договору. Таким чином, відповідач своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин. Кредитний договір повністю або у частині недійсним не визнавався, отже вказаний договір є чинним, таким, що породжує права та обов`язки сторін, зокрема - обов`язок позичальника повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування такими коштами, а також неустойку - за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до приписів ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з п.4 договору поруки, відповідно до якого, відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Таким чином, суд зазначає, що позичальник - [PERSON] та поручитель - [PERSON] , є відповідальними перед кредитором - АТ КБ «Приватбанк» як солідарні боржники. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 «У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК». З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню, солідарному стягненню з відповідачів, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № OD40GA0000000001 від 25 березня 2008 року, підлягає на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 7495 доларів 17 центів США. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2965 гривень 84 копійки у рівних частинах, тобто з кожного по 1482 гривні 92 копійки. На підставі вищевикладена

Outcome: approved