Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

08 жовтня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 08 лютого 2002 року. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], фактично однією сім»єю проживали до серпня 2015 року, з того часу сім"я розпалась. Причиною розпаду сім"ї стали сварки та суперечки. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, суперечить інтересам позивачки та малолітніх дітей, вона і вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши письмову заяву про те, що просить розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, на розірвання шлюб він згоден. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 08 лютого 2002 року у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №1. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Як вбачається з позовної заяви, подружжя разом не проживають з серпня 2015 року, причиною розпаду сім"ї стали часті сварки та суперечки. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін та малолітніх дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, - [PERSON]. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тож стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати, які складаються з документально підтвердженої суми судового збору 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved