Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із цією заявою, на обгрунтування якої повідомив, що відповідно до наказу по Медичному інституту ім. академіка [PERSON] від 16.05.1986 року № 182-к його було відряджено в Макарівську Центральну районну лікарню Макарівського району Київської області, яка знаходилась в зоні відчуження. У період з 17 травня 1986 року по 22 травня 1986 року він знаходився в зоні відчуження - Макарівському районі Київської області. Отже, оскільки він перебував в зоні відчуження, то повинен мати статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У звязку з чим просив встановити факт, що у період з 17травня 1986 року по 22 травня 1986 року він перебував на роботі в Макарівській районній лікарні в зоні відчуження, - населених пунктах Макарівського району Київської області. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримав повністю, заяву просив задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Представник заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області в судове засідання не зявився, попередньо подавши до суду заперечення, у якому викладено прохання про розгляд справи за відсутності представника управління. Згідно поданих письмових заперечень вся територія Макарівського району Київської області знаходиться за межами зони відчуження. Таким чином, робота у вказаному районі, у будь - який період часу, не може братись до уваги при встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Виходячи із вищевикладеного, УПТЗН вважає, що вказані вимоги заявника не вплинуть на вирішення питання встановлення заявникові статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення частково обґрунтована та підлягає частково задоволенню, виходячи з таких підстав. Дані правовідносини регулюються\~ЦК України\~та\~ЦПК України. Згідно ч. 1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, шо мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що дійсно, відповідно до наказу по Медичному інституту ім. академіка [PERSON] від 16.05.1986 року № 182-к, [PERSON] було відряджено в Макарівську Центральну районну лікарню Макарівського району Київської області. У період з 17 травня 1986 року по 22 травня 1986 року він знаходився у Макарівському районі Київської області. Даний факт підтверджуються довідкою № 120/5 від 21.04.2005 року, виданою Національним медичним університету імені [PERSON], з якої видно, що студенту Національного медичним університетом імені [PERSON] [PERSON] за роботу в населених пунктах Макаровського району Київської області, зони відчуження, у період з 17.05.1986 року по 22.05.1986 року виплачена заробітна плата в сумі 76 крб.01 коп., відповідно до [PERSON] Міністрів Української РСР та Української профради від 10 червня 1986 р. № 207-7. Цей доказ суд приймає до уваги, так як він не оскаржується. Однак, згідно переліку населених пунктів, які відносяться до зони відчуження, визначеного у Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 „Про організацію виконання постанов Верховної ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP " Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" територія Макарівського району Київської області знаходиться за межами зони відчуження. Тому у частині задоволення заяви про встановлення факту роботи у зоні відчуження- вона задоволенню не підлягає. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи, приймаючи до уваги норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3\~ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 3, 10, 197 ч. 2, 212, 234 ч. 2,\~256-258 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial