Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

26.12.2016 р. до Подільського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» [PERSON], [INFO]. Заява мотивна тим що, 03.12.2016 р. о 14:45 год. каретою швидкої медичної допомоги за рапортом поліції [PERSON], був доставлений до ТМО «Психіатрія». 23.12.2016 року співробітникам ТМО «Психіатрія» стало відомо, що Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29.05.2003 р. [PERSON] визнаний недієздатним, опікуном якого був призначений батько - [PERSON] та що призначений опікун недієздатного помер [INFO] року. В зв'язку із загостренням психічного захворювання пацієнт [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги. Але рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. А тому просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО в судовому порядку. В судовому засіданні представник психічного закладу [PERSON], який також є і лікарем-психіатром, підтримав заяву та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнта та зміну поведінки, [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку страждає пацієнт, є тяжким психічним захворюванням, та якщо його зараз не лікувати стаціонарно, він уявляє небезпечність для оточуючих та безпосередньо для себе. Госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу відбувалася каретою швидкої медичної допомоги, за рапортом поліції, оскільки виявляв агресію та неадекватну поведінку по відношенню до родичів. [PERSON] є недієздатним, а тому законом його згода не може бути прийнята, а опікуна хворий станом на дату розгляду заяви не має, оскільки [INFO] року помер опікун [PERSON] - [PERSON] Госпіталізація хворого відбувалася в невідкладному порядку, згоду надав сам [PERSON] та на той час не було відомо, що він є недієздатним. Після того, як стало відомо про недієздатність [PERSON], він був оглянути комісією лікарів-психіатрів на ТМО звернулось до суду у встановленому законом порядку. Недієздатна особа змозла висловити свою думку та не заперечувала в судовому засіданні проти лікування його в умовах стаціонару. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви, вважає за доцільне госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу у зв'язку із загостренням психічного розладу останнього. Залучена до участі у справі як заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву та пояснила, що [PERSON] є її рідний брат, який був визнаний недієздатним рішенням суду в травні 2003 р., а в жовтні 2003 р. їх батько [PERSON] був призначений опікуном над недієздатним братом. [PERSON] є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням та вона буде оформлювати над ним опіку в зв'язку зі смертю батька. Прокурор в судовому засіданні вважав вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі, вказавши, що в зв'язку з відсутністю опікуна у недієздатного [PERSON] орган опіки та піклування району забезпечує виконання своїх функцій стосовно останнього до призначення нового опікуна. В зв'язку із загостренням психічного стану недієздатного, який вже став небезпечний для останнього та оточуючих, недієздатний [PERSON] потребує лікування в умовах стаціонару психіатричного закладу. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29.05.2003 р. [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним. Розпорядженням Святошинської РДА у місті Києві від 03.10.2003 р. № 1783 опікуном над недієздатним [PERSON] був призначений його батько - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів заяви, [INFO] року [PERSON] (опікун [PERSON]) - помер. Встановлено, що 03.12.2016 р. о 14:45 год. [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], був доставлений до ТМО «Психіатрія». Особа госпіталізована в зв'язку з погіршенням психічного стану та у невідкладному порядку. На підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 26.12.2016 р., комісія, оглянувши [PERSON] прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на органічний маячний розлад (шизофреноподібний), під час загострення може бути небезпечним для себе та оточуючих, враховуючи анамнез захворювання та теперішній психічний стан, хворому встановлений діагноз:стійкий галюцинаторно-параноїдний синдром, виражені емоційно-вольові порушення (F - 06.25, згідно МКХ 10; потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує йому особисто та оточуючим. Таким чином, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст.13, 14-16 Закону України „Про психіатричну допомогу ",

Outcome: approved