Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

До суду звернувся представник ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» з позовом у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № МL - 900/060/2008 від 11/04/2008 року. В обґрунтування позову зазначено, що 11.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № МL-900/060/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 75 000,00 грн., остаточною датою повернення якого є 11.04.2023 року. Виконання зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 11.04.2008 року між банком та [PERSON] договору поруки № SR-900/060/2008.Банк виконав свої зобов`язання, але відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі. 19.05.2017 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір про відступлення права вимоги № 19/05/2017 року, відповідно до якого Позивач набув права вимоги до Відповідачів. Згідно Реєстру боржників, що є додатком № 1 до вказаного договору, у Відповідача існує заборгованість у розмірі 65 888,79 грн., що складається з загальної суми боргу - 56 101,36 грн. та суми процентів - 9 787,43 грн.. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Відповідач зобов`язаний ще сплатити 3 % річних, що складає 3 917,87 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 17 467,12 грн.. Так, у [PERSON] існує заборгованість у загальному розмірі 87 273,78 грн.. За таких обставин, Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану суму заборгованості, а також судові витрати у розмірі 1762,00 гривень. Представник Позивача Кеню Д.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх повністю задовольнити, відхиляючи доводи представника Відповідачів, однак у судових дебатах вказав, що погоджується на стягнення у солідарному порядку суми у розмірі запропонованій представником Відповідачів - 76 611,41 грн., однак заяви про зменшення розміру позовних вимог не подав. Представник Відповідачів [PERSON] вказав, що Відповідач [PERSON] визнає заборгованість на загальну суму 76 611,41 грн. (56 101,36 грн. основного боргу, 9 787,43 грн. процентів, 8 637,62 грн. інфляційних збитків, 2 085,00 грн. 3% річних), а нарахування збитків від інфляції та 3% річних здійснені до 19.05.2017 року (набуття права вимоги за договором) не визнає, адже вони завдавались не первісному кредитору, а не Позивачу, у зв`язку з чим просив позов задовольнити частково, стягнувши вказану суму з [PERSON] , а у задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] відмовити у зв`язку з тим, що вимогу до поручителя слід було пред`явити в межах строку дії поруки, тобто протягом 6 місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 15.06.2016 року по 15.01.2017 року, чого не було зроблено. На таких умовах пропонував Позивачу укласти мирову угоду, що не було погоджено з Позивачем. Також, було подано відзив на позовну заяву та клопотання про застосування положень ст. 617 ЦПК України, де окрім часткового визнання позову з вищенаведених підстав, просив кредитний договір розірвати, звернути стягнення заборгованості на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована у м. Луганськ, адже виконання зобов`язання було забезпечено іпотекою, та звільнити [PERSON] від відповідальності у зв`язку з тим, що порушення зобов`язання сталося внаслідок непереборної сили: заборгованість виникла вже під час проведення АТО в тому числі і у м. Луганськ та смт. Мілове, погіршилось матеріальне становище родини, у [PERSON] виявили онкологічне захворювання, померла мати Відповідача, дружину - [PERSON] було звільнено з посади. Вислухавши доводи представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії кредитного договору № МL-900/060/2008 від 11.04.2008 року, та частини 2 даного договору, ЗАТ «ОТП Банк» надає [PERSON] кредит у розмірі 75 000,00 грн., який має погашатися рівними частинами протягом строку дії договору, у розмірі та строки визначені у Графіку платежів, датою остаточного повернення є 11.04.2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі фіксованого відсотка, що складає - 1,99 % річних та процентної ставки FIDR. Повернення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів. Підпунктом 1.9.1. пункту 1.9. частини 2 договору встановлено право банку на дострокове виконання зобов`язань боржником.(а.с.4-8). Відповідно до копії договору поруки № SR - 900/060/2008 від 11.04.2008 року, [PERSON] зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] його боргових зобов`язань за кредитним договором № ML - 900/060/2008 в повному обсязі, як солідарні боржники. Термін дії договору встановленодо повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, а відповідальність поручителя припиняється після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. (а.с.9) Згідно копії договору про відступлення права вимоги № 19/05/17 від 19.05.2017 року, ПАТ «ОТП Банк», що є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», передав у повному обсязі позивачу право вимоги виконання боржником боргових зобов`язань у тому числі за кредитним договором в розмірі загальної суми боргу, що складає 56 101,36 грн., та нарахованої суми процентів, що складає 9 787,43 грн., разом - 65 888,79 грн., та права за договором поруки. (а.с.10-12). Відповідно до розрахунків, які розміщені у позовній заяві, 3% річних розраховані за період з 15.06.2016 року по 08.06.2018 року на суму боргу 65 888,79 складають 3 917,87 грн., а збитки від інфляції, розраховані з червня 2016 року по квітень 2018 року, складають 17 467,12 грн.. (а.с.2-3). Згідно витребуваного судом розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 19.05. 2017 року, [PERSON] 11.05.2016 року здійснив останній платіж на погашення кредиту за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 56 101,36 грн. та 9787,43 грн. відсотків за користування кредитом. Погашення кредиту до 11.05.2016 року здійснював не рівними частинами. (а.с. 218-219). Відповідно до розрахунків заборгованості по відсотках, [PERSON] 01.08.2016 року здійснив останню оплату нарахованих відсотків, та сума заборгованості за відсотками склала 9 416,60, а сума заборгованості по відсотках нарахованих на прострочену заборгованість склала 370,83 грн. та останній платіж здійснено Відповідачем 28.03.2016 року. (а.с.3-4 томII). Згідно розрахунків здійснених на вимогу суду з 19.05.2017 року по травень 2018 року 3% річних від простроченої суми складає 2 090,39 грн., а збитки від інфляції - 8 638,02 грн.. (а.с.2 том ІІ) Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом було встановлено, що Позивач набув право вимоги за кредитним договором,за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 75 000,00 грн., датою остаточного повернення якого є 11.04.2023 р., погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється щомісяця рівними частинами, та розмір і строки повернення відповідної частини кредиту визначені у Графіку платежів, який у Позивача відсутній. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання у Відповідача утворилась заборгованість, яка складається з загальної суми боргу та процентів у загальному розмірі 65 101,36 грн., яка визнається Відповідачем [PERSON] , також нараховано 3 % річних та збитки від інфляції, які визнаються боржником частково. Відповідно до положень ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо, строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від нього, у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, та Друга судова палата Касаційного цивільного суду Верховного суду, у постанові від 21.08.2019 року № 323/2384/15. Згідно абз. 2, 3, 4 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з матеріалів справи, виконання зобов`язання забезпечено порукою шляхом укладення договору поруки з Відповідачем [PERSON] , строк дії якої не встановлено. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя у солідарному порядку 27.06.2018 року, змінивши тим самим строк виконання основного зобов`язання. Враховуючи, що розрахунок заборгованість за кредитним договором у межах строку дії поруки Позивач суду не надав, та відсутність у Позивача самого Графіку платежів, яким визначені строки та розміри повернення кредиту, що має безпосереднє значення при здійсненні розрахунків, невідомою є сума яка підлягала б стягненню з поручителя. У зв`язку з вказаним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог до поручителя у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержательвправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Так, з наведеного вбачається право, а не обов`язок кредитора на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Таким чином, доводи представника Відповідачів у частині звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства. Згідно ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Належних доказів настання обставин непереборної сили, з урахуванням вимог вказаного закону, які покладені в основу звільнення Відповідача [PERSON] від відповідальності, суду надано не було. Тобто обставини, на які посилався представник Відповідачів у клопотанні про застосування до [PERSON] . ст. 617 ЦПК України, є недоведеними. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно абз.4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14, якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК) (1618-15), а при прийнятті згідно зі статтею 178 ЦПК (1618-15) відмови сторони від визнання обставини - зазначає про його відхилення. Відповідачем [PERSON] визнається борг на суму 65 101,36 грн., який складається з загальної суми боргу та процентів, та частково визнаються нараховані 3% річних та інфляційні збитки. Беручи до уваги, що погашення кредиту визначене періодичними платежами, враховуючи лист Верховного суду України N 62-97р від 03.04.97 року "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», при нарахуванні втрат від інфляції,а також і 3 відсотків річних, безпосереднє значення мають встановлені (погоджені) суми щомісячних платежів та точні строки (дати) їх погашення. Документом, яким були встановлені розміри та строки повернення частин кредиту, згідно п.п. 1.5.1. частини 2 Кредитного договору, є Графік платежів, який суду не наданий та відсутній і у Позивача, про що ним письмово повідомлено.Так, вказане взагалі ставить під сумнів правильність здійснених Позивачем нарахувань, та позбавляє суд можливості перевірити зроблений Позивачем розрахунок. У зв`язку з вказаним, враховуючи часткове визнання нарахованих 3% річних та інфляційних збитків,суд приходить до висновку про стягнення з боржника [PERSON] вказаних нарахувань, лише у частині яка ним визнається. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та часткове стягнення заборгованості з Відповідача [PERSON] , та відмову у задоволенні вимог до Відповідача [PERSON] .. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial