Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

30.03.2020 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов обґрунтований наступним. На профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають в сім`ї, де мати [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Відповідач у справі не піклується про здоров`я своїх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Така її поведінка суперечить інтересам малолітніх дітей. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду з зазначеним позовом та просить суд, у разі задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача на користь особи, яка буде здійснювати функції опіки/піклування над дітьми, аліменти на їх утримання у розмірі по 1/6 частці на кожну дитину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду. Ухвалою суду від 12.06.2020 року цивільну справу прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. 31.08.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування - [PERSON] позов підтримала, вважала за доцільне його задовольнити, так як [PERSON] не здійснює належний догляд за дітьми, вживає алкогольні напої, діти залишаються без нагляду та їжі. Діти занехаяні, виснажені. Житло, де мешкає відповідач знаходиться в незадовільному стані, жодних позитивних змін з моменту звернення з позовом до суду не відбулось. З метою захисту прав та інтересів дитини, просить відібрати малолітніх [PERSON] та [PERSON] , у матері - [PERSON] строком на один рік та передати дітей органу опіки та піклування для подальшого їх влаштування. У суді [PERSON] позов визнала, зазначила, що вона має двох малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , які мешкали разом із нею, також, разом з ними мешкав її батько. Інколи вони з батьком дійсно вживали алкогольні напої, діти залишались без нагляду, тому декілька разів органами опіки разом із поліцією дітей відбирали і влаштовували до Дитячої лікарні № 1, а потім до КУ «ЗОСБ «Сонечко». Вона у подальшому зверталась із заявами про повернення їй дітей, оскільки влаштувалась на роботу, навела лад у будинку, не вживає алкогольні напої. Дітей їй повертали, проте потім знов відбирали, так як вона знов вживала алкогольні напої. На даний час вона взагалі не вживає алкогольні напої, працевлаштувалась, але не офіційно. Має бажанням відвідати дітей, проте це неможливо через запровадження карантину. Батько пити не бросив, тому вона налаштована працювати та орендувати окреме житло, де створить належні умови для життя та виховання дітей. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.01.2014 року серії [NUMBER] , актовий запис №62 (а.с. 5) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.10.2016 року серії [NUMBER] , актовий запис №700 (а.с. 5-6). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 21.01.2014 року №00013335750, відомості про батька дитини - [PERSON] , зареєстровано на підставі заяви матері дитини - [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстровано на підставі заяви матері дитини - [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 27.10.2016 року № 00017256391. Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Із змісту позовної заяви позивача слідує, що позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав пред`явлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З матеріалів справи слідує, що 13 липня 2018 року до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей надійшло повідомлення Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області щодо родини [PERSON] , в якій виховується двоє малолітніх дітей. Було зазначено, що відділом у справах дітей Преображенської сільської ради 10.07.2018 року терміново було вилучено з родини малолітніх [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дітей. Також, у повідомленні було прохання вирішити подальшу долю дітей, оскільки вони зареєстровані на території м. Запоріжжя. У відповіді на це повідомлення відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей зазначив, що ними буде вжито всіх заходів задля вирішення долі дітей та попрохав направити відповідний пакет документів (а.с. 14). До відділу служби, 27.08.2018 року надійшов лист Виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району, де було зазначено, що 24.07.2018 року до ради опіки та піклування при виконкомі Преображенської сільської ради звернулася із заявою [PERSON] з питання повернення їй на виховання дітей. Того ж дня заява була розглянута, дітей було повернуто матері (а.с. 15-16). 24.09.2018 року спеціалістами відділу було встановлено місце фактичного перебування родини за адресою: [ADDRESS] . На час виходу мати дітей - [PERSON] перебувала з ознаками алкогольного сп`янінням, поводилася неадекватно, відмовлялася повідомляти місце знаходження дітей. Умови проживання були вкрай незадовільні. Спеціалістами відділу було викликано наряд поліції. За їх присутності було встановлено, що мати переховує дітей у сусідів. Також, під час бесіди сусідка звинуватила відповідача у вчиненні кримінального правопорушення (а.с. 16 зворот). [PERSON] 24.09.2018 року написала заяву про тимчасове влаштування дітей до КУ «ЗОСБД «Сонечко» (а.с. 16). Того ж дня малолітніх [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до Дитячої лікарні № 1, а згодом переведено до КУ «ЗОСБД «Сонечко», де вони перебували на повному державному забезпеченні. У січні 2019 року [PERSON] звернулася із заявою про повернення їй дітей на виховання, оскільки вона влаштувалася на роботу, навела лад у помешканні, пройшла лікування від алкогольної залежності. За результатами розгляду малолітніх [PERSON] , [PERSON] , було повернуто на виховання матері. Протягом 2019 року [PERSON] періодично починала зловживати алкоголем, доводила житло до антисанітарного стану, однак виконувала рекомендації спеціалістів відділу служби, виправляла свою поведінку, проходила лікування від алкогольної залежності. Згідно повідомлення КНП «ЦПМСД № 6» від 07.10.2019 № 1119/01-10 малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , спостерігаються в амбулаторії № 9 з народження. З жодним лікарем декларацію мати не уклала, на щеплення не з`являються (а.с. 19, зворот). У січні 2020 року [PERSON] звільнилася з роботи, та разом з дітьми виїхала у невідомому напрямку. В ході вжитих заходів було встановлено, що відповідач мешкає у знайомої в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області. Також, встановлено, що малолітня [PERSON] отримала опіки за місцем тимчасового проживання та разом із матір`ю перебуває на стаціонарному лікуванні. 20.03.2020 року в ході чергового виходу за адресою: [ADDRESS] а було виявлено [PERSON] , у стані алкогольного сп`яніння, діти були брудні та недоглянуті. Стан житла - антисанітарний, відповідачу було встановлено термін для наведення ладу в помешканні та вирішення питань подальшого виховання малолітніх. Також, [PERSON] попереджено про можливість вилучення дітей із родини. 23.03.2020 року було здійснено контрольний вихід. Встановлено, що господарів вдома не було, однак перебувала стороння жінка з ознаками алкогольного сп`яніння, яка повідомила, що [PERSON] разом з дітьми поїхала в село, куди саме їй не відомо. Стан житла не змінився. За таких умов прийнято було рішення про негайне відібрання дітей у матері. 23.03.2020 року згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 195р від 23.03.2020 року малолітніх [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження, було відібрано у матері - [PERSON] та влаштовано до КУ «Міська дитяча лікарня № 1» (а.с. 17- До лікарні [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження потрапили в брудному одязі, не доглянуті. [PERSON] в стані середньої важкості за рахунок катаральних, шкірних проявів та загального виснаження. На лівій сідниці синці та сліди від опіків, на двох нижніх кінцівках екскоріація шкіри виражені сліди від опіків. [PERSON] в стані ближче до задовільного у зв`язку з загальним виснаженням (лист КНП «МДЛ №1» від 25.03.2020 року) (а.с. 19). Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 р. № 866, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Частиною 2 ст. 170 СК України визначено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків . У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. 24.09.2018 року, 15.05.2019 року, 26.06.2019 року, 29.01.2020 року, 03.03.2020 року, 20.03.2020 року, 23.03.2020 року, 24.03.2020 року спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР на підставі перебування родини [PERSON] на обліку було обстежено умови проживання за адресою: [ADDRESS] , з метою обстеження умов проживання, створених для дітей (а.с. 9-13). Згідно з актом обстеження умов проживання від 17.09.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , не виявилось можливим встановити осіб, які проживають або зареєстровані у вказаному будинку. Потрапити до будинку комісії відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР не вдалося. На подвір`я вийшов [PERSON] (батько відповідача), який перебував у стані алкогольного сп`яніння та повідомив, що пускати нікого не буде, а [PERSON] знаходиться на роботі. При зовнішньому огляді будинку та подвір`я виявлено бруд, сміття, відчувається їдкий запах сечі. Вікна у будинку брудні, обшарпані, на вхідних дверях висить брудна ганчірка. Для повернення в родину на виховання [PERSON] та [PERSON] умови відсутні. Як вбачається із висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 31.03.2020 року №05/01-37/0370 про доцільність відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав, орган опіки та піклування в інтересах дитини, на підставі того, що мати - [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, не приділяє достатньої уваги їх вихованню, не створила умови для повернення дітей у родину, не виявляє інтересу до них, має низький батьківський потенціал, не піклується про фізичний і психологічний розвиток дітей, вважає за доцільне відібрати малолітніх [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження, у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, строком на один рік, передати дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування та стягнути з матері аліменти. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , в порушення ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітніх [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження, у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, строком на один рік. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування на період відібрання дітей аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження, у розмірі 1/6 частки на кожну дитину від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років з липня по листопад складає 1859 гривень, від 6 до 18 років липня по листопад складає 2318 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було. Крім того, [PERSON] у суді повідомила, що працевлаштована не офіційно, отримала у вересні заробітну платню в розмірі 9 000 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, інтереси дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь особи чи дитячого закладу у разі влаштування до нього цих дітей аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження, у розмірі 1/6 частини на кожну дитину від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на період відібрання дитини у матері, починаючи стягнення з 30.03.2020 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. грн. судом покладається на відповідача.

Outcome: approved