Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Заявниця звернулася до суду\~ з заявою про встановлення факту\~ народження дитини, пояснюючи, що 16 червня 2016 року о 22.00 годині вона народила дитину - дівчинку, вагою 3550 гр. [PERSON] до медичного свідоцтва № 679 від 17 червня 2016 року про народження, дитина народилася\~ доношеною на 39-40 тижні вагітності.\~ Дитина була народжена\~ у пологовому будинку, який розташований на\~\~ непідконтрольній українській владі\~ території - у м.Донецьку Донецької області. Отримати свідоцтво про народження\~ дитини\~ українського зразку вона не має можливості через\~ відсутність\~ належних доказів народження дитини. Медичне свідоцтво про народження, яке є підставою для отримання в органах державної реєстрації актів\~ цивільного стану України свідоцтва про народження, не може враховуватися як доказ народження дитини, оскільки видане закладом, що знаходиться на непідконтрольній українській владі території. З метою отримання свідоцтва про народження\~ дитини вона\~ просила встановити в судовому порядку факт народження нею дитини жіночої статі, що народилася на 39-40 тижні вагітності, при одноплідних пологах, від третьої вагітності та других пологів, оскільки інший шлях законодавством не передбачено. У судовому засіданні заявниця підтримала заяву, надала сімейне фото, де зображені вона з чоловіком та їхньою спільною новонародженою дитиною. Заінтересована\~ особа, відділ державної реєстрації актів цивільного\~ стану\~\~ Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області,\~\~ заперечень проти заявлених вимог не надала. Вислухавши показання заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] до пункту 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України. [PERSON] до частини 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. [PERSON] до статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, на якій не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану України, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких відноситься місто Донецьк, де в пологовому будинку вона народила дитину. Згідно з п/п 1 пункту 1, пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції № 1351/5 від 28.07.2015 року) доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області в містах Дебальцеве та Єнакієве тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено, зокрема, проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно частини 1ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] до частини 4 ст. 13 Закону України від 01.07.2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. З пояснень заявниці в судовому засіданні та матеріалів справи встановлено, що дитина нею народжена в закладі охорони здоров'я. [PERSON] до підпункту «а» пункту 2 глави 1 «Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження» розділу III «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 17.03.2011 р. № 814/5, від 06.06.2013 р. № 1113/5), підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, яка народжена в закладі охорони здоров'я, є медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Заявниця [PERSON] надати органу державної реєстрації актів цивільного стану медичне свідоцтво про народження (форма « 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, не має можливості, оскільки постійно проживає в [INFO], яке знаходиться на території, на якій органи державної влади України з лютого 2015 року не здійснюють свої повноваження. Крім цього, в місті Донецьку, де народилася дитина, органи державної влади не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 2571 ЦПК України порядку встановлення факту народження. Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації народження дитини. На підтвердження факту народження дитини заявницею надано медичне свідоцтво про народження № 679, яке видане ІКУ "Центральна міська клінічна лікарня № 6 м.Донецька Донецької народної республіки (форма № 103/у), згідно якого [PERSON] в КУ "Центральна міська клінічна лікарня № 6 м.Донецька" о 22 годині 00 хвилин народила дівчинку вагою 3 550 грамів . Зазначене свідоцтво за своєю формою та реквізитами повністю співпадає із медичним свідоцтвом про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545. Проте, відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області від 05 липня 2016 року № 03.2-25/2880 [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації народження нею дитини жіночої статі, народженої 16 червня 2016 року, через те, що нею для підтвердження факту народження надано медичне свідоцтво про народження № 679 , видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. [PERSON] до частини 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Той факт, що дитина, яку [PERSON] народила 16 червня 2016 року, є живою, підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 679 від 17.06.2016 року , матір"ю якої є [PERSON], яке видано медичним закладом на окупованій території. [PERSON] до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, але який регулює подібні за змістом відносини, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. - відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі; - згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 2571 ЦПК України. [PERSON] до ст. 7 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. З огляду на викладене, суд вважає, що заявниця, як мати дитини, має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Досліджені судом докази у їх сукупності підтверджують факт народження заявницею [PERSON] 16 червня 2016 року дитини жіночої статі. Дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки - надасть можливість громадянці України [PERSON] отримати в державному органі України свідоцтво про народження її доньки.

Outcome: approved