Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2018 р.н., в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач є батьком дітей, однак ухиляється від обов`язку щодо їх утримання, не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги. Також позивач просить стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання як дружини до досягнення дитиною трирічного віку в частці у розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки дитина перебуває лише на її утриманні, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому не має можливості вийти на роботу, відповідач не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги, тому позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Крім того, клопотала суд витребувати докази, а саме довідку про розмір заробітної плати відповідача. Ухвалою суду від 24.07.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, 08.08.2019 судом прийнято позов та відкрито провадження у справі за вказаним позовом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено перше судове засідання. До суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, крім того, вона зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 02.12.2019 на 10-00 год. не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що наявний його підпис в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таким чином, враховуючи викладене та оскільки відповідач обізнаний про наявність вказаного позову в провадженні суду, судом вже відкладалось судове засідання за клопотанням відповідача для ознайомлення з матеріалами справи, останній ознайомився з позовними вимогами [PERSON] , крім того, він з`являвся в попереднє судове засідання, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду 02.12.2019, не повідомив про причини своєї неявки, суд вважає можливим продовжити розгляд справи за відсутності відповідача. У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . (а.с.5) 23.06.2017 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.4) Також, [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . (а.с.3) Дати зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрований у житловому приміщенні осіб від 09.07.2019 (а.с.6) Судом було витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод підйомно-транспортного устаткування», код ЄДРПОУ 19364229, що знаходиться за адресою: м.Харків, пр. Ново-Баварський, 118, довідку про доходи працівника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за 2019 рік, оскільки відповідач в добровільній формі відмовлявся надати до суду такі відомості. Згідно витребуваної інформації, наданої Генеральним директором ТОВ «Харківський завод підйомно-транспортного устаткування» [PERSON] , [PERSON] працює в ТОВ «Харківський завод підйомно-транспортного устаткування» з 20.07.2018 на посаді маляра, підрозділ кранове виробництво, його заробіток з січня 2019 року по жовтень 2019 року складає 106 947,04 грн. [PERSON] працює на посаді економіста в Товаристві з обмеженою відповідальністю «слобожанський миловар» та з 18.06.2018 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується витягом з наказу Генерального директора Пінчук Л.В. (а.с.27) Відповідно достатті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення також відображене і в ст. 180 СК України, відповідно до якого батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини, яке полягає в забезпеченні її належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем до суду не надано відзиву та заперечень на позовну заяву щодо неможливості сплати аліментів у визначеному розмірі. Вирішуючи спір, суд враховує взаємний обов`язок батьків утримувати дітей, реальні і розумні потреби дітей в матеріальному забезпеченні на рівні, необхідному для їх розвитку, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи, що позивач фактично витрачає більше сил та засобів на виховання та розвиток дітей, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має можливості вийти на роботу, а відповідач згідно закону зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повнолітнього віку, є працездатним, офіційно працевлаштований, не обтяжений аліментними зобов`язаннями, суд вважає розумним, справедливим та достатнім визначити розмір аліментів заявлений позивачем на двох дітей, а саме 1/3 частини усіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Положеннями ч.3 ст. 183 СК України передбачено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання як дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає за необхідне вказати наступне. Нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Частинами 1,2,3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, [PERSON] , є фізично здоровою людиною, будь-яких зобов`язань за виконавчими листами не має, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, доказів, які би вказували на його неможливість надавати таку матеріальну допомогу - суду не надано, натомість, матеріалами справи доведено, що [PERSON] має змогу надавати таку допомогу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини доходу відповідача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти на утримання одного із подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави по 768,40 грн. за кожну позовну вимогу, що у загальному розмірі становить 1536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved