Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог вказував, що сторонам по справі в рівних долях, згідно з свідоцтвом на право власності на житло від 27.05.1999, належить квартира [ADDRESS]. Розмір частки кожного з співвласників складає 1/4 ідеальна частка від загальної площі квартири. Належна позивачеві 1/4 частка у праві власності на спірну квартиру є значною, особисті відносини між позивачем та іншими співвласниками не складаються, так як вони не бажають сплачувати комунальні послуги та кварплату за житло. Відповідачі своєю поведінкою створили несумісні для спільного проживання умови через те, що не бажають нарівні з позивачем утримувати дану квартиру. Фактично між сторонами вже склався певний порядок користування квартирою, відповідно до якого позивач одноосібно займає та користується найменшою житловою кімнатою № 5 на плані технічного паспорта - площею 8,9 кв.м., а відповідачі користуються іншими житловими кімнатами. В даному випадку квартира, що підлягає поділу є трьох кімнатною, житлові кімнати не прохідні, а є ізольованими одна від одної. У квартирі є один самостійний вихід та зробити з неї декілька ізольованих жилих приміщень неможливо. Тому позивач вважає, що для того щоб він мав можливість відкрити окремий особовий рахунок суд має закріпити своїм рішенням фактично існуючий порядк користування кімнатами квартири співвласників. Виходячи з того, що співвласників є четверо, а загальна житлова площа квартири складає 39,2 кв.м., то кожному співвласнику припадає по 9,8 кв.м житлової площі. Так як кімнати житловою площою 9,8 кв.м в квартирі не існує, а існує лише житлова кімната площею 8,9 кв.м., то вважає за можливе виділення йому саме цієї кімнати у користування, що буде менше на 0,9 кв.м. від того розміру, який належить позивачеві. Такий порядок користування не порушить наявних житлових умов та відповідає умовам нормального співіснування з відповідачами. Вважає, що при такому визначенні порядку користування житлом житлові умови сторін не погіршаться, тому просить встановити порядок користування спірною квартирою. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] скерували до суду відзив на позов, в якому вказували, що заперечують проти задоволення позову, оскільки він є безпідставними і доводи позивача про те, що між сторонами у справі склався фактичний порядок користування квартирою, за якого позивач повністю одноосібно займає та користується найменшою житловою кімнатою № 5 на плані квартири площею 8,9 кв.м., а відповідачі користуються іншими житловими кімнатами, не відповідають дійсним обставинам. Ще до подання до суду позову про визначення порядку користування квартирою позивач перестав проживати у спірній квартирі. До цього кімната № 5 площею 8,9 кв.м. не перебувала у користуванні позивача. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачами порушуються його права, що стало підставою для звернення ним до суду. Посилання на ті обставини, що відносини позивача з відповідачами не складаються через розбіжності у питаннях оплати комунальних послуг як на доказ порушення прав позивача не заслуговують на увагу, оскільки не вказують на існування спору щодо порядку користування квартирою. Вважають, що запропонований позивачем порядок користування квартирою суперечить інтересам всіх інших співвласників квартири. Кожному із співвласників квартири [ADDRESS] належить по 1/4 частині у праві власності на квартиру. З технічного паспорта квартири вбачається, що вона складається з трьох житлових кімнат площею 17,6 кв.м., 12,7 кв.м. та 8,9 кв.м. Так позивач просить виділити йому у користування кімнату № 5 на плані квартири площею 8,9 кв.м. Тобто лише сам позивач матиме у користуванні ізольовану кімнату, а інші 2 кімнати площею 17,6 кв.м., 12,7 кв.м., на думку позивача, мають залишитися у спільному користуванні співвідповідачів. Будь-якого обґрунтування у чому саме полягає переважне на відміну від інших співвласників квартири право позивача на виділення йому у користування ізольованої кімнати, позовна заява не містить. Таким чином, запропонований позивачем порядок користування квартирою № 38 по вул. О.Дашковича, 64 у м. Черкаси суперечитиме інтересам та правам всіх співвласників квартири, а тому не може бути прийнятий судом. Також зазначають, що у спірній квартирі крім сторін по справі проживають без реєстрації місця проживання члени сімї [PERSON]: її чоловік [PERSON] та малолітній син [PERSON], [INFO]. Крім того у квартирі зареєстрований та проживає син позивача - [PERSON], [INFO]. Права вказаних осіб, як членів сімї власника житла також мають враховуватися при розгляді справи. Просять відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач суду пояснив, що дійсно на даний момент не проживає у спірній квартирі, оскільки в результаті тривалого конфлікту з відповідачами він не має можливості повноцінно користуватись квартирою і для того щоб повернутись і проживати в квартирі позивачеві необхідно встановити порядок користування житловим приміщенням. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник - авдокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Відповідачі суду пояснили, що порядок користування квартирою, який просить встановити позивач не відповідатиме інтересам всіх учасників справи та осіб, що проживають в спірній квартирі, оскільки у спірній квартирі крім сторін по справі проживають без реєстрації місця проживання члени сімї [PERSON]: її чоловік [PERSON] та малолітній син [PERSON], [INFO]. Крім того, у квартирі зареєстрований та проживає син позивача - [PERSON], [INFO], тому у випадку встановлення порядку користування квартирою, так як просить позивач, порушить права інших осіб, що проживають в квартирі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторонам по справі в рівних долях належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 27.05.1999, виданим органом приватизації Соснівського райвиконкому. Розмір частки кожного з співвласників складає 1/4 ідеальна частка від загальної площі квартири. З копії технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що квартира [ADDRESS], розташована на 10 поверсі 10 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 39,2 кв.м., у тому числі: 1 -а кімната № 3 на плані технічного паспорта - площею 17,6 кв.м., 2-а кімната № 4 на плані технічного паспорта - площею 12,7 кв.м., З -а кімната № 5 на плані технічного паспорта - площею 8,9 кв.м., кухня № 6 на плані технічного паспорта - площею 8,7 кв.м., коридор № 1 та № 9 на плані технічного паспорта - загальною площею 11,4 кв.м., ванної кімнати № 8 на плані технічного паспорта - площею 2,5 кв.м., вбиральня № 1 на плані технічного паспорта - площею 1,1 кв.м., вбудована шафа № 2 на плані технічного паспорта - площею 1,5 кв.м., крім того квартира обладнана лоджією та балконом. Вихід на балкон розташований в кімнаті № 3, вихід на лоджію - у кімнаті № 5 та на кухні № 6. У спірній квартирі окрім сторін по справі зареєстрований і проживає неповнолітній син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], [INFO], що не заперечується сторонами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також є дітьми [PERSON] та [PERSON] Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірваний за рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 14.02.2018. На час розгляду справи судом позивач у спірній квартирі не проживає в зв"язку з відсутністю домовленості з іншими співвласниками щодо порядку користування нею. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з ст.\~47 Конституції України, ч.\~3 ст.\~9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, згідно з ст. 391 ЦК України. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Суд вважає, що встановлення порядку користування квартирою не порушує права інших власників та осіб, що проживають у спірній квартирі, оскільки з пояснень сторін судом достеменно встановлено, що відповідачка [PERSON] користується кімнатою № 3 площею, 17.6 кв.м., відповідачка [PERSON] з чоловіком та дитиною проживають в кімнаті № 4 площею 12,7 кв.м., яку обрали на власний розсуд за погодженням з іншими членами сім"ї. Відповідач [PERSON] , хоч і має частку у праві власності, проте, в спірні квартирі не проживає протягом останніх шести років, так як одружився і мешкає разом з сім"єю в іншому помешканні, тому рішення суду про встановлення порядку користування квартирою його права ніяким чином не порушить. В кімнаті № 5 площею 8,9 кв. м проживає син позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] [PERSON], [INFO], який на момент звернення позивача до суду з позовом являвся неповнолітнім, а його проживання з позивачем - батьком в одній кімнаті відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, [PERSON] має право користуватися і кімнатою матері - відповідачки [PERSON] На думку суду, позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про визначення порядку користування квартирою. Вказаний позивачем варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників.

Outcome: approved