Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У червні 2019 року до суду звернулися [PERSON] (далі по тексту - позивач 1), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповіадч 2), Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі по тексту - відповідач 3) про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначили, що 07 липня 2016 року приблизно о 01 годині 25 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] , рухався з перевищенням максимально дозволеної швидкості 60 км/год. по другорядній дорозі вул. Сортувальній зі сторони вул. Канальної в напрямку перехрестя з головною дорогою вул. Здолбунівською в м. Києві. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась потерпіла [PERSON] .В цей час по головній дорозі вул. Здолбунівській зі сторони Дніпровської набережної в напрямку перехрестя з вул. Сортувальної в м. Києві рухався автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час руху [PERSON] допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.4, 16.11 та дорожнього знака 2.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до вироку Дарницького районного суду м.Києва від 10.05.2018 року визнано [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Власником транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] . Даний автомобіль перебуває у володінні і користуванні у [PERSON] Автомобілем «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] під час ДТП керував [PERSON] , та власник був [PERSON] . Внаслідок протиправних дій [PERSON] автомобіль TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу1, як власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , завдано матеріальної шкоди. З метою відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля позивач звернувся до ФОП [PERSON] . Згідно Звіту про визнання вартості матеріального збитку, який виданий ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , становила 432 578,60 грн. Ринкова вартість КТЗ автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , визначена за порівняльним підходом, складає 332 437,60 грн. Вказаний Звіт було складено на замовлення позивача1, та його вартість становить 1 500,00 грн. Загальна сума матеріальних збитків позивача1 становить 333 937,60 грн. В позові позивачі посилаються, що станом на дату звернення до суду з позовом страховою компанією, на обслуговуванні якої знаходиться автомобіль відповідача жодних відшкодувань здійснено не було. Оскільки відповідачі з часу вчинення ДТП не бажають в добровільному порядку відшкодовувати позивачу1 завдані збитки, відповідачем1 було завдано позивачам моральну шкоду. Позивач1 вважає, що відповідачі, зобов`язаний відшкодовувати йому завдану матеріальну шкоду у сумі 333 937,60 грн., а відповідач1 повинен відшкодувати позивачам моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн. кожному, у зв`язку з чим і звернулися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суд від 29.07.2019 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 48). Ухвалою суду від27.08.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 95-96). Ухвалою суду від12.11.2020 року підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 168). 04 грудня 2019 року відповідач 3 подав до суду відзив на позовну заяву у якому просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши промову представника позивачів, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 липня 2016 року приблизно о 01 годині 25 хвилин відповідач 2 [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] , рухався з перевищенням максимально дозволеної швидкості 60 км/год. по другорядній дорозі вул. Сортувальній зі сторони вул. Канальної в напрямку перехрестя з головною дорогою вул. Здолбунівською в м. Києві. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась потерпіла [PERSON] .В цей час по головній дорозі вул. Здолбунівській зі сторони Дніпровської набережної в напрямку перехрестя з вул. Сортувальної в м. Києві рухався автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час руху [PERSON] допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.4, 16.11 та дорожнього знака 2.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, своїми діями, які виразились у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілій [PERSON] , [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до вироку Дарницького районного суду м.Києва від 10.05.2018 року визнано [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі вимог ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. На підставі вимог ст. 76 КК України покладено на [PERSON] наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання на підставі положень п.п. «в», «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с. 31-38). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що власником транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 20). Автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] перебуває у володінні і користуванні у позивача 2 [PERSON] Автомобілем «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] під час ДТП керував [PERSON] , та власник був [PERSON] . Внаслідок протиправних дій [PERSON] автомобіль TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу 1, як власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , завдано матеріальної шкоди. З метою відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля позивач звернувся до ФОП [PERSON] . Згідно Звіту про визнання вартості матеріального збитку, який виданий ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , становила 432 578,60 грн. Ринкова вартість КТЗ автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , визначена за порівняльним підходом, складає 332 437,60 грн. (а.с. 8-27). Вказаний Звіт було складено на замовлення позивача 1, та його вартість згідно квитанцією до прибуткового касового ордера № 1294-3 від 26.10.2016 року становить 1 500,00 грн. (а.с. 28). Загальна сума матеріальних збитків позивача1 становить 333 937,60 грн. В позові позивачі посилаються, що станом на дату звернення до суду з позовом страховою компанією, на обслуговуванні якої знаходиться автомобіль відповідача жодних відшкодувань здійснено не було. Проте, суд не погоджується з доводами позивача, враховуючи наступне. Відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми Закону Україні «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Отже, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено однією з умов виплати страхового відшкодування надання страховику заяви про страхове відшкодування, яка повинна містити встановлені ст. 35 реквізити та інші документи, перелічені у вищезазначеній статті. Тобто, право позивача на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує в даному випадку трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань набувається потерпілим виключно за умови подання страховику у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. В порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем1 не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача 3 із заявою про страхове відшкодування. Отже, для реалізації позивачем1 права на отримання страхового відшкодування необхідним є подання страховику за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності заяви на виплату страхового відшкодування (в порядку п. 35.1 ст. 35 вказаного закону). З матеріалів справи вбачається та під час розгляду справи в суді встановлено, що позивач1 не звертався до відповідача3 із заявою на виплату страхового відшкодування, а отже строк виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування за полісом пропущено. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За викладених обставин суд вважає, що заявлені вимоги позивача1 щодо відшкодування матеріальної шкоди у сумі 333 937,60 грн. з відповідача 1 та відповідача 2 знайшли свого підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивачів про стягнення з відповідача1 моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн. на кожного, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник. В позовній заяві позивачі в обґрунтування розміру моральної шкоди посилаються на характер скоєного злочину, глибину фізичних та душевних страждань та вважає, що [PERSON] має відшкодувати позивачам моральну шкоду по 20 000,00 грн. кожному. Проте, позивачі не обґрунтували під час розгляду справи не довели відповідно до ст.ст. 77-81 ЦПК України розмір завданої їм моральної шкоди на суму 20 000,00 грн. кожному відповідно та суд не вбачає підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial