Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області звернулась адвокат Ракицька І.М. в інтересах позивача [PERSON] з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 31 липня 2006 року. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 02 травня 2018 року шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 15 червня 2018 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Вихованням сина відповідач не займається ще з 2012 року, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Батько не цікавиться як почувається його дитина, що їла, чи не хворіє, як навчається. Присуджені позивачці аліменти на неповнолітню дитину згідно судового наказу від 02 травня 2018 року батько не сплачує. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач та її представник не з`явились, у позові зазначено, що позивач просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до ст.. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у встановлений судом строк до суду не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічні позови до суду не пред`являв. Представник служби у справах дітей Станично - Луганської райдержадміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації до суду не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що заперечень від позивача проти заочного вирішення справи не надходило, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 31 липня 2006 року. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 02 травня 2018 року шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 15 червня 2018 року (а.с.6). Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.5) Згідно копії судового наказу з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.12.2018 складає 16420 грн. 75 коп. (а.с.8-9). Позивачем до позовної заяви надано акт з місця проживання та характеристику на [PERSON] , які видані у м. Луганську, тобто на тимчасово окупованій території, згідно яких зазначено, що вихованням сина займається матір - позивач по справі, матір з дитиною проживають у м. Луганську, де дитина відвідує навчальний заклад (а.с.10,11). Згідно листа в.о. начальника служби у справах дітей Станично - Луганської райдержадміністрації зазначено, що малолітній та його матір на території Станично - Луганського району не зареєстровані, фактично ніколи не мешкали та мешкають, на обліку внутрішньо переміщених осіб не перебувають. Дитина не відвідує жоден з навчальних закладів Станично - Луганського району, навчається за місцем свого постійного перебування у м. Луганську. Батько дитини також на території Станично - Луганського району не зареєстрований, фактично ніколи не мешкав та не мешкає, на обліку внутрішньо переміщених осіб не перебуває. Позивач, відповідач та їх спільна дитина не мають жодного зв`язку з територією Станично - Луганського району. Цей факт унеможливлює збір всебічних та достовірних доказів, які б підтверджували свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, а тому вважає надання відповідного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] - неможливим (а.с.37). Згідно висновку щодо можливості та доцільності позбавлення [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] ,в якому зазначено, що родини [PERSON] та [PERSON] мешкають на територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому відсутня можливість у повному обсязі вивчити умови проживання дитини у родинах матері [PERSON] та батька [PERSON] , провести бесіди з батьками та родичами хлопчика, з метою встановлення психологічного та морального клімату у родинах, виключення можливостей жорсткого поводження з ним, відсутності безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини за місцем їх проживання та майбутнього перебування, фактів домашнього насильства, та не порушення прав та інтересів дитини. У зв`язку з цим Сватівська райдержадміністрація не має можливості та засобів, визначених нормами чинного законодавства України щодо підготовки та надання до Сватівського районного суду Луганської області письмового висновку по розв`язанню спору в частині можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина (а.с.56). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 N 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 ч.1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" слідує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем в матеріали справи, в якості доказів невиконання батьком своїх обов`язків, надано акт з місця проживання дитини, характеристику на дитину з навчального закладу, а також розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з яких вбачається, що відповідач не відвідує навчальний заклад та має заборгованість зі сплати аліментів. Однак, посилання позивача на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Така ж позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц. Також, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи, суд не може встановити, оскільки позивач та її представник у судове засідання не зявлялись, надано заяви про розгляд справи без їх участі. Треті особи - служба у справах дітей Станично - Лугнаської райдержадміністрації та служба у справах дітей Сватівської райдержадміністрації не можуть надати висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки родина позивача та відповідача не проживають на території Станично - Луганського та Сватівського районів. В зв`язку з тим, що відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, отже із доадних до позову матеріалів, суд не може встановити у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та чи буде рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed