Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Відповідно до первинного позову, поданого до суду в жовтні 2016 року, позивач [PERSON] посилалась на наступні підстави: що вона працювала у шкідливих умовах праці з 01 травня 1987 року по 31 жовтня 1994 року машиністом конвеєру на шахті «Першотравнева -2» Першотравневого управління п/о «Кривбасруда», з 25 січня 1996 року по 12 січня 1998 року підземним гірничим робітником, підземним машиністом підйому на шахті « Першотравнева», з 19 січня 1998 року по 20 липня 2015 підземним машиністом підіймальної машини на дільниці ГКР №5 шахти «Гвардійська» виробничого обєднання «Кривбасруда» тресту « Кривбасшахтобуд» ШБУ ПАТ « Кривбасзалізрудком», а на даний час ПАТ « КЗРК». 02.04.2015 року рішенням ЛЕК УНДІПМ їй були встановлені професійні захворювання, За висновком МСЕК від 07.07.2015 р. встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50%, за висновком МСЕК від 02.06.2016 їй повторно встановлена втрата професійної працездатності 50% та встановлена 3 група інвалідності. Враховуючи, що підприємство порушували норми з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватись роботодавцем який не створив безпечних умов праці. Просила стягнути на її користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди 290 000,00 гривень. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково - з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON], в порядку відшкодування моральної шкоди стягнуто 35 000 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року рішення першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 05 липня 2017 року Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року та рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2017 року цивільна справа передана для розгляду судді Козлову Ю.В. Ухвалою судді від 31 липня 2017 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. 11 жовтня 2017 року позивач [PERSON] подала заяву з уточненням, збільшивши позовні вимоги. 16 січня 2018 року представником ПАТ « Кривбасзалізрудком» - [PERSON] було заявлено відвід головуючому судді Козлову Ю.В. Відповідно до ухвали суду від 16.01.2018 року справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду, який буде розглядати заяву про відвід. Відповідно до протоколу повторного авторозподілу судової справи між суддями, справу передано судді Чорному І.Я., для розгляду питання про відвід судді Козлову Ю.В. Ухвалою від 19.01.2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат» [PERSON] про відвід судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Козлова Ю.В. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовлено. 01.02.2018 справу передано для подальшого розгляду судді Козлову Ю.В. Згідно уточнених позовних вимог, позивач [PERSON] не предявляє претензії до підприємства за час роботи на шахтах « Першотравнева -2» та «Першотравнева», які були ліквідовані без правонаступництва. Враховуючи, що вона працювала на ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком», ш. «Гвардійська» на посаді підземного машиніста підіймальної машини на дільниці ГКР №5 з 19.01.1998 по 20.07.2015 роки, де перевищувався гранично допустимий рівень безпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідач не забезпечивши на її робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив її законні права, що призвели до професійного захворювання, втрати працездатності, отримання інвалідності, моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від неї додаткові зусилля для організації свого життя. Вважає, що підприємство повинно відшкодувати моральну шкоду, в розмірі 605 000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримала уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини, вказані в заяві, та просила їх задовольнити. Зазначивши, що у звязку з професійним ушкодженням здоров'я її довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань, вимушена постійно проходити лікування, щоб полегшити свій стан, що підтверджено медичними епікризами. Просить стягнути з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", у рахунок відшкодування моральної шкоди - 605 000,00 гривень. Представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» [PERSON] позов не визнав. Просив у його задоволенні відмовити. Звернув увагу, що позивач свідомо обрала даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знала та повинна була знати про небезпечні та шкідливі фактори та умови праці, за це вона мала певні пільги. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці позивача - [PERSON], Позивач пропрацювала на шахті Гвардійська ПАТ «КЗРК» на посаді підземного машиніста підіймальної машини на дільниці ГКР №5 з 19.01.1998 по 20.07.2015 роки. 02 квітня 2015 рішенням Лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] було встановлене професійне захворювання: - хронічне обструктивне захворювання легень першої другої ст. (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої другої стадії), група «В», легенева недостатність першого другого ступеня; - радиколупатія попереково-крижова L4,L5,S1. Зліва з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями. По факту професійного захворювання було проведено розслідування хронічного професійного захворювання, про що складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (по формі П-4) від 27 травня 2015 року. Відповідно до п.17 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло в результаті перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Тобто, Відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що і призвело до виникнення у неї професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ про що зазначили в п. 18 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства, а саме ст. 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. За висновком МСЕК від 07 липня 2015 року [PERSON] первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності з строком до 1 липня 2016 року. Останнім переоглядом МСЕК від 02 червня 2016 року їй повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності з 01 липня 2016 року по 01 липня 2018 року та визнана інвалідом 3 групи. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працювала, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилась з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Крім того, Акт розслідування нещасного випадку не оскаржено підприємством-Відповідачем у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представника ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням його здоров'я, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом ушкодження здоров'я в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я позивачу на виробництві, та моральних страждань потерпілому. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків, здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, вона отримала професійне захворювання, втратила працездатність в розмірі 50%., встановлена 3 група інвалідності. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками ушкодження здоров'я, позивачу порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, підтверджуються належними та допустимими доказами, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] - 35 500,00 гривень, що буде грошовим еквівалентом компенсації тих страждань і переживань, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Враховуючи, що підприємством ПАТ « Криворізький залізорудний комбінат» на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року відшкодована сума моральної шкоди в розмірі 35 000 гривень, то остаточному стягненню підлягає сума 500 гривень. Також на вищезазначеним рішенням, з підприємства стягнуто на користь держави судовий збір, тому при ухвалені рішення, судовий збір не стягується.

Outcome: partial