Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

у червні 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача борг за договором позики в розмірі 110 727,00 грн. та три відсотки річних за неналежне виконання зобов`язань в сумі 6 380,00 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 01.01.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останнім, отримана грошова сума в розмірі 177 000,00 грн., що на день укладення складало суму в розмірі 6 366,00 доларів США, з терміном повернення коштів - до 01.02.2018 р. Позивач зазначає, що відповідач 30.12.2018 р. повернула лише частину позики в розмірі 60 000 грн., що на день здійснення платежу за офіційним курсом НБУ (27,68 грн./1 дол. США) становить 2 167 доларів США. Іншу частину боргу відповідач не повернула та свої зобов`язання за укладеним договором не виконала. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. (а.с. 15) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 18) Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги тапросив сд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з"явилася, хоча про час та мсіце розгляду справи повідомлялася судом. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 01.01.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 177 000,00 грн., що на день укладення цього договору за курсом НБУ становила суму в розмірі 6 366,00 доларів США, а відповідач зобов`язалась повернути позику у строк до 01.02.2018 р. (а.с. 4) В цей же день сторонами було складено розписку, відповідно до якої позивач передав, а відповідач отримала грошові кошти, відповідно до договору від 01.01.2018 р. в сумі 177 000,00 грн., що на день укладення договору за курсом НБУ становила суму в розмірі 6 366,00 доларів США. (а.с. 5) 30.12.2018 р. відповідач повернула позивачу частину позики в розмірі 60 000 грн., що на день здійснення платежу за офіційним курсом НБУ (27,68 грн./1 дол. США) становить 2 167 доларів США. На час розгляду справи доказів на підтвердження визнання зазначених договору та розписки недійсними, суду не надано, як і не надано доказів фактичного не отримання відповідачем від позивача коштів в позику. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконала, вимога позивача про повернення кошті від 17.05.2019 року була залишена відповідачем без належного реагування, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Перевіряючи обгрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стороною позивача пред`явлено вимогу про стягнення коштів за договором позики в сумі 110 727,00 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 4 199,00 дол.США, а також в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем надано суду розрахунок, відповідно до якого за період з 0202.2018 р. по 31.12.2018 р. три відсотки річних складають суму в розмірі 6 380 грн. Суд, перевіривши зазначений розрахунок, вважає його належним доказом, який розрахований у відповідності до встановлених правил та вимог, та підтверджує суму, яка підлягає стягненню з відповідача в зв`язку з неналежним виконанням ним фінансових зобов`язань. Слід вказати, що стороною відповідача в ході розгляду справи жодними доказами обґрунтування позову не спростовані, як і не надано суду доказів на підтвердження належного виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved