Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У червні 2021р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з серпня 2012 року по вересень 2015 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року був розірваний. В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Позивач зазначав, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2015 року з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стверджував, що з моменту прийняття 12 серпня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , його життєві обставини змінились, тому він не має можливості виплачувати аліменти у розмірі ј частки від усіх його доходів на утримання сина, оскільки з 29 серпня 2017 року до 03 липня 2019 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , і від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2019 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Вказував, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Також позивач зазначав, що на даний час він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від спільного проживання з [PERSON] , у них народився син [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні, оскільки наявність новонародженої дитини не дає йому змоги працевлаштуватись. Крім того, ні він, ні його цивільна дружина власного житла не мають, тому вони орендують квартиру за адресою: [ADDRESS] , за яку він щомісячно сплачує арендну плату у розмірі 6000,00 грн. та витрати за спожиті комунальні послуги. Стверджував, що на його утриманні також перебуває мати його цивільної дружини [PERSON] , яка не працює, так як здійснює догляд за непрацездатним сином [PERSON] , який є інвалідом та страждає ДЦП. Вказував, що [INFO] батько його цивільної дружини [PERSON] , помер, а інших членів родини, які б могли надати їм матеріальну допомогу не має. Зазначав, що він також має проблемі зі здоров`ям, оскільки хворів на туберкульоз, внаслідок чого повинен проходити щорічні обстеження та підтримувати терапію. Крім того, на даний час він не працює, оскільки був змушений написати рапорт та звільнитися зі служби. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, щомісяця до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 12 липня 2021 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.34-35). Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду (а.с.70-71). Позивач та його представник, діючий за довіреністю від 31 травня 2021 року у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відповідь на заперечення на позов (а.с. 29, 62-64). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Раніше в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, надала заперечення на позов, в обгрунтування яких зазначала, що станом на 1 жовтня 2020 року розмір заборгованості позивача по аліментам складає 139831,00 грн., що свідчить про його злісне ухилення від сплати аліментів (а.с. 44-45, 83, 84). Стверджувала, що інформація про оренду позивачем житла за адресою: [ADDRESS] , не відповідає дійсності, оскільки позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказувала, що позивач захворів на туберкульоз у 2016 році, а в 2017 році пройшов конкурс на зайняття посади інспектора патрульної поліції УПП в Одеській області ДПП, що свідчить про те, що він вилікувався. Зазначала, що позивач звільнився з УПП в Одеській області ДПП за власним бажанням після винесення рішення суду про стягнення аліментів, тобто з метою ухилення від сплати аліментів. Посилання позивача про скрутне матеріальне становище спростовується фотокартками з соціальної мережі «Instagram» з яких вбачається, що позивач відпочиває у пляжних комплексах. Крім того, 22 січня 2021 року позивач отримав дозвіл на купівлю та користування гладко ствольною рушницею, та придбав собі зброю. Зазначала, що батьки зобов`язані у першу чергу утримувати своїх дітей, а не родичів цивільної дружини та вказувала, що їх спільна дитина хворіє та потребує постійного проходження медичного обстеження та лікування вартістю близько 7000,00 грн. два рази на рік, але позивач коштів не надає та постійно повідомляє про відсутність грошових коштів (а.с. 41, 44-45, 46, 47, 48, 49, 50). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 21 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1016 (а.с. 10). Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Дитина проживає разом з відповідачкою. Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2015 року з позивача на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.9). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). Встановлено, що 29 серпня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2043, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11). Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12). Дитина проживає з матір`ю. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 14). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року з позивача на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 13). Встановлено, що на даний час позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15). З змісту позову вбачається, що разом з [PERSON] та [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають мати [PERSON] - [PERSON] та її брат - [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом (а.с. 18, 20). Встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 22). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.21). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проходив службу у Департаменті патрульної поліції на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальону №1 полку (а.с. 52). 23 березня 2021 року [PERSON] на підставі наказу №232 о/с від 18 березня 2021 року був звільнений зі служби поліції (а.с. 16). Встановлено, що в Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №521/8280/15-ц, який видав Малиновський районний суд м. Одеси від 08 вересня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 11 листопада 2020 року розмір заборгованості [PERSON] із сплати аліментів станом на 01 жовтня 2020 року складає 139831,12 грн. (а.с. 49, 50). Згідно довідки від 27 липня 2021 року №367 відповідачка на підставі наказу №1-К від 21 жовтня 2018 року з 22 жовтня 2018 року працює у ФОП [PERSON] на посаді офіціантки і її посадовий оклад становить 6000,00 грн. (а.с. 51). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 07 вересня 2021 року [PERSON] працює по трудовому договору №8 від 10 серпня 2021 року на посаді водія і його заробітна плата складає 6000,00 грн. (а.с. 68). Статтею 51 Конституції\~України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~27\~Конвенції ООН\~про права\~дитини від\~20\~листопада 1989\~року,\~яка ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~№789ХІІ\~(78912)\~від 27\~лютого 1991\~року та\~набула чинності\~для України\~27\~вересня 1991\~року,\~держава визнає\~право кожної\~дитини на\~рівень життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини.\~Батьки або\~інші особи,\~які виховують\~дитину,\~несуть основну\~відповідальність за\~забезпечення в\~межах своїх\~здібностей і\~фінансових можливостей\~умов життя,\~необхідних для\~розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.150, 180СК\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1ст.\~192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» "вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилися донька від іншого шлюбу з [PERSON] та син від [PERSON] , з якою на даний час позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З змісту постанови Верховного суду від 16 вересня 2020 року по справі N 565/2071/19 вбачається, що ст. 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2021 року становить 2395,00гривень, з 01 липня - 2510,00 гривні, з 01 грудня 2618,00 гривень. Суд вважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, який вже останнім розірваний, та народженням дитини від спільного проживання з [PERSON] . При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично аліменти на сина [PERSON] не сплачує, оскільки має велику заборгованість. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ураховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе відповідачка на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, а також те, що позивач зобов`язаний також надавати матеріальну допомогу ї іншим своїм дітям, суд вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі ј частини з усіх його доходів. Посилання позивача в процесі судового розгляду на те, що розмір аліментів, які стягнути з нього на утримання сина [PERSON] є занадто великими, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Отже за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина, задоволенню не підлягають. Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2015року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітніх дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Відповідно до висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). При цьому\~суд звертає\~увагу на\~те,\~що позивач\~не ставив\~питання щодо\~зменшення розміру\~аліментів на\~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] \~та не\~сплачує аліментів\~на утримання\~свого молодшого\~сина. В процесі судового розгляду встановлено, що позивач з 10 серпня 2021 року працює у ФОП [PERSON] на посаді водія з окладом 6000,00 грн., що підтверджується довідкою від 07 вересня 2021 року (а.с.68). При цьому на підтвердження свого працевлаштування, позивач не надав до суду копію трудового договору, укладеного між ним та ФОП [PERSON] та повідомлення про прийняття працівника на роботу. Суд вважає, що працевлаштування позивача у ФОП [PERSON] це його особисте право, але це не є доказом погіршення його матеріального становища, оскільки оплата позивачем орендної плати за квартиру в розмірі 6000,00 грн. в місяць, свідчить про те, що його дохід значно більше, так як його вся заробітна плата в розмірі 6000,00 грн. повинна витрачатись на оплату орендного житла, а ще необхідно їсти, купувати речі та утримувати свою сім`ю та дітей. Що стосується доводів про те, що на утриманні позивача знаходяться родичі його цивільної дружини, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що у [PERSON] з її сином [PERSON] інша сім`я, яка має свій дохід. За таких обставин, позивач зобов`язаний працювати та отримувати своїх дітей, за яких він відповідає. значно більше Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається.

Outcome: dismissed