Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 2000 грн., та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 14.04.2017 року на території Феськівської ЗОШ І-ІІІ ступенів о 09.00 год ранку, на уроці фізичного виховання між донькою позивача [PERSON], 2005 року народження, та її однокласницею [PERSON], 2006 року народження, яка є донькою відповідачки, виникнув конфлікт. Впродовж дня [PERSON] неодноразово чіплялась до доньки позивача, та била її по ногам і по сідницям. На великій перерві, після чергового знущання, донька позивача не витримала і дала [PERSON] легкого ляпаса по щоці, а потім долонею нанесла один легкий удар в область лоба. У відповідь [PERSON] нанесла сильний удар кулаком в ніс, від якого у доньки позивача потемніло в очах і пішла носом кров. Як було з'ясовано пізніше, було поломано перенісся. Директор школи зателефонувала дружині позивача [PERSON] і попросила приїхати до школи і забрати дитину з кровотечею додому. Навечір дитині стало зле. Вранці 15.04.2017 року доньку позивача відвезли до лікарні "Еввіва» ПАТ «Небозвід», де вона перебуває на обліку, та було проведено огляд дитини лікарем та додаткові обстеження, за що позивачем сплачено 785 грн., та був встановлений діагноз: перелом кісток носа без зміщення. 15.04.2017 року, одержавши вказану довідку, позивач разом з дружиною вирішили звернутись з заявою про нанесення тілесних ушкоджень до відділу органів поліції у смт. Золочів Харківської області. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12017220310000207, яке було внесене до ЄРДР 15.04.2017 року. Старшим слідчим Рибак О.В. було запропоновано сплатити матеріальні збитки за лікування, але відповідач відмовилась це зробити. 22.04.2017 року за вимогою лікаря лікарні «Еввіва» доньку позивача повторно повезли на огляд, де дитину було направлено на консультацію до 4 лікарні Невідкладної швидкої допомоги, де дитині було зроблено МРТ голови на суму 350 грн., оскільки у дитини боліла голова. Ліки для зняття болю не купувались, які порадив лікар, бо вони були в аптеці родини позивача. Доньку позивача через стан її здоров'я пов'язаний з травмою носа доводилось кожний день возити до лікарень автівкою, але чеків за пальне не зберіглось. Тому, зважаючи на викладене, позивач просить відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 2000 грн. 10.06.2017 року зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі ч.1 ст. 284 КПК України. Також, після отриманої травми, донька позивача постійно перебуває в напруженому стані, погано спить, переживає стрес, дитина не ходила до школи 2 тижня. Після цього у дитини розвинулась дратливість, погіршився психологічний стан, який відобразився на її самопочутті, на якості навчання, на стосунках з друзями та оточуючими, тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без своєї участі, позовні вимоги підтримав та просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 8). 14.04.2017 року близько 12.20 год. [PERSON] на грунті непрязних стосунків, нанесла [PERSON] тілесні ушкодження, внаслідок яких останній було поставлено діагноз: перелом костей носу без зміщення. Звертаючись з позовними вимогами до суду позивач зазначає, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017220310000207 від 15.04.2017 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, оскільки остання не досягла віку кримінальної відповідальності, оскільки вона не є суб'єктом кримінального правопорушення. Вимогами ч.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження не є доказом в розумінні ч.4 ст. 61 ЦПК України, а є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.4 КУпАП, та неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., що підтверджується постановою АА №813721 по справі про адміністративне правопорушення від 22.06.2017 року. Відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. (а.с. 26). Згідно висновку експерта №3217-ая/17 від 17.07.2017 року, у [PERSON] мав місце перелом кісток носу без зміщення, який утворився від травматичної дії тупого твердого предмета за механізмом удара-стиснення та міг бути отриманий не пізніше 15.04.2017 року і цілком можливо у той термін, на який вона посилається. За ступенем тяжкості перелом кісток носу без зміщення відноситься до легких тілесних ушкоджень. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади. Малолітньою особою є особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду (ст. 31 ЦК України). Отже, малолітня особа не несе відповідальності за завдану шкоду, а таку відповідальність несуть, зокрема її батьки. При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна малолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав. Згідно з ч. 1 ст. 150 СК батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. В силу ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Внаслідок неналежного контролю відповідачкою за поведінкою малолітньої дитини [PERSON], останньою було вчинено протиправні дії внаслідок чого малолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а тому відповідачка зобов'язана відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Внаслідок цього завдано шкоди, що полягає у витратах на придбання ліків, лікарських матеріалів, медичних препаратів, транспортування до медичних закладів, що підтверджується медичними довідками, результатами обстежень тощо, а також квитанціями про понесення таких витрат, що містяться у матеріалах цієї цивільної справи. Розмір таких витрат позивачем визначено у сумі 2000,00 грн., але до матеріалів справи долучені лише дві копії квитанції про сплату позивачем 785 грн. та 350 грн., інших доказів понесених матеріальних витрат позивачем до суду не надано, тому позовна про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2000,00 грн. підлягає задоволенню частково, а саме лише в розмірі 1135 грн. Позивач також просить стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 3000 грн., посилаючись на те, що його малолітня дитина зазнала душевних страждань внаслідок отриманого ушкодження носу, що призвело до того, що дитина продовжує переносити біль та страждання, вимушена проходити лікування, що позбавило можливості відвідувати школу, вести повноцінне життя, спілкуватися з рідними та однолітками. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи доведеність факту, що суспільно небезпечними діями малолітньої [PERSON], яка є донькою відповідачки, неповнолітній [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в моральних стражданнях, пов'язаних із ушкодженням здоров'я, в порушенні її нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя та необхідності прикладення істотних зусиль для відновлення попереднього стану, а також душевних стражданнях, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок батьків, в даному випадку матері винної особи відповідно до вимог ст. ст. 1167, 1178 ЦК України. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. є надмірним. Суд враховує обставини по справі, ступінь вини [PERSON] та вважає , що з виниклим діянням дитині позивача були спричинені моральні страждання, стресова ситуація, що безумовно змінило нормальний життєвий ритм родини «[PERSON]», але інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті ,тощо) не надано. Тому суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, за вказаних обставин, є відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial