Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] та зняття останнього з реєстрації, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником вказаного будинку, де, окрім неї, зареєстровані та проживають мати - [PERSON], сестра - [PERSON], чоловік сестри - [PERSON], а також зареєстрований батько - [PERSON], який з вересня 2007 року у вказаному будинку не проживає, не несе витрати по утриманню будинку та не оплачує комунальні послуги, місце проживання його на даний час невідоме, у зв'язку з чим вона не може оформити субсидію через ненадання ним відповідних довідок, що призводить до порушення її прав власника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема через оголошення в пресі (газета „Деснянська правда" від 05 лютого2015 року, №5 (28463)), причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Представник третьої особи - Менський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що справу можливо розглянути без участі відповідача та представника третьої особи, за наявності доказів у матеріалах справи. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21 червня 1996 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №2-1207. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] Чернігівським МБТІ (реєстрова книга № 3, реєстровий № 1677) (а.с.10-14). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 19 серпня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.6). Як вбачається із довідки №3168 від 08 грудня 2014 року Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області, у житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1991 року народження, її мати - [PERSON], 1962 року народження, батько - [PERSON], 1961 року народження, сестра - [PERSON], 1984 року народження, чоловік сестри - [PERSON], 1983 року народження (а.с.7). З актів обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 10 грудня 2014 року та від 16 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований у жилому будинку по [ADDRESS], проте фактично не проживає у вказаному будинку з вересня 2007 року, в будинку відсутні його речі, одяг (а.с. 9, 32). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивач довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації в житловому будинку по [ADDRESS] без поважних причин, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке належить позивачу. Водночас з тим, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, вимога про зняття з реєстрації є у даному випадку зайвою, оскільки зняття особи з реєстрації відбувається на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені останньою при подачі позову - 243,60 грн. (а.с.1 ).

Outcome: partial