Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] 24 січня 2014 року звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом про визнання за нею право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи позов тим, що в 16.10.1985 р. [PERSON] (матері [PERSON]) Управлінням з обліку та розподілу житлової площі Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів був виданий ордер № 8917 на заняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] на сім'ю з чотирьох чоловік, а саме: [PERSON], [PERSON] (сина), [PERSON] (жінка сина), [PERSON] (онука). Дана квартира складається з підсобних приміщень та трьох житлових кімнат, площами 17,3 кв.м., 14,8 кв.м. та 10 кв.м, жилою площею 42,1 кв.м. та загальною площею 69,5 кв.м. Вона є власністю держави та знаходиться в будинку, який перебуває на балансі Комунального підприємства з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району. Договір найму даної квартири був укладений з [PERSON] Згідно з розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 383 від 18.05.2011 року враховуючи звернення [PERSON] в зв'язку зі смертю наймача [PERSON] ([INFO] р.) був укладений договір найму квартири з [PERSON] На даний час, в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] (син), [PERSON] (колишня дружина сина), [PERSON] (малолітній онук), [PERSON] (малолітній онук). Після неодноразових умовлянь зі сторони [PERSON], [PERSON] в даній квартирі була зареєстрована з 27.04.2010 року, 22.10.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON] мають сина - [PERSON], [INFO]. 01.08.2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. Починаючи з 1985 року зі згоди всіх мешканців спірної квартири в даній квартирі проживає позивачка, яка є дружиною [PERSON] З даного часу позивачка користується нарівні з наймачем усіма правами і несе усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Вона приймає участь в сплаті комунальних та інших послуг, має ключі від квартири, без перешкод користується квартирою. У травні 2012 року [PERSON], зібрала свої та сина речі і переїхала жити до своїх батьків, за адресою: [ADDRESS]. З цього часу жодного разу її не було в спірній квартирі. Оскільки відповідачка по справі [PERSON] не дає згоду на реєстрацію [PERSON] у вищезазначеній квартирі, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Пояснили суду, що неправомірними діями з боку відповідачки було упереджено порушено право позивачки на право користування житлом, а тому позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказуючи на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Треті особи - [PERSON], [PERSON] не заперечували проти задоволення позовних вимог. Третя особа Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надіслала лист, яким просила провести слухання справи у відсутність їх представника (а.с. 20). Суд заслухавши думку учасників судового розгляду справи, покази свідків, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, бере до уваги наступне. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням. 30.12.1978 року між [PERSON] та [PERSON] Виконкомом Шостаканської районної ради народних депутатів Сумської області зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №893 (а.с. 7). Судом встановлено, що 16.10.1985 року [PERSON] (матері [PERSON]) Управлінням з обліку та розподілу житлової площі Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів був виданий ордер № 8917 на заняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] на сім'ю з чотирьох чоловік, а саме: [PERSON], [PERSON] (сина), [PERSON] (жінка сина), [PERSON] (онука) (а.с. 4). 18.05.2011 року розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 383 враховуючи звернення [PERSON] в зв'язку зі смертю наймача [PERSON] ([INFO] р.) був укладений договір найму квартири з [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідки форми № 3 від 16.09.2013 року №2200, яка видана філією № 807 ЄРРЦ Комунального підприємства і утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, на даний час, в квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] (син), [PERSON] (колишня дружина сина), [PERSON] (малолітній онук), [PERSON] (малолітній онук) (а.с. 6). Актом обстеження спірного житлового приміщення, складеним працівниками комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційною організацією-5» комунального підприємства Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, від 06.11.2012 року, 10.01.2014 року, 31.01.2014 року, 03.03.2014 року, 24.03.2014 підтверджено, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO] не мешкає довгий час, на момент перевірки [PERSON] в зазначеній квартирі відсутня (а.с. 8-9, 30,32,34). 01.08.2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, рішення набрало законної сили 13.08.2012 року (а.с. 10). Позивачка користується правами та обов'язками наймача на рівні з іншими членами сім'ї, відповідно до квитанції про сплату комунальних та інших послуг, несе витрати щодо утримання квартири (а.с. 11-13). Позивачка обґрунтовувала свої основні позовні вимоги в частині визнання права користування жилим приміщенням тим, що, на її думку, вона постійно проживала в спірній квартири, хоча і не є зареєстрованою, вона являлась членом сім'ї. Дане твердження підтверджено поштовими врученнями, які надсилались позивачці на адресу: [ADDRESS] (а.с. 25-28). Відповідно до частини 1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Свідок [PERSON] надала суду наступні покази, а саме, що є донькою позивачки, постійним місцем проживання матері є квартира [ADDRESS], витрати по сплаті комунальних послуг несе позивач, хоч і є зареєстрованою в іншій квартиртирі. Свідок [PERSON] показав суду, що позивачку постійно бачив в квартирі [ADDRESS], вона постійно готувала, коли свідок приходив в гості. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Згідно ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сімї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (статті 64,65, 145, 156 Житлового кодексу України). Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)" Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки такий спосіб захисту житлових прав позивача ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому підлягає судовому захисту. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підсумовуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження належними доказами, з огляду на те, що позивачка разом з третіми особами по справі несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved