Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Центрально-Міському районі м. Макіївки про відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 гривень. Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що з 1984 року він працював гонг робочим очисного забою на шахті «Каліновська - Восточна» ДП «Макіїввугілля». 07.09.1989 року під час виконання трудових обов'язків позивач отримав травму правої руки, про що складений акт. Згідно висновку МСЕК від 07.04.2002 року позивач внаслідок отриманої виробничої травми визнаний таким, що втратив працездатність на 20 відсотків. У зв'язку з втратою професійної працездатності відповідачем призначені страхові виплати. Кожний рік позивач вимушений проходити лікування з приводу отриманої травми. Біль у руці його турбує постійно, вона обмежена у русі. Враховуючи ступінь втрати працездатності просив суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 7 000 гривень. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Ціоненко С.В., що діє на підставі довіреності, подала суду заперечення відповідно до яких вказує наступне. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного суду від 25.05.2001 р. № 5 містить визначення моральної шкоди: під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяної фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні спілкування з оточуючими людьми, у настанні інших негативних наслідків. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто, моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Проте особа (фізична або юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини. Доведено, що нещасний випадок з позивачем стався з вини роботодавця, тому підстав для стягнення моральної шкоди з відділення Фонду не має. Відповідно до частини 2 статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін де деяких законодавчих актів України" пункт 3 розділу XI Прикінцевих положень Закону України України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» доповнений новим абзацем, в якому зазначено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної ( немайнової ) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року. Довідка МСЕК від 07.04.2002р. про встановлення 20% втрати стійкої втрати працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілій матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку - не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Відповідно до пунктів 4,6 статті 34 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві фінансує витрати на медичну і соціальну допомогу, придбання автомобілів, якщо потреба в них визначена МСЕК. Відповідно до висновку МСЕК Фонд може відшкодувати й інші витрати. Вважають, що при розгляді справи треба врахувати положення наказу МОЗ України від 22.11.1995 р. № 212 "Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків". Відповідно до абзацу 2 пункту 3.8 зазначеного Порядку висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди також може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи або лікарсько-консультаційної (ЛКК) або медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) про стрес, який зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва або професійного захворювання або інших наслідків, дані про депресію або інші негативні прояви в стані потерпілого. Такі висновки варто розглядати в комплексі з іншими документами і наявними даними про потерпілого. Згідно позовної заяви [PERSON] у зв'язку з нещасним випадком на виробництві у нього порушені нормальні життєві зв'язки, для відновлення яких необхідні додаткові зусилля, але які конкретно порушені життєві зв'язки позивач не наводить, немає доказів, якими ці ствердження можуть бути доведені. При розгляді позову [PERSON] просять прийняти до уваги, що позивач одержав від відповідача одноразову допомогу в розмірі 6 080грн., щомісячно та своєчасно одержує від відповідача страхові виплати, які на цей час складають 221,10грн. (з урахуванням 15% по другій травмі) за рахунок відповідача забезпечується санаторно-курортним та медикаментозним лікуванням. Щорічно станом на 1 березня відповідно до ст. 29 базового Закону відповідач здійснює перерахунок страхових виплат потерпілим на виробництві, тобто розмір виплат щорічно збільшується, позивачка є соціально захищеною людиною насамперед з боку відповідача. Позивач на сьогоднішній день не може назвати ні одну організацію (крім відповідача), яка б так турботливо ставилася до стану його здоров'я. Це також безумовно має певний позитивний вплив на душевний та фізичний стан позивачки. До того ж, позивач отримує пенсію за віком в розмірі 3 302,44грн. З урахуванням роз'яснень, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань вбачається, що ніяких доказів, які б могли підтвердити факт спричинення моральної шкоди позивачем не надано. Отже, з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної Постанови, позивач повинний надати докази про моральні переживання у зв'язку з ушкодженням здоров'я, про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення сні, спілкування з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. З огляду на вказані положення ЦПК України, відділення Фонду в Центрально-Міському районі м. Макіївки вважає, що позивачем не надано доказів, на підставі яких можливо зробити висновок про спричинення моральної шкоди. Моральну шкоду позивач с цінив у сумі 7 000 грн., не давши при цьому ніякого обґрунтування. Документи, на які посилається позивач, а саме - довідка МСЕК та акт розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-1 є документами, які підтверджують настання і встановлення в зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким образом не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва. Відповідно до копії трудової книжки, з 1984 року по 1995 рік року позивач працював на шахті «Калинівська-Східна» ДП «Макіїввугілля» горно робочим очисного забою /а.с.4-5/. 07.09.1989 року при виконання трудових обов'язків [PERSON] отримав виробничу травму правої руки в області ліктьового суглобу, про що підприємством був складений акт форми Н-1 № 49 від 07.09.1989 року /а.с.6-7/. Згідно виписки з акту огляду МСЕК № 072264 від 07.04.2002 року позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв'язку з отриманою на виробництві травмою 07.09.1989 року /а.с.8/. Як вбачається з копій виписок з історії хвороби та медичних висновків, позивач потребує постійного лікування у зв'язку з отриманими травмами на виробництві /а.с.9-20/. Таким чином, у позивача є всі підстави вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю за нормами вказаного Закону. Відповідно до вимог ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на тримання потерпілим страхових виплат у разі настанні стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати на моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Стійка втрата працездатності відповідно до висновку МСЕК у розмірі 20 % була встановлена позивачу 07.04.2002 року /а.с.8/. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача ще до набрання чинності законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік». Згідно з вимогами ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та ступінь моральних страждань [PERSON] Судом встановлено, що після отримання травм змінився звичайний образ життя, змушений постійно звертатися до лікарів та проходити курси лікування. Строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено, оскільки відповідно до п. 3 ч 1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням здоров'я позовна давність не розповсюджується. На підставі викладеного, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] - 6000 грн. і вважає, що це становить справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок ушкодження здоров'я.

Outcome: partial