Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просить визнати за ним право власності на житловий будинок літера А-1 за планом, 1950 року побудови, тамбур літера а за планом, 1950 року побудови, ганок літера ган за планом загальною площею 40.5 кв. м., житловою площею 33.8 кв. м., загальною вартістю 25536,00 грн., розташованих за адресою: с. Грабовське, вулиця Старосілля, будинок номер один А Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за законом після померлого 19 червня 1988 року батька [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що він, будучи спадкоємцем, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, що діяла на час відкриття спадщини, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на означену нерухомість у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, і постановою нотаріуса було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, не має. Третя особа у справі є суміжним землекористувачем, і його інтереси при забудові не порушено. Належність спадкодавцю [PERSON] житлового будинку номер один А по вул. Старосілля у с. Грабовське підтверджується фотокопіями особових рахунків погосподарських книг, довідкою сільської ради за місцем відкриття спадщини, рішенням виконкому Грабовської сільської ради про присвоєння постійної поштової адреси нерухомому майну, технічним паспортом. Обєкт нерухомості знаходиться на земельній ділянці, яка значиться за спадкодавцем, але не приватизована. Забудови не суперечать вимогам протипожежних норм та правил; самочинне будівництво та перепланування не проводилось, вартість спадкового майна становить 25536 гривень. Викладені обставини вважає підставними для визнання за ним права власності на спадкове майно. Сторони та Третя особа в судове засідання не прибули, відповідно до поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, представник Позивача позовні вимоги підтримує з наведених у позові підстав, Відповідач та Третя особа не заперечують проти задоволення позову /ас.64, 72, 87/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158,\~169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що 19 червня 1988 року в с. Грабовське Краснопільського району Сумської області помер [PERSON], місце державної реєстрації смерті виконавчий комітет Грабовської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис № 14 від 21 червня 1988 /копія Свідоцтва про смерть серія 1-БП № 276810 від 14 грудня 2016 р./, після смерті якого відкрилась спадщина на його майно, до якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Грабовське по вулиці Старосілля будинок номер один А Краснопільського району Сумської області /копії ас. 8, 18, 21-26/. На день смерті - 19 червня 1988 року спадкодавець [PERSON] самотньо проживав за реєстрацією за адресою: с. Грабовське, вул. Старосілля, 1А Краснопільського району Сумської області /ас. 10/. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, як син померлого спадщину прийняв відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном /копія ас. 9, 17/. За повідомленням Сумського обласного державного нотаріального архіву № 435/01-23 від 20.02.2017 згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру після померлого 19 червня 1988 року [PERSON] спадкова справа не заводилася, заповіти/спадкові договори не посвідчувалися /копія ас. 76/. 16 січня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер один А по вулиці Старосілля в селі Грабовське Краснопільського району Сумської області після смерті 19 червня 1988 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу /ас. 16/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963, так як спадщина після померлого [PERSON] відкрилась до 01.01.2004. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач згідно з правилами частини другої статті 529, статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлого 19 червня 1988 року [PERSON] на все майно за законом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на житловий будинок не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу. Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно даних погосподарських книг /копії ас. 21-26/ [PERSON] значиться власником будинку по вулиці Старосілля будинок номер один А в селі Грабовське Краснопільського району, земельна ділянка за вказаною адресою не приватизована / ас.19/. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Не зробив цього і спадкодавець [PERSON], про що свідчить Довідка-характеристика фізичної особи підприємця [PERSON] від 13 грудня 2016 року № 379, за змістом якої право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого у с. Грабовське по вулиці Старосілля будинок номер один А Краснопільського району Сумської області станом на 28 грудня 2012 року не зареєстровано; рік будівництва будинку 1950, загальна площа будинку 40,5 кв. м., відсоток зносу 70% / копія ас. 15/. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку номер один А по вулиці Старосілля у с. Грабовське Краснопільського району Сумської області. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 № 112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1950 році, тобто в період забудови домоволодіння, що розташоване у с. Грабовське по вулиці Старосілля номер один А Краснопільського району Сумської області та належить [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз"яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Грабовська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має; інтереси суміжного землекористувача при забудові не порушено. За інформації компетентних органів будівлі та споруди побудовані в межах «червоних» ліній в межах земельної ділянки без порушень ДБН 360-92*; відповідають вимогам санітарних та протипожежних норм /ас. 28-30/. Згідно технічного паспорту, виготовленого 13.12.2016 Фізичною особою-підприємцем «Іваненко Микола Вікторович», житловий будинок, розташований за адресою: село Грабовське вулиця Старосілля будинок номер один А Краснопільського району Сумської області складається з житлового будинку /літер А-1 за планом/, 1950 року побудови, тамбура /літера а за планом/, 1950 року побудови, ганку /літера ган за планом/ /копії ас. 11-14/. Вартість будівель та споруд відповідно до Звіту про оцінку майна, виготовленого ТОВ «КОНСАЛТ-С», від 28 грудня 2016 року станом на 28 грудня 2016 р. становить 25536 грн. /копія ас.31-56/. Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок, розташований у с. Грабовське по вулиці Старосілля будинок номер один А Краснопільського району Сумської області було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Право, яке належало [PERSON] на час відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право в порядку спадкування перейшло після його смерті до позивача [PERSON], який прийняв спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому його право\~\~підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. З огляду на викладене, враховуючи правила частини першої статті 61 ЦПК України, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved