Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що відповідно до наказу від 07.11.00 №195 вона прийнята на посаду молодшої медсестри (санітарки прибиральниці палатної) в Обласному протитуберкульозному диспансері Житомирської обласної ради з 07.11.2000, по теперішній час продовжує працювати. Позивач за характером виконуваної роботи та займаною посадою належить до категорії працівників, визначених у ч. 1 ст. 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», а саме є працівником протитуберкульозного закладу, який здійснює догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі. Стаж роботи на займаній посаді позивача становить понад 10 років, однак відповідач, всупереч діючим нормам трудового законодавства, не виплачує їй надбавку за вислугу років. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вислугу років за період з 01.07.2013 по 31.07.2014, яка складає 4288 грн. 96 коп., а також компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати 992 грн. 17 коп. В судове засідання представники сторін не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд дослідив матеріали справи та встановив наступне. [PERSON] відповідно до наказу від 07.11.00 №195 прийнята на посаду молодшої медсестри (санітарки прибиральниці палатної) в Обласному протитуберкульозному диспансері Житомирської обласної ради з 07.11.2000, по теперішній час продовжує працювати. Позивач за характером виконуваної роботи та займаною посадою належить до категорії працівників, визначених у ч. 1 ст. 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», а саме є працівником протитуберкульозного закладу, який здійснює догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі. Стаж роботи позивача на займаній посаді становить понад 10 років. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв'язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я. Умови та розміри оплати праці працівників протитуберкульозних закладів визначаються Кабінетом Міністрів України. Умови та розміри оплати праці працівників протитуберкульозних закладів регулюються постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам» № 1418 від 29.12.09 (далі за текстом - Постанова № 1418) та постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників протитуберкульозних закладів» № 174 від 20.03.13 (далі за текстом - Постанова № 174). Відповідно до п. 2 Постанови № 1418 надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я залежно від стажу роботи в такому розмірі: стаж понад 3 роки - розмір щомісячної надбавки до посадового окладу, відсотків - 10; стаж понад 10 років - розмір щомісячної надбавки до посадового окладу, відсотків - 20; стаж понад 20 років - розмір щомісячної надбавки до посадового окладу, відсотків 30. Згідно п. 6. Постанови № 1418 надбавка за вислугу років у державному або комунальному закладі охорони здоров'я обчислюється виходячи з посадового окладу (з підвищеннями) працівника без урахування інших надбавок і доплат. В п. 2 Постанови № 174 зазначено, що дія Постанови № 1418, за колом осіб, поширена на категорії працівників, визначених у ст. 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», а згідно п. 3 Постанови № 174 даний нормативно-правовий акт набув чинності з 01.07.13. Позивач, за характером виконуваної роботи та займаною посадою, належить до категорії працівників, визначених у ч. 1 ст. 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», а саме є працівниками протитуберкульозного закладу, які здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства, а відповідно до ст. 22 вказаного Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Як вбачається із листа Міністерства соціальної політики України від 24.06.2015 №809/13/84-15, з 01.07.2013 право на виплату надбавки за вислугу років поширюється і на молодших медичних сестер спеціалізованих закладів охорони здоровя та структурних підрозділів закладів охорони здоровя, які здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі. Також в цьому ж листі зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 95 "Деякі питання оплати праці працівників закладів охорони здоров'я" виплати, встановлені працівникам закладів охорони здоров'я, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 174, здійснюються за умови забезпечення у повному обсязі бюджетними коштами обов'язкових виплат із заробітної плати працівникам закладів охорони здоров'я. Отже, позивач [PERSON] має законне право на надбавку за вислугу років, оскільки за характером виконуваної роботи та займаною посадою належить до категорії працівників, визначених у ч.1 ст. 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» і її порушене право підлягає захисту. Що стосується позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 992 грн. 17 коп., судом встановлено наступне. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться на підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з п.2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20 грудня 1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше-календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Тобто, дія зазначених вище положень закону поширюється лише на нараховані та своєчасно не виплачені суми. В даному ж випадку спірна надбавка позивачці взагалі не була призначена, а тому і не нараховувалась. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Таким чином судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення заборгованості з надбавки за вислугу років за період з 01.07.2013 по 25.03.2014 в розмірі 20 відсотків щомісячної надбавки до посадового окладу, в сумі 2 388 грн. 88 коп. При цьому суд вказує, що цю суму зазначено без урахування усіх податків та обов"язкових платежів. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, тому суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial