Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, [PERSON], в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 18 липня 2014 року померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку, про прийняття якої позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до приватного нотаріуса Новоукраїнського нотаріального округу [PERSON], а саме про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на майно померлої, в тому числі і на земельну ділянку площею 2,00 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Однак, у видачі свідоцтва позивачу було відмовлено, оскільки він пропустив встановлений законодавством строк на прийняття спадщини. Оскільки позивач про заповіт, складений на його ім'я дізнався лише в грудні 2017 року, тобто після спливу строку для прийняття спадщини, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без її участі. Представник відповідача та третьої особи в підготовче судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнають. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, предявлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] померла 18.07.2014 року (копія свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №250888 від 22.11.2017 року) (а.с.8). Також встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON], [INFO], земельну ділянку, передану для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, що знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району КІровоградської області. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №973(а.с.11). Після смерті [PERSON]залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка передану для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, що знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджено свідоцтвом про право власносності від 20.12.2013 року (а.с.9). Із листа про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріусом повідомлено позивача про неможливість оформлення спадкових прав після померлої спадкодавиці [PERSON], оскільки позивачем пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.18). З позовної заяви, вбачається, що позивач не звернувся вчасно, в строк, встановлений законом, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту. Відповідно до ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до п. 26 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року за №7«Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачем у такій справі є спадкоємець, який прийняв спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленогост. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зіст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людинипо справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Суд, бере до уваги те, що причину пропуску строку для подання заяви позивачем до нотаріальної контори про прийняття спадщини, була визнана відповідачем, що в свою чергу не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб. Отже, суд вважає, вимога позивача про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню, оскільки позивач з поважних причин пропустив строк для звернення із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після померлої 18.07.2014 року [PERSON], так як з листопада з 2014 року перебував на тимчасово окупаційної території АР Крим та не мав змоги виїхати з території АР Крим. Відповідно до\~ст.125 ЗК\~право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч.9\~ст.79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Частина 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.\~ Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до\~ п.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту реєстрації цього майна, тому право власності на майно,\~ на яке судом визнається право на спадщину за позивачем може бути визнане після реєстрації в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.\~\~\~ З копії спадкової справи, наданої державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори вбачається, що 18 грудня 2014 року була відкрита спадкова справа №389/2014 після померлої 18 липня 2014 року [PERSON]. Із заявою про прийняття спадщини 18 грудня 2014 року до нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину. За змістом статі 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як роз'яснено в пункті 23 постанови ПВСУ від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видасться за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Згідно до п.п.4.15 п.4\~ глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., видача свідоцтва про право на спадщину\~ на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання належним чином оформлених правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~ст.125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Outcome: approved