Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд надати [PERSON] дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька - [PERSON] ; надати [PERSON] дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька - [PERSON] ; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2014 року по 25 жовтня 2016 року. Під час шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірваний 25 жовтня 2016 року. Після розірвання шлюбу (у листопаді 2016 року) відповідач виїхав із вказаного місця проживання у місті Маріуполі у невідомому напрямку. З того часу він участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її розвитком не цікавиться, не піклується про матеріальне благополуччя, аліменти не сплачує. Вона самостійно матеріально утримує дитину, належним чином піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. З 2016 року [PERSON] зареєстрована та фактично проживала до травня 2019 року разом із позивачем за адресою реєстрації її проживання: [ADDRESS] , яка належить їй на праві особистої приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновою І.М. 29 жовтня 2003 року за № 1851, зареєстрованим у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером: 3176868 (Номер запису: 10423 в книзі: 14), витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. 18 квітня 2019 року за індексним номером: 164143851. З травня 2019 року вона разом із дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частина житлового будинку належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 травня 2019 року за № 1001. У неї із дитиною гарні житлові умови, із сучасним ремонтом та обладнанням. Поруч із їх будинком знаходиться Комунальний дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок № 16 «Чайка» Маріупольської міської ради Донецької області, який дочка відвідує із вересня 2019 року. Також їй необхідно зареєструвати дочку в електронній черзі до Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 26 Маріупольської міської ради Донецької області», який дитина має відвідувати з вересня 2021 року. Маючи намір зареєструвати місце проживання дочки за її фактичним місцем проживання позивач 04 лютого 2021 року звернулася до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою № 09-13.05-0180, однак їй відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання дитини з адреси: [ADDRESS] та реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , повідомлено про те, що для цього необхідно подати, серед іншого, письмову згоду батька або відповідне рішення суду. Місце перебування [PERSON] їй невідоме, засоби зв`язку відсутні, на повідомлення у соціальних мережах останній не відповідає. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради - Бартош Н.О. - надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 травня 2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, Службу у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 червня 2021 року закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 серпня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 26 лютого 2016 року батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 399. 15 грудня 2006 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імен серії [NUMBER] , актовий запис № 93. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2016 року (справа № 263/10851/16-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до наказу від 13 листопада 2006 року № 470 [PERSON] прийнято на посаду державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори, з 13 листопад 2006 року, що також підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . 17 лютого 2021 року завідувачем державної нотаріальної контори складено характеристику відносно [PERSON] , [INFO] , у якій зазначено, що остання заміжня, має на утриманні двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , остання має високі моральні якості, спиртні напої, наркотичні речовини не вживає, не є залежною від азартних ігор, доган та дисциплінарних стягнень не має, сторониться конфліктних ситуацій, відповідальна. Згідно з довідкою від 24 січня 2018 року № 09-120-0059, виданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22 листопада 2016 року. [PERSON] відвідує КДНЗ № 16 «Чайка» з 02 вересня 2019 року по теперішній час, що підтверджується довідкою, виданою КДНЗ «Ясла-садок № 16 «Чайка». [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, наданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 25 лютого 2021 року № 12-13.07-0296. Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 23 грудня 2019 року № 512 закріпленні територіальні обслуговування за закладами дошкільного та загальної середньої освіти міста Маріуполя, зокрема, вулиця Зінцева балка відноситься до КЗ «Маріупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 26 Маріупольської міської ради Донецької області». Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновою І.М. 29 жовтня 2003 року за № 1851, зареєстрованим у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером: 3176868 (Номер запису: 10423 в книзі: 14), витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. 18 квітня 2019 року за індексним номером: 164143851. З травня 2019 року [PERSON] разом із дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частина житлового будинку належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 травня 2019 року за № 1001. 04 лютого 2021 року [PERSON] звернулась до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою № 09-13.05-0180 про зняття з реєстрації місця проживання, однак їй відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання дитини з адреси: [ADDRESS] та реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , повідомлено про те, що для цього необхідно подати, серед іншого, письмову згоду батька або відповідне рішення суду. Відповідно до довідки заступника начальника Управління - начальника ВПВР Управління забезпечення примусового виконання у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір заборгованості становить 34062,49 грн. станом на 25 травня 2020 року. Згідно з висновком Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 12 липня 2021 року № 01.1-23-166 за підписом заступника міського голови Парамонова О.Ю., враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 15 червня 2021 року, вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , а також можливим надання дозволу на зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , без годи батька. Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотив, які є підставою для відхилення цих доказів. Щодо правових підстав для вирішення заявленого спору по суті. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток - дійшов висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . При цьому визначення місця проживання дитини - [PERSON] разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з мамою, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо вимог про зняття малолітньої з реєстрації та реєстрацію за іншою адресою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 11 Законом України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно частин 1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, за приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтями 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно з п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Як вбачається з п. 3.3 Порядку, у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/дітей з реєстрації місця проживання. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно з п. 26 Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено судом, між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на зняття з реєстрації малолітньої дитини,взагалі його місцезнаходження невідоме. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. Так ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Відповідно до частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. З врахуванням того, що суд виходить з пріоритету інтересів дитини, її найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, тому таке судове рішення буде ефективним способом захисту прав дитини. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2724 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позовних вимог, такий підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved