Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

07 квітня 2012 року близько 02 години в м.Прилуки Чернігівської області у військовому містечку 12, водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2109 номерний знак [NUMBER] порушуючи правила дорожнього руху та допустив зіткнення із автомобілем «Шевроле Авео» номерний знак [NUMBER]. Посилаючись на ті обставини, що вказаною дорожньо-транспортною пригодою позивачу було заподіяно матеріальної шкоди, яку відповідач у добровільному порядку не відшкодував та приховав факт наявності страхового полісу, [PERSON] звернувся до суду із позовом про відшкодування заподіяної шкоди, яка становить 11084 грн. 03 коп., а також просив стягнути понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що відповідач приховав факт наявності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що позбавило його можливості у визначений законом час звернутися до страхової компанії із вимогою про відшкодування заподіяної шкоди, як і не повідомив особисто страхову компанію про страховий випадок. Обіцяючи здійснити відшкодування у добровільному порядку, протягом трьох років з часу ДТП таких відшкодувань не здійснив, що змусило позивача звернутися за захистом своїх порушених прав в судовому порядку. Відповідач до суду не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що вбачається із письмового повідомлення, у зв'язку чим судом було вирішено питання про ухвалення заочного рішення по справі відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: Як було встановлено в судовому засіданні, 07 квітня 2012 року близько 02 години у в/м 12 м.Прилуки Чернігівської області [PERSON], рухаючись заднім ходом на автомобілі ВАЗ 2109 державний номерний знак [NUMBER], допустив зіткнення із автомобілем «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER], що стояв припаркований на узбіччі на проти будинку 152. Будучи причетним до ДТП, заподіявши автомобілю Шеврале механічних пошкоджень, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою від 07.04.2012 року в порушенні кримінальної справи за ознаками ст.286 КК України Прилуцьким МВ УМВС відмовлено та прийнято рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст.124 та 122-4 КУпАП. Згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2012 року, яка набрала законної сили 08 травня 2012 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., який був ним сплачений 03 травня 2012 року. Відповідно до ст.1166ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається із матеріалів справи, шкода була заподіяна внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Стаття 1187 ЦК України визначає поняття джерела підвищеної небезпеки та вказує, що таким є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка здійснює цю діяльність та інших осіб. Відповідно до цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є транспортні засоби, в тому числі і автомобілі та інші транспортні засоби. Найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є неможливість повного контролю зі сторони людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди. Відповідно до правил ст.1187 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає при наявності лише 3 підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди, б) протиправна дія заподіювача шкоди, в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою. Тобто, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Відповідно до правил ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачається, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є "особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Тобто вказується дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так за юридичною ознакою володільцем визначається тільки та особа, яка володіє певним правом щодо джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визначається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно практично його використовує, зберігає або утримує. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений від відповідальності лише у 2 випадках : якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Крім того, ст.1192 ЦК передбачає способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого та визначає розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, який визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Оскільки відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. В той же час, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2014 року №3 вказано, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Оглянуті в судовому засіданні матеріали справи про притягнення [PERSON] до адмінівідповідальності за ст.124 КУпАП (провадження №3/2517/532/12) та цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди (провадження №2/742/431/14) підтверджують ті обставини, що транспортний засіб, яким керував [PERSON] був застрахований у НАСК «Оранта» та був виданий відповідний страховий поліс зі строком дії з 06.11.2011 року по 05.10.2012 року. В той же час жодної заяви про страхове відшкодування ні потерпілим, оскільки від нього був прихований даний страховий поліс і йому не була відома та страхова компанія де відповідач застрахував свою відповідальність, ні заподіювачем шкоди, жодних повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії не направлено. Згідно квитанції та договору ( а.с.13-14 ) від 13 лютого 2014 року [PERSON] сплатив СПД [PERSON] (експерт) за експертне автоварознавче дослідження колісного транспортного засобу Шеврале Авео, реєстраційний номерний знак [NUMBER] кошти в сумі 550 грн. Відповідно висновку № 011/14 експертного авто товарознавчого дослідження автомобіля Шеврале Авео, реєстраційний номерний знак [NUMBER] ( а.с. 7-12) вартість матеріального збитку завданого власнику даного авто в результаті ДТП від 07.04.2012 року становить 11084 грн.03 коп., з яких вартість відновлювального ремонту становить 8900 грн. та втрата товарної вартості - 2184 грн.03 коп. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що стороною позивача було надано достатньо доказів на підтвердження завданої [PERSON] матеріальної шкоди, яку суд вважає за доцільне задовольнити у повному обсязі, стягнувши саме із заподіювача шкоди [PERSON]: розмір заподіяної шкоди та витрати по оплаті експертного висновку, а також витрат по сплаті судового збору , що загалом становить 11877 грн. 63 коп.. (11084 грн.03 коп. + 550 грн. +243 грн.60 коп.) Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то позивачем не надано підтверджуючих письмових доказів щодо розміру та сплати такого, а тому в цій частині вимоги до задоволення не підлягають. На підставі наведеного та ст.ст. 1166, 1187,1188 ЦК України,

Outcome: partial