Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначається, що позивачу на праві приватної власності на-лежить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, однак [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2016 року, за призначенням квартиру не використовує, участі в утриманні даної квартири в належному технічному та санітарному стані не приймає. Позивач в судове засідання не з"явилася, представником позивача [PERSON] до су-ду подано заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача та позивача. Зазначено, що на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала заяву, від-повідно до змісту якої з позовними вимогами [PERSON] згодна, просить судове засі-дання проводити у її відсутність. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи представника позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 грудня 2018 року №148005657. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , що підтверд-жується копією домової книги та довідкою про склад сім"ї від 24 травня 2019 року №1644-д. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2016 року, що підтверджується актом обстеження за місцем проживання від 20 травня 20019 року. Частиною 1 статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квар-тири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно статті 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усу-нення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150. 156 ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення статей 383. 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, буди-нок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150. 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідно-сини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у поста-нові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим примі-щенням є належним способом захисту мої порушених прав. Отже, заявлені позовні вимоги визнання осіб втративши право користування жит-ловим приміщенням обґрунтовані допустимими доказами, та відповідають вимогам вка-заного закону.

Outcome: approved