Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

21 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2013 року вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка по справі - [PERSON], яка не знялася з реєстраційного обліку після продажу їй квартири та виїхала на нове місце проживання. На теперішній час реєстрація відповідачки в квартирі не дає можливості продати дану нерухомість або отримати субсидію. Однак, на сьогоднішній день відповідачка не бажає прибути та знятися з реєстрації за вищевказаною адресою у добровільному порядку, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: усунути перешкоди у здійсненні нею, [PERSON], права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] та визнати відповідача [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житлом, а саме: квартирою [ADDRESS] Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін (а.с.18). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмову заяву, в якій позивачка просить розглянути справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.23). В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду «За закінченням терміну зберігання» та «інші причини, що не дали змогу виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с.25,26,27) також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідачки до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачкою суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], позивачка по справі, є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.10.2013 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Бесараб А.О. за реєстровим № 2051, та копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.4-5), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованим 19.10.2013 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., відповідно до якого [PERSON] вказана як власник квартири [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 20.08.2018 року реєстратором виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON], позивачка [PERSON] відображена як власник квартири [ADDRESS], копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.24). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» станом на 11.11.1993 року, власником вказаної квартири значиться [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6-7). Згідно довідки про склад сім'ї від 18.06.2018 року за вих..№ 5049, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). З Акту обстеження фактичного проживання, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Запорізької області [PERSON], за участю сусідів: [PERSON], [PERSON], затвердженого провідним спеціалістом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] від 20.06.2018 року вбачається, що [PERSON], 1940 року народження за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але фактично не проживає (а.с.10). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.10.2013 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Бесараб А.О., а саме з тих підстав, що відповідачка [PERSON] у спірній квартирі тривалий час, з часу продажу вищевказаної квартири (близько п?яти років) не проживає і по теперішній час, що вбачається з Акту обстеження фактичного проживання, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради [PERSON], засвідченого підписами сусідів: [PERSON], [PERSON], а також провідного спеціаліста Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] від 20.06.2018 року, та участі в утриманні даної квартири відповідачка не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованою у вищевказаній квартирі, яка належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи у вказаній квартирі, відповідачка чинить позивачці, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, та у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачка не бажає. Крім того, доводи позивача про відсутність відповідачки [PERSON], [INFO] у спірній квартирі з 2013 року без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачкою під час розгляду справи не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved