Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

03.03.2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» звернулось до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що 24.11.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №ICKGMCU.11968.005, згідно якого відповідачу відкрито кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом 500 грн на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. За умовами договору банк надає позичальнику кредит зі сплатою 36,00% річних за його користування /а.с.4/. Банк свої зобов'язання виконав повністю, а відповідач - свої зобов'язання по виплаті кредиту за умовами договорів належним чином не виконує. Внаслідок чого, станом на 09.02.2015 року у відповідача виникла заборгованість по сплаті кредиту за кредитним договором №ICKGMCU.11968.005 від 24.11.2011 року в сумі 20 355,13 гривень, які позивач просить стягнути з боржника на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». В судове засідання представник позивача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, завчасно подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримав у повному обсязі /а.с.54/. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи /а.с.53/. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду або заяв в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України завчасно подано до канцелярії суду не було. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,59 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що 24.11.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №ICKGMCU.11968.005, згідно якого відповідачу відкрито кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом 500 грн на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. За умовами договору банк надає позичальнику кредит зі сплатою 36,00% річних за його користування /а.с.6-8/. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого, станом на 09.02.2015 року виникла заборгованість, яка складає 20 355,13 гривень із них: поточна заборгованість 9 610,40 гривень, прострочена заборгованість за тілом кредиту 5 382,65 гривень, поточна заборгованість за нарахованими процентами 455,46 гривень, прострочена заборгованість за процентами 4 168,70 гривень, пеня 737,92 гривень /а.с.12-17/. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст.ст.526,527 ЦК України, згідно яких, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, в разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне) виконання (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористалася своїми процесуальними правами та не надали до суду належних та допустимих доказів, які би містили інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов'язань за укладеними кредитним договором. Оскільки, відповідач не виконала належним чином взятих на себе зобов'язань згідно укладеного кредитного договору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованість в сумі 20 355,13 гривень. Згідно рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України встановлено, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Положеннями укладеного кредитного договору, визначено, що позивач вправі вимагати від позичальника дострокового зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати страхових відсотків та інших платежів, якщо останній несвоєчасно чи в не повному обсязі сплатив черговий платіж. Враховуючи відсутність жодних належних і допустимих доказів щодо факту належного виконання відповідачем умов кредитного договору, в позивача наявні правові підстави вимагати дострокового повернення кредиту. Судом також встановлено, що позивач звільнений на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» з врахуванням реалів щодо виконання судового рішення суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави.

Outcome: approved