Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира була надана йому на підставі ордеру. В спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідачі та третя особа [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 1998 року, а відповідач [PERSON] з 2012 року. Останні виїхали з квартири добровільно, перешкод з боку позивача чи інших осіб відповідачем не чинилось. При цьому, відповідачі витрат по утриманню житла не несуть, комунальних послуг не сплачують, а факт реєстрації місця їх проживання в квартирі створює для позивача додаткові витрати. Відповідачами не подано до суду відзивів на позовну заяву. Клопотань, заяв від учасників справи до суду не надходило. 16.08.2019 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 04.11.2019 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялись належним чином, зокрема й шляхом розміщення виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України. Від третіх осіб в судове засідання надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили та не подали до суду відзив, а також те, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі Ордеру на жиле приміщення №2332 серії Б має право користування кв. [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані сторони по справі та третя особа [PERSON] . У відповідності до Актів (а.с. 49-52) відповідачі в спірній квартирі не проживають, а саме [PERSON] з 1998 року, [PERSON] з 2012 року. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Вбачається, що відповідачі виїхали з спірної квартири добровільно, при цьому не звертались до суду з вимогою про продовження строку на відсутність в квартирі. При цьому, останні не ставивли питання про вселення до спірної квартири, комунальні платежі не сплачували, не звертались до правоохоронних органів з приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, неможливістю проживання у спірній квартирі через перешкоди, що чинили їм позивач або інші особи, зокрема доказів зворотного до суду не надано. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Згідно з вимогами ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Враховуючи вказане, враховуючи той факт, що відповідачі в квартирі не проживають понад встановлений законом строк, протягом якого за наймачем і членами її сім"ї зберігається право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved