Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який було уточнено під час розгляду справи, про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 162830 грн. 51 коп. При цьому позивач посилається на те, що 10.12.2006 року вона за усним договором позики передала відповідачу [PERSON] борг в сумі 75750 грн., що в еквіваленті становило 15000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 10.12.2006 року, які відповідач зобов»язався повернути до 10.12.2007 року. Однак, 10.12.2007 року відповідач заявив, що не може повернути суму боргу та просив відстрочити дату повернення коштів до 01.12.2009 року. 11.12.2007 року вони дійшли згоди, що грошове зобов»язання відповідач виконає не пізніше 01.12.2009 року, що він підтвердив відповідною розпискою. 01.12.2009 року відповідач своє зобов»язання не виконав та всілякими способами намагався уникнути від його виконання. 27.12.2012 року внаслідок домовленості між сторонами, відповідач власноручно написав повторну розписку зі строком виконання до 01.12.2013 року, однак у повному обсязі свої зобов»язання також не виконав. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідачем частково повернуто грошові кошти в сумі 33126 грн., що становить 4150 долари США 72 центи, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача залишок боргу в розмірі 162830 грн. 51 коп., що за курсом НБУ станом на 25.11.2014 року становить 10849 долари США 63 центи, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. В судове засідання 26.12.2014 року позивач та її представник не з»явились, представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. При цьому пояснив, що дійсно брав у позивача в борг 10000 доларів США, що становило 50000 грн., які в повному обсязі повернув позивачу в лютому 2007 року. Між ним та позивачем була досягнута домовленість, що повернуті кошти він використає для спільного бізнесу з метою отримання прибутку. Однак, в зв»язку з кризою, отримання прибутку стало неможливим, і він (відповідач) не зміг віддавати кошти позивачу, по можливості кошти віддавав невеликими частинами. В зв»язку з тим, що з боку позивача почалися погрози та став здійснюватись тиск на його сім»ю, він в грудні 2012 року написав розписку про отримання боргу в розмірі 15000 доларів США, після чого також повертав кошти невеликими сумами до березня 2014 року. Повернення ним коштів не завжди фіксувалось розписками чи іншими записами. Заперечуючи проти позову, відповідач наголошував на тому, що фактично брав у борг у позивача 50000 грн., з яких ним було повернуто 36500 грн., а тому залишок боргу становить 13500 грн., який він визнає. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 27.12.2012 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] борг в розмірі 15000 доларів США зі строком повернення до 01.02.2013 року, про що була складена відповідна розписка, в якій також зазначено, що станом на 27.12.2012 року повернуто 1800 доларів США та 600 євро (а.с.37). Як стверджує позивач, відповідач борг їй в повному обсязі не повернув, тобто не виконав добровільно прийняті на себе зобов'язання за договором позики. Відповідач проти позову заперечував, вказуючи на те, що він фактично брав у борг у позивача 50000 грн., з яких ним було повернуто 36500 грн., а тому залишок боргу становить 13500 грн., проти якого він не заперечує. Суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, в той час, як не приймає до уваги твердження відповідача, з огляду на наступне. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ст. 530 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. Відповідно до вимог ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо боржник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, де боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 27.12.2012 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Посилання відповідача на тиск та погрози з боку позивача та її родичів не може бути взято судом до уваги, оскільки таких доказів відповідачем надано не було. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що фактично він брав у борг у позивача 50000 грн., з яких ним було повернуто 36500 грн., а тому залишок боргу становить 13500 грн., який він визнає, оскільки з тексту розписки вбачається, що сума боргу була передана саме в доларах США. Належних та допустимих доказів того, що ним було повернуто кошти в більшому розмірі, ніж зазначив позивач, відповідач також не надав. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що згідно зобов»язання відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу суму боргу в розмірі 10849 долари США 63 центи, що за курсом НБУ станом на 25.11.2014 року становить 162830 грн. 51 коп. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2951 грн. 26 коп. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається позивачу в розмірі переплаченої суми, тобто в розмірі 48 грн. 74 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved