Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , спадщину після її смерті прийняв її чоловік [PERSON] .. Останній фактично вступив в володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом №523 від 16.02.2000 року на право на земельну частку (пай) в КСП «Росія с. Гостра Могила Ставищенського району Київської області, розміром по 2,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Земельна частка (пай) належала померлій [PERSON] на підставі сертифіката серії KB №0185782 , виданого на підставі рішення Ставищенської районної державної адміністрації від 21.10.1996 року за №377 та зареєстрованого 22.12.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №523. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті спадщину прийняв він його син [PERSON] , як спадкоємець першої черги, подавши заяву до Ставищенської районної державної нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк. Він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в с. Любча Ставищенського району Київської області з прибудинковими спорудами, грошові вклади у відділенні Ощадного банку України, права на пайовий фонд майна КСП „Росія" та права на земельні частки (паї) в КСП «Росія» с. Гостра Могила Ставищенського району Київської області. У зв`язку із тим, що він не виявив серед спадкового майна документів на спірну земельну частку, був змушений звернутись із позовом до суду про визнання права власності на вказану земельну часту (пай) в порядку спадкування за законом. Вищевказані обставини встановлені рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 19.07.2018 доку, по справі №378/234/18. Крім того, під час розгляду справи у судовому засіданні встановлено, що право на спірну земельну частку, що належало померлій [PERSON] було предметом договору дарування, що посвідчений Ставищенською РДНК 17.02.2000 року за №550, відповідно до якого [PERSON] за життя подарував право на вищевказану земельну частку (пай) [PERSON] .. Таким чином, він лише під час розгляду справи №378/234/18 дізнався, що спірна земельна частка, яка належала його матері [PERSON] була успадкована його батьком [PERSON] в повному обсязі та за життя подарована [PERSON] .. На даний час [PERSON] помер, після нього спадщину прийняла [PERSON] яка також померла. Після неї прийняла спадщину [PERSON] .. Про дані факти відповідач дізнався від знайомих та офіційного підтвердження цього факту у нього немає. За таких обставин він вважає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №523 від 16.02.2000 року та договір дарування посвідчений Ставищенською РДНК 17.02.2000 року за №550. Він та його батько [PERSON] мали право першої черги на спадкування за законом після померлої [PERSON] Він постійно проживав разом із батьками. Згідно довідки Гостромогильської сільської ради №751 від 14.07.2017 року він проживав та був зареєстрований із дня народження [INFO] року по 18.08.2010 року в [ADDRESS] . Державний нотаріус оформила спірну земельну частку, що залишилась після смерті його матері [PERSON] на його батька [PERSON] без врахування його частки у спадщині. Після померлої [INFO] [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Заява про прийняття спадщини від 16.02.2000 року містить інформацію, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки на той час він проживав разом з батьком, фактично вступив в управління спадковим майном та був спадкоємцем першої черги. Він та його батько фактично вступили в управління спадковим майном, тобто фактично прийняли спадщину, що залишилась після його матері [PERSON] , оскільки продовжували проживати за тією ж адресою, що і померла. Вважає, що його батько не мав права успадкувати право на земельну частку (пай) в повному об`ємі, оскільки відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] повинне було бути розділене в рівних частках між ним та його батьком. Будь-яких дій, спрямованих на відмову від спадкового майна ним не вчинялося. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог (Т. 2 а. с. 22-24), просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №523 від 16.02.2000 року видане [PERSON] на право на земельну частку (пай) в КСП «Росія» с. Гостра Могила Ставищенського району Київської області, розміром по 2,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала [PERSON] згідно сертифіката серії KB № 0185782, виданого на підставі рішення Ставищенської районної державної адміністрації від 21.10.1996 року за №377 та зареєстрованого 22.12.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №523 - недійсним; витребувати у [PERSON] на його користь земельну ділянку кадастровий номер 3224284400:01:004:0007 розміром 2, 675 га, що зареєстрована в державному реєстрі речових прав 01.10.2015 року за №11430233 та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, належним чином повідомлений про місце, час і дату його проведення, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в інтересах позивача підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві з урахуванням уточнених позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про місце, час і дату його проведення, причини своєї неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги в інтересах відповідача не визнав, до суду подав відзив на уточнену позовну заяву (Т. 2 а. с. 77-83), в якому зазначив, що позивач не надав суду докази, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном належним його матері [PERSON] чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини в передбачений законом 6-ти місячний термін. Довідка, що видана 14.07.2017 року за №751 Гостромогильською сільською радою Ставищенського району Київської області про те, що позивач проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] з 25.05.1965 року по 18.08.2010 року, не є належним доказом і має оцінюватися судом критично, оскільки не містить підстави її видачі, підписана неналежною посадовою особою (не сільським головою), а тому не може бути доказом постійного проживання позивача разом із матір`ю на час відкриття спадщини. У ній не вказано, в управління чи володіння яким саме майном, як спадковим, вступив позивач після смерті матері, з якого по який фактично час позивач проживав в будинку, в якому проживала до своєї смерті спадкодавця; кому будинок належав на праві власності. Згідно записів в погосподарській книзі №11 Гостромогильської сільської ради з 1996-2000 роки особовий рахунок № 878 , на час смерті [INFO] матері позивача [PERSON] разом нею були зареєстровані (прописані) її чоловік [PERSON] та свекруха [PERSON] . Дані щодо проживання та реєстрації позивача у вказаній погосподарській книзі відсутні. В задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 28.08.2018 року і позивачем не оспорювалося. В справі відсутні докази, що стверджують позов в частині прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння майном, але є рішення Ставищенського районного суду Київської області від 19.07.2018 року по справі № 378/234/18, яким встановлено, що спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] .. Факт порушення прав позивача видачею Ставищенською районною державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом №523 від 16.02.2000 року є похідним від наявності у позивача права на спадщину. Право вимоги щодо визнання оспорюваного свідоцтва про право на спадщину частково недійсним (в частині порушених прав) нерозривно пов`язане: із доведенням позивачем факту прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] та зверненням до Ставищенської районної державної нотаріальної контори за оформленням своїх прав і відмовою останньої у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивач жодних дій по прийняттю спадщини не вчинив, до суду за наданням додаткового строку на прийняття спадщини з підстав його пропуску з поважних причин не звертався, на момент відкриття спадщини із спадкодавцею не проживав і не вступив у володіння та управління спадковим майном, то права позивача видачею Ставищенською районною державною нотаріальною конторою спірного свідоцтва порушені не були. Позивач ще в липні 2015 року звертався до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Ставищенська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності та визнання договору дарування недійсним, де просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] 16.02.2000 року за реєстровим №523 на право на спірну земельну частку (пай); визнати за ним (позивачем) право власності на вказану земельну частку (пай); визнати недійсним договір дарування між [PERSON] та [PERSON] вищевказаної земельної частки (паю) в КСП "Росія" с. Гостра Могила. Ці обставини встановлені Ставищенським районним судом Київської області при розгляді цивільної справи за № 378/1070/15-ц. В заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначив, що 04.11.2004 року при оформленні спадкових прав після смерті батька не виявив серед документів документу на один з паїв. Тобто, після смерті матері позивач шість років не цікавився її спадковим майном, а виявивши відсутність документу, мав об`єктивну можливість в нотаріальній конторі з`ясувати факт оформлення батьком спадщини після смерті матері. Вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив ( Т. 2 а. с. 104-106), в якому просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачем зазначається, що позивачем не надано докази, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном належним його матері [PERSON] чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а довідка Гостромогильської сільської ради, що надана позивачем на підтвердження вищевказаних фактів має оцінюватись судом критично. Також, відповідачем подано довідку Гостромогильської сільської ради про те, що запис про реєстрацію позивача з 1996 по 2000 рік у погосподарській книзі Гостромогильської сільської ради відсутня. Вважає, що не зазначення відомостей про реєстрацію позивача у погосподарській книзі Гостромогильської сільської ради є службовою недбалістю посадових осіб вказаної сільської ради, оскільки факт проживання позивача на день смерті спадкодавця [PERSON] додатково підтверджуються відміткою у паспорті про реєстрацію по [ADDRESS] з 28.08.1997 року. Посилання відповідача на той факт, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його батько [PERSON] має оцінюватись судом критично, оскільки визнання недійсним свідоцтва про прийняття ним спадщини є предметом розгляду даної справи. Додатково, факт вступу в управління або володіння спадковим майном позивача за вказаною адресою можуть підтвердити свідки, що проживали поряд з позивачем. Щодо порушення прав позивача нотаріальною конторою, то у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що позивач втратив право на подання позову, через сплив строку позовної давності, оскільки права позивача могли бути порушені виданим [PERSON] 16.02.2000 року свідоцтвом про право на спадщину за законом. Вказане твердження відповідача є бездоказовим припущенням та не заслуговує на увагу суду. Щодо обізнаності позивача про факт спадкування та дарування земельної частки, то [PERSON] дійсно звертався в липні 2015 року до Ставищенського районного суду з позовом до [PERSON] третя особа Ставищенська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про спадщину недійсним, визнання права власності та визнання договору дарування недійсним. Проте, як вбачається з ухвал Ставищенського районного суду від 17.07.2015, 04.08.2015 року по справі №378/656/15-ц, та ухвалою від 07.12.2015 року по справі №378/1070/15-ц, позивачем не конкретизовані позовні вимоги, а саме: не зазначено номер свідоцтва про право на спадщину, яке позивач просить визнати недійсним; не зазначено дату та номер договору дарування, який останній просить визнати недійсним. Вказані документи не могли бути надані нотаріальною конторою [PERSON] на його прохання чи запити, оскільки вони є предметом нотаріальної таємниці. Таким чином позивач на момент звернення до суду припускав, що його права були порушені, проте дізнався про фактичну наявність свідоцтва про право на спадщину та договору дарування лише після витребування вказаних доказів під час розгляду справи №378/234/18. Беручи до уваги той факт, що позивач з первісним позовом до суду звернувся 15.07.2015 року, строк позовної давності повинен закінчитись 16.07.2018 року. Проте, крім позовних заяв, що залишені без руху та визнані не поданими (Справи №378/656/15, 378/1070/15), позивач 15.03.2018 року звернувся з позовною заявою про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом (Справа№378/234/18). За результатами розгляду справи у позові відмовлено, проте позивач вперше дізнався, що його права були дійсно порушені, а строки позовної давності, щодо захисту його права на спадщину перервані. Таким чином, строк позовної давності у вказаній справі перерваний у зв`язку із подачею 15.03.2018 року позовної заяви про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування за законом у справі №378/234/18. Вважає, що [PERSON] не мав права успадкувати право на земельну частку (пай) в повному об`ємі, оскільки спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] повинне було бути розділене в рівних частках між [PERSON] та [PERSON] .. Тобто в цій частині спірне свідоцтво про право на спадщину не відповідає вимогам ст. 529 ЦК УРСР. Третя особа: Ставищенська районна державна нотаріальна контора Київської області до суду подала листи, в яких просить справу розглядати у відсутність її представника (Т. 1 а. с. 70, 86, 145, 159; Т. 2 а. с. 7, 49, 68, 102). Третя особа: Ставищенська районна державна адміністрація Київської області до суду подала листи про розгляд справи у відсутність її представника по наявним в справі матеріалам (Т. 1 а. с. 93, 167; Т. 2 а. с. 9). Третя особа: Гостромогильська сільська рада до суду направила заяву, в якій просить розглядати справу без участі її представника за наявними в справі матеріалами (Т. 2 а. с. 56-58, 71). Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача, так як останній проживав в [ADDRESS] із своїми батьками та працював у будівельній бригаді місцевого господарства. В сім`ї він є єдиним сином. Які відносини були у позивача з його батьками, не знає. Чи працював позивач у м. Біла Церква Київської області не знає. Свідок [PERSON] суду показав, що родина Рачків проживала в [ADDRESS] . Їх єдиний син [PERSON] довгий час проживав з батьками в селі та працював у будівельній бригаді місцевого господарства. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали цивільних справ (378/1070/15-ц, провадження 2/378/375/15; 378/234/18, провадження 2/378/107/18), вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ставищенського районного суду від 19.07.2018 року по справі 378/234/18 (т. 1 а. с. 6-7) встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняв відповідно до ст. ст. 524, 534, 548, 549 ч. 1 п. 1 ЦК УРСР (1963 р.) її чоловік [PERSON] , як особа, що фактично вступила в володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) в КСП «Росія» с. Гостра Могила Ставищенського району Київської області, розміром по 2,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій на підставі сертифіката серії КВ №0185782 , виданого на підставі рішення Ставищенської районної державної адміністрації від 21.10.1996 року за №377 та зареєстрованого 22.12.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №523. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого спадщину за законом прийняв його син [PERSON] , як спадкоємець першої черги, подавши заяву до Ставищенської районної державної нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261, 1269 ч. ч. 1, 2, 1270 ч. 1 ЦК України та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі і право на земельні частки (паї) в КСП «Росія» с. Гостра Могила Ставищенського району Київської області, розміром по 2,8 в умовних кадастрових гектарах кожна без визначення меж цих часток в натурі, що належало померлому [PERSON] на підставі сертифікатів серії КВ № 0185783, серії КВ № 0185784 виданих на підставі рішення Ставищенської районної державної адміністрації від 21.10.1996 року за №377 та зареєстрованих 22.12.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 522 та № 521 відповідно. Крім того, встановлено, що вищевказане право на земельну частку (пай) в КСП «Росія» с. Гостра Могила Ставищенського району Київської області, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифіката серії КВ № 0185782 було предметом договору дарування, який посвідчений Ставищенською РДНК 17.02.2000 року за р. №550., відповідно до якого [PERSON] за життя подарував право на вищевказану земельну частку (пай) [PERSON] .. Вказане рішення суду набрало законної сили 21.08.2018 року і учасниками справи не оскаржувалось. Згідно даного рішення суду [PERSON] відмовлено у визнанні за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії КВ №0185782 . Викладені вище фактичні обставини встановлені рішенням Ставищенського районного суду від 19.07.2018 року по справі (ЄУН 378/234/18, провадження №2/378/107/18), яку було оглянуто в судовому засіданні. Із також оглянутої в судовому засіданні справи (ЄУН 378/1070/15-ц, провадження №2/378/375/15) встановлено, що 18.11.2015 року [PERSON] звертався з позовом до Ставищенського районного суду Київської області до [PERSON] , третя особа Ставищенська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про спадщину недійсним, визнання права власності та визнання договору дарування недійсним. Ухвалою Ставищенського районного суду від 07.12.2015 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. Із матеріалів спадкової справи, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (т. 1 а. с. 105-112) встановлено, що після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі і на спірну земельну ділянку. Із матеріалів спадкової справи, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (т. 1 а. с. 169-244) встановлено, що [PERSON] померла [INFO] та після її смерті спадщину прийняла [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі і на спірну земельну ділянку. В копії довідки виконкому Гостромогильської сільської ради №751 від 14.07.2017 року, зазначено, що [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований із дня народження [INFO] року по 18.08.2010 року в [ADDRESS] ( Т. 1 а. с. 8). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Спірні спадкові правовідносини, після смерті [INFO] [PERSON] (матері позивача) регулюються нормами ЦК УРСР, оскільки виникли до 1 січня 2004 року, спадкові правовідносини після смерті [INFO] [PERSON] (батька позивача) регулюються нормами ЦК України. Згідно з ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 526 ЦК УРСР передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ст. 561 ЦК УРСР - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Із довідки Гостромогильської сільської ради №626 від 14.08.2019 року (Т. 2 а. с. 84) та копії погосподарської книги за 1996-2000 роки (Т. 2 а. с. 85-87) встановлено, що дані щодо проживання та реєстрації позивача по [ADDRESS] , відсутні. Довідку №751 від 14.07.2017 року (т. 1 а. с. 8) видану Гостромогильською сільською радою, як доказ того, що [PERSON] проживав в [ADDRESS] із 25.05.1965 року по 18.08.2010 року суд не бере до уваги, оскільки вона не містить підстави її видачі. Також, безспірно видно, що дана довідка підписана однією і тією ж особою в графах двох різних посадових осіб (сільського голови та секретаря), без надання підтвердження на право такого підпису. Із копії паспорта позивача (Т. 1 а. с. 5, Т. 2 а. с. 107) вбачається, що [PERSON] на даний час зареєстрований в [ADDRESS] . Є відмітка, що в період з 28 серпня 1997 року по 18.08.2010 року позивач був зареєстрований по [ADDRESS] . Проте, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера (Т. 1 а. с. 5 зв.) [PERSON] отримав 04.06.1998 року в ДПА (державній податковій адміністрації) м. Біла Церква Київської області, тобто ще за життя своєї матері [PERSON] .. Разом з тим, на час отримання позивачем довідки про присвоєння ідентифікаційного номера діяв наказ Державної податкової адміністрації України від 27.01.1998 року №43 «Про затвердження Положення про картку фізичної особи - платника податків». В п. 1.3 даного Положення було зазначено: «Фізичній особі - платнику податків та інших обов`язкових платежів надається ідентифікаційний номер та виготовляється картка фізичної особи - платника податків, які надсилаються до державної податкової адміністрації за місцем проживання фізичної особи, а особам, які не мають постійного місця проживання, за місцем отримання доходів чи за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування (Т. 2 а. с. 135-138). Представник позивача не зміг обґрунтовано пояснити суду, яким чином [PERSON] , проживаючи зі слів представника позивача в [ADDRESS] із своїми батьками, міг отримати 04.06.1998 року довідку про присвоєння ідентифікаційного номера в ДПА (державній податковій адміністрації) м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог зазначеного Положення. Із оглянутого в судовому засіданні оригіналу паспорту позивача встановлено, що записи у відмітці про реєстрацію [PERSON] в [ADDRESS] , яка датована 28 серпня 1997 року виконано різним почерком та різним кольором пасти, що може вказувати на фальсифікацію даної реєстрації. В зв`язку із цим, суд відноситься критично до пояснень представника позивача щодо проживання позивача із спадкодавцею (його матір`ю) в с. Любча однією сім`єю. Крім того, суд відноситься критично і до показів свідків [PERSON] та [PERSON] , які показали, що позивач проживав із батьками в [ADDRESS] та працював у будівельній бригаді місцевого господарства, оскільки такі покази не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та не підтверджуються документально, що свідчить про їх недостовірність або неправдивість. Таким чином, суд вважає, що на час смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач з нею в [ADDRESS] однією сім`єю не проживав. Згідно з положеннями ст. ст. 1218, 1220 ч. 1, 2 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. У відповідності до абзацу 9 п. п. 1.12 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності нерухомого майна місцем відкриття спадщини є місцезнаходження основної частини рухомого майна, що може бути підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу, витягом з реєстру прав власності на цінні папери, ощадною книжкою тощо. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У відзиві на уточнену позовну заяву (Т. 2 а. с. 77-83) представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до суду з даним позовом після закінчення строків позовної давності, так як в 18.11.2015 року уже звертався з позовом до суду про визнання свідоцтва про спадщину недійсним, визнання права власності та визнання договору дарування недійсним, проте його позовну заяву було залишено без розгляду, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами справи (ЄУН 378/1070/15-ц, провадження №2/378/375/15). Починаючи із дати звернення позивача із зазначеним позовом до суду, тобто 18.11.2015 року, останньому уже тоді було відомо про порушення його права, а відтак трирічний строк позовної давності сплив. Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР (1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин та підлягає застосуванню, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст. ст. 78, 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулась до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на час смерті своєї матері [PERSON] , позивач з нею в [ADDRESS] однією сім`єю не проживав, а відтак спадщину після її смерті відповідно до ст. 549 ЦК УРСР не прийняв. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed