Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

21 березня 2014 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про повернення страхового відшкодування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 30 січня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1694322, забезпечений транспортний засіб Nissan Almera, державний номерний знак [NUMBER]. 17.01.2013 року у місті Києві на перехресті вулиць Богдана Хмельницького та Володимирської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Мercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER], та Nissan Almera, державний номерний знак [NUMBER]. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу Мercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER], на підставі заяви про настання страхового випадку від 18.01.2013 року, згідно полісу № АВ/1694322, позивач здійснив на користь відповідача відшкодування у розмірі 35 111,60 грн. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.08.2013 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. За таких обставин цивільно-правова відповідальність [PERSON] не настала, тому не виникло обов'язку у позивача щодо відшкодування шкоди. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму у розмірі 35 111,60 грн. як відшкодування шкоди та судовий збір у розмірі 351,12 грн. Представник позивача до суду не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що правові підстави для задоволення даного позову відсутні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 30 січня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1694322, забезпечений транспортний засіб Nissan Almera, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 5). 17.01.2013 року о 15 годині 50 хвилин у місті Києві на перехресті вулиць Богдана Хмельницького та Володимирської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Мercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та Nissan Almera, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 11-12). 18.01.2013 року [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» надана заява про настання страхового випадку (а.с. 6-10). Згідно звіту № 2969 про визначення вартості матеріального збитку від 22.01.2013 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Мercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER], складає 42 131,35 грн. (а.с. 13-23). 05.02.2013 року складений страховий акт № UA2013011700016/L01/01 (а.с. 24). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA2013011700016/L01/01, розмір збитку складає 35 111,60 грн. (а.с. 25). 06.02.2013 року відповідачу [PERSON] сплачено страхове відшкодування у сумі 35 111,60 грн., про що свідчить платіжне доручення № 9890 від 06.02.2013 року (а.с. 26). Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.08.2013 року, що набрало чинності 30.08.2013 року, провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 27-28). Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 16.07.2013 року, що набрало чинності 14.08.2013 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 67). Постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 серпня 2013 року постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 16.07.2013 року залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення (а.с. 68). Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільно-процесуального кодексу України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 20.08.2013 року, постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 16.07.2013 року, постанова Апеляційного суду міста Києва від 14 серпня 2013 року, що набрали законної сили, є обов'язковими при розгляді даної справи. 28.02.2014 року на адресу відповідача надіслана регресна вимога щодо повернення страхового відшкодування, що отримана відповідачем 04.03.2014 року (а.с. 29-30). Згідно ст. 6 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. П. 22.1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлює, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до частин 16-17 статті 9 Закону України „Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Виходячи з вимог чинного цивільного законодавства, зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: набуття або збереження майна (особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); має місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. До відсутності правової підстави відноситься також і ситуація, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Стаття 1215 Цивільного кодексу України передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] не визнана винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 17.01.2013 року, тому цивільно-правова відповідальність [PERSON] не настала, а отже не виникає обов'язку у позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» щодо відшкодування шкоди, також представником відповідача не доведено, що сплачене відповідачу страхове відшкодування не підлягає поверненню. Вищенаведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що є необхідним відновлення прав та законних інтересів позивача щодо повернення коштів, що були сплачені відповідачу без належної на це правової підстави. В ході судового розгляду справи матеріалами справі обґрунтовано доведено ті обставини, на які посилається позивач як на підстави своїх позовних вимог щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії по поверненню грошових коштів. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до відповідача [PERSON] про повернення страхового відшкодування підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у сумі 351,12 грн., що були сплачені позивачем у вигляді судового збору (а.с. 1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved