Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що [INFO] померла його мати, [PERSON], яка проживала на тимчасово окупованій території і на момент смерті перебувала у м.Севастополь Автономної Республіки Крим. Він є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Зважаючи на той факт, що мати проживала та померла на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не функціонують, тому він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть свого спадкодавця для оформлення спадкових прав. Просить встановити той факт, що [PERSON], [INFO] померла [INFO] в м.Севастополь Автономної Республіки Крим. Особи, які беруть участь у справі повідомили про розгляд справи у їх відсутності. Представник заявника заяву підтримує, представник заінтересованної особи Коростенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану проти заяви заперечень не має. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є громадянином України, що підтверджується копією паспорту (а.с.3), а [PERSON], [INFO] є матір"ю заявника (а.с.5). Як вбачається з довідки Мединівської сільської ради за №172/02-25 від 31.10.2016 року, [PERSON] померла [INFO] в м.Севастополь АР Крим та захоронена 18.06.2016 року в с.Великий Ліс, Коростенського району, Житомирської області (а.с.7). При зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації смерті заявнику було відмовлено з тих підстав, що для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті" (а.с.15). Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З аналізу вищевказаної норми Закону слідує, що свідоцтво про смерть [PERSON], є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Так, частиною 1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Згідно ч.1,2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до частини 1 ст.3 вищевказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-УІ 20.11.2012 року, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього закону, ЦК України, СК України, інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Згідно п.2 ч. 1,4 ст.17 вказаного Закону державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації смерті у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявник, окрім судового порядку, позбавлений можливості довести факт смерті свого спадкодавця, що має для нього юридичне значення з метою реалізації спадкових прав, тому дана заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved