Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

11 січня 2016 року надійшла позовна заява[PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON], посвідченого Межиріцькою сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області. 04.05.2017року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, в обґрунтування позову посилається на те, що 21 липня 2015 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Межиріцької сільської ради. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. Після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вона дізналась, що батько склав заповіт на ім'я відповідача [PERSON] з якою проживав останні роки свого життя. У заповіті зазначено, що він прочитаний уголос заповідачу, що не відповідає вимогам ст.1248 ЦК України, згідно із якими заповіт має бути вголос прочитаний самим заповідачем і підписаний ним. Оскільки оскаржуваний заповіт не був особисто прочитаний [PERSON], про що двічі зазначено в оскаржуваному заповіті, він, на думку позивача, має бути визнаний судом недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги. Відповідач та її представник [PERSON]О.у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що зміст заповіту відповідає волі померлого [PERSON], що підтверджено його власноручним підписом у заповіті. Крім того [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, оскільки ніяких дій щодо оформлення заповіту не вчиняла, а якщо дії секретаря сільської ради при посвідченні заповіту не відповідали вимогам законодавства, це не може бути підставою для позбавлення [PERSON] права на спадкування. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, проте державна реєстрація вказаного заповіту, як нікчемного, підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 21 липня 2015 року (а.с.7). 15 вересня 2015 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було заведено спадкову справу № 305/2015 до майна померлого [PERSON] (а.с.42). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 1680 від 10.09.2015 року, [PERSON] з 1978 року і до своєї смерті був зареєстрований та проживав у [INFO]. На час смерті з ним була зареєстрована та проживала співмешканка [PERSON] (а.с.44). 15 вересня 2015 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулась дочка померлого [PERSON] (а.с.8, 45). 18 лютого 2015 року секретарем виконкому Межиріцької сільської ради Павлоградського району було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 36 заповіт [PERSON], за змістом якого [PERSON] заповідає земельну ділянку, площею 3,789га( пай № 1276), яка належить йому на підставі Державного акту серії ІІІ-ДП № 100733, [PERSON] (а.с.52). 29 жовтня 2015 року [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.53). Позивач та її представник, оспорюючи зазначений заповіт, посилаються на порушення вимог законодавства при його посвідченні. Як видно з тексту заповіту, він прочитаний вголос особисто заповідачу і власноручно підписаний заповідачем у присутності секретаря Межиріцької сільської ради [PERSON] за адресою с.Межиріч Павлоградського району, вул.Молодіжна, 30. На прохання заповідача заповіт виготовлено секретарем сільської ради за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Загальні вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення визначені статтями 1247, 1248 Цивільного кодексу України. Зокрема заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Нотаріус або інша посадова, службова особа посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Розпорядженням сільського голови Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 1-р від 05 січня 2015 року вчинення нотаріальних дій на території Межиріцької сільської ради у 2015 році було покладено на секретаря виконавчого комітету [PERSON] (а.с.149). Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON], взимку 2015 року до неї звернулась [PERSON] з проханням відвідати її співмешканця [PERSON], який хоче скласти заповіт. Вона знала від мешканців села, що через хворобу [PERSON] не може ходити, тому пішла до нього додому разом зі [PERSON] [PERSON] лежав у ліжку, [PERSON] його підняла і посадила, після чого пішла шукати дощечку, на якій можна писати. [PERSON] сказав, що хоче заповідати [PERSON] свою земельну ділянку. На прохання [PERSON] вона виготовила на комп'ютері текст заповіту і запропонувала прочитати та підписати його. [PERSON] спочатку вдягнув окуляри і став читати заповіт, але на захотів дочитувати до кінця, сказавши: «Я тобі довіряю». Тому вона сама прочитала уголос текст заповіту, про що і вказала в заповіті, і запропонувала [PERSON] підписати його. Спочатку [PERSON] не хотів сам підписувати заповіт, кажучи, що він забув літери, оскільки давно не писав, що довіряє їй і нехай вона сама за нього підпишеться. Вона заявила, що так робити не можна, і запропонувала запросити двох свідків для посвідчення заповіту у їхній присутності, але [PERSON] відмовився. Він власноручно написав у тексті заповіту «мною підписано» і поставив свій підпис, хоча йому було дуже важко писати. На її думку, заповіт є дійсним, оскільки вона перед підписанням заповіту особисто спілкувалася з [PERSON], який був цілком адекватний і чітко висловив свою волю. Вона пояснила [PERSON], що він має право у будь-який час скасувати або змінити заповіт. Оскільки [PERSON] відмовився особисто прочитати текст заповіту, вона вказала в заповіті, що тільки вона прочитала заповіт уголос заповідачу. У тексті заповіту наявний підпис заповідача [PERSON] який збігається з його ж підписом у журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Межиріцької сільської ради під № 36, ( а.с.136-137), однак написаний заповідачем текст, який свідок [PERSON] розтлумачила, як "мною підписано", неможливо прочитати внаслідок нерозбірливості букв (а.с.52, зворотна сторона). В судовому засіданні встановлено, що заповідач [PERSON] у 2013році переніс ішеміческий інсульт(гостру недостатність мозкового кровообігу), страждав на алкогольну енцефалопатію з аміостатичним синдромом, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні медичними картами стаціонарного хворого № 5884/790 та № 3691( а.с.40). Відповідно до ч.2.3. ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний вголос заповідачем і підписаний ним. Якщо заповіт через свої фізичні вади не може сам прочитати заповіт , посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до ч.2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 цого кодексу присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов"язковою. Таким чином суд вважає доведеним факт наявності порушення вимог ч.2 ст.1248 та ч.2 ст. 11243 ЦК України при посвідченні оспорюваного заповіту, оскільки у тексті заповіту зазначено і підтверджено у судовому засіданні свідком [PERSON] те, що заповідач не прочитав особисто вголос текст заповіту, виготовлений на його прохання секретарем сільської ради. Свідки при посвідченні заповіту не були присутні. Як визначено ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. \~\~\~ \~ Відповідно до ч.2\~ст.215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому позовні вимоги про визнання заповіту недійсним не підлягають задоволенню. \~\~\~\~ Частинами 1 та 5 ст.216 ЦК України\~встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. \~\~\~\~ За правилами статті 236 цього Кодексу\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 передбачає, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. На підставі ч.5\~ст.216 ЦК України\~суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та скасувати його державну реєстрацію.

Outcome: dismissed