Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із\~матір`ю [PERSON] \~ за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] ( [INFO] ), у розмірі\~однієї чверті\~заробітку (доходу)\~ [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . В обгрунтування позову зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] 25.08.2012 року укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 74. Від спільного подружнього життя сторони мають спільну дитину [PERSON] ( [INFO] ). В свідоцтві про народження виданого 11.03.2015р. Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (серія [NUMBER] ) [PERSON] зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до рішення Фрунзенського районного, суду м. Харкова від 06.06.2019 року (справа № 645/2847/19), шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірваний. На дату (06.06.2019р.) прийняття рішення Фрунзенським районним судом (№ 645/2847/19) про розірвання шлюбу, було узгоджено між Позивачем та Відповідачем, що донька буде проживати з матір`ю. На даний час Відповідач постійно погрожує, що забере доньку на постійне проживання до себе та Позивач взагалі не матиме можливості бачитися з донькою. Не буде надавати Позивачу дозвіл на виїзд доньки за кордон на оздоровлення. Позивач хвилюється за життя і здоров`я своєї доньки та вважає, що донька повинна проживати з нею. Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: Сумська область, Кролевецький район,с. Боцманове. Позивач зареєстрований та проживає разом із донькою за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2018р. (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2018р.). Відповідно до Довідки від 20.12.2019р. вих. № 159 Харківського приватного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Мармеландія» Харківської області (далі по тексту садок): [PERSON] відвідує садок з 05.08.2019р.; [PERSON] займається з логопедом, психологом, відвідує гурток англійської мови. [PERSON] розвинута згідно вікових норм дитиною. Оплату за відвідування садочку здійснює Позивач. [PERSON] приймає активну участь у житті доньки, щоденно цікавиться успіхами та досягненнями дитини, прислухається до порад педагогів. Відповідач не приймає участь у вихованні доньки, не спілкується з педагогами та не цікавиться навчально-виховним процесом. [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] знаходиться під наглідом комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради з 03.10.2018р. На прийом в поліклініку дівцинку приводила мати, [PERSON] , яка здійснювала догляд за дитцною та виконувала рекомендації лікаря щодо лікування та нагляду за дівчинкою. Батько дівчинки, [PERSON] , на прийомі з дитиною присутнім не був, станом здоровя та розвиткомм [PERSON] не цікавився, до Фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради з дівчинкою не звертався, письмових звернень щодо стану здоров`я дитини не було. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова про що свідчить конверти, які повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив,\~а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);\~\~характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які\~\~порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. \~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25.08.2012 року укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 74. Від спільного подружнього життя сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 11.03.2015 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Рішенняя Фрунзенського районного, суду м. Харкова від 06.06.2019 року (справа № 645/2847/19), шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірваний. Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: Сумська область, Кролевецький район,с. Боцманове. Позивач зареєстрований та проживає разом із донькою за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (батьку позивача) на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2018р. (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2018р.). Відповідно до Довідки від 20.12.2019р. вих. № 159 Харківського приватного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Мармеландія» Харківської області (далі по тексту садок): [PERSON] відвідує садок з 05.08.2019р.; [PERSON] займається з логопедом, психологом, відвідує гурток англійської мови. [PERSON] розвинута згідно вікових норм дитиною. Оплату за відвідування садочку здійснює Позивач. [PERSON] приймає активну участь у житті доньки, щоденно цікавиться успіхами та досягненнями дитини, прислухається до порад педагогів. Відповідач не приймає участь у вихованні доньки, не спілкується з педагогами та не цікавиться навчально-виховним процесом. Як вбачається з повідомлення Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №15» Харківської міської ради від 24.01.2020 року №49/0/55420, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] знаходиться під наглядом комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради з 03.10.2018р. На прийом в поліклініку дівцинку приводила мати, [PERSON] , яка здійснювала догляд за дитцною та виконувала рекомендації лікаря щодо лікування та нагляду за дівчинкою. Батько дівчинки, [PERSON] , на прийомі з дитиною присутнім не був, станом здоровя та розвиткбм [PERSON] не цікавився, до Фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради з дівчинкою не звертався, письмових звернень щодо стану здоров`я дитини не було. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами\~Сімейного кодексу\~(СК) України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має зростати у піклуванні батьків або інших відповідальних осіб, якщо батьки не можуть чи не бажають забезпечити піклування за дитиною. Відповідно до ч.2 ст.3 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такій захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Україна є державою - учасником - підписантом даної декларації, а тому в державі мають застосовуватися всі положення щодо захисту прав дітей в повному обсязі. За ст. 9 даної Декларації держава у випадку, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо, має забезпечити в судовому порядку визначення місця проживання дитини, виходячи з її інтересів. У відповідності до частин 2-4\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно дост.160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно зі cm. 161\~СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір міме ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Однак, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю визначення різних місць проживання матері та дитини, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Отже, відповідно до діючого сімейного законодавства, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини повинен врахувати те, хто з батьків проявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. Відповідно до приписів частин 4 та 5ст.19\~СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт обстеження житлово-побутових умов за формою згідно з додатком 9. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Із наявного у матеріалах висновку органу опіки та піклування №293 від 29.05.2020 року №293, Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. [PERSON] був повідомлений про розгляд питання, але на засідання Комісії не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved