Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] 27 жовтня 2017 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку під час розгляду справи уточнював та згідно з останньою редакцією позову поданою до суду 22 травня 2018 року просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 16876 гривень 55 копійок, пеню у зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування в сумі 187 гривень 77 копійок, вартість експертного авто товарознавчого дослідження в сумі 2200 гривень 00 копійок, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в сумі 1000 гривень 00 копійок. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 травня 2017 року о 21 годині 30 хвилин в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога кут проспекта Академіка Глушко, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Hyundai Н-1», реєстраційний номер [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та інтервалу руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого пошкоджено автомобіль позивача [PERSON] Автомобіль марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER], на праві власності належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 11.06.2016 року. 03 липня 2017 року Київським районним судом м. Одеси під головуванням судді Іванчука В.М. ухвалено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено покарання у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340 гривень. Цивільно-правова відповідальність винного у дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз», поліс АК/3426846, який був дійсний на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 травня 2017 року. Як зазначено позивачем, копія полісу на місці дорожньо-транспортної пригоди відповідачем надано не було, однак відповідно до відкритої бази МТСБУ, підтверджено, що автомобіль марки «Hyundai Н-1», реєстраційний номер [NUMBER], застрахований в ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач 17 липня 2017 року подав заяву про отримання страхового відшкодування до ПрАТ «Європейський Страховий Союз», однак відповіді, як стверджує позивач, не отримав. У зв'язку з чим, з метою встановлення розміру нанесеного збитку автомобілю марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] звернувся до судового експерта Кеосака Андрія Петровича для проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, нанесеної його автомобілю та отримав висновок № 255/17 від 05 липня 2017 року, відповідно до якого сума завданого збитку становить 23876 гривні 55 копійок. Вартість автотоварознавчого дослідження відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 090 від 05 липня 2017 року становить 2200 гривень. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно до п. 12.1 Закон № 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшиза. Відповідно до полісу АК/3426846 франшиза становить 1000 гривень. Отже страхова компанія ПрАТ «Європейський Страховий Союз» повинна була в термін не пізніше 90 днів від 18.07.2017 року, а саме 15.10.2017 року сплатити позивачеві суму страхового відшкодування, однак вказане страхове відшкодування позивачеві не було виплачено. Позивач зазначив, що розмір страхового відшкодування, яке повинно було бути сплачено становить 22876 гривень 55 копійок (23876,55 (матеріальна шкода) - 1000,00 (франшиза) = 22876,55 ). Також позивач зазначив, що на офіційному сайті МТСБУ він дізнався про затвердження граничної суми виплат за зобов'язаннями СК «Європейський страховий союз», яка становить в сумі 6000 гривень 00 копійок. У зв'язку з чим, позивачем було зменшено заявлену до стягнення з ПрАТ «Європейський страховий союз» суму страхового відшкодування до 16876 гривень 55 копійок, яку просить суд стягнути з відповідача, а також витрати понесені на авто товарознавче дослідження пошкодженого транспортного засобу. Оскільки ПрАТ «Європейський страховий союз» не здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 22876 гривень 55 копійок у 90-ти денний термін встановлений Законом, а саме в строк до 15 жовтня 2017 року, позивач просить суд стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» на свою користь пеню за період з 16.10.2017 року по 27.10.2017 року в сумі 187 гривень 77 копійок. З посиланням на п.36.6 Закону України № 1961-IV позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь франшизу в розмірі 1000 гривень 00 копійок. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено по справі попереднє судове засідання. 22.05.2018 року до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивачем зменшено заявлену до стягнення з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» суму страхового відшкодування до 16876 гривень 55 копійок, яку судом 22 травня 2018 року прийнято до розгляду. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20 червня 2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач або його представник у судове засідання призначене на 11.09.2018 року не з'явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, однак представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз» у судове засідання призначене на 11.09.2018 року не з'явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не надали. Відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 30 травня 2017 року о 21 годині 30 хвилин в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога кут проспекта Академіка Глушко, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Hyundai Н-1», реєстраційний номер [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та інтервалу руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого пошкоджено автомобіль позивача [PERSON] Постановою Київського районного суду міста Одеси від 03.07.2017 року по справі №520/6575/17 водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 травня 2017 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 11.06.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як зазначено позивачем, копія полісу на місці дорожньо-транспортної пригоди відповідачем надано не було, однак відповідно до відкритої бази МТСБУ, підтверджено, що автомобіль марки «Hyundai Н-1», реєстраційний номер [NUMBER], застрахований в ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Згідно з наданим до суду витягом з відкритої бази МТСБУ, встановлено, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами автомобіля марки «Hyundai Н-1», реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз», поліс АК/3426846, який був дійсний на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 травня 2017 року (а.с.8). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до п 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п.34.2 ст. 34 Закону України № 1961-IV, Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п.34.3 ст. 34 Закону України № 1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Судом встановлено, що 17 липня 2017 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з заявою про виплату страхового відшкодування, у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 30 травня 2017 року. Як зазначено позивачем, ПрАТ «Європейський Страховий Союз» не проведено експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON]. Доказів в спростування вказаних обставин у відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України до суду не надано. Згідно зі звітом №255/17 від 05 липня 2017 року, складеним судовим експертом Кеосак\~Андрієм Петровичем, за замовленням [PERSON], вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER],пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 травня 2017 року, станом на день проведення експертного дослідження, складає 23876 гривень 55 копійок. Вартість послуг оцінювача, які були сплачені позивачем, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №090 від 05 липня 2017 року становить 2200 грн. 00 коп. Як вбачається, 17.07.2017 рокупозивач звернувся до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак страхова компанія ПрАТ «Європейський Страховий Союз» у 90-ти денний термін, а саме в строк до 15.10.2017 року включно, не здійснило виплату позивачеві суми страхового відшкодування. Доказів в спростування вказаних обставин у відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України до суду не надано. У відповідності до п. 12.1 Закон № 1961-IV, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Відповідно до полісу АК/3426846 франшиза становить 1000 гривень. Отже, розмір страхового відшкодування, яке повинно було бути сплачено на користь позивача становить 22876 гривень 55 копійок (23876,55 (матеріальна шкода) - 1000,00 (франшиза) = 22876,55 ). Також позивач зазначив, що на офіційному сайті МТСБУ він дізнався про затвердження граничної суми виплат за зобов'язаннями СК «Європейський страховий союз», яка становить в сумі 6000 гривень 00 копійок, у зв'язку з чим, позивачем було зменшено заявлену до стягнення з ПрАТ «Європейський страховий союз» суму страхового відшкодування до 16876 гривень 55 копійок. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Європейський страховий союз» в сумі 16876 гривень 55 копійок, а також понесених витрат на автотоварознавче дослідження в сумі 2200 гривень 00 копійок підлягають задоволенню, оскільки винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано саме [PERSON], який керував автомобілем марки «Hyundai Н-1», реєстраційний номер [NUMBER], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз» та останньою страхове відшкодування позивачеві не виплачено. Відповідно до ч.1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Крім того, відповідно до п.п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки ПрАТ «Європейський страховий союз» не здійснив виплату страхового відшкодування позивачеві у 90-ти денний термін встановлений Законом, а саме в строк до 15 жовтня 2017 року, суд дійшов висновку, що ПрАТ «Європейський Страховий Союз» прострочив виплату позивачеві страхового відшкодування. Позивачем заявлено до стягнення розмір пені за період з 16.10.2017 року по 27.10.2017 року, який встановлений вірно. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд не погоджується з останнім, оскільки позивачем здійснено нарахування пені на суму страхового відшкодування в сумі 22876 гривень 55 копійок, однак до стягнення підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 16876 гривень 55 копійок, саме на розмір якої підлягає нарахування пеня. Пеня за прострочену виплату страхового відшкодування в сумі 16876 гривень 55 копійок за період з 16.10.2017 року по 27.10.2017 року становить 139 гривень 63 копійки. Таким чином, враховуючи прострочення ПрАТ «Європейський Страховий Союз» виплату позивачу страхового відшкодування, суд вважає, що з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» підлягає стягненню на користь позивача пеня за період з 16.10.2017 року по 27.10.2017 року в сумі 139 гривень 63 копійки. Відповідно до полісу АК/3426846 франшиза становить 1000 гривень, у зв'язку з чим сума страхового відшкодування була зменшена на вказану суму. У статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст.36.6 вищевказаного Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 1000 грн. не відшкодований страхувальником, винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 30 травня 2017 року визнано [PERSON], яким також в добровільному порядку суму позивачу не відшкодовано, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підлягають задоволенню та слід стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача суму франшизи передбачену полісом №АК/3426846 в сумі 1000 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок. Отже з урахуванням розміру задоволених позовних вимог в загальній сумі 20216 гривень 18 копійок, стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме стягненню з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» підлягає стягненню судовий збір в сумі 608 гривень 32 копійки (сума до стягнення 19216,18, що є 95,05% від загальної суми до стягнення -20216,18; 95,05% від суми судового збору = 608,32), стягненню з відповідача [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 31 гривня 68 копійок (1000,00 = 4,95% від 20216,18; 4,95% від 640 = 31,68).

Outcome: partial