Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому, після уточнення позовних вимог, просив поділити спільне сумісне майно подружжя: житловий будинок з погосподарськими та побутовими спорудами по вул. Шевченка, 131 в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області, визнавши право власності на ? частку за кожним. Також просив поділити інше сумісне майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер [NUMBER], мопед марки «LETS2», морозильну камеру «Indezit»; холодильник «Днепр»; пральну машинку ARISTON ARSL 100; пральну машинку «Донбас-3-0»; бойлер GALNIET; ванну LEXUS; умивальник «Тюльпан»; СВЧ піч «SAMSUNG»; кухонний куток ; два набору мякої меблі; диван-ліжко; телевізор «SAMSUNG»; тумбу під телевізор; компютер «Браво»; стіл під компютер; шафу двустворну ; меблеву стінку ; стіл письмовий; супутникове телебачення; килимове покриття; акустичну систему, музичні колонки; ноутбук «SAMSUNG»; ноутбук «ЕКСПРЕСО»; мікрофон; відеокамеру «PANASONIC». З зазначеного майна просив виділити йому у власність: мопед марки «LETS2», морозильну камеру «Indezit»; бойлер GALNIET; ванну LEXUS; набір мякої меблі; стіл під компютер; меблеву стінку; супутникове телебачення; акустичну систему, музичні колонки; ноутбук «SAMSUNG»; мікрофон; відеокамеру «PANASONIC». Свої вимоги обґрунтував тим, що зазначене майно придбавалось ним та відповідачем [PERSON] під час шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя, яке слід поділити, виходячи з принципу рівності часток. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2015року до участі у справі в якості третіх осіб залучені [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача та третьої особи позов визнав частково. Заперечував проти поділу будинку, вважаючи, що під час поділу будинку необхідно відступити від рівності часток та врахувати інтереси доньки, також зазначив, що будинок позивач та відповідач придбали після пожежі, провели ремонт та перебудову. На сьогоднішній день будинок не відповідає плану домоволодіння, долученого позивачем до позову. Також зазначав, що автомобіль є особистою власністю доньки позивача, третьої особи у справі - [PERSON], мікрохвильова піч також придбана нею особисто, пральна машинка «АРИСТОН» належить третій особі - [PERSON], ноутбуку «ЄКСПРЕСО» в сімї ніколи не було, мопед позивач забрав та укрив, заперечував проти поділу бойлеру, ванни та умивальника, оскільки це є сантехнічним обладнанням будинку. З іншого майна просив виділити у власність відповідача: мопед марки «LETS2», морозильну камеру «Indezit»; холодильник «Днепр»; пральну машинку ARISTON ARXL 85; пральну машинку «Донбас-3-0»; кухонний куток; набору мякої меблі ; телевізор «SAMSUNG»; тумбу під телевізор; компютер «Браво»; стіл під компютер; шафу двустворну; стіл письмовий; супутникове телебачення; килимове покриття; відеокамеру «PANASONIC». Крім того, просив включити до обсягу сумісного майна музичне обладнання, електричні інструменти та велосипед. Третя особа [PERSON] проти позову заперечувала, зазначивши, що автомобіль належить їй, мікрохвильову піч вона придбала за гроші, які отримувала в якості стипендії. З пояснень свідків, наданих ними в судовому засіданні, а саме: [PERSON], яка є матірю позивача, [PERSON], який є кумом сторін, [PERSON], яка є сестрою відповідача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], слідує, що за час сумісного проживання подружжя [PERSON] придбали житловий будинок в занедбаному стані, в якому в подальшому провели ремонт, позивач працював художнім керівником, мав професійну музичну апаратуру, додатково заробляв гроші, граючи на весіллях та родинних святах. Відповідачка майже не працювала, поралась по господарству та в деякий час працювала вдома, збираючи обладнання на замовлення. Також подружжям були придбані меблі та електротовари, мопед, а також відомо про придбання автомобілю, однак за яку суму та на яких умовах він придбавався, пояснити не змогли. При цьому свідок [PERSON], яка є рідною сестрою відповідача, пояснила, що вона особисто давала гроші на придбання автомобілю з умовою, що в подальшому автомобіль належатиме племінниці [PERSON]. Власником автомобіля була оформлена довіреність. Розписка чи будь-який документ про отримання грошей відсутня. Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи та розглянувши справу в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2013року, яке набрало законної сили 03.09.2013року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18 вересня 1993 року Грейгівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 14, - розірваний ( а.с. 13). Відповідно до договору купівлі-продажу, № 1994 від 21 квітня 2008 року, оформленому на товарній біржі «Нерухомість-південь», [PERSON] купив будинок за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Пересадівка, вул. Шевченка, 131 ( а.с.14). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2014 року зазначений договір купівлі продажу визнаний дійсним ( а.с. 15). Таким чином, зазначений будинок придбаний під час шлюбу та на час придбання вважається спільним сумісним майном подружжя. Однак, як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами, будинок був придбаний після пожежі та на теперішній час в ньому проведений капітальний ремонт та перепланування, добудовані додаткові приміщення. Як слідує з копії технічного паспорту, складеного 12.02.1998 року та долученого до позову позивачем, та плану будинку з фотографіями, наданими представником відповідача в судовому засіданні, відбулось перепланування будинку, внаслідок чого кухня, позначена в технічному паспорті цифрами «1-3», перебудована в житлову кімнату, житлова кімната, позначена цифрами «1-5», перебудована в коридор, а також добудовані кухня, з порушенням капітальної стіни, та ванна кімната і сарай ( а.с. 16-19, 67-73). В судовому засіданні позивач визнав, що на сьогоднішній день будинок, дійсно, перебудований та має саме таке планування, як схематично зображено на плані, наданому відповідачем. При цьому сторонами підтверджено, що будь-яких дозволів на перебудову ними не отримувалось. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Правилами ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом предбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів". Згідно з п.п. 4, 9, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» N 3038-VI від 17.02.2011, дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України Про архітектурну діяльність» N 687-XIVвід 20.05.1999р. отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоровю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Таким чином, суд приходить до висновку, що будинок № 131 по вул. Шевченка в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області на сьогоднішній день є обєктом самочинного будівництва та не підлягає поділу шляхом визнання права власності по ? частині за кожним з подружжя, як просить позивач у позові. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер ВЕ 6314ВІ, номер кузова, рами ХТА210700К0448153, є власністю [PERSON] на підставі довідки-рахунку № 297605 від 30 липня 2014 року ( а.с. 20,81, 139) та поділу як сумісне майно подружжя не підлягає. Посилання позивача на ту обставину, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та обманним шляхом оформлений на третю особу, суд не приймає до уваги, оскільки належних та допустимих доказів придбання зазначеного автомобілю позивачем або відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, суду не надано. Відповідно до встановлених обставин, суд вважає за необхідне виключити з переліку спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу, пральну машинку «ARISTON ARSL 100», оскільки в судовому засіданні доведено, що вона є власністю третьої особи [PERSON], а також мікрохвильову піч, яка, за поясненнями представника відповідача та третьої особи [PERSON], придбавалась останньою за стипендію, яку вона отримувала під час навчання (а.с. 146), в той же час позивач доказів на підтвердження того, що зазначене майно придбавалась подружжям під час шлюбу, не надав. Крім того, в судовому засіданні встановлено, та це не заперечується сторонами, що під час шлюбу ними був придбаний мопед марки «LETS 2», однак судом не встановлено наявність та місцезнаходження мопеду на сьогоднішній день, оскільки кожна із сторін стверджує, що мопед прихований та ним розпорядилась інша сторона, у звязку з чим суд позбавлений можливості визначитись, кому із сторін слід залишити транспортний засіб або компенсувати вартість його частки при поділі цього майна. Також суд позбавлений можливості розглянути питання щодо поділу Ноутбуку «ЕКСПРЕСО», наявність, вартість та режим сумісного майна якого в судовому засіданні не підтверджений, не зазначена його вартість і в позовній заяві, в той же час представник відповідача та третя особа в судовому засіданні заперечували проти придбання та наявності такого ноутбуку у сімї. Щодо поділу електроінструментів та велосипеду, на що посилалась відповідач в запереченнях до позову, то суд виходить з положень ст. 11 ЦПК України про розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, однак, з зустрічним позовом про поділ зазначеного майна відповідач не зверталась, більш того, відповідно до матеріалів, поданих представником відповідача в судовому засіданні 01.10.2015р., відповідач звернулась до суду з окремим позовом про поділ цього майна. Таким чином, поділу між сторонами підлягає наступне майно, вартість якого узгоджена сторонами в судовому засіданні та обидві сторони підтвердили наявність цього майна та придбання його під час шлюбу: морозильна камера «Indezit» вартістю 700грн.; холодильник «Днепр» вартістю 500грн.; пральна машинка «Донбас-3-0» вартістю 500грн.; бойлер GALNIET вартістю 600 грн.; ванна LEXUS вартістю 1000грн.; умивальник «Тюльпан» вартістю 800грн.; кухонний куток вартістю 300грн.; набір мякої меблі ( диван та два крісла) сірого кольору вартістю1200грн.; набір мякої меблі (диван та два крісла) чорного кольору вартістю1200 грн.; диван-ліжко вартістю 900грн.; телевізор «SAMSUNG» вартістю 800грн.; тумба під телевізор вартістю 400грн.; компютер «Браво» вартістю 3500грн.; стіл під компютер вартістю 700грн.; шафа двостворна вартістю 200грн.; меблева стінка вартістю 1000грн.; стіл письмовий вартістю 300грн.; супутникове телебачення вартістю 200грн.; килимове покриття вартістю 1500грн.; акустична система, музичні колонки вартістю 6000грн.; ноутбук «SAMSUNG» вартістю 3500грн.; мікрофон вартістю 1800грн.; відеокамера «PANASONIC» вартістю 1500грн.; а всього майна на загальну суму 29100 грн. Відповідно до ст.ст. 60,70 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд не вбачає підстав для відступлення від принципу рівності часток при поділі сумісного майна подружжя, про що зазначає відповідач, посилаючись на наявність спільної дитини [PERSON], оскільки на її утримання позивачем сплачуються аліменти ( а.с. 83, 99), крім того, як встановлено в судовому засіданні, у її власності перебуває автомобіль, наявність особливих потреб, повязаних зі станом здоровя, в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку про виділ кожному з подружжя майна на суму 14550грн. При цьому суд приймає до уваги професійну діяльність позивача, який працює музичним керівником ( а.с. 95-98) та на підставі ч.3 ст. 71 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, вважає за необхідне виділити йому музичну апаратуру, мікрофон та відеокамеру, врахувавши вартість цих речей при присудженні іншого майна другому з подружжя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про поділ сумісного майна подружжя наступним чином, виділивши позивачу [PERSON]: акустичну систему, музичні колонки, вартістю 6000грн.; ноутбук «SAMSUNG» - 3500грн.; мікрофон вартістю 1800грн.; відеокамеру «PANASONIC» вартістю 1500грн.; набір мякої меблі ( диван та два крісла) сірого кольору вартістю1200грн.; бойлер « GALNIET» вартістю 600 грн.; а всього на суму 14600грн. відповідачу [PERSON] : морозильну камеру «Indezit» вартістю 700 грн.; холодильник «Днепр» вартістю 500грн.; пральну машинку «Донбас-3-0» вартістю 500 грн.; кухонний куток вартістю 300грн.; набір мякої меблі (диван та два крісла) чорного кольору вартістю1200 грн.; диван-ліжко вартістю 900грн.; телевізор «SAMSUNG» вартістю 800грн.; тумба під телевізор вартістю 400 грн.; компютер «Браво» вартістю 3500 грн.; стіл під компютер вартістю 700 грн.; меблеву стінку вартістю 1000 грн.; шафу вартістю 200 грн.; стіл письмовий вартістю 300 грн.; супутникове телебачення вартістю 200 грн.; килимове покриття вартістю 1500 грн.; ванну LEXUS вартістю 1000 грн.; умивальник «Тюльпан» вартістю 800 грн.; а всього майна на суму 14500 грн., та стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] 50 грн. компенсації майна. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 146 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial