Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить суд зобов`язати відповідачів виділити їй земельну ділянку (пай) в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду на території Щасливської сільської ради Олександрійського району. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА КСП «Україна» було отримано державний акт на право колективної власності на землю, і згідно сформованих списків членів КСП «Україна» позивач мала право бути включеною до даного списку, так як працювала в КСП, та з членів КСП не виходила. Проте, до сих пір позивач не отримала земельну ділянку (пай), на яку має право по закону, тому звернулася до суду із зазначеним позовом, та просить йог задовольнити. Позивач чи її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, представник позивача Ісмайлова І.В. надала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ Представник відповідача - Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Представник відповідача надав до суду клопотання, у якому просив суд розгляд справи провести за його відсутності, та питання про задоволення позову залишив на розсуд суду. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову, виходячи з наступного. Так, представник відповідача зазначив, що головним критерієм для отримання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації акту на право колективної власності на землю, тому позивачеві необхідно підтвердити статус члена в КСП. Також, представник відповідача у відзиві зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не є суб`єктом, що має повноваження щодо передачі земельних ділянок в порядку, визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) ». Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач, усвідомлювала про здійснення розпаювання земель КСП , так як на той час вже працювала у КСП, однак ні до КСП «Україна», ні до суду для відновлення порушеного права з 1997 року не зверталася, тому пропустила строк позовної давності для звернення до суду. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.01.2021 року залучено до участі у справі та здійснено процесуальне правонаступництво відносно відповідача Щасливської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області його правонаступником - Попельнастівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» на території Щасливської сільської ради отримало 09.11.1995 року, розмір земельної частки паю по сертифікату на право на земельну частку (пай) становить 6,74 га в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією листа № 240 від 20.11.2002 року, що виданий Олександрійським районним відділом земельних ресурсів. З копії протоколу № 4 засідання правління КСП «Україна» від 08.02.1996 року, що наданий архівним відділом Олександрійської районної державної адміністрації, вбачається, що на вказаному засіданні вирішено прийняти в члени КСП згідно статуту КСП [PERSON] . З копії протоколу № 1 загальних зборів членів КСП «Україна» від 20.02.1996 року, що наданий архівним відділом Олександрійської районної державної адміністрації, вбачається, що на вказаних зборах вирішено затвердити рішення засідань правління за поточний період з 07 лютого 1995 року по 20 лютого 1996 року. З копій довідок від 26.02.1998 року вбачається, що [PERSON] дійсно працювала в КСП «Україна», та маються дані про її заробітну плату за березень -червень 1996 року, та за січень-лютий 1997 року. З копії заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.07.2015 року у справі № 398/1603/14-ц вбачається, що позивач у зв`язку із укладенням шлюбу з [PERSON] мала прізвище « [PERSON] », та після розірвання шлюбу отримала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 28.11.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 28.11.2018 року Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Кіровоградській області. Листом № 07-11/161 від 17.01.2009 року Управління Держкомзему в Олександрійському районі Кіровоградської області повідомило [PERSON] , що з приводу отримання нею права на земельну частку (пай) вона має звернутися до суду. Листом № 1065/07/1812 від 15.02.2010 року Головне управління деркомзему в Кіровоградській області повідомило [PERSON] , що з приводу отримання нею права на земельну частку (пай) вона має звернутися до суду. ОЦІНКА СУДУ Судом згідно наданих позивачем доказів встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» одержало 09.11.1995 року, а позивач в члени вказаного КСП прийнята лише 08.02.1996 року, що підтверджується, зокрема, копією протоколу засідання правління КСП «Україна». Таким чином, на момент передачі державного акту про право колективної власності на землю КСП «Україна» позивач не була членом зазначеного КСП, а отже і не мала права на отримання земельної частки (паю). Отже, позивачем не доведено наявність підстав, передбачених чинним законодавством України для виділення їй земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду на території Щасливської сільської ради Олександрійського району. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин слід вказати, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Позивачем та його представником дійсно не наведено обґрунтованих доводів та не надано допустимих доказів неможливості подання позовної заяви у строк, передбачений законом, адже як вбачається з довідок, наданих позивачем, про порушення її права їй стало відомо ще 19.01.2009 року, коли вона отримала відповідь Управління Держкомзему в Олександрійському районі Кіровоградської області, у якій зазначено, що з приводу отримання нею права на земельну частку (пай) вона має звернутися до суду. Проте, до суду за захистом своїх прав позивач звернулася лише у 2020 році. Проте, так як судом встановлено, що підстав для задоволення позовних вимог, висунутих позивачем не має, судом не застосовується сплив позовної давності, та відмовляється у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю. НОРМИ ПРАВА Стаття 5 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Указів Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 рокута «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року землі, що належали на праві колективної власності КСП і перебували у колективній власності були розпайовані. Кожному членові КСП було видано Сертифікат, у якому визначалося: право на земельну частку(пай), розміри паю у кадастрових гектарах та у вартісному вираженні без визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до положень статей 22,23 ЗК України та Указу ПрезидентаУкраїни «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95(720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Таким чином необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві на момент передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. За ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Також, відповідно до ст.ст. 5,19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодному виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Трудові відносини членів підприємства регулюється цим Законом та статутом підприємства. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»передбачено, що при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку(пай) здійснюється відповіднодо встановленого членства в підприємстві. Відповідно до ст. та згідно з пунктом 3 - 5 Рекомендацій по cкладанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій при передачі земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам місцевими радами на своїй території створюється резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь,включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні колишніх землекористувачів (сільськогосподарських підприємств) і призначаються для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням, для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва в межах граничних розмірів, визначених статями 56, 59 та 67 Земельного кодексу України. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, п`ята статті 267 ЦК України). Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, та враховуючи той факт, що відсутні законні підстави для виділення відповідачеві земельної ділянки (паю) як члену КСП «Україна», тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати по справі необхідно залишити по фактично понесеним.

Outcome: dismissed