Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] 04.02.2015 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, у якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] майно - житловий будинок під літ. «А» та сарай та сарай літ «Б», що знаходяться за адресою: [ADDRESS]., на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 0,0299 га (кадастровий номер [NUMBER]) та будівлю кафетерію, загальною площею 51.10 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] так, як вказане майно було придбано під час шлюбу. Також до суду звернувся [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за ним право приватної власності на житловий будинок під літ. «А» та сарай та сарай літ «Б», що знаходяться за адресою: [ADDRESS]., на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 0,0299 га (кадастровий номер [NUMBER]) та будівлю кафетерію, загальною площею 51.10 кв.м , що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що він є фізичною особою, приватним підприємцем. За рахунок отриманих коштів від підприємницької діяльності ним було придбане спірне майно, а тому він вважає його особистою приватною власністю. В судовому засіданні [PERSON] подала до суду заяву в якій просила залишити її позов без розгляду та просила розглядати справу у її відсутності. [PERSON] також подав до суду заяву в якій свій позов підтримав повністю із викладених у ньому підстав. Ухвалою суду від 05.03.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя залишено без розгляду. Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2014 року згідно договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки [PERSON], як приватний підприємець отримав у власність будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0299 га (кадастровий номер [NUMBER]), що стверджується договором купівлі-продажу від 11.06.2014 року. Відповідно до технічного паспорту на будинок від 15.12.2014 року житловий будинок [ADDRESS] (літера «А») складається з : підвала 1-1; гаражу- площею 46,2 кв.м.; 1-2 санвузла- площею 5,5 кв.м.; 1-3 кладової - площею 4,5 кв.м.; І поверху 1-4 сходової клітини - площею 3,9 кв.м.; 1-5 кухні - площею 12,7 кв.м.; 1-6 вітальні - площею 23,0 кв.м.; 1-7 коридора - площею 3,0 кв.м.; 1-8 туалету - площею 2,1 кв.м.; 1-9 ванної - площею 7,5 кв.м.; 1-10 веранди- площею 4,4 кв.м.; ІІ поверху 1-11 передпокіної - площею 37,9 кв.м.; 1-12 кімнати - площею 14,7 кв.м.; 1-13 веранди - площею 4,4 кв.м. ; мансарди 1-14 коридора- площею 10,1 кв.м.; 1-15 санвузлу - площею 3,0 кв.м.; 1-16 жилої кімнати - площею 14,9 кв.м.; 1-17 жилої кімнати - площею 23,3 кв.м., а всого 221,1 кв.м. загальної площі та сарай літера «Б». Зазначений будинок та сарай літера "Б" відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний)житловий будинок виданий 15.12.2014 року побудовано на земельній ділянці загальною площею 913 кв м. [PERSON] належить на праві власності приміщення на будівлю кафетерію по майдану Житній ринок, 3, загальною площею 51,10 кв. м. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Цю думку підтверджує і Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року N 11. Як вбачається з викладеного зазначений будинок, земельна ділянка та будівля кафетерію, загальною площею 51.10 кв.м, що розташована за адресою [ADDRESS] були придбані за особисті кошти [PERSON], як приватним підприємцем. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.ч. 1,2 ст. 65 СК України). Відповідно до положень статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Водночас, згідно ч.3 ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої ст. 13 цього Кодексу, зокрема недотримання особою при здійсненні своїх прав обов'язку утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та недопустимості дії особи, щодо зловживання правом в інших формах. На підставі викладеного та

Outcome: approved