Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним та іпотечним договорами і звернення стягнення на предмет іпотеки, покликаючись на те, що 10.08.2007р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 629/3-146, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 10000,00 Євро зі сплатою процентної ставки за кредитом в розмірі 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення 10.08.2022р. [PERSON], отримавши суму кредиту, не виконав своїх договірних зобов'язань - станом на 17.09.2013р. не повернув суму кредиту в розмірі 9008,11 Євро, відсотки за користування кредитом, які станом на 17.09.2013р. становили 2419,21 Євро. Окрім цього відповідач не сплатив пеню за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, нараховану з 17.09.2012р. по 16.09.2013р. у розмірі 4278,78 грн.; пеню за несвоєчасну сплату відсотків нараховану з 17.09.2012р. по 16.09.2013р. у розмірі 3091,20 грн. В сумі заборгованість [PERSON] станом на 17.09.2013р. становить 11427,32 Євро та 7369,98 грн., що в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ, станом на 17.09.2013р. становить 128804,59 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 10.08.2007р. мж позивачем та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 5976, згідно з яким ПАТ «Укрсоцбанк» передано в іпотеку однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 31.1кв.м., житловою площею 16.7кв.м. Відповідно до умов Іпотечного договору (п.п. 2.4.3, 4.1) за невиконання чи неналежне виконання позичальником умов договору, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки. 25.09.2013р. за вих. №№ 19.1-06/10301/1, 19.1-06/10301/2 на адресу позичальника [PERSON] та іпотекодавця [PERSON] позивачем були направлені вимоги про сплату заборгованості, на які адресати не відреагували. [INFO] відбувся перехід права власності на предмет іпотеки від померлої [PERSON] до [PERSON] у зв'язку з відкриттям спадщини, останній набув статусу іпотекодавця і несе всі обов'язки за іпотечним договором. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач проситв звернути стягнення на заставне згідно іпотечного договору майно - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій для задоволення грошових вимог ПАТ № Укрсоцбанк» в сумі 11427,32 євро та 7369,98 грн.; виселити [PERSON] з вищезгаданої квартири та стягнути з нього сплачений судовий збір. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи через оголошення в газеті «Високий замок» від 10.02.2014р. № 20 (5084, повторно в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Суд, заслухавши думку представника позивача Бачинського О.М., який не заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача, розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та ухвалив заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 2007р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір кредиту № 629/3-146, згідно з яким позивачем надано [PERSON] кредит на суму 10000,00 Євро зі сплатою процентної ставки за кредитом 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 10.08.2022р. [PERSON], отримавши суму кредиту, неналежним чином виконвував договірні зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 17.09.2013р. не повернув суму кредиту в розмірі 9008,11 Євро; відсотки за користування кредитом, які станом на 17.09.2013р. становили 2419,21 Євро. За несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту відповідачу нарахована пеня за період з 17.09.2012р. по 16.09.2013р. у розмірі 4278,78 грн.; пеня за несвоєчасну сплату відсотків нараховану за період з 17.09.2012р. по 16.09.2013р. у розмірі 3091,20 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 17.09.2013р. становить 11427,32 Євро та 7369,98 грн., що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 17.09.2013р. становить 128804,59 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору 10.08.2007р. з [PERSON] був укладений Іпотечний договір за реєстровим №5976, згідно з умовами якого вона передала в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання основного зобов'язання нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 31,1 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м. Згідно з умовами Іпотечного договору від 10.08.2007р. за реєстровим № 5976 (п.п. 2.4.3., 4.1.) за невиконання або неналежне виконання позичальником [PERSON] умов «Договору», «Кредитор» має право звернути стягнення на предмет іпотеки. 25 вересня 2013р. за вих. №№ 19.1-06/10301/1, 19.1-06/10301/2 на адресу [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги про сплату заборгованості. Однак, останні на зазначені вимоги не відреагували. [PERSON] згідно із свідоцтвом про смерть [NUMBER], померла [INFO] З відповіді приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] від 31.10.2013р. вбачається, що 07.11.2012р. [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] На підставі заяви останнього заведено спадкову справу №21/2012. Однак, [PERSON] документів для оформлення спадщини не подав, тому свідоцтво про право власності йому не видавалося. Згідно з повідомленням КП «Мрія» від 14.11.2013р. [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS], отже відсутні спадкоємці, визначені ч.3 ст.1268 ЦК України. Відтак [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON], оскільки 07.11.2012р. звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом, тобто вступив у спадкові права. Частина 5 ст.1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу прийняття спадщини. Таким чином однокімнатна квартира [ADDRESS], належить [PERSON] Згідно ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ст. 530 ЦК України. Також, згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.40 ч.1 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до умов «Договору», а саме п.4.5.: "у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесять) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню)". За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В пунктах 38, 39, 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст.39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Законом України „Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч.1 ст. 35 Закону). Враховуючи суму заборгованості та вартість майна, що передано в іпотеку, суд приходить до висновку, що принцип співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна не порушується. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що є всі підстави звернути стягнення на спірне нерухоме майно та передане в іпотеку позивачу на погашення боргу за кредитним договором № 629/3-146 від 10.08.2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною для подальшої реалізації, встановленої незалежним експертом - оцінювачем, а саме: ринкової вартості спірного нерухомого майна на момент реалізації; виселити відповідача із спірної квартири; стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved