Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] (транспортне) страхове бюро України 09 жовтня 2017 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого відшкодування у розмірі 40427 гривень 08 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 гривень 00 копійок. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі на підставі вказаної позовної заяви та призначено попереднє судове засідання. 07 грудня 2017 року судом було ухвалено закінчити проведення попереднього судового засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача - Моторного (транспортного\~)\~страхового бюро\~України у судове засідання не з'явився,\~\~про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення по справі та розглянути справу за відсутності представника позивача. Згідно з ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності.\~Якщо таке\~клопотання заявили\~всі учасники\~справи,\~судовий розгляд\~справи здійснюється\~на підставі\~наявних у\~суду матеріалів. Відповідач [PERSON], [INFO], у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав. Частинами 6,7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка,\~а у\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~разом з\~копіями відповідних\~документів надсилається\~на офіційну\~електронну адресу\~відповідного учасника\~справи,\~у випадку\~наявності у\~нього офіційної\~електронної адреси\~або разом\~із розпискою\~рекомендованим листом\~з повідомленням\~про вручення\~у випадку,\~якщо така\~адреса відсутня,\~або через\~курєрів за\~адресою,\~зазначеною стороною\~чи іншим\~учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається: 1)\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям -\~за адресою\~місцезнаходження (місця\~проживання),\~що зазначена\~в Єдиному\~державному реєстрі\~юридичних осіб,\~фізичних осіб\~-\~підприємців та\~громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з отриманою судом відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.28) вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований з 15 вересня 1999 року за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 63, кв. 17, та саме за вказаною адресою судом направлялась судова кореспонденція разом з рекомендованим повідомленням до поштового відправлення на імя відповідача. У звязку з чим, судом встановлено, що відповідач [PERSON]повторно не зявився в судове засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до\~ч.4\~ст.\~223\~ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки відповідач повторно не зявився до судового засідання, не надавши до суду відзив на позовну заяву, без поважних причин, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши,\~вивчивши та\~проаналізувавши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що позов\~Моторного (транспортного\~)\~страхового бюро\~України підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 жовтня 2014 року, о 14 годині 30 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись в місті Одесі по вул. Базарній, перед виїздом на перехрестя, будучи неуважним, не надавши дорогу автомобілю марки «Санг Йонг», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів та отриманням водієм автомобіля марки «Санг Йонг», реєстраційний номер [NUMBER], тілесних ушкоджень, чим порушив вимоги п.п.16.11, 33.2.1, 2.3б «Правил дорожнього руху України». Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2015 року по справі №520/4758/15-п, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 26 жовтня 2014 року. Провадження по справі закрито. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 26 жовтня 2014 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Санг Йонг», реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON]. Згідно з висновком №479,14 від 18.12.2014 року, складеного СПД «[PERSON]П.», ринкова вартість транспортного засобу марки «Санг Йонг», реєстраційний номер [NUMBER], до дорожньо-транспортної пригоди становила 173943 гривні 96 копійок; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням НДС складає 57150 гривень 57 копійок; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, з урахуванням НДС складає 40427 гривень 08 копійок. [PERSON] застраховано в ПрАТ «УПСК» автомобіль марки «Санг Йонг», реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується відповідним страховим полісом (а.с.9). Франшиза встановлена у розмірі 500 гривень 00 копійок. Строк дії договору встановлено з 24 жовтня 2014 року по 25 жовтня 2015 року. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], а саме [PERSON], якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 жовтня 2014 року, не було застраховано на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди і такі дані матеріали справи не містять. Вказане також підтверджується витягом від 03.11.2014 року з централізованої бази даних МТСБУ (а.с.8). Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26 жовтня 2014 року відповідачем потерпілій особі відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано. Відповідно до п.22.1\~ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За правилами п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26 жовтня 2014 року, МТСБУ на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви [PERSON], в якій остання просила здійснити відшкодування на рахунок [PERSON] та страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, 24.12.2015 року постановлено наказ №6831, згідно якого наказано фінансовому управлінню сплатити відшкодування на рахунок [PERSON] в сумі 33689 гривень 23 копійки, 29 березня 2016 року постановлено наказ №2384, згідно якого наказано фінансовому управлінню сплатити відшкодування на рахунок [PERSON] в сумі 6737 гривень 85 копійок. 24 грудня 2015 року МТСБУ здійснило виплату [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 33689 гривень 23 копійки, що підтверджується платіжним дорученням №\~6831рв від 24 грудня 2015 року, а також 30 березня 2016 року МТСБУ здійснило виплату [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 6737 гривень 85 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №\~2384рв від 30 березня 2016 року, що в загальній сумі складає 40427 гривень 08 копійок. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. У відповідності до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом\~. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в порядку регресу у розмірі 40427 гривень 08 копійок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в мінімальному розмірі в сумі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: approved