Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON],\~ від імені та в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] райдержадміністрації, [PERSON] міської ради Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] державна нотаріальна контора, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на земельну ділянку, яка знаходиться на території [PERSON] міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що вона на протязі 2000-2014 років опікувалася своєю тіткою [PERSON], яка на той час проживала в [INFO]. Весною 2014 року [PERSON] вирішила поїхати в м. Санкт Петербург Російської Федарації, провідати родичів. В подальшому з загарбницькими діями Росії позивачка втратила звязок з [PERSON], та на протязі 3,5 років їй нічого не було відомо про долю тітки. Наприкінці 2006 року [PERSON] розпочала пошуки [PERSON] через соціальні мережі та дізналася, що тітка померла в будинку для пристарілих людей. Після цього позивач як її представник, використовуючи особисті звязки, манівцями дізналася адресу людей, що займалися похованням (українська діаспора), які в свою чергу, направити поштою завірену нотаріально копію свідоцтва про смерть та заповіт, який було складено при житті спадкодавця та 01 серпня 2008 року посвідчено натаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори. Даним заповітом [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,11 га, розташовану на території [PERSON] міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належну спадкодавці на підставі Державного акту. Оригінали заповіту та копію свідоцтва про смерть позивач отримала в грудні 2017 року експерес доставкою листа з Російської Федерації. Про наявність цього заповіту [PERSON] дізналася лише отримавши зазначений лсит 24.12.2017 року. також з цієї кореспонденції позивачці стало відомо, що 06 червня 2016 [PERSON] (до шлюбу Довгань) [PERSON], [INFO], яка на день смерті проживала в [INFO] Росії, померла 06.06.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,11 га, розташовану на території [PERSON] міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належну спадкодавці. Позивач зверталася 28.02.2017 року до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, однак їй було відмовлено з тим, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, який закінчився 06.12.2015 року. В подальшому [PERSON] через свого представника звернулася до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовом про визначення їй додаткового строку для вступу в спадщину після смерті [PERSON]. Рішенням від 19.04.2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Після вступу вищевказаного судового рішення позивачка звернулася знову до [PERSON] державної районної нотаріальної контори, де за її заявою було відкрито спадкову справу. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] позивачеві було відмовлено в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. На теперішній час державні акти на землю, ні їх дублікати вже не видаються, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання не з'явились, в матеріалах справи є заява, в якій просять позов задовольнити повністю, справу розглянути без їх участі. Представники відповідачів [PERSON] райдержадміністрації, [PERSON] міська рада та представник третьої особи [PERSON] державна нотаріальна контора в підготовче судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, надали заяви про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідачі визнали, предявлені до них позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] померла 06.06.2016 року (копія свідоцтва про смерть серії ІІ-ВО № 658197 від 08.06.2016 року (а.с.9). Також встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON], [INFO], земельну ділянку, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,11 га в межах згідно з планом, розташовану на території [PERSON] міської ради, Кіровоградської області. Даний заповіт був посвідчений в.о. державного нотаріуса [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2514 (а.с.15). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,11 га, що розташована на території [PERSON] міської ради, Кіровоградської області, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.17). Згідно рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2018 року позов [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, - задоволено. Визначено [PERSON] додатковий двохмісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої 06.06.2016 року [PERSON], [INFO] (а.с.14). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 червня 2018 року №13 вбачається, що нотаріусом повідомлено позивача про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Відповідно до\~ст.125 ЗК\~право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч.9\~ст.79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Частина 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.\~ Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до\~ п.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту реєстрації цього майна, тому право власності на майно,\~ на яке судом визнається право на спадщину за позивачем може бути визнане після реєстрації в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.\~\~\~ За змістом статі 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як роз'яснено в пункті 23 постанови ПВСУ від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видасться за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Згідно до п.п.4.15 п.4\~ глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., видача свідоцтва про право на спадщину\~ на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання належним чином оформлених правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~ст.125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Outcome: approved