Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

30 липня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді контролера відділу технічного контролю. У липні 2014 року її було звільнено за згодою сторін, проте заборгованість по заробітній платі не була сплачена. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 796,21 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 - 3). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснивши, що заборгованість по заробітній платі повністю сплачена 07.08.2014 р. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді контролера відділу технічного контролю (а.с. 4). 23 липня 2014 року відповідачем було видано наказ № 26-к про звільнення позивача за згодою сторін (а.с. 5). 07 серпня 2014 року відповідач сплатив позивачеві усі належні останній при звільненні кошти. Відповідно до частин 1, 6 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає, що за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 348,99 грн. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). У відповідності з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. За правилами абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Заробітна плата, яка була нарахована позивачеві у березні та квітні 2014 року (два поспіль відпрацьовані місяці, що передували місяцю звільнення) склала за наданими відповідачем розрахунково-платіжними відомостями 791,04 грн.: МісяцьЗаробітна платаРазом123березень558,60558,60квітень232,142 32,14 791,04 Кількість робочих днів згідно з наданими відповідачем розрахунково-платіжними відомостями у вказаний період склала 34: МісяцьКількість днівРазом123березень2121квітень1313 34 Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: 791,04 ч 34 = 23,26 грн./день. Визначаючи кількість робочих днів за розрахунковий період, суд виходить з наступних даних: Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні, складає 15 (від 23.07.2014 р. по 07.08.2014 р.). Таким чином, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 15 х 23,26 = 348,99 грн. Вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Частиною 1 статті 2371 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безперечної вини у порушенні права позивача на своєчасне одержання заробітної плати. Між тим, на думку суду, розмір моральної шкоди, запропонований позивачем, є завищеним, і її необхідно компенсувати в сумі 500,00 грн. Позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі необхідно відхилити, оскільки заборгованість була повністю сплачена 07.08.2014 р. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 487,20 грн.

Outcome: partial