Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

31.05.2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказав, що на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.1988р., він є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] В будинку крім нього зареєстрований також [PERSON] - його син. На даний час відповідач за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2014 року, виїхав до Росії. Точної адреси куди поїхав відповідач він не знає, бо з відповідачем спілкувався рідко і то лише по телефону. З часу добровільного виселення з будинку він жодного разу в ньому не з"являвся, позивач сам оплачує всі комунальні послуги. Реєстрація відповідача в його житловому будинку позбавляє його можливості належним чином оформити субсидію по оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки у відділі субсидії враховують доходи всіх осіб, які зареєстровані в будинку. Позивач в судове засідання не з"явився, надав заяву в якій позов підтримав та наполягав на його задоволенні, просив справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.1988р., посвідченого державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в Балаклійському бюро технічної інвентаризації 15.07.1988р., [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] За вищевказаною адресою зареєстрований син позивача [PERSON], що вбачається з копії домової книги ( а.с.7) . Відповідач зареєстрований у спірному будинку, однак не проживає в ньому з 2014 року, проживає за межами України, що підтверджується актом обстеження від 23.05.2017 року (а.с.10). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється на підставі рішенням суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач без поважних причин не проживає у зазначеному будинку більш ніж рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки судом встановлена відсутність відповідача [PERSON] у житловому приміщенні більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного,

Outcome: approved