Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

16.06.2017 року до Київського районного суду міста [PERSON] надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 23.12.2016 року в сумі 292871 гривню 20 копійок, що згідно курсу НБУ станом на 09.06.2017 року еквівалентно 11200 доларів США, три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.04.2017року по 09.06.2017 року в сумі 1685 гривень 01 копійка, індекс інфляції за період з 01.04.2017 року по 09.06.2017 року в сумі 2635 гривень 84 копійки. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 23 грудня 2016 року він надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 11200 доларів США, який в свою чергу склав про це розписку, що становить між ними договір позики, за якою [PERSON] зобовязався повернути вказані кошти в строк до 01 квітня 2017 року. Після спливу строку для повернення грошових коштів, він [PERSON] неодноразово звертався з вимогою до [PERSON] про повернення боргу, однак його звернення були залишені поза увагою. У звязку з чим, він був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом, в якому також просить суд стягнути з відповідача, за період з 01.04.2017 року по 09.06.2017 року, інфляційні витрати та три відсотки річних від простроченої суми боргу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані\~Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 23 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали розписку, за текстом якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 11200 (одинадцять тисяч двісті) доларів США, які він [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] в строк до 01.04.2017 року включно. На підтвердження зобовязань відповідача, позивачем був наданий до суду для огляду оригінал вказаної розписки від 23 грудня 2016 року, яка була судом оглянута в судовому засіданні 11.10.2017 року та встановлена її відповідність копії розписки наявної в матеріалах справи на а.с.5. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність у позивача оригіналу договору позики та розписки свідчать про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі. Суд приймає надану до суду розписку від 23 грудня 2016 року в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобовязання за договором позики, так як даний факт жодним чином не спростований. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями\~глави 71 ЦК України. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша\~статті 207 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею\~526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ч. 1 ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що дійсно [PERSON] отримав від [PERSON] за договором позики від 23 грудня 2016 року грошові кошти в сумі 11200 доларів США, строком до 01.04.2017 року, які в обумовлений термін не повернув, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, у звязку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договором позики від 23.12.2016 року в сумі 11200 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою\~статті 192 ЦК\~України, законним платіжним засобом,\~\~обов'язковим\~\~до\~\~приймання\~\~за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У звязку з чим, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає заборгованість за договором позики від 23 грудня 2016 року у розмірі 292871 гривня 20 копійок, що еквівалентно 11200 доларів США за курсом НБУ станом на 09.06.2017 року, як заявлено позивачем по справі. Згідно\~зі ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат за час прострочення сплати коштів, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, у зв'язку з чим норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. В цій справі, суму боргу за договором, визначену в іноземній валюті, стягується на користь позивача у гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення суду, таким чином на користь позивача стягується сума боргу з урахуванням зростання курсу долара США. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, суд вважає їх обґрунтованими, оскільки стягнення 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання. Позивачем заявлено період, до стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 1685 гривень 01 копійок, з 01.04.2017 року по 09.06.2017 року, однак з цим твердженням сум не погоджується, оскільки зі спірного договору позики від 23.12.2016 року, сторонами було обумовлено, що останнім днем зобовязань є 01 квітня 2017 року, тобто період прострочення відповідачем грошових зобовязань перед позивачем за спірним договором розпочався з 02.04.2017 року. Розрахунок 3% процентів за користування коштами в сумі 292871гривні 20 копійок здійснюється з період з 02.04.2017 року по дату заявлену позивачем, а саме 09.06.2017 року, кількість днів 69, та становить в сумі 1660 гривень 94 копійки (292871,20*3,00%/100%/365*69=1660,94). У звязку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три відсотки річних від простроченої суми за період з 02.04.2017 року по 09.06.2017 року у розмірі 1660 гривень 94 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 2945 гривень 32 копійки.

Outcome: partial