Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

28.07.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] з вимогами: стягнути солідарно з відповідачів на її користь в порядку регресу по 7178,55 грн з кожного за спожиті комунальні послуги за період з 27.05.2019 по 27.07.2020. На обґрунтування позову зазначила про те, що відповідачі зареєстровані та проживають у належному їй будинку за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких угод з відповідачами щодо порядку користування житловим будинком не укладалося. Відповідачи користувалися житлово - комунальними послугами, однак не сплачували їх вартість. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24.06.2019 з відповідачів стягнуто заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з 26.10.2018 по 27.05.2019 включно у розмірі 6316,51 грн. Однак, відповідачи продовжують не сплачувати надані комунальні полуги, у зв`язку з чим нею сплачено комунальні послуги за період з 27.05.2019 по 27.07.2020 у розмірі 21535,66 грн. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 11.08.2020 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01.09.2020 відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому зазначив про те, що не згоден з розміром заборгованості за житлово-комунальні послуги, вважає його завищеним. При зверненні до комунальних служб з заявами про надання відповідних розрахунків йому було відмовлено. 07.09.2020 представник позивача [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому вказала, що доводи відповідача [PERSON] дійсності не відповідають, комунальні послуги відповідачи не сплачували. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали, причини неявки суду не повідомили. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Європейського суду з прав людини в рішенні від 08 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України» зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. Відповідач [PERSON] реалізував своє право на викладення відповідних заперечень проти позову у відзиві на позов, поважність причин неявки відповідача та його представника судом не встановлена, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 9, 10) З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , зареєсьтрованого відділом державної реєстьрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.03.2011, актовий запис № 28 (а.с. 11) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24.06.2019 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] в порядку регресу на користь [PERSON] вартість житлово - комунальних послуг за період з з 26.10.2018 по 27.05.2019 у розмірі по 6316,51 грн з кожного (а.с. 7-8) Позивачем надано квитанції про сплату комунальних послуг за період з 27.05.2019 по 27.07.2020 у розмірір 14357,10 грн (а.с. 12-14) 10.11.2020 відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотання про зупинення провадження у справі для залучення до участі у справі правонаступників померлого [INFO] [PERSON] , про що надав копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованогоЗміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 52, 53) Стосовно заявленого клопотання суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач зобов`язаний: 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Вказані норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці ( інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього. При реалізації боржником, який виконав солідарний обов`язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов`язання, а саме основне солідарне зобов`язання перетворюється на регрес не часткове, а боржник, який виконав солідарний обов`язок за основним зобов`язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов`язанням. За наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved