Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з [PERSON] вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилася спільна дитина, [PERSON] , [INFO] . Однак сімейні відносини у них не склалися, після розпаду сім`ї донька проживає із нею. З 23 січня 2019 року [PERSON] зареєстрована з нею в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується штампом в її паспорті та Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 22-15/2-6626 від 27 листопада 2019 року, наданою Слов`янською міською радою Донецької області. [PERSON] , на даний час не бажає приймати участь у вихованні доньки, забезпеченні необхідними речами, продуктами харчування, не цікавиться станом її здоров`ям, успіхами у розвитку, навчанні. На її вимоги виконувати батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини, [PERSON] , 20 січня 2020 року склав заяву, засвідчену приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області, Панченко А.В., зареєстровано в реєстрі за № 201, в якій зазначив, що добровільно відмовляється від утримання, виховання та від батьківських прав у відношенні своєї малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав та на удочеріння доньки в майбутньому згідно чинного законодавства. Вона одна виховую їхню спільну доньку, вона забезпечена всім необхідним, вона має належні умови проживання. В квартирі за адресою: [ADDRESS] , де вони проживають з донькою створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Вона має постійну роботу, позитивні характеристики з місця роботи та має можливість забезпечувати доньку та піклуватись про неї без допомоги відповідача. [PERSON] не виконує обов`язків, покладених на батьків неповнолітньої дитини, будь-яких перешкод для виконання ним своїх обов`язків, вона не чинила. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо, [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] , [INFO] ,на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] , та представник - адвокат Поляцько О.Ю., яка діє на підставі Ордеру, серія ДН №092147 від 12 лютого 2020 року (а.с. 22), не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 28 лютого 2020 року до суду надали Заяви, в яких просять суд розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги ( а.с. 35,36). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи (а.с.29). До суду надано Заяву, засвідчену приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області, Панченко А.В., зареєстровано в реєстрі за № 201, в якій [PERSON] зазначив, що добровільно відмовляється від утримання, виховання та від батьківських прав у відношенні своєї малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав та на удочеріння доньки в майбутньому згідно чинного законодавства (а.с. 17). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.29). 27 лютого 2020 року від представника Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, при ухваленні рішення просить суд врахувати Висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області (а.с.33-34). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого 05 листопада 2019 року Слов`янським міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.5). З Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 22-15/2-6626 від 27 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). З Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 02 грудня 2019 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] та її дочка [PERSON] . Квартира знаходиться в задовільному стані (а.с.7,16). З Психолого-педагогічної характеристики, складеної завідувачем КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко», вихователем КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко» та практичним психологом,вбачається, що [PERSON] з вересня місяця 2017 року є вихованкою КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко». На даний час мешкає за адресою: [ADDRESS] , із матір`ю - [PERSON] , дідусем - [PERSON] , бабусею - [PERSON] . Мати виявляє активну участь у навчально-виховному процесі в дошкільному закладі: консультується із педагогами, дотримується рекомендацій (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] . Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Дитина [PERSON] , [INFO] , не досягла 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З Психолого-педагогічної характеристики, складеної завідувачем КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко», вихователем КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко» та практичним психологом, вбачається, що [PERSON] з вересня місяця 2017 року є вихованкою КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко». На даний час мешкає за адресою: [ADDRESS] , із матір`ю - [PERSON] , дідусем - [PERSON] , бабусею - [PERSON] . Мати виявляє активну участь у навчально-виховному процесі в дошкільному закладі: консультується із педагогами, дотримується рекомендацій (а.с.8). У суду немає підстав ставити під сумнів складену завідувачем КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко», вихователем КЗ ДНЗ № 8 «Орлятко» та практичним психологом, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Характеристиці, належним чином відповідачем не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - [PERSON] , проживає окремо від своєї дитини, матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з нею, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її навчанням, навичками та уподобаннями, її життям, успіхами та труднощами, її схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо [PERSON] батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дитини, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об`єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов`язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 7, 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не сприятиме інтересам дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Висновку № 29/03-545 від 26 лютого 2020 року Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, зазначено, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Батько дитини, [PERSON] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у вихованні участі не приймає, не турбується про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Враховуючи вищевикладене, а також Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 26 лютого 2020 року, Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.34). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно неї належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров`я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки це сприятиме інтересам дитини. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки, обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин 2,3 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2. З ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачі мають можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень вони не мають, стан здоров`я та матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дітей. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 13 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 13 лютого 2020 року. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року складає 2102,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а тому з [PERSON] , підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved