Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 19.11.2015 р., позивач зазначив, що йому, згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1994 року, виданого органом приватизації Вільногірським ДГМК, належить на праві спільної часткової власності з його дружиною, [PERSON], квартира [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 64,0 кв.м. 09.04.2010 року, до них з дружиною звернувся відповідач, їхній син [PERSON], [INFO], який попросив їх зареєструвати його за місцем проживання у належній їм квартирі, оскільки начебто йому було потрібно отримати новий паспорт громадянина України, оскільки старий паспорт він загубив. При цьому відповідач жодного дня в квартирі після реєстрації у ній і до цього часу - не проживав, та жодної речі відповідача в квартирі немає, що підтверджується актом № 1200 від 17.11.2015 року, складеним депутатом Вільногірської міської ради, [PERSON] з участю свідків. Фактично, відповідач у зазначений вище період часу проживає в житловому будинку у с. Дмитрівка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, який належить позивачу на праві власності, згідно свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування квартирою № 17 в буд. № 65-а по вул. Леніна у м. Вільногірську Дніпропетровської області у м. Вільногірську Дніпропетровської області, приймаючи до уваги наступне. Виходячи зі смислу частини 2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в силу закону, або у разі відсутності понад один рік без поважних причин, або на іншій підставі, встановленій домовленістю між ним та власником житла. У їхньому випадку відповідач значно більше одного року (п'ять з половиною років) без поважних причин не користується належним йому житлом, в якому він зареєстрований за місцем проживання. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такою перешкодою в розпорядженні ним майном, він вважає реєстрацію відповідача в належному йому житловому приміщенні проти його волі. Непроживання відповідача більше одного року у належному йому житлі, у сенсі ч.2 ст.405 ЦК України, є підставою для визнання відповідача в судовому порядку таким, що втратив право користування житлом, оскільки добровільно відповідач не знімається з реєстрації за місцем проживання у належній йому квартирі, при цьому у ній не проживаючи. Тим, що відповідач знаходиться на реєстраційному обліку у належній йому квартирі, порушуються його права на отримання допомоги (субсидій) від держави, як особи, яка має таке право. А він таке право має, оскільки є загальновідомим факт, що з квітня 2015 року ціни на житлово-комунальні послуги в Україні виросли у декілька разів, і їх йому без субсидії не сплатити. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Верховний Суд України в своєму листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» вказав: «вимоги ст. 16 ЦК і ст. 4 ЦПК стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту... Відтак не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у зв'язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.» Такий підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК України знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 р. у справі N 6- 20цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно до абзацу 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У їхньому випадку відповідач утворив сім'ю у с. Дмитрівка, Верхньодніпровського району, та забезпечений ним у цьому населеному пункту житлом (яке до речі також є його власністю) у якому знаходиться усе належне відповідачу майно. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,, - зняття з реєстрації місця проживання, здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України (ДМС України) є центральним органом виконавчої влади. ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Тобто третьою особою залучене Головне управління ДМС України у Дніпропетровської області. Доказами правомірності його позову є: свідоцтво про право власності на житло, сторінки з домової книги про реєстрацію відповідача за місцем проживання у належній йому квартирі, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян від 17.11.2015 року № 1200, у якому зазначено, що відповідач не проживає у належної йому квартирі більше двадцяти років. Його дружина, [PERSON], на цей час страждає психічним захворюванням, та постійно знаходиться (проживає) у спеціальному інтернаті для хворих на психічні захворювання у м. Верхівцево, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області.

Outcome: approved