Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

10.12.2018 позивачка звернулась до Сокальського районного суду Львівської області з даним позовом. 20.03.2019 справа була передана для розгляду до Червоноградського міського суду Львівської області. Позивачка у позовні заяві просить визначити місце проживання трьох неповнолітніх дітей разом із нею та змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів, з твердої грошової суми у розмірі 1500 грн. щомісячно, на Ѕ частину його доходів. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, шлюб з відповідачем розірвано. Рішенням суду від 22.11.2016 з нього стягуються аліменти на трьох дітей у розмірі 1500 грн. щомісячно. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальним становищем дітей не цікавиться. Коштів у розмірі 1500 грн. в місяць на забезпечення усіх потреб дітей не вистачає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Тому просить змінити такий розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на трьох дітей у розмірі Ѕ частини його доходів. Крім того вказала, що діти тривалий час проживають із нею та її батьками. Тому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей із нею за адресою [ADDRESS] . 17.12.2018 суддею Сокальського районного суду Львівської області було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 12.02.2019 справу було передано на розгляд Червоноградському міському суду Львівської області. 27.08.2019 ухвалою суду було залучено до участі у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача. 20.09.2019 підготовче судове засідання відкладалось для долучення висновку орган опіки та піклування. 03.12.2019 представник третьої особи виконавчого комітету Червоноградської міської ради Мазурак О.С. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, надала витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради. 03.12.2019 представник позивачки подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Ухвалою від 03.12.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2020. 20.03.2020 розгляд справи відкладався у зв`язку із першою неявкою відповідача. 13.07.2020 розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача. 06.11.2020 представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.50). Відповідач в судові засідання не з`явився, відзиву, заяв та клопотань не подав, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Вислухавши думку учасників, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22.11.2016, що підтверджується копією рішення (а.с.9). У сторін від шлюбу народилось є троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11,12,13). Як вбачається з копій акту про фактичне місце проживання, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.11.2018 (а.с.14,15) та довідки про склад сім`ї від 02.11.2018 (а.с.21) позивачка проживає разом із неповнолітніми дітьми та батьками по за адресою: [ADDRESS] . Копіями довідок від 05.11.2018 підтверджується, що діти сторін навчаються у Сокальській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів №5 (а.с.16,17). З характеристик дітей з місця навчання встановлено, що діти проживають з мамою, батько не цікавиться їх навчанням та вихованням (а.с.18,19,20). Позивачка зазначає, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, аліментів у розмірі 1500 грн. в місяць не достатньо для забезпечення потреб трьох дітей, їй матеріально важко самій їх утримувати. На підтвердження цього надала довідку Управління соціального захисту населення Сокальського РУСЗН №02/1/3-4112 від 02.11.2018 про те, що з грудня 2017 року по травень 2018 року вона отримувала соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с.22). Згідно із витягом з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №218 від 28.11.2019 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , з матір"ю [PERSON] є доцільним (а.с.76). В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків , а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що діти проживають з матір`ю, яка забезпечує їх матеріально, створює належні умови для їх проживання, розвитку та виховання. Відповідач не проживає з дітьми. Обставин, які б свідчили про те, що позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні та вихованні дітей, суд не встановив. Доказів протилежного відповідачем не надано. Однак старша дитина сторін - дочка [PERSON] , [INFO] , на час розгляд справи досягла чотирнадцяти років і відповідно до ч.3 ст.160 СК України місце проживання визначається нею самою. Тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров`я, суд приходить до висновку, що місце проживання дітей сторін [PERSON] та [PERSON] слід визначити із матір`ю - позивачкою по справі, що буде відповідати їх інтересам. Вирішуючи вимоги про зміну способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку про задоволення таких з наступних підстав. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22.11.2016 з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти на трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 14.06.2016 до досягнення старшою дитиною повноліття . Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України мінімальний гарантований законом розмір аліментів на трьох і більше дітей становить половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи з вимог розумності та справедливості,беручи до уваги матеріальний стан сторін, інтереси дітей,

Outcome: partial