Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

07.07.2015 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський мясокомбінат» ( далі ТОВ «Глобинський мясокомбінат») звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з [PERSON] в порядку регресу на їх користь кошти в сумі 45500 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Глобинський мясокомбінат» та з 15.03.2012 р. працював на посаді водія автотранспортних засобів до 1,5 т. Згідно наказу про звільнення № 660 від 07.04.2015 р. відповідача звільнено 13.03.2015 р. за прогули без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України).Відповідач 02.08.2013 р., близько 07:30 год., під час виконання своїх трудових обовязків, виїжджаючи на проїзну частину вул. [PERSON] з прилеглої території ТОВ «Глобинський мясокомбінат» за кермом технічно справного автомобіля [NUMBER], що належить Позивачу, порушив вимогип.10.2 ПДР України, здійснюючи поворот вліво, не надав дорогу мотоциклу [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої вертлюжної впадини, вивих правого стегна, забійні рани, садна нижніх кінцівок. Згідно вироку Глобинського районного суду від 17.09.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 2 років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави 10% без позбавлення права керування ТЗ. Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15.04.2015 року по справі № 527/2611/14-ц, яке набрало законної сили, було стягнуто з ТОВ «Глобинський мясокомбінат» на користь [PERSON] 45500,00 грн. Постановою від 24.06.2015 р. ВДВС Глобинського РУЮ було відкрите виконавче провадження про стягнення з Позивача на користь [PERSON] 45500 грн.Позивачем грошові кошти в сумі 45500 грн. були сплачені на відповідний рахунок ВДВС Глобинського РУЮ 30.06.2015 р. платіжним дорученням № 1888 для зарахування їх на користь [PERSON]. З посиланням на ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст.ст. 130, 134, 233 КЗпП України, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 45000 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у ньому та прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що в звязку із звільненням з роботи у нього відсутні кошти для відшкодування збитків. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~\~ На підставі ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у\~\~\~\~ справі.\~\~ Згідно зі\~\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.\~\~ Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський мясокомбінат» та працював на посаді слюсаря з ремонту автомобілів в період з 10.10.2011 р. по 14.03.2012 р. (наказ про прийняття № 3157 від 10.10.2011 р.). Згідно наказу про переведення № 549 від 15.03.2012 р. [PERSON] переведено на посаду водія автотранспортних засобів до 1,5 т. Наказом про звільнення № 660 від 07.04.2015 р. Відповідача звільнено 13.03.2015 р. за прогули без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 17.09.2014 року, який набрав законної сили 20.10.2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 2 років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави 10 відсотків без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від відбування призначеного основного покарання звільнено. З вироку суду вбачається, що водій ТОВ «Глобинський мясокомбінат» [PERSON] 02.08.2013 р., близько 07:30 год., в м. Глобине, під час виконання трудових обовязків, виїжджаючи на проїзну частину вул. [PERSON] з прилеглої території ТОВ «Глобинський мясокомбінат» за кермом технічно справного автомобіля [NUMBER], що належить товариству, порушив вимогип. 10.2 ПДР України, здійснюючи поворот вліво, не надав дорогу мотоциклу [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої вертлюжної впадини, вивих правого стегна, забійні рани, садна нижніх кінцівок, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоровя. Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15.04.2015 року по справі № 527/2611/14-ц, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] 54365,39 грн.; з ТОВ «Глобинський мясокомбінат» на користь [PERSON] стягнуто 45500 грн., з яких: 500 грн. франшизи, 45000 грн. моральної шкоди. 24.06.2015 р. Глобинським районним судом Полтавської області був виданий виконавчий лист по справі № 527/2611/14-ц, який був переданий для примусового виконання до ВДВС Глобинського РУЮ. Постановою від 24.06.2015 р. ВДВС Глобинського РУЮ було відкрите виконавче провадження про стягнення з ТОВ «Глобинський мясокомбінат» на користь [PERSON] 45 500,00 грн. 30.06.2015 року ТОВ «Глобинський мясокомбінат» грошові кошти в сумі 45500 грн. були сплачені на рахунок ВДВС Глобинського РУЮ для зарахування їх на користь [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 1888. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша\~статті 1191 ЦК). Окрім цього,\~пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, № 4\~передбачено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно з вимогами\~ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності зазначені в\~ст.134 КЗпП України. Так, п.3 ч. 1. ст. 134 КЗпП України, передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Крім цього,\~абз. 2 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року\~передбачено, що матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті\~6,\~7, 7-1, 7-2,\~8,\~9,\~10 КПК). У п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 29.12.1992, № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", зазначено, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що [PERSON] вчинив кримінально карані дії - порушення правил безпеки руху під час виконання трудових обов'язків, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. Отже, у цьому випадку згідно з ч. 2 ст.\~132, ч. 3 ст.\~134 КЗпП України, на нього покладається матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, установі, організації, яка виразилась у сумах, сплачених позивачем в якості задоволення цивільного позову на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що пред'явлені позивачем вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів в порядку регресу є законними, доведені належними та допустимими доказами в розумінні положень\~ст.58-59 ЦПК України, а відтак порушені права позивача підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний, шляхом присудження із відповідача на користь позивача грошових сум у розмірі виплаченого відшкодування. За таких обставин, позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд керується правилами\~ст.88 ЦПК України, а тому понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 455 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved