Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У серпні 2021 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 06.06.2012 у розмірі 26617,44 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Позивач зазначає, що до АТ КБ "ПриватБанк" звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 06.06.2012, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку по якій кредитний ліміт збільшено до 39000 грн. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав, у результаті чого станом на 08.07.2021 має заборгованість у сумі 26617,44 грн., з них: заборгованість за тілом кредита - 24027,03 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 2590,41 грн. Ухвалою суду від 12.08.2021 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на 10 год. 00 хв. 06 вересня 2021 року, яке було неодноразово відкладено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання, призначені на: 06.09.2021, 21.09.2021 та 30.09.2021, не з"явився. Судову повістку на 21.09.2021 отримав особисто 09.09.2021. Крім того, в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, про час і місце розгляду справи на 21.09.2021 та 30.09.2021 повідомлений належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що до ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 06.06.2012 підписав заяву б/н, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 1 статуту АТ КБ "Приватбанк" рішенням єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Банк став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк". З анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.06.2012 вбачається, що [PERSON] виявив бажання отримати банківські послуги та оформити заробітну карту. У заяві відсутні дані про отримання та ознайомлення відповідача із пам`яткою клієнта з тарифами і основними умовами обслуговування та кредитування. До позовної заяви банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у редакції, що діяла на момент підписання заяви, у яких відсутні дані про ознайомлення із вказаними документами [PERSON] під час підписання 06.06.2012 заяви про надання банківських послуг, або в інший час. Згідно розрахунків заборгованості за договором б/н від 06.06.2012, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , станом на 08.07.2021, останній має заборгованість у розмірі 26617,44 грн., з яких: заборгованість за тілом кредита - 24027,03 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 2590,41грн. З довідки АТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] вбачається, що банком відбулася зміна кредитного ліміту: 20.03.2013, 20.06.2013, 26.06.2013, 27.06.2013, 29.12.2014, 17.01.2020, 21.01.2020, 05.02.2020, 06.07.2020, 07.09.2020, 23.09.2020, 04.12.2020. У копії паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] завіреного підписом останнього 17.01.2020, який долучений до позовної заяви та довідки про надання кредитних карток зазначено, що в один і той же день, 17.01.2020 відповідач подав до банку копію паспорту та останньому видано кредитну картку з терміном дії до 06/23. Крім того, 20.03.2013 та 23.12.2016 у банку відповідач також отримував картки з терміном дії до 08/16 та 12/19 відповідно. Згідно виписки б/н станом на 12.07.2021, відповідач постійно користувався наданою йому кредитною карткою, знімав кошти, проводив розрахунок, здійснював перерахування коштів з однієї картки на іншу, поповнював картку та періодично погашав в повному обсязі виниклу заборгованість. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до роз`яснень, які викладені у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і це не є обов`язком суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме відповідачу було відкрито картковий рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, якими відповідач активно користувався. Випискою по рахунку за договором станом на 12.07.2021 підтверджено, що [PERSON] , активно використовував кредитні кошти: знімав готівку через банкомат, розраховувався карткою в магазині, аптеці, а також періодично здійснював погашення заборгованості в повному обсязі. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 08.07.2021 становить 26617,44 грн., з них: 24027,03 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2590,41 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Однак, суд не погоджується із заявленою позивачем до стягнення суми боргу виходячи з наступного. Позивачем не доведено, що при підписанні заяви про надання банківських послуг 06.06.2012 або у подальшому, сторони погодили між собою розмір відсотків, порядок їх сплати за договором, а також погашення банком відсотків несплачених позичальником за рахунок тіла кредиту, оскільки докази, які б підтверджували такі кредитні умови і з ними був ознайомлений [PERSON] , суду позивачем не надані. Із наданої банком виписки за договором №б/н, вбачається, що за період з 20.03.2013 по 01.07.2021 відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 113626,77 грн., тоді як використано лише 103585,22 грн., тобто на 10041,55 грн. повернуто більше, ніж отримано. Відтак, відповідач повернув банку як фактично отриману суму кредитних коштів за весь час, так і частину додаткових коштів в розмірі 10041,55 грн., тобто відповідачем здійснено проплати, які перевищують загальну суму отриманих коштів. Із виписки про рух коштів вбачається, що частина із сплачених коштів, позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, комісії, між тим, анкета-заява від 06.06.2012 не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. Оскільки кошти, внесені відповідачем на погашення отриманого кредиту, були безпідставно зараховані банком на погашення відсотків та комісії, тому їх необхідно врахувати як погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту. Крім того, в наданому банком розрахунку зазначені дані, які суперечать виписці за договором. Так, згідно виписки за договором, банком з 05 травня 2020 року в загальну заборгованість [PERSON] включено відсотки на суму 10436,14 грн., тоді як згідно розрахунку заборгованості за вказаний період зазначені відсотки погашені за рахунок кредиту в сумі 1461,58 грн., що викликає обґрунтовані сумніви у правильності зазначених у розрахунку даних. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. Заборгованість по кредиту повністю погашена відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду 02.10.2019 у справі № 545/2248/17, який відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права. При зазначених обставинах, у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] , необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed