Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], комунального підприємства «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 29 жовтня 2015 року на шпальтах газети «Володимирецький вісник» розміщено статтю «Від чийого імені пасквіль?», у якій про нього поширено недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, зокрема, щодо «підняття ним руки» на ветерана автошколи [PERSON] та притягнення його до кримінальної відповідальності за розбійний напад на іншого працівника [PERSON]. Дана стаття надрукована від імені працівників та ветеранів автошколи відповідачів. Поширенням недостовірної інформації позивачу завдано моральної шкоди. З підстав, передбачених ст.ст.277, 299, 1167 ЦК України позивач просив визнати поширену про нього інформацію щодо підняття руки на ветерана автошколи [PERSON] та притягнення його до кримінальної відповідальності за розбійний напад на [PERSON] недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та шкодить діловій репутації, зобовязати КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області спростувати поширену про нього неправдиву інформацію шляхом опублікування у газеті спростування та зобов"язання принести публічні вибачення, а також стягнути з відповідачів солідарно 10000,00 грн. моральної шкоди, завданої йому поширенням про нього недостовірної інформації. Під час розгляду справи позивач [PERSON] подав заяву про заміну відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яку обґрунтовував тим, що, як йому стало відомо під час розгляду справи, саме ці особи, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були її авторами. Ухвалою суду від 02.03.16 р. заяву позивача задоволено та замінено окремих відповідачів на належних. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та уточнив, що вимогу про спростування недостовірної інформації він заявляє до КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області, а моральну шкоду бажає стягнути солідарно з відповідачів фізичних осіб. Позивач пояснив, що він працює на посаді інструктора Володимирецької автошколи. Протягом 2015 року у нього періодично виникали конфлікти з керівництвом закладу звязку з його принциповою позицією щодо недопущення розкрадань майна автошколи її працівниками. У липні 2015 року між ним та працівником [PERSON] виник конфлікт, під час якого він не втримався та вдарив його по обличчю. [PERSON] звернувся до органів міліції, після чого відносно [PERSON] було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України по факту нанесення ним [PERSON] легких тілесних ушкоджень. На момент опублікування статті, як пояснив позивач, вироку у даній справі щодо нього постановлено ще не було, вироком суду від 09.12.15 р., який на даний час набрав законної сили, його визнано винним у заподіянні легких тілесних ушкоджень [PERSON] та призначено покарання. Проте розбійного нападу на [PERSON] він ніколи не вчиняв. Крім того, [PERSON] пояснив, що фразу у статті про те, що він «підняв руку на ветерана автошколи [PERSON]М.» він сприймає як твердження про побиття ним цієї особи, якого він ніколи не вчиняв. Він постійно працює з людьми, дає уроки водіння учням автошколи, випуск газети «Володимирецький вісник» 29 жовтня 2015 року має наклад 6500 екземплярів та розповсюджується у Володимирецькому районі, де проживають його учні та колишні учні, у звязку з чим поширена через газету неправдива інформація про нього дійшла до широкого кола осіб, чим завдано шкоду його честі, гідності та діловій репутації. З цих підстав позивач [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] до суду не зявилась, була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. З урахуванням думки позивача суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у її відсутності. Представник відповідача комунального підприємства «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав в повному обсязі та подав суду письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що 26.10.15 р. до редакції газети «Володимирецький вісник» звернулась головний бухгалтер Володимирецької автошколи [PERSON] з проханням розглянути та опублікувати колективне звернення ветеранів автошколи ТСОУ. Дане звернення було розглянуте відповідно до вимог ст.ст.7, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян». Редакція в усній формі звернулась до керівника автошколи з проханням надати підтвердження існування внутрішнього конфлікту між працівниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також щодо наявного кримінального провадження стосовно [PERSON] через бійку з [PERSON] Дані факти керівництвом автошколи було підтверджено з долученням копій заяв [PERSON] про побиття [PERSON] Формулювання у статті «Від чийого імені пасквіль?» речення «а за розбійний напад на іншого працівника [PERSON] \[PERSON]С.\ навіть притягується до кримінальної відповідальності», на думку відповідача, не є фактичним твердженням, а лише констатацією стану справ у даній конфліктній ситуації на час виходу статті. Вину [PERSON] у нападі на [PERSON] доведено вироком суду. Вказана позивачем газетна публікація не є редакційним першоджерелом, опублікована в рамках ведення публічної дискусії, містить певні уточнення по суті викладених [PERSON] у попередній статті фактів і не є втручанням у його особисте життя. [PERSON] до редакції КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області щодо спростування неправдивої інформації в порядку ст.277 ЦК України, ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» не звертався. Позовні вимоги відповідач вважає недостатньо обґрунтованими і неналежними відносно редакції. З підстав, викладених у запереченнях, представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви [PERSON] не визнали та подали суду письмові заперечення порти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що факт побиття [PERSON] [PERSON] є достовірним фактом, який доводиться поданими [PERSON] на імя директора автошколи відповідними заявами з метою вжиття до [PERSON] заходів щодо припинення подібного на майбутнє. Що стосується вжитого у статті висловлювання про розбійний напад на [PERSON], зі сторони авторів статті мало місце оціночне судження про подію, повязану із застосуванням [PERSON] насильства до працівника автошколи [PERSON] Цей факт підтверджується вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.12.15 р., яким [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.1 ст.125 КК України. В умовах відсутності у відповідачів повної інформації про подію, а також відсутності у них правових знань, їх твердження про розбійний напад на [PERSON] носили оціночний характер. [PERSON] за місцем роботи характеризується негативно, приводом для опублікування статті «Від чийого імені пасквіль?» стало опублікування у попередньому номері цієї ж газети [PERSON] статті «Куди зникла полуторка з пєдесталу?», у якій позивачем також було поширено неправдиву інформацію. З підстав, викладених у запереченнях, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях інших відповідачів, та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне. Судом достовірно встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що у випуску друкованого засобу масової інформації - газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області від 29 жовтня 2015 року у рубриці «Публікація - резонанс» розміщено статтю «Від чийого імені пасквіль?». У статті йдеться про звернення до редакції засобу масової інформації ветеранів ТСОУ та ДТСААФ, працюючих у Володимирецькій автошколі з приводу статті [PERSON] у попередньому випуску газети. Стаття «Від чийого імені пасквіль?» містить інформацію наступного змісту: «І нам дуже прикро, що в нашому колективі є людина, яка підняла руку на ветерана автошколи [PERSON], а за розбійний напад на іншого працівника [PERSON] навіть притягується до кримінальної відповідальності.» У статті міститься посилання на джерело інформації ветеранів та працівників автошколи ТСОУ, всього 18 осіб. Як розяснив Верховний Суд України у п.15 постанови Пленуму № 1 від 27.02.09 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. Оскільки судом встановлено, що газета «Володимирецький вісник» є друкованим засобом масової інформації Володимирецької районної ради Рівненської області, розповсюджується в смт.Володимирець та Володимирецькому районі Рівненської області, а випуск газети від 29 жовтня 2015 року був надрукований та випущений, суд прийшов до висновку, що вищезазначені відомості про [PERSON] були поширені. Як розяснив пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № 1 від 27.02.09 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. З пояснень представника відповідача [PERSON], письмових заперечень КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області та наданого суду письмового звернення до редакції (вхідний № 16 від 26.10.15 р.) судом встановлено, що вказану інформацію редакції друкованого засобу масової інформації надано фізичними особами ветеранами та працівниками автошколи ТСОУ [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що редакцією газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області 29 жовтня 2015 року шляхом опублікування у випуску газети статті «Від чийого імені пасквіль?» про позивача [PERSON] поширено інформацію про те, що [PERSON] є людиною, яка підняла руку на ветерана автошколи [PERSON] та притягується до кримінальної відповідальності за розбійний напад на [PERSON] З пояснень відповідачів судом встановлено, що вислів про підняття [PERSON] руки на [PERSON] не носить характеру оціночного судження, оскільки відповідачі суду пояснили, що у статті мали на увазі, що [PERSON] 06 липня 2015 року наніс [PERSON] тілесні ушкодження. Не є оціночним судженням і інформація про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за розбійний напад на [PERSON] З огляду на характер та зміст оголошених відомостей, а також наполягання відповідачів на відповідності їх фактичним обставинам, суд прийшов до висновку, що оголошені у статті «Від чийого імені пасквіль?» відомості, які є предметом судового розгляду, являються фактичними твердженнями. Зміст поширених про [PERSON] відомостей вказує на те, що поширена про нього інформація у вищезазначених фрагментах газетної статті є негативною, оскільки вказує на вчинення ним правопорушень, щонайменше одне з яких носить кримінальний характер, що посягають на передбачені ст.27 Конституції України права особи на життя та здоровя. Допитаний як свідок відповідач [PERSON] суду показав, що 07 липня 2015 року [PERSON] на території Володимирецької автошколи наніс йому тілесні ушкодження, у звязку з чим засуджений вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.12.15 р. Свідок [PERSON] суду показав, що він працює на посаді директора Володимирецької автошколи. Він підтвердив, що у жовтні 2015 року до нього звернулось КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області з проханням надати підтвердження фактів, викладених у колективному зверненні працівників автошколи, яке надійшло до редакції, з проханням опублікувати його. Він повідомив редакцію про те, що між колективом автошколи та [PERSON] дійсно виник конфлікт, а також що до нього надходили заяви [PERSON] та [PERSON] про побиття [PERSON], при цьому на прохання редакції свідок надав копії відповідних звернень. Судом встановлено, що вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 28 березня 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та засуджено до покарання у вигляді штрафу в сумі 510,00грн., крім того, з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] стягнуто 1890,44грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. [PERSON] визнано винним у тому що 07.07.15 р. приблизно об 11-20 год. на території Володимирецької автошколи по вул.Горького, 1 в смт.Володимирець Рівненської області він умисно наніс один удар правою ногою в область спини та приблизно два удари ногами в область тулуба та передпліччя правої руки потерпілого [PERSON], чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді обширного садна правого передпліччя, синця лівого передпліччя, трьох синців задньої поверхні тулуба справа, які відноситься до розряду легких тілесних ушкоджень. Будь-яких доказів вчинення [PERSON] розбійного нападу на [PERSON], тобто, як передбачено ст.187 КК України, нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, та притягнення його у звязку з цим до кримінальної відповідальності, суду не надано. Учасниками процесу не оспорюється що в провадженні органів поліції не перебувало заяв чи повідомлень про вчинення [PERSON] розбійного нападу на [PERSON] Доведений обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, факт нанесення [PERSON] [PERSON] легких тілесних ушкоджень, не свідчить про вчинення позивачем розбійного нападу на відповідача. З пояснень [PERSON], наданих в судовому засіданні, а також копій його заяв від 07.07.15 р. та 05.08.15 р., адресованих директору Володимирецької автошколи, вбачається, що 06.07.15 р. о 17 год. 15 хв. [PERSON] наніс йому тілесні ушкодження. З приводу нанесених йому тілесних ушкоджень, як пояснив [PERSON], до правоохоронних органів він не звертався. При цьому факт нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень, позивачем [PERSON] оспорюється. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Як розяснив пленум Верховного Суду України у п.14 постанови № 1 від 27.02.09 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Жодного доказу достовірності інформації про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за розбійний напад на [PERSON] суду не надано. З урахуванням положень ст.62 Конституції України, а також враховуючи, що доказів існування вироку суду чи постанови у справі про адміністративне правопорушення, якими було би встановлено факт побиття [PERSON] [PERSON], суд вважає такий факт недоведеним. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що достовірність негативної інформації, поширеної відповідачами про [PERSON] у статті «Від чийого імені пасквіль?» газети «Володимирецький вісник» випуску від 29 жовтня 2015 року, в частині притягнення його до кримінальної відповідальності за розбійний напад на [PERSON] та побиття ним [PERSON], в суді не доведена, а тому дану інформацію суд визнає недостовірною. Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Суд прийшов до висновку, що поширенням вищезазначеної недостовірної інформації про [PERSON], порушено права позивача на повагу до його гідності та честі, а також на недоторканність його ділової репутації, оскільки дана інформація впливає на соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, а також оцінку його професійної діяльності як учасника суспільних відносин, посягає на позитивну зовнішню оцінку [PERSON] з боку суспільства, на обєктивну оцінку його діянь по дотриманню морально-етичних та правових норм. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання інформації, поширеної у статті «Від чийого імені пасквіль?» газети «Володимирецький вісник» випуску від 29 жовтня 2015 року, у частині твердження про побиття ним [PERSON] та притягнення до кримінальної відповідальності за розбійний напад на [PERSON], недостовірною та такою, що порушує право [PERSON] на повагу до його гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації. Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Оскільки суд прийшов до висновку про недостовірність поширеної про [PERSON] негативної інфорамції, суд вбачає правові підстави для зобовязання відповідача КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області спростувати цю інформацію шляхом опублікування спростування у газеті «Володимирецький вісник», з додержанням вимог та строків спростування, встановлених у ст.37 вищезазначеного Закону. Як розяснив Верховний Суд України у пп.24, 26 постанови Пленуму № 1 від 27.02.09 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення. При цьому суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статях 16, 277 ЦК України. За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги [PERSON] до КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області про зобовязання принести публічні вибачення. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу порушенням його прав на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації, суд виходить з наступного. Поширювачем негативної інформації про [PERSON], яка визнається судом недостовірною, є КП «Редакція газети «Володимирецький вісник» Володимирецької районної ради Рівненської області, авторами цієї інформації, як встановлено судом, є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, встановлених ст.11 ЦПК України, у цій частині вимог суд розглядає позов [PERSON] до авторів поширеної інформації, за виключенням [PERSON], оскільки жодних вимог до нього, а також вимог про стягнення моральної шкоди до друкованого засобу масової інформації, позивачем не заявлено. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач в судовому засіданні завдання йому моральної шкоди поширенням недостовірної інформації обґрунтовував тим, що зазнав нервових переживань, відчував обурення та пригнічення у звязку з таким поширенням, оскільки його як інструктора автошколи знає багато людей у районі, які могли би прочитати статтю. Крім того, у звязку з поширенням про нього негативної інформації зазнала душевних страждань і його дочка, оскільки інші діти зі школи, де вона навчається, образливо чіплялись до неї. Суд вважає обґрунтованими доводи [PERSON] про те, що він зазнав душевних страждань у звязку з поширенням про нього недостовірної інформації. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину, характер та тривалість моральних страждань позивача, обставини поширення про нього недостовірної інформації, коло осіб, яким цю інформацію було поширено. Суд також бере до уваги, що, незважаючи на визнання судом недостовірною поширеної відносно [PERSON] негативної інформації щодо побиття ним [PERSON] та притягнення до кримінальної відповідальності за розбійний напад на [PERSON], вироком суду, який набрав законної сили, доведено факт побиття ним [PERSON], що обєктивно свідчить про вчинення [PERSON] діянь, що порушують морально-етичні та правові норми, і також негативно впливає на його зовнішню оцінку з боку суспільства.

Outcome: partial