Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Повне товариство\~"Ломбард\~Приват"\~[PERSON]\~і компанія" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 28.10.2017 між ним та [PERSON] було укладено договір позики № 4.2017.2059 згідно умов якого відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 6000 грн на строк 7 днів зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 0,40% від суми позики. Термін повернення позики становить 03.11.2017. За кожний день прострочення виконання зобовязань позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,35% від суми позики. Станом на 30.06.2018 відповідач позику не повернув, у звязку з чим утворилася заборгованість у сумі 16923 грн, у тому числі, 6000 грн позика, 5904 грн відсотки за користування позикою, 5019 грн пеня. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою від 19.10.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 19.10.2018, однак відзиву до суду не направив, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 28.10.2017 сторони уклали договір позики № 4.2017.2059 (далі Договір) (а.с. 3). Згідно даного договору відповідач отримав від позивача позику в сумі 6000 грн, що підтвердив власним підписом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до п. 1 Договору, строк позики становить 7 днів. Сторони домовились, що за кожний день користування позикою позичальник сплачує 0,40% від суми позики та 0,35% пені від суми позики, за кожний день невиконання умов договору (п. 2 Договору). Термін повернення позики 03.11.2017 (п. 3 Договору). Як встановлено судом, відповідач в порушення умов договору та чинного законодавства України належним чином не виконав взяті на себе зобовязання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В даному випадку суд повністю погоджується з розрахунками позивача, зробленими ним у позовній заяві, які жодним чином не оспорені відповідачем, та вважає, що станом на 30.06.2018 заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики № 4.2017.2059 від 28.10.2017 складає 16923 грн, з яких: 6000 грн позика; 5904 грн відсотки за користування позикою; 5019 грн пеня, а тому, позов підлягає повному задоволенню. У звязку з тим, що позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1762 грн. понесених ним судових витрат сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved