Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що відповідача придбала в борг квартиру [ADDRESS] 21 листопада 2013 року, а 1 січня 2014 року виник борг в сумі 2000 грн., який просив стягнути. В березні 2015 року позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] борг в сумі 16500 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просив рішення суду скасувати, стягнути борг в повному обсязі, оскільки суд не звернув уваги на пояснення свідка [PERSON], який пояснив, що в листопаді 2013 року позивачу було передано 36000 грн., що спростовується записом на договорі від 19 серпня 2013 року про передачу 7500 грн.. Крім того, свідок був поручителем відповідача та поставив свій підпис на розписці про те, що борг [PERSON] складає 28500 грн. Відповідач не надала суду доказів щодо оформлення кредиту, суд не дослідив кредитну історію [PERSON]. Пояснення свідка про те невиконання ремонту, як підстави для неповернення коштів, спростовуються фотознімками оцінщика квартири. Суд не допитав в якості свідка нотаріуса, який оформлював договір. Суд не звернув уваги на те, що за його висновками відповідачем фактично було сплачено 46500 грн. В судове засідання апеляційного суду сторони не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши доповідача, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що 21 листопада 2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вартість квартири в сумі 25798 грн. виплачена покупцем в повній сумі представнику продавця. Також 21 листопада 2013 року складено розписку, за якою [PERSON] бере в борг 28500 грн. на покупки та ремонт квартири, які зобов»язується виплатити до 01.01.2016 ролку, виплачуючи щомісячно не менше 1000 грн. [PERSON] або його дружині [PERSON] Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири, укладений між позивачем та відповідачем є правомірним, між сторонами проведено повний розрахунок, витрати, пов»язані з оформленням договору покладені на продавця, спірна розписка не породжує обов»язку повернути кошти, оскільки не доведено факт передачі коштів, у розписці відсутня чітко визначена особа позикодавця. Але таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ч.1 ст.33 - суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. З позовної заяви (арк..спр.42), якою позивач змінив позовні вимоги та подав до суду 25 березня 2015 року, вбачається, що в якості відповідачів він зазначав [PERSON] та [PERSON], з яких просив стягнути борг солідарно. З матеріалів справи та журналів судових засідань виходить, що суд не розглянув питання щодо залучення [PERSON] в якості співвідповідача. З рішення суду вбачається, що [PERSON] приймала участь у справі в якості відповідача, а [PERSON] був допитаний лише в якості свідка. Виходячи з положень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі (стаття 26 ЦПК), суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи. Суд має також вирішити питання про участь інших учасників процесу, які сприятимуть здійсненню правосуддя (стаття 47 ЦПК), п.12 - суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Таким чином, розглядаючи справу суд першої інстанції в порушення ст.33 ЦПК України не обговорив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] і цими діями обмежив його у правах, встановлених ст.31 ЦПК України, порушивши принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, а суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень, не має права залучити будь-яких осіб до участі у справі на стадії апеляційного провадження, навіть зі згоди осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial