Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

06 листопада 2014 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] за участі третьої особи Державної міграційної служби України в особі Слов'янського міського відділу ГУ ДМС в Донецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 26.11.2011 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, після чого відповідач був зареєстрований за місцем її проживання в [ADDRESS]. 28.08.2014 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду їх шлюб було розірвано. З квітня 2014 року відповідач за вищезазначеною адресою не проживає понад шість місяців, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобов"язань по утриманню квартири не виконує, що змушує позивачку нести витрати з урахуванням фактичної реєстрації відповідача та порушує її права як власника квартири. Оскільки відповідач не проживає за зареєстрованою адресою понад встановленні строки позивач просить суд, ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Представник третьої особи Державної міграційної служби України в особі Слов'янського міського відділу ГУ ДМС в Донецькій області Міхей І.В., яка діє на підставі довіреності до судового засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, та підтверджено належними доказами, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с . 6,7) 26.11.2011 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, після чого відповідач був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад родини (а.с.8) Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 28.08.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с 5) З квітня 2014 року та по теперішній час відповідач [PERSON] за вищезазначеною адресою не проживає понад шість місяців, що підтверджується актом комісії ТОВ «Ліра ЛТД» (а.с 9), участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобов"язань по утриманню квартири не виконує, що змушує позивачку нести витрати з урахуванням фактичної реєстрації відповідача та порушує її права як власника квартири. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядженням своїм майном. Як роз'яснено у пункті 11 постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Згідно ст. 71 ЖК УРСР, реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, якщо ця особа відсутня понад встановлені строки. Реєстрація відповідача обмежує позивача у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном у повній мірі. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] понад шість місяців, вибув на інше постійне місце проживання до с. Росточки Долинського району Івано - Франківської області, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобов"язань по утриманню квартири не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вже є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial