Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про визнання особи такою, втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності №67, від 28.08.2009 року. Також у вищезазначеній квартирі зареєстрована відповідач без будь-яких на те правових підстав, що перешкоджає законному праву в повній мірі користуватися, розпоряджатися та володіти належним мені майном. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між позивачем та відповідачем стосовно її проживання у належній квартирі не існує. Відповідач не є родичем [PERSON] та ніколи не була членом його сім'ї. Відповідач на даний час прописана (зареєстрована) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з дня отримання позивачем свідоцтва на право власності по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. Перешкод в користуванні жилим приміщенням [PERSON] відповідачу ніяким чином не чинив. Вона добровільно визначила собі інше місце проживання, яке позивачу на разі не відоме, і спірним жилим приміщенням не користується вже понад 4 роки. Відповідно до ст. 41 Конституції України«... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.» Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Підставами припинення права власності, зокрема, є відчуження власником свого майна, (ст. 346 ЦК України). Також згідно ст.150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В свою чергу відповідач, яка не проживає за адресою: квартира [ADDRESS], втратила право на користування квартирою, внаслідок її відсутності без поважних причин понад чотири роки. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються права позивача. Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явилися, надали суду заяву, в якій просять справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. З опублікуванням оголошення про виклик в газеті «Вінниччина» за №77 (22919) від 03.10.2014 року [PERSON] вважається повідомлена про час і місце розгляду справи. Відповідач, будучи викликаним в судове засідання через засоби масової інформації - оголошення в пресі в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність належним чином повідомленого відповідача. Представник третьої особи: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає повністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінивши матеріали страви та дослідивши представлені докази, вважає за можливе справу розглянути за відсутності належним чином повідомленого відповідача, а позовні вимоги задоволити, оскільки вони крім вимог позивача, які ніким не спростовані, підтверджуються письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про право власності №67, від 28.08.2009 року, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] від 26.06.2009 року (а.с. 10); копією технічного паспорта від 17.03.2008 року (а.с. 5-7); копією посвідчення [PERSON], згідно якого підтверджується що він інвалід другої групи, серія [NUMBER] від 28 липня 2006 року (а.с. 9) та газетою «Вінничина» за №77 (22919) від 03.10.2014 року. Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про вбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим зміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Також варто зазначити, що згідно ст. 71 Житлового кодексу Української РСР відповідач втратив право користування жилим приміщенням, так як відсутній за місцем проживання та прописки понад шість місяців. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" віл 1 листопада 1996 року № 9, - наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. В силу ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Крім цього, будучи зареєстрованою в будинку (квартирі) і не проживаючи там, відповідач порушує ст.ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до яких, - громадяни України, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно п.9, 10 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце проживання якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за місцем його перебування або за останнім відомим місцем проживання відповідача чи постійного його заняття (роботи). Оцінивши в сукупності представлені докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними повністю, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі в підтриманих позивачем межах. Також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по оплаті за правову допомогу в розмірі 500 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved