Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

01.08.2017 позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за борговими розписками в розмірі 272 800, 80 грн., 3 % річних річних - 1373,00 грн., інфляційні витрати - 6773,50 грн., а всього 280947,30 грн. В позові посилається на те, що 03.09.2015 відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти у розмірі 880 доларів США, про що між сторонами була складена розписка. Датою повернення боргу є 03.09.2016. 15.02.2016 відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., про що між сторонами була складена розписка. Датою повернення боргу є 15.02.2017. Крім того, зазначає, що 15.06.2016 відповідач взяла у позивача у борг грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн., про що між сторонами була складена розписка. Сторони дійшли згоди на повернення коштів за першою вимогою позивача. Разом з тим, станом на 01.08.2017 відповідач свої зобов"язання не виконала та отримані в борг кошти не повернула, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути грошові кошти за розпискою від 03.09.2015 у розмірі 880 доларів США, які станом на 31.07.2017 складають еквівалент 22 800,80 грн., за розпискою від 15.02.2016 - у розмірі 100 000,00 грн., 3 % річних річних - 1373,00 грн., інфляційні витрати - 6773,50 грн. та за розпискою від 15.06.2016 - у розмірі 150 000,00 грн. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 01.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 02.08.2017 судом направлені запити до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві. 12.09.2017 та 14.09.2017 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 06.11.2017 в справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, останньою подано заяву до суду, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судові повістки, що направлялися на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання та невдалою спробою вручення. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 03.09.2015 позивач надала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 880 дол. США, строком до 03.09.2016, що підтверджується борговою розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.7). 15.02.2016 позивач надала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. строком до 15.02.2017, що підтверджується борговою розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.8). 15.06.2016 позивач надала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн.,строком до 15.06.2017, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.9). Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргових розписок у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останньою не виконані. За таких обставин, суд вважає, що боргові розписки від 03.09.2015, 15.02.2016 та 15.06.2016 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 880 доларів США, 100 000,00 грн. та відповідно 150 000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 880 дол. США у визначений у розписці строк від 03.09.2015, суму боргу у розмірі 100 000, 00 грн. визначений у розписці строк від 15.02.2016, суму боргу у розмірі 150 000,00 грн. у визначений у розписці строк від 15.06.2016 позивачу не повернула. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно розписки від 03.09.2015 у розмірі 880 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ України станом на 01.08.2017, тобто дату подання позову, становить еквівалент 22880,00 грн. (880 * 2600 = 22880,00) є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Також суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 100 000, 00 грн. згідно розписки від 15.02.2016 та суми боргу у розмірі 150 000,00 грн. згідно розписки від 15.06.2016. Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за борговою розпискою від 15.02.2016 на суму боргу у розмірі 100 000,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, згідно розписки від 15.02.2016 відповідач отримала кошти у борг у розмірі 100000,00 грн. та зобов'язувалася повернути позивачу вказану суму у строк до 15.02.2017, проте свої зобов"язання не виконала. Таким чином, з 16.02.2017 відповідач вважається такою, що допустила прострочення виконання взятих на себе зобов"язань. Стаття 625 ЦК встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити що є зобов'язанням і які зобов'язання є грошовими. Частина перша статті 509 ЦК визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов'язальними, а зобов'язання - грошовим. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом відповідач допустила прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем за борговою розпискою від 15.02.2016, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 16.02.2017 по 01.08.2017, в порядку ст. 625 ЦК України, яка за розрахунком позивача складає 1373,00 грн. Разом з тим, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума 3% річних за період з якого виникло прострочення платежу з 16.02.2017 по 01.08.2017 має становити 1372,60 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1372,60 грн. (100000,00 грн.: 100% * 3% : 365 днів * 167 днів прострочення = 1372,60 грн.) . Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з 16.02.2017 по 01.08.2017, які за розрахунком позивача складають 6773,50 грн. Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума індексу інфляції за період з 16.02.2017 по 01.08.2017 має становити 5927,77 грн. Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати за період з 16.02.2017 по 01.08.2017 в розмірі 5927,77 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за борговою розпискою від 03.09.2015 у розмірі 22800,80 грн., за борговою розпискою від 15.02.2016 у розмірі 107 300,37 грн., які складаються з суми боргу у розмірі 100 000,00 грн., 3 % річних у розмірі 1372,60 грн. та інфляційних витрат у розмірі 5927,77 грн., а також за борговою розпискою від 15.06.2016 у розмірі 150 000,00 грн. З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 051794 від 25.02.2003. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2801,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial