Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

14.03.2018 позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд: - стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу в розмірі 365278,41 грн. за договором позики від 01.11.2015 та відсотки від вищевказаної суми у розмірі 153268, 99 грн.; - стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу в розмірі 216930,52 грн. за договором позики від 13.11.2015 та відсотки від вищевказаної суми у розмірі 89532,54 грн. В позові посилається на те, що 01.11.2015 відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 14000 доларів США, про що між сторонами була складена розписка. Відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в розмірі 15400 доларів США до 21.11.2015. Крім того, зазначає, що 13.11.2015 відповідач взяв у позивача у борг грошові кошти у розмірі 8000 доларів США та 8200,00 грн., про що між сторонами була складена розписка. Відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в розмірі 9900 доларів США до 01.12.2015. Разом з тим, станом на 12.06.2018 відповідач свої зобов"язання не виконав та отримані в борг кошти не повернув, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 14.06.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 05.07.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 06.07.2018 судом по справі було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Ухвалою суду від 08.10.2018 справу призначено до розгляду з повідомленням сторін. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з наведених вище підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01.11.2015 позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 14000 доларів США та відповідач зобов"язувався повернути борг у розмірі 15400 доларів США, в тому числі відсотки у розмірі 1400,00 дол. США строком до 21.11.2015, що підтверджується борговою розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.5). 13.11.2015 позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 8000 доларів США та 8200, 00 грн. та відповідач зобов"язувався повернути борг у розмірі 9900 доларів США , в тому числі відсотки у розмірі 1900,00 дол. США строком до 01.12.2015, що підтверджується борговою розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.6). Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргових розписок у позикодавця та відсутність останніх у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що боргові розписки від 01.11.2015 та 13.11.2015 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 14000 доларів США, 8000 доларів США та 8200,00 грн. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 15400 доларів США , в тому числі проценти у розмірі 1400,00 дол. США у визначений у розписці строк від 01.11.2015, суму боргу у розмірі 9900 доларів США , в тому числі проценти у розмірі 1900,00 дол. США у визначений у розписці строк від 13.11.2015 позивачу не повернув. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно розписки від 01.11.2015 у розмірі 15400 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ України станом на 12.06.2018, тобто дату подання позову, становить еквівалент 401806,25 грн. (15400 * 26,091315 = 401806,25) є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Також суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованість згідно розписки від 13.11.2015 у розмірі 9900 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ України станом на 12.06.2018, тобто дату подання позову, становить еквівалент 258304,02 грн. (9900 * 26,091315 = 258304,02). Крім того, як вбачається з розписки від 13.11.2015, позивачем було надано у боргу відповідачу частину грошових коштів у національній грошовій одиниці у розмірі 8200,00 грн. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в порядку ст. 1048 ЦК України, яка за розрахунком позивача складає 3139,19 грн. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача відсотків за розписками від 01.11.2015 та 13.11.2015 на суму 14 000,00 дол. США та відповідно 8000,00 дол. США, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ. Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося представником позивача, що кошти у борг надавалися відповідачу у доларах США, тобто 14 000,00 дол. США та 8000,00 дол. США. В той же час, нарахування відсотків, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ застосовуються лише по відношенню до національної одиниці, тобто гривні. За таких обставин, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених вимог в цій частині. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за борговою розпискою від 01.11.2015 у розмірі 401806,25 грн. та за борговою розпискою від 13.11.2016 у розмірі 261443,21 грн. (258304,02 грн. + 3139,19 грн. = 261443,21 грн.) З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6632,49 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial