Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 28.08.2008 року вона працює на посаді директора дошкільного навчального закладу №589. В даному навчальному закладі навчаються доньки відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з 2012 року та з 2014 року відповідно. У 2015 році крім [PERSON] приводити та забирати дітей з ДНЗ №589 дітей почала [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] Позивач зазначила, що відповідачі почали регулярно публічно поширювати інформацію про вчинення [PERSON] корупційних діянь та вимагання грошей з батьків. На думку позивача, подібні повідомлення абсолютно не відповідають дійсності та є недостовірними. Зокрема, як стверджує позивач, відповідачі протягом 2015 року шляхом особистого спілкування з іншими батьками дітей, які навчаються в ДНЗ №589, публікування інформації в мережі Інтернет, виступу на публічних заходах, в тому числі на зборах батьків ДНЗ №589, поширювали інформацію про те, що директор ДНЗ №589 [PERSON] вимагає у батьків, діти яких навчаються в ДНЗ №589, грошові кошти під різними приводами, а також, що [PERSON] є корупціонером. Позивач вказала, що 10.06.2015 року [PERSON] прийняла участь в прес-конференції "Свідомі". Під час даного виступу відповідач [PERSON] сказала наступне: "Ми вже декілька місяців займаємося активно питанням діяльності нашого директора…так би сказати, діяннями нашого директора. Але справа досі не зрушила з місця і я вам скажу зараз чому. По-перше, в чому справа. Наша директорка вважає, що цей комунальний садочок, яким вона керує, це її приватна фірма. Вона робить там все, що їй заманеться. Вимагає з батьків гроші, вступити до цього садочку коштує 2000 гривень…". Вказану інформацію позивач вважає негативною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Посилаючись на ст.ст.277,280 ЦК України, [PERSON] просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та наносить шкоду діловій репутації [PERSON] інформацію, що поширюється протягом 2015 року [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] вимагає у батьків, діти яких навчаються в ДНЗ №589, грошові кошти під різними приводами, та про те, що позивач є корупціонером; зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення на найближчих з дня набрання законної сили судовим рішенням зборах батьків ДНЗ №589 наступної інформації: "Будь-які раніше зроблені [PERSON] та [PERSON] усні повідомлення чи публікації в мережі Інтернет про вимагання [PERSON] грошових коштів з батьків дітей, які навчаються в ДНЗ №589, є недостовірними та не відповідають дійсності", "Будь-які раніше зроблені [PERSON] та [PERSON] усні повідомлення чи публікації в мережі Інтернет про вчинення [PERSON] корупційних дій чи інших кримінальних злочинів є недостовірними та не відповідають дійсності"; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 80000,00 грн. До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та наносить шкоду діловій репутації [PERSON] інформацію, що поширюється протягом 2015 року [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] вимагає у батьків, діти яких навчаються в ДНЗ №589, грошові кошти під різними приводами, та про те, що позивач є корупціонером; зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення на найближчих з дня набрання законної сили судовим рішенням зборах батьків ДНЗ №589 наступної інформації: "Будь-які раніше зроблені [PERSON] та [PERSON] усні повідомлення чи публікації в мережі Інтернет про вимагання [PERSON] грошових коштів з батьків дітей, які навчаються в ДНЗ №589, є недостовірними та не відповідають дійсності", "Будь-які раніше зроблені [PERSON] та [PERSON] усні повідомлення чи публікації в мережі Інтернет про вчинення [PERSON] корупційних дій чи інших кримінальних злочинів є недостовірними та не відповідають дійсності"; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1,00 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов своєї довірительки, просив суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] з 28.08.2008 року працює на посаді директора дошкільного навчального закладу №589. У згаданому навчальному закладі з 2012 року навчалась донька [PERSON] [PERSON], а з 2014 року навчається донька [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її спілкування з позивачем розпочалось під час особистого прийому з приводу влаштування її старшої доньки до ДНЗ №589, на якому їй було повідомлено, що для вступу до вказаного навчального закладу необхідно сплатити вступний внесок у розмірі 2000,00 грн. на рахунок благодійного фонду. Крім того, [PERSON] зазначила, що [PERSON] також повідомила їй про існування у навчальному закладі ліцейних груп, відвідування яких коштувало на той час 450,00 грн. [PERSON] пояснила. Що вона деякий період часу була керівником батьківського комітету у своїй групі, проте вона відмовилась збирати гроші з батьків, натомість цим займалась вихователька [PERSON] Як вказала, відповідач, вона щомісячно отримувала від виховательки список боржників, які не здавали гроші, та остання вимагала, щоб [PERSON] примушувала боржників здавати грошові кошти. [PERSON] наголосила на тому, що коли вона відмовилась сплачувати за ліцейну групу, а також пояснила іншим батькам, що ця плата є не обов'язковою, а в садочку існують безкоштовні гуртки, на неї та її дитину з боку адміністрації закладу та вихователів розпочався тиск, батьківські збори проводились за її відсутності та без повідомлення, молодшу дитину перевели до іншої групи. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні пояснили, що вимоги позивача є надуманими та безпідставними. Так, відповідач [PERSON] та її представник зазначили, що директор ДНЗ №589 [PERSON] організувала безпідставне отримання грошових коштів від батьків через благодійний фонд, а натомість не організувала належну роботу навчального закладу щодо додаткових занять для дітей. Крім того, на думку відповідача та її представника, інформація, наведена [PERSON] у виступі на прес-конференції "Свідомі" від 10.06.2016 року не може бути витлумачена як така, що порочить ділову репутацію [PERSON], оскільки є лише елементом публічного обговорення та громадського контролю за професійною діяльністю позивача. Також у виступі [PERSON] жодного разу не використала слова "корупція", "корупційний", "корупціонер". Окрім цього, відповідач вказала, що зв'язок між її виступом від 10.06.2016 року та погіршенням стану здоров'я позивача жодним чином не підтверджується і навряд чи взагалі може бути доведеним. За приписами ст.277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом даного правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особо, яка поширила інформацію. Ч.6 ст.277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У відповідності до роз'яснень, викладених у абз.5 і 6 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У своїх роз'ясненнях, викладених у абз.2 і 3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", Пленум Верховного Суду України зазначив, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Це право закріплено також в ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Прецедентним є, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" від 08.07.1986 року. У вказаному рішенні зазначено, що суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів, гарантована п.1 ст.10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судам слід звертати увагу на відповідність позовної заяви (заяви) вимогам статті 119 ЦПК. Така заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інофрмація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Всупереч вищевказаним положенням, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] у своєму виступі на прес-конференції "Свідомі" від 10.06.2016 року використовувала слова "корупція", "корупційний", "корупціонер", а тим більше називала позивача корупціонером. Крім того, позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем [PERSON] було порушено особисті немайнові права позивача. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачі будь-яким чином своїми висловлюваннями у мережі Інтернет чи іншим способом порочили гідність, честь та ділову репутацію позивача. Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи міститься лист начальника Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.09.2015 року №2676, у якому зазначено, що при організації навчально-виховного процесу в ДНЗ №589 допущено значне збільшення навчального навантаження на вихованців, що є грубим порушенням частини четвертої статті 23 Закону України "Про дошкільну освіту", пункту 26 Положення про дошкільний навчальний заклад, затвердженого постановою КМУ від 12.03.2003 року №305 (зі змінами), та наказу МОН України від 20.04.2015 року №446 "Про затвердження гранично допустимого навчального навантаження на дитину у дошкільних навчальних закладах різних типів та форми власності". Також було з'ясовано, що вихователь ДНЗ №589 [PERSON] була головою благодійної організації "Благодійний фонд "Світле майбутнє". За виявлені порушення вихователю ДНЗ №589 [PERSON] наказом по ДНЗ №589 було оголошено догану. Директорові ДНЗ №589 [PERSON] Департаментом освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за поданням управлінням освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації було оголошено догану (а.с.75-78). Крім того, в згаданому листі вказано, що у 2015-2016 навчальному році адміністрацією ДНЗ №589 створено наказ, яким забороняється педагогічним працівникам ДНЗ №589 брати участь як в діяльності благодійних організацій, що співпрацюють із закладом, так і у наданні батьківською громадськістю будь-якої матеріальної чи грошової благодійної допомоги, що відповідає наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17.10.2013 року №791 "Про дотримання навчальними закладами м. Києва законодавства при надходженні позабюджетних коштів". Відповідно до листа Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.08.2015 року №063-6399 було розгляуто звернення [PERSON] та інших від 23.07.2015 року щодо порушень в організації начвально-виховного процесу, додаткових освітніх послуг та використанні добровільних благодійних внесків у дошкільному навчальному закладі №589 та зазначено, що кошти за додаткову роботу з дітьми у ІІ половину дня, яка проводилась для розширення та поглиблення базових знань відповідно до Програми виховання та навчання дітей від 2-х до 7-ми років "Дитина" у вигляді матеріальної допомоги вихователям сплачувала Благодійна організація "Благодійний фонд "Світле майбутнє" (пояснення директора [PERSON] від 11.08.2015 року). До 16.06.2015 року очолювала Фонд [PERSON], вихователь дитсадка, що є порушенням пункту 1.3. наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17.10.2013 року №791 (а.с.96-97). Отже, на думку відповідачів, вихователі та директор ДНЗ №589 отримували грошові кошти без законних на те підстав. Слід також вказати, що відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Аналізуючи вказані законодавчі норми, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди без встановлення необхідних фактів та обставин, а саме наявність моральної шкоди, протиправна поведінка заподіювача, докази, на підставі яких можна зробити такі висновки, та причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями та шкодою. [PERSON] не надано доказів на підтвердження завдання їй відповідачами моральної шкоди, не надано обгрунтування розміру заявленої моральної шкоди, відповідного розрахунку чи будь-яких інших об'єктивних підстав для визначення розміру моральної шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку про неохідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 20, 201, 270, 275, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4,

Outcome: dismissed