Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. З позову вбачається, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.03.2015 року, яке набрало законної сили 06.04.2015 року визнано, що [PERSON] має право власності в розмірі 1/5 частини будинковолодіння, що знаходиться за № 19 по вулиці Гагаріна в селі Власівка, Зіньківського району Полтавської області на всі споруди, які вказані у технічному паспорті по інвентаризаційній справі № 1-0381-14 від 04 жовтня 2014 року за підписом [PERSON] окрім водогону, який споруджений без його участі та водопроводу і каналізації, які включені в опис господарських будівель та споруд помилково. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.07.2015 року, яке набрало законної сили 06.04.2015 року визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою: село Власівка, вулиця Гагаріна 19, Зіньківського району Полтавської області, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/5 частині вищезазначеного житлового будинку. Житловий будинок із господарсько-побутовими спорудами №19 по вулиці Гагаріна у селі Власівка Зіньківського району Полтавської області складається із житлового будинку літ-А-1, з господарсько-побутовими спорудами сараєм - Літ.Б, погрібом вхідним -Літ.В., сараєм -Літ.Г, літньою кухнею - Літ.Г-1, вбиральнею - Літ.Е, гаражем Літ.Д, колодязем - Літ.К, огорожею, воротами, хвірткою - № 1,2, водогоном - № 3, які розташовані за адресою: село Власівка, вулиця Гагаріна 19, Зіньківського району Полтавської області та розташований на приватизованій [PERSON] земельній ділянці площею 0.15 га. На даний час [PERSON] має намір виділити в натурі належну йому 1/5 частину житлового будинку № 19 по вулиці Гагаріна у селі Власівка Зіньківського району, оскільки крім 1/5 частини вказаного житлового будинку, іншого житла не має, та не є членом сімї відповідачів. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 13.02.2013 року. З метою реалізувати своє право власності на 1/5 частину житлового будинку із господарсько-побутовими спорудами № 19 по вулиці Гагаріна, у селі Власівка Зіньківського району Полтавської області [PERSON] 24.04.2015 року звернувся до Зіньківського районного суду із позовною заявою про виділ вказаної частини в натурі. По справі за даним позовом була призначена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза, згідно висновку якої № 596/597/598/599 від 31.07.2015 року Полтавського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз імені заслуженого професора [PERSON]. Після проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи [PERSON] подав до суду заяву про зміну позовних вимог, з врахуванням висновку експертизи ( зокрема поновлену позовну заяву), згідно якої просив суд виділити йому на 1/5 ідеальну частину в натурі будівель та споруд № 19 по вулиці Гагаріна у селі Власівка Зіньківського району по варіанту № 1 висновку № 596/597/598/599 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31.07.2015 року. Рішенням Зіньківського районного суду від 20.10.2015 року в задоволенні позову [PERSON] про виділення йому в натурі 1/5 частини житлового будинку із господарсько-побутовими спорудами № 19 по вулиці Гагаріна, у селі Власівка, Зіньківського району та 1/5 частини земельної ділянки загальною площею 0, 15 гектарів, що становить 0, 03 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд відмовлено. Підставою відмови є той факт, що [PERSON] не провів державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. На даний час [PERSON] провів державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується витягом індексний номер 462233369 від 23.10.2015 року реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. В звязку з вище викладеним позивач змушений був звернутися з позовом до суду в якому просив ухвалити рішення, яким виділити [PERSON] по варіанту №1 висновку № 596/597/598/599 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31.07.2015 року на 1/5 ідеальну частину в натурі в основній частині житлового будинку із надвірними будівлями № 19 по вулиці Гагаріна у селі Власівка Зіньківського району літера А-1 квартиру №1 (червоний колір в додатках 2,3 до висновку експертизи) - частину коридору 1-2 ,площею 2.5 кв.м. - кімнату 1-4 площею 17.6 кв.м. - комору 1-5 площею 1.8 кв.м. При цьому [PERSON] на 1/5 частину припадає 16, 12 кв.м. загальної площі (80,6/1/5). Загальна площа приміщень, що виділяються [PERSON]. складає 21, 9 кв.м., що на 5, 78 кв.м. більше ідеальної частини, внаслідок чого він зобовязується компенсувати вказану різницю відповідачам в сумі 12 гривень . По господарських будівлях і спорудах (додаток до висновку експертизи № 3): -1/3 частину сараю, літера Б -колодязь, літера К -частина огорожі № 1 Для здійснення вказаного варіанту поділу [PERSON] по квартирі № 1 необхідно виконати наступні будівельно-монтажні роботи ( додаток № 2 до висновку експертизи): Пробити дверний отвір в зовнішній стіні будинку в приміщення 1-5, з подальшою установкою дверного блоку Добудувати до квартири № 1 добудову з приміщенням тамбуру та кухні Демонтувати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-2, а також влаштувати нову перегородку таким чином, щоб утворилися приміщення: - коридору, площею 4, 3 кв.м. -коридору, площею 6, 4 кв.м. Горищем кожен із співвласників користується над своєю частиною будівель, та крім того, [PERSON] влаштовує окремий вхід на горищний простір В користування [PERSON] на 1/5 частину (квартира № 1) виділити земельну ділянку площею 178 кв.м., у тому числі: -1/2 площі земельної ділянки спільного користування4 кв.м. (8/2) -земельну ділянку в особисте користування174 кв.м. та стягнути із відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу . В судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в позовній заяві, відповідач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали, послалися на заперечення яке приєднане до матеріалів справи (а.с.40-44), співвідповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника за довіреністю [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника за довіреністю [PERSON], співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], оглянувши в судовому засіданні цивільну справу №530/676/15-ц за позовом [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 01.01.1954 року в селі Вязове Охтирського району Сумської області (а.с.6-7).Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.03.2015 року, яке набрало законної сили 06.04.2015 року визнано, що [PERSON] має право власності в розмірі 1/5 частини будинковолодіння, що знаходиться за № 19 по вулиці Гагаріна в селі Власівка, Зіньківського району Полтавської області на всі споруди, які вказані у технічному паспорті по інвентаризаційній справі № 1-0381-14 від 04 жовтня 2014 року за підписом [PERSON] окрім водогону, який споруджений без його участі та водопроводу і каналізації, які включені в опис господарських будівель та споруд помилково( а.с.8-9). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.07.2015 року, яке набрало законної сили 06.04.2015 року визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою: село Власівка, вулиця Гагаріна 19, Зіньківського району Полтавської області, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/5 частину вищезазначеного житлового будинку(а.с.10-11). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20.10.2015 року в задоволенні позову [PERSON] про виділення йому в натурі 1/5 частини житлового будинку із господарсько-побутовими спорудами по вулиці Гагаріна,19 у селі Власівка Зіньківського району та 1/5 частини земельної ділянки загальною площею 0,15 гектарів, що становить 0,03 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд відмовлено (а.с.12-13). З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень розмір частка [PERSON] у спільній частковій власності житлового будинку за адресою: село Власівка, вулиця Гагаріна 19, Зіньківського району Полтавської області складає 1/5 частина ( а.с.14-15). Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, а при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Статтею 364 Цивільного кодексу України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі [PERSON] Девелопментс ЛТД проти Ірландії та у справі від 20.11.1995 року "Прессе Компанія Навієра СА" проти Бельгії",зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушено. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] належить 1/5 частини будинковолодіння, що знаходиться за № 19 по вулиці Гагаріна в селі Власівка, Зіньківського району Полтавської області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень(а.с.14-15), а тому позивачу має належати право приватної власності на 1/5 частину земельної ділянки загальною площею 0, 15 гектарів, що становить 0, 03 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована за адресою: село Власівка, вулиця Гагаріна, 16, Зіньківського району Полтавської області, таким чином, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Суд критично оцінює посилання представника відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], на ухвали Верховного Суду України у справах № 6-1444бсв08 від 01.04.2009 року та № 6-17705св08 від 25.02.2009 року оскільки вони не носять преюдиціальне значення по справі і стосуються іншого предмета спору. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Суд вважає, що не підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу оскільки, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Відповідних документів позивачем не надано. Що стосується відшкодуванню судових витрат повязаних з проведенням судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи то вони не підлягають задоволенню оскільки судова експертиза проводилась по іншій справі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved