Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» про визнання за позивачем права на 60000 грн., що перебувають на рахунку відповідача (картка для виплат № [NUMBER] ) та стягнути цю суму на користь позивача, а також просить відшкодовувати моральну шкоду в розмірі 1,5 млн. грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що позивач являється клієнтом відповідача, який надає банківські послуги. На рахунок [PERSON] надійшли кошти в сумі 60000 грн., це заробітна плата за листопад і грудень 2018 року та січень 2019 року, що надійшли від ПАТ «Фармак». Протягом тривалого часу позивач не може отримати зароблені кошти, оскільки банк заблокував картку. Також позивач зазначає, що на його утриманні перебувають: мати, теща та онук, за яких позивач сплачує комунальні послуги, квартплату, закуповує продукти харчування та ліки. Зухвале та неналежне надання банківських послуг призвело до фізичних і душевних страждань позивача та його рідних, а також загострення хронічних хвороб. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право на 60000 грн., що перебувають на рахунку відповідача (картка для виплат № [NUMBER] ), а також просить стягнути відшкодовувати моральну шкоду в розмірі 1,5 млн. грн.. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.04.2019 року відкрито провадження по справі вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з цим, в підготовчому судовому засіданні, позивач повідомив, що йому відповідачем повернуто кошти в сумі 60000 грн., тому просить задовольнити також і його позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до ч.ч. 11-12 ст. 128 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем у АТ КБ «Приватбанк» відкрито рахунок № [NUMBER] . Згідно довідки від 04.03.2019 року, виданої ПАТ «Фармак» позивач [PERSON] дійсно надавав послуги по договору цивільно правового характеру № 147-8/19 від 01.11.2018 року в період з 01.11.2018 р. по 28.02.2019 р., за який нараховано дохід в розмірі 75000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як зазначив позивач в підготовчому судовому засіданні грошові кошти в сумі 60000 грн. відповідачем йому повернуті. Також позивачем була заявлена позовна вимога про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до довідки від 26.04.2019 року, виданою Клінічною лікарнею «Феофанія» зазначено основний діагноз [PERSON] , [INFO] : ускладнений остеохондроз ПВХ. Екструзія L5-S1 диску. Протрузії L2-L3, L3-L4 м/х дисків. Вторинний відносний стеноз вертебрального каналу на рівні L3-L5. Гемангіоми тіл хребців L1, L2, L3, L4, L5, S1. Хронічна вертеброгенна люмбоішиалгія, виражений больовий синдром, стато-динамічного порушення. При визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди суд враховує принципи розумності, виваженості і справедливості, тому вважає, що розмір моральної шкоди, яка заявлена в розмірі 1,5 млн. грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.п. 4, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачем не надано доказів щодо хвороб його, або його рідних, які б свідчили про відшкодування моральної шкоди, не додведено наявність причинного зв`язку між діями відповідачів та завданою моральною шкодою, а тому доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди не підлягають задоволенню. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed