Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася в суд з позовом до Тячівської міської ради Закарпатської області, третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, про визнання права власності на самочинне будівництво. В позовній заяві зазначила, що 16 грудня 2015 року вона набула у власність житлову двокімнатну квартиру, загальною площею 51,52 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] . До даної квартири в багатоквартирному будинку нею було добудовано торгове приміщення. Згідно звіту обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] , вбачається, що встановлено її відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість реконструкції під магазин. Вартість спірного нерухомого майна складає 103 299 гривень 00 копійок. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво нерухомого майна - громадської будівлі (магазин Mini-Moda), було вчинено без отримання у встановленому законом порядку дозволу на право проведення будівельних робіт. Просить визнати за нею право власності на об`єкт нерухомого майна - громадської будівлі (магазин Mini-Moda), загальною площею 72,9 кв.м., що розташоване в [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Тячівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2019 року справу за позовом [PERSON] до Тячівської міської ради Закарпатської області, третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, про визнання права власності на самочинне будівництво, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2019 року призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті. Судом на підставі частини 2 статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 грудня 2015 року, є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9-11). Із висновку про оцінку майна -громадської будівлі (магазин), розташованої в [ADDRESS] , загальною площею 72,90 м.кв., вбачається, що її вартість становить 103 299 гривень 00 копійок (а.с.13). Згідно рішення виконкому Тячівської міської ради №112 від 07 квітня 2017 року, [PERSON] надано дозвіл на проектування та реконструкцію з добудовою до житлової квартири торгового приміщення в [ADDRESS] . [PERSON] в установленому законодавством порядку оформити земельну ділянку на добудову згідно чинного законодавства, отримати технічні умови щодо будівництва у відповідних службах, отримати містобудівні умови та обстеження забудови земельної ділянки в уповноваженому орані містобудування та архітектури на проектування та реконструкцію з добудовою до житлової квартири торгового приміщення в [ADDRESS] , виготовити проектну документацію на проектування та реконструкцію з добудовою до житлової квартири торгового приміщення в [ADDRESS] (а.с.43). Із технічного паспорту на громадську будівлю (магазин) [ADDRESS] вбачається, що її загальна площа становить 72,9 м.кв. (а.с.78-80). Згідно акту технічного обстеження квартири [ADDRESS] , вбачається, що після виконання будівельно-монтажних робіт будівля повинна відповідати вимогам на сейсмостійкість із забезпеченням механічного опору та стійкості (а.с.44-49). V. Оцінка Суду. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Як встановлено судом, [PERSON] не виділялася земельна ділянка для проведення добудови до квартири [ADDRESS] - громадської будівлі (магазин Mini-Moda). Крім цього, у рішенні Конституційного суду України №1-2/2004 від 02 березня 2004 року зазначено, що аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Жодних доказів того, що співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] надавали дозвіл [PERSON] на добудову квартири, суду не подано. З урахуванням наведеного, суд вважає, що в позовних вимогах слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, с удові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed