Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовною заявою про стягнення моральної шкоди у звязку із отриманим професійним захворюванням на виробництві до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 01.07.1991 року він працював на ВАТ "Вугільна компанія "[PERSON] - Західна №1", яка з 07.09.2010 року змінила найменування юридичної особи на Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське». В умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах загалом він має стаж роботи 32 роки 9 місяців. В результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах, обумовлених впливом виробничого фактору - пилу протягом 90% робочого часу, Інститутом медицини праці АМН України м. Київ, 26.09.2011 року було встановлено діагноз: «Пневмокониоз (t/s 1/1) Осложненный ХОЗЛ 1-11 (первой, второй степени)». 21.11.2011р. після проведення розслідування професійного захворювання комісією, затвердженою наказом №1688 ТБ від 05.10.2011 року складено акт розслідування хронічного професійного захворювання, затверджений головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська. 05.12.2011р. по зазначеному професійному захворюванні Обласна профпатологічна МСЕК становила позивачу 25% втрати працездатності та рекомендовано медикаментозне лікування. 21.05.2015р. по зазначеному професійному захворюванню Міжрайонна МСЕК м. Красноармійська встановила позивачу 40% втрати працездатності безстроково та рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Красноармійську Донецької області призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода в зв'язку з профзахворюванням йому не призначалася. Проте внаслідок професійного захворювання заподіяна моральна шкода, яку позивач відчував з часу захворювання та продовжує відчувати до теперішнього часу. У зв'язку із професійним захворюванням був істотно змінений звичний життєвий уклад позивача, а так само взаємини з його близькими й знайомими, він став замкнутий і нетовариський. Втратив престижну гірничу спеціальність, високу заробітну плату, це негативно позначилося на його соціальному статусі, що дуже морально його пригнічує. Позивач не можу вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю професійного захворювання, психологічний дискомфорт і значне порушення сердечного спокою яке, він випробовує до дійсного моменту. У звязку із професійним захворюванням, позивач став обмежений у русі, тому що швидко стомлюється при незначних навантаженнях. До отримання професійного захворювання він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, однак зараз у зв'язку зі станом здоров'я він не можу цього робити, йому доводиться за гроші наймати людей, що негативно позначається на його матеріальному становищі і жадає додаткових, моральних і матеріальних зусиль. До одержання професійного захворювання позивач зі своїми друзями, регулярно займався спортом, підтримував себе в нормальній спортивній формі, захоплювався риболовлею. У результаті профзахворювання був змінений його життєвий уклад, він не можу здійснювати свої захоплення, від чого почуває постійний психологічний дискомфорт, став замкнутий, втратив інтерес до життя. Нанесену моральну шкоду позивач оцінює у 80 000 гривень та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» зазначену суму в відшкодування моральної шкоди, отриманої у звязку із отриманим професійним захворюванням на виробництві. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, представляти його інтереси уповноважив [PERSON] На позові наполягає (а.с. 38). Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с.50 ). Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Надав суду заперечення на позовну заяву в яких позовні вимоги не визнають посилаючись на те, що [PERSON] працював на вугільних підприємствах та має стаж роботи 32 роки. 05.12.2011р., позивачу, вперше, по професійному захворюванню, було встановлено 25% втрати працездатності. 30.01.2012р. позивач влаштувався на роботу до їх підприємства, перед чим пройшов медичну комісію та був визнаним здатним до роботи у підземних умовах. Факт наявності у нього професійного захворювання позивач приховав, як від лікарів так і від адміністрації підприємства. На їх думку позивач навмисно погіршував своє становище для того, щоб йому було встановлений більший відсоток втрати працездатності, т.я., [PERSON] ще неодноразово влаштовувався на роботу до їх підприємства, проходячи при працевлаштуванні та кожний рік обовязкові медичні огляди. Позивачу по справі фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток, призначена пільгова шахтарська пенсія, при звільненні його з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію позивач отримав одноразову допомогу 3- середніх заробітку, тому про погіршення його матеріального стану мова йти у вимогах позивача не може. Ні в позовній заяві ні в судове засідання позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоровя. На думку відповідача при винесенні рішення визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, про що зазначено в п. З ст. 23 ЦК України та, у разі, якщо суд прийме рішення про задоволення позовних вимог, то також врахувати загальну практику судів з аналогічних питань (300 грн. за кожний відсоток втрати працездатності, тобто 25%х300 грн=7500 грн.). Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позивних вимог позивачу по справі у повному обсязі. (а.с.45-46). Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в [PERSON] до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 37 ), відповідно до якого просить суд розглянути та закінчити справу без участі представника відділення та винести рішення на розсуд суду (а.с.37). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] працював у ПАТ «ШУ «Покровське» починаючи з 1991 року, відповідно до записів у трудовій книжці. ДВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» реорганізовано у ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» з 28.09.2000 року. ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» змінено назву на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 05.08.2008 року. Тому загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача не з 2007 року, як зазначає відповідач у довідці (а.с.47 ), а саме з 01.07.1991 року (а.с.4-12). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 18.11.2011 року, у позивача виникло професійне захворювання у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, які обумовлені впливом промислового фактору пил на протязі 90% часу робочої зміни (а.с.14-16). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 21.05.2015 року позивачу було встановлена з 19.05.2015 року третя група інвалідності (40 % втрати працездатності ), в звязку з отриманим професійним захворюванням, безстроково. Потребує санаторно-курортного та медикаментозного лікування (а.с. 28, 29). У звязку з професійним захворюванням перебував на лікування у стаціонарі з 06.10 по 20.10.2014 (а.с.17); з 28.12.2010р. по 08.01.2011р. (а.с. 18); з 06.05.2011р. по 17.05.2011р. (а.с. 19), з20.03.2015р. по 06.04.2015р. (а.с.20-21), з 1.09.2011р. по 16.09.2011р. (а.с.22-23) Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 11/243 від 31.03.2015 року позивачу було поставлено діагноз: пневмоконіоз (t/s; 1/1). Ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень ІІ ст.., фаза загострення, ЛН ІІ(два) ст., захворювання професійне, встановлено вперше (а.с.25). Також наявність у позивача професійного захворювання підтверджується висновком Центральної лікарської експертної комісії від 26.09.2011 року (а.с.26). 05.12.2011 року позивачу встановлено 25% працездатності згідно висновку МСЕК (а.с.27). Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивач навмисно погіршував своє становище для того, щоб йому було встановлений більший відсоток втрати працездатності, т.я. він неодноразово влаштовувся на роботу до їх підприємства, проходячи при працевлаштуванні та кожний рік обовязкові медичні огляди. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. В чому саме виразилися такі дії позивача даних відповідач до суду не надав, і як саме такий стан здоровя позивача не було виявлено при регулярних медичних оглядах. Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Тому суд при визначенні розміру моральної шкоди завданої позивачу не враховує ті страхові виплати, які він отримав у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, тощо. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, витягами з історії хвороби, акту розслідування хронічного професійного захворювань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні. Відповідно до частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 22000 гривень. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial