Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що 20.12.2008 р. між ним і відповідачкою було укладено договори позики на 175 000,00 грн. і на 86 00,00 грн. Відповідач зобов»язалась повернути суми позики до 20.12.2009 року. У зв»язку порушенням зобов»язань відповідачкою позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 28.05.2014 р. з відповідача на користь позивача було стягнуто суму позики з урахуванням індексу інфляції, а також проценти за користування позикою станом на 25.11.2013 р. включно. До теперішнього часу рішення суду відповідачкою не виконано. Тривале неповернення позики обумовлює застосування до боржника норм ч.1 ст.1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Обставини укладання та виконання договору позики були встановлені у судовому рішенні від 25.11.2014 р., яке було залишено в силі Ухвалою ВССУ від 05.11.2014 р. За таких обставин позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача процентів за користування позикою, а також індексу інфляції за період з 26.11.2013 р. по 01.12.2014 р.. Позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою у сумі 25 163,29 грн., інфляцію в сумі 47 793,00 грн. 02.12.2014 р. позивач збільшив розмір позовних вимог. Зазначив, що в договорі позики від 20.12.2008 р. на суму 86 000,00 грн. міститься наступне положення: «Займодавец предоставляет заемщику займ в сумме 86000,00 (восемдесят шесть тисяч) гривен в валютном эквиваленте 17000,00 (семнадцать тисяч) долларов США». Далі за текстом договору (п.2) вказано, що «займ предоставляется до 20 декабря 2009 г. Заемщик обязуется возвратить всю сумму займа, указанную в п.1 настоящего договора в указанный срок». Відповідачка, отримавши 86 000,00 грн. в валютному еквіваленті 17 000,00 доларів США, зобов»язалася повернути позивачу таку суму (в гривнях), що дорівнюватиме 17 000,00 доларів США на момент фактичного повернення позики. Станом на 30 листопада 2014 р. офіційний курс гривні до долара США становить 1496,9269, тобто 1 долар США дорівнював 14,969269 гривням. Отже, станом на 30.11.2014 р. сума боргу в розмірі 17 000,00 доларів США становила 254 477,58 грн. З цієї суми рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 28.0.2014 р. по справі № 2/331/232/13 було стягнуто 86 000,00 грн. Таким чином, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає курсова різниця в розмірі 254 477,58 грн. - 86 00,00 грн. = 168 477,58 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки і цю суму. 30.01.2015 р. позивач знову збільшив розмір позовних вимог. У заяві про збільшення позовних вимог зазначив, що ним ще не заявлялось і не розглядалися вимоги про стягнення з відповідачки процентів за прострочення повернення позики відповідно до ст..625 ЦК України. Стягненню з відповідача підлягають три проценти річних за ч.2 ст.625 ЦК України за період з 22.12.2009 року по 27.01.2015 р. Також збільшив суму інфляційних втрат, суму процентів за користування позикою, суму процентів за прострочення повернення позики, різницю, на яку збільшилась сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США. і всього просив стягнути суму боргу 324 999,61 грн. 17.03.2015 р. позивач останній раз збільшив розмір позовних вимог. 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути за період з 22.12.2009 року по 16.03.2015 р. у сумі 45 567,77 грн. Інфляційні втрати становлять 82 476,00 грн., сума процентів за користування позикою - 37 930,84 грн., різниця, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США - 284 096,48 грн. Всього позивач просить суд стягнути з відповідачки суму боргу 450 071,09 грн. У судовому засіданні сторони відсутні. Представник позивача у своїй заяві просить суд розглядати справу у його відсутності. Позов підтримує, зменшивши суму процентів за прострочення повернення позики відповідно до трьохрічного строку позовної давності до 26 110,27 грн. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, хоча належним чином була сповіщена про судове засідання, про що свідчить поштове повідомлення про отримання нею повістки. Причину неявки суду не повідомила, з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернулась. Представником відповідачки суду надано заперечення, з яких вбачається, що відповідачка з позовом не згода. Але, мотивована тільки незгода з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України. Представник відповідача вважає безпідставним застосування до наявних правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що 20.12.2008 р. між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договори позики на 175 000,00 грн. і на 86 00,00 грн. Відповідач зобов»язалась повернути позивачу суму позики 175 000,00 грн. до 20.12.2010 року, суму позики 86 000,00 грн. - до 20.12.2009 р. У зв»язку порушенням зобов»язань відповідачкою позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 28.05.2014 р. з відповідача на користь позивача було стягнуто суму позики з урахуванням індексу інфляції, а також проценти за користування позикою станом на 25.11.2013 р. включно. До теперішнього часу рішення суду відповідачкою не виконано. Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 82 476,00 грн., так як ця вимога відповідає нормам ч.2 ст.625 ЦК України. В порядку ст. 58 ЦПК України зазначений розрахунок суд визнав належним письмовим доказом та надав йому оцінку у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, враховуючи, що будь-яких доказів на його спростування відповідач не надавав. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, кредитор може вимагати застосування наслідків, встановлених частиною 1 статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом статей 625,1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, застосовуються положення статті 625 ЦК України. Як вбачається із текстів договорів, відповідачка 20 грудня 2008 року за договором позики отримала від позивача позику у сумі 175 000,00 грн. строком до 20.12.2010 року., суму позики 86 000,00 грн. - строком до 20.12.2009 р... Розмір процентів договором не встановлений. Право на одержання процентів за договорами у позивача існувало до закінчення строку дії кожного договору, тобто до 20.12.2009 року та 20.12.2010 р. Застосування такої ставки після закінчення строку дії договору до дня сплати боргу суперечить як умовам договору, так і вимогам статті 1048 ЦК України. У абзацах 1,2 пункту 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Тому, виходячи з наведеного, суд відмовляє позивачу у стягненні суми процентів за користування позикою у розмірі 37 930,84 грн. Проте, виходячи з наведеного, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від прострочених сум. Представник позивача просить стягнути суму 3% річних в розмірі 26 110,27 грн. в межах трирічного строку позовної давності, про що він зазначив у своїй заяві від 08.04.2015 р. Але, суд частково задовольняє і цю вимогу. Позивачем нараховану 3 % річних і на суми позик і на суми процентів за користування позиками. Суд відмовляє позивачу у стягненні процентів за користування позиками, тому і 3 % річних нараховує в межах строку позовної давності тільки на суми позик (157 000,00 х3:100х3=15 750 грн.; 86 000,00х3:100Х3=7 740. 15 750 грн. + 7 740 грн. = 23 490 грн.). В договорі позики від 20.12.2008 р. на суму 86 000,00 грн. міститься наступне положення: «Займодавец предоставляет заемщику займ в сумме 86000,00 (восемдесят шесть тисяч) гривен в валютном эквиваленте 17000,00 (семнадцать тисяч) долларов США». Далі за текстом договору (п.2) вказано, що «займ предоставляется до 20 декабря 2009 г. Заемщик обязуется возвратить всю сумму займа, указанную в п.1 настоящего договора в указанный срок». Відповідачка, отримавши 86 000,00 грн. в валютному еквіваленті 17 000,00 доларів США, зобов»язалася повернути позивачу таку суму (в гривнях), що дорівнюватиме 17 000,00 доларів США на момент фактичного повернення позики. Згідно з вимогам ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 16.03.2015 р. офіційний курс гривні до долара США становить 2177,0381, тобто 1 долар США дорівнював 21,770381 гривням. Станом на 16.03.2015 р. сума боргу у розмірі 17 000,00 доларів США становила 370 096,48 грн. З цієї суми рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 28.05.2014 р. було стягнуто 86 000,00 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає курсова різниця в розмірі 284 096,48 грн. (370 096,48 - 86 000,00 =284 096,48). В порядку ст. 58 ЦПК України зазначений розрахунок суд визнав належним письмовим доказом та надав йому оцінку у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, враховуючи, що будь-яких доказів на його спростування відповідач не надавав. Виходячи з наведеного, суд позов задовольняє частково і стягує з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних втрат в розмірі 82 476,00 грн., суму 3 % річних за прострочення повернення позики у розмірі 23 490,00 грн., різницю, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 284 096,48 грн., що разом становить 390 062,48 грн. Судовий збір суд стягує з відповідача на користь держави, так як [PERSON] при подачі позову судовий збір не сплачував у зв»язку зі звільненням від сплати судового збору на підставі п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial