Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом та уточнивши позовні вимоги проситьстягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26442 грн. 70 коп. та судові витрати по справі в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 16 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно умов договору банк має право у будь-який момент змінити кредитний ліміт. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач [PERSON] не виконує покладені на нього договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 26442 грн. 70 коп., тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. 23 листопада 2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Якубовського О.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що відповідно до Анкети -заяви від 16 березня 2010 року відповідач [PERSON] отримав електронний платіжний засіб (пластикову картку) та право на користування кредитом у вигляді встановлено кредитного ліміту (овердрафту) на платіжну картку. Разом з тим відповідачу не було надано примірник кредитного договору та не було ознайомлено з його змістом тому доказів того, що сторонами було досягнуто згоди стосовно саме тих умов кредитного договору, про які зазначає банк, матеріали справи не містять, оскільки на роздрукованій позивачем копії Умов та Правил надання банківських послуг, котрі начебто існували на сайті банку на момент подання заяви про приєднання, не містять підпису відповідача [PERSON] , відтак не були ним прийняті. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженим банк. За таких обставин слід дійти висновку про недопустимість наявних у матеріалах справи письмових доказів (Умов і Правил) в якості підтвердження погодження сторонами умов кредитування, у тому числі процентної ставки по кредиту, комісії та пені. За наведених обставин заборгованість відповідача перед позивачем по нарахованих у період з 16.03.2010 по 22.09.2020 процентах за користування кредитом на суму 7956 грн. 46 коп. є недоведеною. Більше того, банк в односторонньому порядку, без повідомлення відповідача, неодноразово всупереч ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів (в редакції чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) збільшував розмір процентної ставки, а тому заявлений позов в частині 7956 грн. 46 коп. заборгованості по процентах нарахованих за період з 16.03.2010 по 22.09.2020 задоволенню не підлягає. Крім цього, зазначив, що позов пред`явлено з пропуском позовної давності, проценти нараховані за період, який перевищує допустимий трирічний строк позовної давності, що є додатковою підставою для відмови у позові у відповідній частині, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015, вперше прострочена заборгованість на суму 0,05 грн. виникла 30.11.2014. Із позовом від 24.09.2020 позивач звернувся 22.10.2020. Відтак строк позовної давності, який почався з 30.11.2014 закінчився 29.11.2017. У зв`язку з вищенаведеним вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість у розмірі 20150 грн. 40 коп., з яких 18486 грн. 24 коп. основний борг та 1664 грн. 16 коп. проценти нараховані на підставі ст. 625 ЦК України на основний борг по ставці 3% річних за період з 23.09.2017 по 22.09.2020. Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркуловою В.В. 27 листопада 2020 року подано відповідь на відзив, у якому остання зазначила, що підписавши Анкету-заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Посилання відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів», є хибним, оскільки зазначений закон не поширюється на спірні правовідносини. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Виписка по картковому рахунку та розрахунок є належними та допустимими доказами по справі, з яких вбачається, що відповідач знімав, потім частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами. Вказаний кредитний продукт має певні особливості, а саме: сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту; дія договору пролонгується кожні 12 місяців; картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки вказано на самій картці. Щодо строків позовної давності зазначила, що картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. В даному випадку строк дії перевипущеної картки - до останнього дня 08.2020. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 15.10.2020, а тому обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Якубовський О.О. в судовому засідання позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві, у розмірі 20150 грн. 40 коп., з яких 18486 грн. 24 коп. основний борг та 1664 грн. 16 коп. проценти нараховані на підставі ст. 625 ЦК України на основний борг по ставці 3% річних поза строками позовної давності за період з 23.09.2017 по 22.09.2020. Просив застосувати строк позовної давності на нараховані відсотки на підставі ст. 625 ЦК за період з 30.11.2014 по 29.11.2017. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача Якубовського О.О. , суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 березня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач приєднується до «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 12). До копії Договору позивач додав копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13, 14-37). Згідно з наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 24.11.2020 року становить 26442 грн. 70 коп., що складається з: 18486 грн. 24 коп. - заборгованість за тілом кредита; 7956 грн. 46 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, що підтверджується розрахунками заборгованості станом на 31.05.2015 року, 31.10.2019 та 24.11.2020 року (а.с.145-150). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було видано кредитні картки № [NUMBER] з терміном дії до 02/18 (дата відкриття 10.06.2014), № [NUMBER] з терміном дії 08/20 (дата відкриття 24.02.2017) (а.с. 11). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що по картковому рахунку № [NUMBER] , 10.06.2014 встановлено кредитний ліміт - 500 грн., який неодноразово змінювався (зменшувався, збільшувався), останній раз 16.09.2018 кредитний ліміт зменшено до 0 грн. (а.с. 10). Окрім того, позивачем до суду надано виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 10.06.2014 по 10.07.2020 (а.с. 47-50). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на викладене, а також на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за тілом кредитом у розмірі 18486 грн. 24 коп. підлягає стягненню з відповідача, оскільки зазначена сума коштів кредиту використана боржником, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 16.03.2010 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобо`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Матеріали справи свідчать про те, що відповідачу на виконання умов кредитного договору, банком надано кредитні картки, що свідчить про виконання банком взятих на себе зобов`язань, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, з огляду на заявлені позовні вимоги, наявні підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України, а саме стягнення з нього на користь банку заборгованості за відсотками. Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015, вперше прострочена заборгованість на суму 0,05 грн. виникла 30.11.2014. Із позовом від 24.09.2020 позивач звернувся 22.10.2020. Відтак до вказаного періоду слід застосувати позовну давність. Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 16 березня 2010 року в сумі 18486 грн. 24 коп. та 1664 грн. 16 коп. проценти нараховані на підставі ст. 625 ЦК України на основний борг по ставці 3% річних. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Outcome: partial