Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, мотивуючи свій позов тим, що з 11 листопада 2003 року він перебував у шлюбі з [PERSON], в період якого у них народилися спільні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а 24 лютого 2011 року на підставі рішення Свалявського районного суду їх шлюб був розірваний та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. Після постановлення судового рішення його колишня дружина почала створювати йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, ініціювати судові спори про позбавлення його батьківських прав та відібрання від нього дочок, які не бажають проживати разом з матір'ю та її теперішнім чоловіком - [PERSON], а на період подачі цього позову в апеляційному порядку нею оскаржує рішення Іршавського районного суду Закарпатської області у справі №301/1463/14-ц від 18 червня 2014 року про зобов'язання [PERSON], тобто його, повернути малолітніх дітей матері, оскільки вказаним рішенням було повністю відмовлено в задоволенні позову [PERSON] Водночас рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2014 року у справі №301/1947/14-ц було задоволено позовну заяву [PERSON] до нього - [PERSON] про відібрання від нього та повернення доньки [PERSON], [INFO], її матері - [PERSON], за яким суд допустив негайне виконання рішення. 04 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Іршавського РУЮ у Закарпатській області було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №44618376 по виконанню вказаного рішення суду, а 08 вересня 2014 року ним було подано апеляційну скаргу на дане рішення,оскільки вважає, що дане рішення прийнято з порушенням матеріального та процесуального права і не в інтересах його малолітньої дочки [PERSON]. На час подання цього позову до суду з ним проживає тільки старша дочка, яка категорично відмовляється повертатися до матері, про що складено акт державним виконавцем від 05 вересня 2014 року, а молодша дочка - [PERSON], [INFO], залишилася проживати разом з матір'ю в с. В.Ком?яти Виноградівського району, де навчалася у 3-му класі Великоком?ятівської ЗОШ, від учителів якої йому стало відомо, що чоловік його колишньої дружини [PERSON] забрав документи дочки та саму дочку зі школи і тепер вона проживає в с. Малозахарине Солонянського району Дніпропетровської області за місцем проживання матері його колишньої дружини - [PERSON], що суперечить рішенню органу опіки та піклування при Виноградівській РДА від 05 червня 2014 року, яке оскаржується ним в суді, місце проживання його малолітніх дітей встановлено в [ADDRESS] з їх матір'ю - [PERSON], яка в даний час виїхала до Словацької Республіки, при цьому у нього як у батька ніхто не питав згоди щодо зміни місця проживання його молодшої доньки, про що йому стало відомо від сторонніх людей 15 вересня 2014 року. Вважає, що [PERSON] та [PERSON], не маючи законних підстав, самочинно, без отримання згоди позивача як батька дитини, в супереч рішення органу опіки та піклування від 05 червня 2014 року, протиправно змінили місце проживання його доньки, фактично викрали її, про що ним було повідомлено прокурора Виноградівського району та подана заява про вчинення злочину за ч. 2 ст. 146 КК України. З посиланням на ст. ст. 162, 163 Сімейного кодексу України, на норми Закону України "Про охорону дитинства" та Конвенцію ООН про права дитини зазначив, що змушений звернутися до суду з позовом про негайне відібрання його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у відповідача, повернувши дитину за її попереднім місцем проживання. Позивач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.77,82) в судове засідання повторно не з'явився, згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.27,48) просив розглянути справу за його відсутності по наявним у справі матеріалам. Відповідач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.78, 82), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.87,88). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність як її, так і відповідача, за якою також прохали в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених в наданих до суду запереченнях проти позову(а.с.89-90), згідно яких підтвердили, що місцем проживання спільних неповнолітніх дітей сторін відповідно до рішення органу опіки та піклування при Виноградівській РДА від 05 червня 2014 року, яке на даний час в установленому законом порядку не скасоване, а тому є обов'язковим для виконання сторонами, місцем проживання його малолітніх дітей встановлено з їх матір'ю - [PERSON] в [ADDRESS], яке порушується саме позивачем [PERSON], який неодноразово намагався незаконно змінити місце проживання його доньок та самовільно змінив місце проживання доньки [PERSON], що призвело до звернення її матері [PERSON] з позовом до суду про відібрання дитини, який був судом задоволено. Донька сторін [PERSON], як внучка відповідачки, відвідала її зі згоди матері, оскільки відповідачка відповідно до ст.257, ст.258 СК України має право скористатися правами на її виховання та спілкування, але ніяк не змінювала місце проживання дитини, про що свідчить те, що станом на 26 листопада 2014 року [PERSON] проживає в селі В.Комяти Виноградівського району Закарпатської області, де навчається у третьому класі Великоком'ятівської загальноосвітньої школи. Представник третьої особи - Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, як органу опіки та піклування, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.79), в судове засідання не з'явився, надав суду висновок, згідно якого вважає, що заявлений позов є безпідставним, оскільки згідно рішення органу опіки та піклування визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір'ю, а дане рішення є обов'язковим для виконання. Позивач [PERSON] відповідно до положень ч.2 ст.19 СК України не звертався до суду з позовом про оскарження цього рішення у встановлені строки. Разом з тим, даним рішенням його зобов'язано належним чином брати участь у вихованні та утриманні доньок, яке ним належним чином не виконується, оскільки згідно довідки ВДВС Іршавського РУЮ він має заборгованість по виплаті аліментів на утримання доньок в сумі 96000 гривень. Крім того, посилались на те, що [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування з питання вирішення спору щодо його участі у вихованні малолітніх доньок, а рішення Іршавського районного суду про відібрання малолітньої [PERSON] від батька та повернення її до матері позивачем не виконано і на теперішній час малолітня [PERSON] надалі проживає з батьком, який забороняє їй спілкуватися з матір'ю та меншою сестрою. Згідно ч.2 ст.151 СК України батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, у зв'язку з чим просили відмовити в задоволенні позову (а.с.43-44). Представник третьої особи - Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, як органу опіки та піклування, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.80, 83а) в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не надав на запит суду і висновку органу опіки та піклування щодо вирішення даного спору. Третя особа - [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.81), в судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що її донька - [PERSON] з її відома відвідувала свою бабусю - [PERSON], а тому вона не змінювала її місце проживання, і з 26 листопада 2014 року дитина проживає в с. В. Ком?яти Виноградівського району Закарпатської області, де навчається у ІІІ класі Великоком?ятівської ЗОШ 1-3 ступенів. Крім цього зазначила, що припинила сімейно-шлюбні відносини з відповідачем з 2008 року і з цього часу їх спільні неповнолітні діти проживають з нею, при цьому відповідач самостійно участі у вихованні та утриманні дітей не брав, а станом на 04.07.14 року має заборгованість по аліментах в сумі 10800 гривень. 20 червня 20014 року вона відпустила старшу доньку [PERSON] до батька для спілкування з ним, але коли вона приїхала за донькою, то він ї не відпустив, залишивши проживати за своїм місцем проживання, у зв'язку з чим вона була змушена звертатися з позовом до суду про відібрання дитини, за результатами розгляду якого її позов задоволено, але рішення суду не виконано і до даного часу, оскільки цьому перешкоджає позивач, в той час як рішенням органу опіки та піклування при Виноградівській РДА від 05 червня 2014 року місцем проживання їх спільних малолітніх дітей встановлено їх матір'ю - [PERSON] Їх донька [PERSON] не змінювала місця проживання, а лише за її згодою як матері відвідала свою бабусю, яка відповідно до ст.ст.257,258 СК України має право на виховання своєї онуки та спілкування з нею (а.с.50-51). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши надані сторонами у справі письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Статтями 150, 151, 155 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, при цьому батьки мають право переважно перед іншими особами на особисте виховання дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дітей здійснюється батьками спільно, а той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, при цьому той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, при цьому рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для виконання. Судом встановлено, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2011 року, яке набрало законної сили. у справі №2-159/2011 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], які знаходились у шлюбі з11 березня 2003 року, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьками яких є колишнє подружжя та які на день постановлення судом даного рішення проживали з матір'ю [PERSON] та знаходились на її утриманні (а.с.4,5,6). Положеннями ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцять років, визначається нею самою. Якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, із ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування, при цьому під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з ти з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини Рішенням Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, як органу опіки та піклування, від 05 червня 2014 року № 01-08.10/1497, яке в установленому законом порядку на день розгляду даної цивільної справи не скасоване, було визначене місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS], а [PERSON], як батька дітей, зобов'язано належним чином брати участь у вихованні та утриманні дітей (а.с.7). В порушення даного рішення органу опіки та піклування позивач [PERSON] як батько дитини без згоди та дозволу матері дитини - [PERSON] 30 червня 2014 року забрав зі школи їх спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], після чого не повернув її матері дитини, з якою було визначено місце її проживання, у зв'язку з чим мати дитини [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про відібрання та повернення дитини, який було задоволено рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 серпня, яке набрало законної сили (а.с.11-12,52-55), оскільки за результатами розгляду апеляції [PERSON] (а.с.16-17) було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2014 року (а.с.56-57а,91-94). Дане рішення суду було допущено до негайного виконання в частині відібрання дитини та повернення до попереднього місця проживання, судом видано на виконання виконавчий лист, за яким 04.09.2014 року державним виконавцем ВДВС Іршавського РУЮ було відкрито виконавче провадження №4418376 (а.с.13), але фактично виконане не було (а.с.14-15,58). Статтею 163 Сімейного кодексу України передбачено,що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними та мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, при цьому суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і передані її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно довідки Великоком?ятівської загальноосвітньої школи від 15 вересня 2014 року № 91 [PERSON] була відрахована із списків учнів 3-А класу 09 вересня 2014 року згідно наказу № 19 на підставі довідки № 58 від 20 серпня 2014 року, виданої КЗО "Малозахаринська неповна середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області (а.с.8), а відповідно до довідки № 139 від 26 листопада 2014 року (а.с.59), виданої дирекцією Великоком?ятівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, [PERSON] знову навчається в 3-А класі даної школи з 26 листопада 2014 року. Також встановлено, що малолітня [PERSON] осінню 2014 року відвідувала свою бабусю - [PERSON] з відома своєї матері - [PERSON], що вбачається з наданих до суду письмових заперечень третьою особою [PERSON] (а.с.50-51), що не суперечить положенням ст. ст. 257, 258 СК України, згідно яких баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні, а батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Таким чином, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами не встановлено, щоб відповідач [PERSON], як баба малолітньої [PERSON], та мати малолітньої - [PERSON] змінювали місце проживання дитини, яке визначене згідно рішення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, як органу опіки та піклування від 05 червня 2014 року № 01-08.10/1497, а позивач відповідно до ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України не скористався своїм правом щодо оскарження такого рішення та в супереч вимог ст.60 ЦПК України не виконав визначений законом обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не доведено обставини, які свідчать про порушення його прав, як батька дитини, щодо здійснення ним батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], то відсутні і правові підстави для задоволення позову. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати у справі несе позивач. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed