Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У червні 2017 року позивачі звернулися до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 15 лютого 2017 року сталась ДТП. Винним у даній пригоді було визнано водія [PERSON] У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль, який належить позивачу [PERSON], вартість відновлювального ремонту становить 42 941,12 грн. Цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна». У встановленому законом порядку вони звернулися до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування та отримали 22 651,47 грн. Різниця між відновлювальним ремонтом та отриманим страховим відшкодуванням становить 20 286,65 грн., яка має бути стягнена з відповідача. Вказали, що в результаті ДТП [PERSON] отримала струс головного мозку, дисторсію ШВХ, після травматичну церікалію, артеріальну гепотонію, які спричинили тривалий розлад здоров'я, строком понад 21 день, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Перебуваючи на лікуванні [PERSON] витратила 8000 грн. на придбання ліків. Також їй та її дитині-інваліду було завдано і моральної шкоди, яка полягає у стражданнях від болю, поганому самопочутті від отриманих травм та неможливості доглядати за дитиною-інвалідом. Вона постійно відчувала страх за життя своєї дитини, яка не можу обійтись від догляду матері, яка тимчасово перебувала під доглядом свого батька. Моральну шкоду оцінює в 20 000 грн. На підставі ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1194, 1195 ЦК України просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 8000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за заподіну їй та її дитині моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 20 286,65 грн.; стягнути з [PERSON] витрати на послуги представника в розмірі 3000 грн. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала. Просила задоволити позов з врахуванням пояснень, викладених у відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Подав суду відзив на позовну заяву. Вказав, що [PERSON] не надав суду доказів того, що реальний розмір завданої шкоди становить 42 941,12 грн. та сплачене страхове відшкодування не покриває завдану матеріальну шкоду. Між поданим позивачем звітом ТОВ «АК Укравтоекспертиза» та висновками спеціаліста ПрАТ СК «Провідною» наявні протиріччя, які позивачем не спростовані. Щодо матеріальних витрат, понесених [PERSON] на лікування, вважає, що жодних доказів на підтвердження суду не надано. Безпідставним також вважає посилання позивача на завдану моральну шкоду. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник ПрАТ ««СК «Провідна» до суду не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 15 лютого 2017 року водій [PERSON] близько 15:15 год. Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівська Рубежівка, на території дачних кооперативів, електроопора №15, керуючи автомобілем «Range Rover», державний номерний знак [NUMBER], під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що рухався в зустрічному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року визнано винним за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили та не оскаржувались учасниками ДТП. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON]. З ПрАТ «СК «Провідна» був укладений договір №АЕ/5937260 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За цим договором забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Range Rover», державний номерний знак [NUMBER]. [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. З матеріалів справи встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 22 651,47 грн. Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Страхове відшкодування було здійснено на підставі акту огляду транспортного засобу №2300154726 грн., ремонтної калькуляції, складної уповноваженою особою страхової компанії. [PERSON], як власник майна зауважень, ні при огляді, ні до ремонтної калькуляції не вказав. При цьому вартість відновлюваного ремонту склала 33 139,62 грн., а з врахуванням фізичного зносу - 22 651,47 грн. Згідно звіту ТОВ «Укравтоекспертиза» №24512 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження, становить: вартість відновлювального ремонту - 42 941 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу становить 26 171,19 грн. Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого . Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У ст. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та наявного полісу страхування обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1188 Цивільного кодексу України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. При визначенні розміру збитку, суд бере до уваги звіт, складений ТОВ «Укравтоекспертиза», оскільки він складений особою, яка має відповідні кваліфікаційні свідоцтва, а наявний акт огляду страхової компанії складений фахівцем, а ремонтна калькуляція у відповідній програмі. Поданий позивачем звіт є більш повним. Разом з тим, позивач визначив завданий йому збиток як вартість відновлювального ремонту - 42 941,12 грн., але на надав суду доказів того, що автомобіль був відремонтований саме за таку суму. Суд враховує, що при визначені збитку слід враховувати і фізичний знос автомобіля - втрата КТЗ (його складових частин), яка визначається частковою чи повною втратою первинних технічних і технологічних якостей КТЗ у порівнянні з вартістю нового подібного КТЗ. У поданому звіті ТОВ «Укравтоекспертиза» вказано, що вартість матеріального збитку визначається спеціалістом як вартісне заміщення затрат, які несе власник в разі пошкодження чи розкомлектованості КТЗ з врахуванням зносу та затрати, як несе чи може понести власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ. При цьому спеціалістом не вираховувались втрата товарної вартості, оскільки строк експлуатації транспортного засобу перевищує 7 років. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що матеріальний збиток, завданий власнику «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER], становить 26 171,19 грн. За таких обставин, оскільки вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER], складає 26 171,19 грн., за договором ПрАТ «СК «Провідна» виплатила 22 651,47 грн., тому до стягнення з водія [PERSON] підлягає різниця в розмірі 3 519,72 грн. Суд критично оцінює пояснення представника позивача, що фактично матеріальний збиток, завданий [PERSON] пошкодження його транспортного засобу в розмірі 42 941,12 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження понесених позивачем фактично таких витрат. Також суд не погоджується з твердженнями представника відповідача, що в матеріалах справи два різні звіти, тому визначення шкоди є неможливим. Клопотань про призначення експертиза жодна із сторін суду не заявляла. За таких обставин, суд оцінив подані сторонами докази та розглянув справу на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ст.24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Також судом встановлено, що [PERSON] зверталась до ПрАТ СК «Провідна» щодо компенсування їй витрат, понесених на лікування в розмірі 8000 грн. Листом ПрАТ СК «Провідна» від 27 квітня 2017 року відмовила у здійсненні страхової виплати, оскільки в постанові суду не вказано, що [PERSON] є потерпілою особою. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи вбачається, що ДТП сталось за участі водіїв [PERSON] та [PERSON], а також пасажиром [PERSON] У протоколі про адміністративне правопорушення дописано внизу, що шкода завдана двом автомобілям та тілесні ушкодження отримали водій та пасажир автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] Жодних відомостей щодо завдання шкоди життю чи здоров'я [PERSON] та [PERSON] не містить постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Суд не бере до уваги пояснення представника позивача, що отримані [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки нею не подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаним обставинам. Не заявлялись суду клопотання про призначення медичної експертизи для встановлення вцілому заподіяння тілесних ушкоджень та ступеню їх тяжкості. У поясненнях, вказаних в матеріалах справи зазначено, що [PERSON] вдарилась головою в лобове скло, але з наявних фото в матеріалах справи не вбачається пошкодження лобового скла. Після перевірки [PERSON] в медичній установі, остання від госпіталізації відмовилась. З оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого №1387 Ірпінської міської лікарні вбачається, що [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 16 лютого 2017 року по 24 лютого 2017 року. Встановлений діагноз струс головного мозку. Дисторсію ШВХ, після травматичну церікалію, артеріальну гепотоню. Але медична картка не містить вид травми (виробнича, невиробнича), не вказано зовсім. Не можливо встановити з наявної медичної картки і призначене лікування. Жодних клопотань сторонами щодо призначення експертизи або заслуховування думки спеціаліста суду не заявилось, не проведена експертиза і самостійно сторонами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять підтвердження, що в даному ДТП позивачка [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які потягли тривалий розлад здоров'я та витрати на лікування склали 8000 грн. Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У матеріалах справи відсутні докази, що неправомірними діями [PERSON] заподіяння [PERSON] моральної шкоди, тому в цій частині суд відмовляє. Посилання щодо вимушеного перебування на лікування та переживання за дитину, суд вважає необґрунтованими, оскільки дитина перебувала під наглядом свого батька, а матеріали справи не містять підтвердження того, що батько не спроможний самостійно опікуватись дитиною. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову.

Outcome: partial