Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить зняти арешт з автомобіля ВАЗ 2102, 1975 року випуску, шасі № ВАЗ [NUMBER], ідентифікатор ХТА [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], накладений постановою відділу ДВС Олександрійського МРУЮ від 07 травня 2015 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2015 року він придбав у [PERSON] вказаний автомобіль, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріально. На час укладення угоди інформація про наявність обтяження автомобіля у державному реєстрі була відсутня. З метою державної реєстрації автомобіля він звернувся до територіального сервісного центру № 3542, але усно йому було повідомлено, що реєстрація автомобіля неможлива, оскільки відділом ДВС на автомобіль було накладено арешт у зв»язку з несплатою попереднім власником штрафу. 12.04.2013 року [PERSON] штраф було сплачено, а виконавче провадження, згідно постанови державного виконавця від 21.10.2015 року було закінчено. В подальшому йому стало відомо, що державним виконавцем питання про зняття арешту з автомобіля не вирішувалось, оскільки у відділі ДВС також перебуває на виконанні рішення про стягнення з [PERSON] аліментів. В зв»язку з тим, що по виконанню вказаного рішення існує заборгованість, звільнити автомобіль з-під арешту неможливо до повної сплати заборгованості та досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що оскільки державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження не вирішив питання про зняття арешту з автомобіля, він порушив його права власника. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, надіслали заяви з проханням розглядати справу у їхню відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Представник відділу ДВС в судове засідання не з"явився, причини неявки не повідомив. Представник Регіонального сервісного центру в судове засідання не з"явився, направив клопотання про розгляд заяви у його відсутність. Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши надані ними докази, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.05.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Олександрійського МРУЮ , під час виконання постанови виданої 10.04.2013 року ВДАІ про накладення на [PERSON] штрафу, в межах виконавчого провадження № 45169626, винесено постанову про накладення арешту на майно [PERSON], а саме на ВАЗ 2102-[NUMBER] та заборонено здійснювати його відчудження (а.с. 9). 21.10.2015 року, у зв»язку із сплатою [PERSON] суми штрафу, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 45169626. Питання про зняття арешту з майна державним виконавцем не вирішувалось (а.с10). 23.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2102, 1975 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 3153. Покупцю -[PERSON] , нотаріально роз»яснино про необхідність у десятиденний строк , після нотаріального посвідчення договору здійснити державну реєстрацію автомобіля у органах реєстрації транспортних засобів ((п. 11 договору ) , а.с. 6). Згідно витягу Державного реєстру обтяжень майна, станом на 23.10.2015 року, інформація, щодо наявності обтяжень рухомого майна [PERSON] відсутня (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу марки ВАЗ 2102, 1975 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], являється [PERSON] (а.с. 8). Відповідно листа наданого на адвокатський запит Територіальним сервісним центром № 3542, в проведенні перереєстрації транспортного засобу марки ВАЗ 2102, 1975 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] було відмовлено, оскільки Державною виконавчою службою винесено постанову про накладення арешту на вказаний автомобіль. Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України ,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як свідчить позовна заява , як на підставу своїх вимог щодо виключення із-під арешту рухомого майна - автомобіля , позивач посилається на вимоги ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», та зазначає про набуття ним права власності на спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу та неможливості оформити таке право власності ( отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу). Разом з тим на час укладення договору купівлі-продажу автомобіль був арештований і у [PERSON] не було правових підстав для розпорядження автомобілем, що ставить під сумнів законність укладеного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає не лише оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу,а й зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). В ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Таким чином за змістом, вказані норми матеріального права передбачають , захист права власності особи в разі його оспорювання або невизнання права власності , шляхом визнання такого права власності та зняття з нього арешту. Між тим, позивач з вимогою про визнання права власності на зазначений вище транспортний засіб як підставу для виключення його із-під арешту до суду не звертався і це, у відповідності до зазначених вище норм матеріального та процесуального права, є однією із підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того слід зазначити, що відповідно до ч.1, ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Наведене свідчить про те, що законом визначено порядок зняття арешту з майна боржника, накладеного державним виконавцем у ході примусового виконання виконавчого документа у разі закінчення виконавчого провадження. Отже, у разі, якщо у постанові державного виконавця про закінчення виконавчого документа не зазначено про зняття арешту, позивач має право оскаржити її до суду з урахуванням визначеної законодавством України юрисдикції. За таких обставин суд дійшов висновку , що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, а тому позов не підлягав задоволенню ще й цих підстав. Визнання [PERSON] та [PERSON] позовних вимог не може бути прийнято судом, оскільки це суперечить вимогам закону. Судові витрати у справі, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: dismissed