Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 13.02.2019 надійшла вищезазначена позовна заява. В обґрунтування уточнених позовних вимог, позивач зазначила, що 27 червня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис №359. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, просила суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Також зазначила, що між нею та відповідачем відсутній спір щодо поділу майна подружжя та щодо місця проживання доньок, які після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з нею. Крім того, враховуючи відсутність зі сторони відповідача достатнього матеріального забезпечення дітей, просила суд стягнути з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1250,00 грн. щомісяця до закінчення навчання у вищому навчальному закладі; на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) але не менше прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 8 років щомісяця до досягнення повноліття. Загальна сума стягнення аліментів на дітей повинна бути не менше 3 277,00 грн. щомісяця. Позивач в судове засідання не з`явилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій заявлені уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, суду причини неявки не повідомила, про явку в судове засідання була повідомлена. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , 27 червня 1998 року, увідділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м.Дніпропетровська, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , уродженцем м.Дніпропетровська, громадянином України та [PERSON] , [INFO] , уродженкою м.Дніпропетровськ, громадянкою України, актовий запис №359. Після реєстрації шлюбу, прізвище подружжя - « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки декана Дніпровського національного університету імені О.Г.Гончара від 22.11.2019 за вих.№87-225-980, [PERSON] є студентом третього курсу денної форми навчання факультету української й іноземної філології та мистецтвознавства, гр..УТ-17-2. Вступила до ДНУ в 2017 році. Навчається на контрактній основі. Напрями підготовки - філологія (германські мова та література). Згідно з довідкою виданою директором КП «Жилсервіс-5» ДМР за №575, [PERSON] та [PERSON] проживають разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тобто, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що розірвання шлюбу за рішенням суду можливе у разі звернення одного з подружжя з такою вимогою та з зазначенням об`єктивних причин, які унеможливлюють подальше існування шлюбу. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Крім того з матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення даного рішення між сторонами відсутній спір щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дітей. Відповідно до вимог ч.8 ст.294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач не виявила бажання змінити прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежне від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ст. 200 СК України). Виходячи з того, що [PERSON] після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] залишиться проживати разом з позивачем, а [PERSON] продовжує навчання у вищому навчальному закладі у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, та враховуючи позицію відповідача яким не надано суду заперечень щодо позовних вимог позивача, заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 110- 112, 181, 182, 192 СК України,

Outcome: approved