Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

09 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просив надати позивачу дозвіл на реєстрацію місця проживання її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: [ADDRESS], без згоди батька дитини [PERSON], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015року відповідач визнаний батьком дитини та з нього на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини., Дитина постійно проживає з позивачем за адресою [ADDRESS], власником вказаної квартири є позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2017року. Однак відповідач відмовляється надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини за її фактичним проживанням разом з матір"ю. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, жодних заяв не подав. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору просив врахувати інтереси дитини. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області(а.с. 8) Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки інтереси дитини [PERSON] підлягають захисту, з наступних міркувань. Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Відповідно до ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Відповідач по справі [PERSON], як вбачається із матеріалів справи, із донькою відносини не підтримує, а відтак позивач немає можливості отримати від відповідача дозвіл на реєстрацію місця проживання їх доньки за адресою мешкання позивача. З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved