Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

29 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми; визначити наступний спосіб участі батька у вихованні дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] : побачення п`ять разів на тиждень з понеділка по п`ятницю з 15 год. до 18 год. за місцем навчання дітей або за місцем їх проживання, перебування; можливість спілкування з дітьми без присутності матері з 18 год. п`ятниці до 15 год. неділі на території фактичного проживання батька або за межами м. Києва на території України; оздоровлення дітей в літні місяці один раз на рік; необмежене спілкування з синами [PERSON] та [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з дітьми або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні діти проводять з батьком; в день побачення батька з дітьми, батько має право забирати дітей з дому/школи особисто; зобов`язати [PERSON] за два дні до дня зустрічі батька з дітьми надати батьку точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто батька на наступний день з дня настання таких обставин. Мотивуючи вимоги тим, що 21 жовтня 2005 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2010 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, діти проживають з відповідачкою, яка чинить тиск та здійснює перешкоди у їх спілкуванні з батьком. Позивач позбавлений можливості бачитися з дітьми та приймати участь у їх вихованні, що змушує його звернутись з даним позовом до суду. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2018 року цивільну справу 755/1585/18, провадження 2/755/1910/18 було передано на розгляд в провадження судді Астахової О.О. (а.с.13). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у їх вихованні та зобов`язання вчинити дії. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу її право подати відзив на позов з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються у строк, який не може перевищувати 15 днів з дня вручення даної ухвали, а також право подати у той же строк зустрічну позовну заяву, відповідно до ст. 193 ЦПК України (а.с.22). 03 травня 2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого у задоволенні позовних вимог представник відповідача просив відмовити у повному обсязі, оскільки твердження позивача щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дітьми не відповідає дійсності та не доведено позивачем належними та допустимими доказами. (а.с 34). 03 травня 2018 року представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дітей, а саме просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] мотивував вимоги тим, що 21 жовтня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Діти перебувають на утриманні позивачки. Відповідач на утримання синів гроші надає не регулярно, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивача. (а.с. 40). У судовому засіданні, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року суд відмовив в прийнятті зустрічної позовної заяви, оскільки не вбачає доцільності її розгляду разом з первісним позовом. Сторонам роз`яснено ч.2 ст. 353 ЦПК (а.с. 62-64). 03 жовтня 2018 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач в особі представника зазначає, що позовні вимоги зазначені у первісно поданій позовній позивач [PERSON] підтримує в повному обсязі. Просить суд прийняти заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить крім вимог заявлених в позові в первісній редакції визначити місце проживання [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] за місцем його проживання [ADDRESS] . Мотивуючи тим, що син [PERSON] , [INFO] під час судового розгляду справи переїхав до місця проживання батька ураховуючи особисту прихильність до одного з батьків. А відтак, виходячи з того, що між відповідачем і позивачем не досягнуто добровільної згоди, щодо місця проживання [PERSON] з одним із батьків та участі у вихованні батька з сином [PERSON] , позивач просить суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 80-83). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2018 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог та відкладено підготовче судове засідання для надання можливості підготувати відповідачу відзив на заяву про збільшення позовних вимог. 17 грудня 2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог відповідач просила відмовити, а розгляд справи здійснювати за позовною заявою поданою у первісній редакції. Вважала, що позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій по суті йдеться про нові вимоги. Вважала, що позивачем заявлено вимоги, які перебувають поза межами спірних правовідносин у справі. Посилаючись на те, що цивільне законодавство не передбачає можливості одночасно змінити предмет та підстави позову просила відмовити позивачу у заяві про збільшення позовних вимог. (а.с. 126-129). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року прийнято відзив на заяву про збільшення позовних вимог та залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Зобов`язано позивача направити залученій третій особі позовну заяву із збільшенням позовних вимог. Направлено лист Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації з повідомленням про залучення їх в якості третьої особи та роз`яснено право надати свої пояснення щодо позову. Закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 141-142). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2018 відмовлено [PERSON] у заяві про забезпечення позову (а.с. 183). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та виходячи з доводів, якими обгрунтовується позовна заява з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позов просить задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзивах на позовну заяву та на заяву про збільшення позовних вимог. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Від третіх осіб надійшли заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Службою у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] [INFO] з батьком. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, вислухавши думку дитини [PERSON] , допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Cудом встановлено, що 21 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - син [PERSON] [INFO] , та син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується даними свідоцтв про народження виданих повторно 23.01.2018 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (а.с.9,10). Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва твід 25.02.2010 року та видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві свідоцтво про розірвання шлюбу від 19.08.2010 року серії [NUMBER] . (а.с.44,7). Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі разом не проживають, позивач проживає з сином [PERSON] , [INFO] , а відповідач проживає з сином [PERSON] , [INFO] . Дана обставина не заперечується сторонами, а тому в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування, оскільки у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі кожного із батьків у спілкуванні та вихованні дітей, а також існує спір щодо визначення місяця проживання [PERSON] із батьком. Позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] з ним, зобов`язати відповідачку не перешкоджати брати участь у виховані та вільному спілкуванні з сином [PERSON] та визначити спосіб участі батька у виховані сина [PERSON] . Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 4-6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно наданого до суду Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.03.2019 року № 108-3057 «Щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] » рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] . Так, у Висновку зазначено, що «відповідно до протоколу психоконсультаційного дослідження лікаря лікувально-діагностичного центру «Добробут» від 19.12.2018 року та 21.01.2019 року у дитини присутні страхи та хвилювання у зв`язку з тим, що він не відвідує школу, що є проблеми у спілкуванні з матір`ю, мати вчиняє на нього психологічний тиск, не довіряє їй, не бажає з нею спілкуватися, уникає цих зустрічей. Дитина бажає проживати з батьком, батьку хлопчик довіряє, вбачає в ньому опору. За згодою батьків комісія заслухала малолітнього , який повідомив, що на сьогодні не відвідує школу, тому що йому далеко їхати. Займається вдома з бабусею і батьком. Жити хоче з татом, проживає у нього майже рік. З матір`ю спілкуватися не хоче і не спілкується, бо вона його ображає. Мама наполягає на його спілкуванні з братом Женею по її телефону». Відповідно до Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, альтернативи судовому провадженню, такі як медіація, відвід (від судових механізмів) та альтернативні способи вирішення спорів, слід заохочувати кожного разу, коли вони відповідають найкращим інтересам дитини. Попереднє використання таких альтернативних способів не слід використовувати як перешкоду доступу дитини до правосуддя. Діти повинні бути належним чином поінформовані та отримувати консультації щодо можливості вдатися або до судового розгляду, або до альтернативних заходів позасудового врегулювання. Ця інформація повинна також пояснювати можливі наслідки кожного варіанта. На основі адекватної інформації, як юридичної, так й іншої, повинен бути доступний вибір для використання або судових процедур, або альтернативних процесів, якщо такі існують. Діти повинні мати можливість отримати юридичну консультацію та іншу допомогу при визначенні доречності та доцільності запропонованих альтернатив. При прийнятті рішення повинна враховуватись думка дитини. Як зазначається у тих же Керівних принципах, хоча існує певне переконання, що дітей слід максимально вберегти від участі в судовому розгляді, проте судовий процес, якщо він відповідає принципам дружнього до дітей правосуддя, не завжди тяжчий, ніж позасудовий альтернативний розгляд справи. Як і у випадку судового розгляду справи, альтернативні способи розгляду можуть також включати ризики порушення прав дітей, такі як ризик неповаги до таких основних принципів, як презумпція невинуватості, право на адвоката тощо. Тому будь-який вибір повинен враховувати стан даної системи. У Загальному коментарі № 12 Комітет Організації Об`єднаних Націй з прав дитини рекомендував наступне: "У випадку відводу, включаючи медіацію, дитина повинна мати можливість надавати вільну та добровільну згоду, а також дитині слід надати можливість отримати юридичні та інші поради та допомогу для визначення відповідності та бажаності запропонованого відводу". Рекомендація 26, однак, вимагає, щоб дітям надавались однакові гарантії у судовому та позасудовому розгляді. Таким чином, текст керівних принципів заохочує доступ до національних судів для дітей як носіїв прав відповідно до практики Суду, до якої вони мають доступ, якщо вони цього бажають. Проте такий доступ є збалансованим і узгодженим з альтернативними судовим процесам способами розгляду справ. У судовому засіданні 31 січня 2019 року за згодою [PERSON] , [INFO] судом заслухано його думку щодо визначення місця проживання. Думка заслуховувалась без присутності батьків за участю представника Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної. [PERSON] , [INFO] , суду пояснив, що з матір`ю у нього складні стосунки, вона приділяла йому та його брату мало уваги, рідко допомагала у підготовці шкільних уроків. При цьому застосовуючи заходи виховного характеру в якості покарання за отримані ним погані оцінки в школі, примушувала його до першої години ночі стояти в кутку та «ставила на гречку». Під час спільного проживання з матір`ю вона постійно здійснювала тиск, що проявлявся у забороні спілкуватися з батьком, блокувала його номер на телефоні. Наразі будь-які почуття до матері відсутні. З молодшим братом спілкується виключно по телефону матері, оскільки остання забороняє з ним бачитися. Натомість з батьком у [PERSON] склалися хороші стосунки, вони ходять у кіно, відвідують різні заходи, відпочивають, він відчуває захищеність, турботу батька та любов. Проживати хоче з батьком. Як убачається із даних висновку щодо результатів психологічного обстеження складеного ФОП [PERSON] , від 01.09.2018 року , емоційно-вольова сфера хлопчика зараз знаходиться в стані підвищеної тривоги та напруження. Ці стани знаходяться поза усвідомленням хлопчика та відображаються у вигляді соматичних проявів - веретативних дисфункціях (роботі серцево-судинної системи та системи травлення), астенії та порушеннях сну. Ці прояви можна класифікувати як порушеня невротичного типу. Для подальшого успішного зниження підвищеної тривоги, формування здорової ідентичності хлопчика, та відновлення нормативного емоційного розвитку дитині необхідне стабільне, емоційно підтримуюче середовище. Особливості прихильності [PERSON] наразі проявляються переважно в сторону його батька, [PERSON] . Стосунки з ним сприймаються хлопцем як надійні. Прихильність до матері виявляється ненадійною, має форму уникнення взаємодії. Важливо забезпечити надходження збалансованої, виваженої, впорядкованої та несуперечливої інформації щодо важливих для хлопчика тем, особливо родинних. Передбачуваність життя є запобіжником від емоційного перевантаження, до якого він схильний зважаючи на його підвищену чутливість. (а.с. 106,107, 176,178). Із протоколу психоконсультативного дослідження від 21.01.2019 року складеного ТОВ «Медичний центр «Добробут» убачається, що [PERSON] відчуває занепокоєння, смуток, страх при згадуванні матері. У дитини відчувається страх, що мати може забрати його жити до себе. Особа матері не викликає у хлопчика довіри. На момент обстеження стан дитини стабілізувався, проте страх перед матір`ю являється усвідомленим і бажання уникати зустрічей з матір`ю зберігається. При цьому дитина повністю довіряє батьку та бачить в ньому опору. (а.с.196). Допитана у судовому засіданні в якості спеціаліста як свідок психолог [PERSON] яка складала психоконсультативне дослідження від 21.01.2019 року у ТОВ «Медичний центр «Добробут» пояснила, що [INFO] року [PERSON] - батько хлопчика звернувся до неї з приводу психологічного стану сина [PERSON] . Під час спілкування з дитиною на одинці було встановлено, що хлопчик має острахи щодо матері, оскільки остання застосовувала до нього фізичне та психологічне насильство. Після розлучення дитина вирішила проживати з батьком, це його думка і він чітко її висловив. Батьку дитина довіряє та відчуває себе спокійно та захищеною поряд з ним. Спеціаліст зазначила, що налагодити спілкування дитини з матір`ю потрібно, однак через певний час. Потрібно повернути довіру до матері, певна медіація в подальшому буде доречна. Також, під час судового засідання, за згодою сторін було заслухано запис телефонної розмови [PERSON] із матір`ю [PERSON] , який суд визнає належним та допустимим доказом у справі. Із тексту розмови убачається, що мати здійснює тиск на [PERSON] , [INFO] щодо участі батька у спілкуванні із ним, дитина залякана та не бажає спілкуватися з матір`ю. Допитана в якості свідка [PERSON] - мати позивача, суду показала, що знає про складні відносини між її онуком [PERSON] та відповідачем. Онук [PERSON] школу не відвідує навчається дома, оскільки мати не дає його документи. Онука [PERSON] вона не бачить, тому що відповідачка всіляко перешкоджає цьому та ставить певні умови. Як убачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 51-60). З грудня 2018 року по день розгляду справи в суду [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком - [PERSON] у приватному будинку, [ADDRESS] . Дана обставина визнається сторонами. За даними актів обстеження умов проживання дитини від 01.02.2018 року та від 10 січня 2019 року складеного Службою у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою перевірки місця та умов проживання [PERSON] , [INFO] встановлено, що приватний будинок, [ADDRESS] є новим, в помешканні чисто, охайно, будинок облаштований всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Умови для проживання дитини створені належним чином. (а.с.45, 201-202). Відповідно до наданої характеристики Керівником органу самоорганізації Населення «Комітет м/р Жуляни» від 19.01.2018 року, [PERSON] характеризується по місцю проживання позитивно. (а.с.11,37). За даними характеристики спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 137 м. Києва, [PERSON] , [INFO] навчається у школі з 1 класу. За період навчання виявив достатній середній рівень знань. Має хороший фізичний та розумовий розвиток. Батьки хлопчика проживають окремо. Дитина проживає із матір`ю і [PERSON] братом [PERSON] , 2007 року народження. Батько спілкується з дітьми та приділяє увагу вихованню дитини. (а.с.38,39,138). Згідно довідки середньої загальноосвітньої школи № 46 м. Києва, [PERSON] , [INFO] з 03 грудня 2018 року та на даний час переведений для навчання до СЗШ № 46 у м. Києві та навчається у 6-Б класі. (а.с.173). За даними трудової книжки та трудового договору [PERSON] убачається, що вона з 01.03.2018 року працює у ТОВ «НК Буд» на посаді заступника директора комерційної діяльності. Розмір нарахованого доходу за період з березня 2018 року по жовтень 2018 року становить 33866,00 грн., що в середньому на місяць складає 4 838,00 грн, що підтверджується відповідною довідкою від 22.10.2018 року виданою ТОВ «НК Буд». Із характеристики убачається, що по місцю роботи [PERSON] характеризується позитивно. (а.с. 46-47,134,135). З матеріалів справи убачається, що сторонами надавались пояснення до Солом`янського УП ГУНП України у м. Києві, щодо обставин фактичного місця проживання [PERSON] з батьком [PERSON] (а.109-111). За даними медичної документації убачається, що позивач [PERSON] здійснює медичний супровід та лікування [PERSON] , [INFO] до ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України» та оздоровлює дитину у (112-119,168). З огляду на означене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, безсторонньому, всебічному дослідженні кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку в їх сукупності, враховуючи вік дитини та стан її здоров`я, прихильність [PERSON] до батька, висновки спеціалістів та Органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації. Виходячи з потреб у повсякденному житті та відносин [PERSON] , що склалися з матір`ю. Приймаючи до уваги, що дитина [PERSON] проживає з батьком, який має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини та стабільний психоемоційний стан, суд приходить до висновку про визначення місця проживання [PERSON] із батьком - [PERSON] , оскільки приходить до висновку, що таке рішення буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та догляд за дитиною. Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні, вільному спілкуванні з сином [PERSON] та визначенням способу участі батька у виховані дитини, суд приходить на наступного. Статтею 153 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають рівні права на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з сином [PERSON] охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Той факт, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні батька з [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та був підтверджений належними доказами, зокрема письмовими доказами, показами свідків, поясненнями учасниками справи. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не надано суду висновку, щодо встановлення порядку спілкування батька [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, Сімейним законодавством України не визначено обов`язковою умовою звернення матері, батька дитини до органів опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї малолітньої дитини[PERSON] , [INFO] , а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його сина [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивача необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні сина [PERSON] , а саме: -побачення п`ять разів на тиждень: з понеділка по п`ятницю з 15.00 год. до 17.00 год. за місцем навчання дитини або за місцем його проживання, перебування; -спілкування [PERSON] [INFO] з батьком - [PERSON] без присутності матері з 18.00 год. п`ятниці до 15.00 год. неділі на території фактичного проживання батька або за межами м. Києва на території України один раз на місяць. - оздоровлювати [PERSON] [INFO] в літні місяці один раз на рік протягом 30 днів. - необмежене спілкування батька з [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. -в день побачення батька з сином [PERSON] , [INFO] , батько має право забирати дитину з дому/школи особисто. Зобов`язати [PERSON] , проживаючу за адресою: [ADDRESS] за день до зустрічі батька з дитиною - [PERSON] , [INFO] , надати батьку точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це батька особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення місця проживання, визначення способів участі у їх вихованні та зобов`язання вчинити дії підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених судом вище. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1409,60 грн.

Outcome: partial