Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

01.03.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі [PERSON]/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 148920грн. моральної шкоди, у звязку з нещасним випадком на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що працював на [PERSON] «Північний ГЗК» 39 років. 04.06.2006р. стався нещасний випадок на виробництві і він отримав травми, а саме закритий перелом тіла Л, хребта 2 ст., скальпована рана лівого плеча, правого передпліччя. По факту трудового каліцтва комісією створеною на підприємстві було складено акт розслідування нещасного випадку від 04.06.2006р.. Відповідно до акту Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, комісія з розслідування нещасного випадку провела з 05.06.2006р. по 07.06.2006р. розслідування нещасного випадку, та прийшла до висновку що, нещасний випадок з водієм великовантажного автомобіля в карєрі [PERSON] визнано страховим, повязаним з виробництвом, підлягає обліку та на нього складається акт за формою Н-1. Згідно висновку МСЕК від 05.02.2007 року [PERSON] була встановлена 3 група інвалідності та 40% стійкої втрати працездатності. За висновком МСЕК від 13.02.2008 р. позивачу була залишена 3 група інвалідності та 40% втрати працездатності. Згідно довідки МСЕК від 15.02.2012р. позивачу була встановлена 3 група інвалідності та 40% втрати працездатності безстроково. Вважає, що внаслідок отримання трудового каліцтва не має змоги вести звичне життя. Виходячи з характеру трудового каліцтва позивач неодноразово знаходився на лікуванні, змушений постійно перебувати на обліку , приймати ліки, постійно відчуває біль в поперековор-крижовому відділі хребта, з прострілами в обидві сідниці, обмеження при нахилах вперед, вигинах назад, утруднення ходи в результаті чого він втратив працездатність. Ухвалою суду від 26.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачу в ухвалі від 26.03.2018 р., яку він отримав згідно поштового повідомлення 02.04.2018року розяснено можливість подати до суду відзив на позов протягом пятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, до якого додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідач [PERSON] «Північний ГЗК» в пятнадцятиденний строк до 18.04.2018року відзив на позов суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що по справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, слід проводити заочний розгляд справи, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом \~ \~ \~ \~ встановлені наступні фактичні обставини, що [PERSON] має загальний стаж роботи - 33роки, у тому числі на [PERSON] «Північний ГЗК» 30 роки, а 29 років працював на [PERSON] водієм великовантажного автомобіля в карєрі відповідно до трудової книжки а.с.15-17. Згідно акту розслідування нещасного випадку що стався 04.06.2006року від 08.06.2006року, а.с.3-4, встановлено наслідки нещасного випадку - закритий перелом тіла Л, хребта 2 ст., скальпована рана лівого плеча, правого передпліччя. Позивачу згідно довідки МСЕК від 15.02.2012 р. серія 10ААА №008357 була встановлена 3група інвалідності та 40% втрати працездатності безстроково. а.с.7. Судом встановлено що спірні правовідносини регулюються наступним законодавством: З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманих ним професійних захворювань та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування нещасного випадку а.с.3-4, встановлені наслідки нещасного випадку - закритий перелом тіла Л, хребта 2 ст., скальпована рана лівого плеча, правого передпліччя. Позивач працював 29 років на [PERSON] 2Північний ГЗК» водієм великовантажного автомобіля в карєрі відповідно до трудової книжки та має загальний стаж роботи - 33роки. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.126, позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача 28000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18\~Податкового кодексу\~України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164\~Податкового кодексу\~України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial