Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

28.09.2015 року позивач Публічне акціонерне товариство КБ «ПРИВАТ БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №LVM3GL00000001 від 10.04.2008 року в розмірі 2 400 877, 48 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 10.04.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVМ3GL00000001, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 96 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак відповідач порушила умови кредитного договору, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість перед позивачем, що становить 110 334, 44 доларів США. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати за зобов'язання [PERSON] у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В поданій до суду заяві просив суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, заперечень на позовну заяву відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд у відповідності до вимог статті 169 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, 10.04.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №LVM3GL00000001, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 96 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків, згідно умов договору в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з терміном погашення до 09.04.2038 р. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Позивач свої обов'язки перед позичальником виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредит в сумі 96 000, 00 доларів США. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] в односторонньому порядку припинила виконання зобов'язань за договором №LVM3GL00000001 від 10.04.2008 року, у встановлені договором строки перестала сплачувати щомісячно відсотки, кошти на погашення кредиту. В результаті цього утворилась заборгованість. Виходячи з положень ст.ст.1050, 612 ЦК України відповідач построчив виконання зобов'язання за кредитним договором, оскільки він прострочив повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків. З наданого банком розрахунку вбачається, що останній платіж відповідачем на погашення відсотків був проведений в червні 2014 р. Згідно наданого банком розрахунку станом на 23.06.2015 року заборгованість за кредитом становить - 91 295, 39 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 10 583, 21 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 450, 54 доларів США, 2 740, 34 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: штраф (фіксована частина) - 11,49 доларів США, штраф (процентна складова) - 5 253, 47 доларів США. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати за зобов'язання [PERSON] у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відтак, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 91 295, 39 доларів США підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованість по процентах за користування кредитом - 10 583, 21 доларів США. Договором встановлена комісії за користування кредитом, заборгованість по якій становить 450, 54 доларів США. Кредитним договором також передбачено сплату неустойки у виді пені та штрафу в разі порушення позичальником умов договору. Як зазначалося, позивач просить стягнути з відповідача 2 740, 34 доларів США - пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: штраф (фіксована частина) - 11,49 доларів США, штраф (процентна складова) - 5 253, 47 доларів США. Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позикодавцю (позивачу) про порушення відповідачем умов кредитного договору, зокрема, прострочення термінів повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків стало відомо в червні 2014 року, оскільки з цього часу відповідач [PERSON] перестала сплачувати відсотки, погашати кредит та здійснювати інші платежі. З цього часу позивачу стало відомо про порушення своїх прав. Позивач став нараховувати відповідачу пеню. Крім прострочення повернення чергових частин кредиту відповідач прострочила загальний строк виконання договору та повернення всієї суми кредиту, який встановлений до 23.06.2015 р. Суд вважає, що позивачем за вимогами про стягнення неустойки, а саме 2 740, 34 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів в розмірі 11, 49 доларів США та 5 253, 47 доларів США, пропущено спеціальну позовну давність в один рік. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідальність сторін передбачена п.8.4 Кредитного договору. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором позичальник, сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простороченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Незважаючи на вищевказаний пункт Договору, суд вважає таке нарахування незаконним. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідач, як споживач, не може перебувати в гірших умовах, ніж передбачено цим Законом. Отже нарахування пені повинно проводитися в розмірі, що не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ на відповідний період. Позивачем проведено нарахування пені в сумі 2 740, 34 доларів США, однак порядку розрахунку пені позивачем не надано. Суд вважає вимогу про стягнення пені в такому розмірі необгрунтованою. Щодо вимог про стягнення штрафу в фіксованому розмірі 11,49 доларів США та в розмірі 5 253, 47 доларів США процентної складової такі не підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У ст. 61 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. З позовної заяви вбачається, що порушення зобов'язань відповідача [PERSON] полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобов'язань, яким є зобов'язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає такі права споживача, зокрема на право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Суд вважає, що у стягненні пені та штрафів слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки заборгованість відповідача перед Банком виникла внаслідок невиконання умов кредитного договору. Відтак, заборгованість за кредитом - 91 295, 39 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 583, 21 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 450, 54 доларів США - підлягає стягненню з відповідачів в користь позивача в примусовому порядку. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідачів порівну підлягає стягненню і сума судового збору в розмірі 33 400, 23 грн. по 16 700, 12 грн. з кожного в користь позивача.

Outcome: partial