Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" про встановлення факту перебування в трудових відносинах з 09.07.2012 року; стягнення невиплаченої заробітної плати згідно посадового окладу за липень 2012 року в розмірі 588,93 грн. без врахування сум податків та обов"язкових платежів, мотивуючи тим, що у червні 2012 року прийняв участь у конкурсі оголошеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр на заміщення вакантної посади директора Івано-Франківської філії ТОВ «Арсенал-Центр» та пройшов відповідну співбесіду. 05 липня 2012 року отримав повідомлення про те, що за результатами конкурсу прийнято рішення про прийом його на роботу. 09 липня 2012 року прибув у офіс Івано-Франківської філії відповідача де на нього вже чекав регіональний директор [PERSON] та написав заяву на ім`я генерального директора відповідача [PERSON] про прийняття на роботу директором філії, місто Івано-Франківськ, з випробувальним терміном три місяці, яку разом з трудовою книжкою та копіями інших документів передав [PERSON] , останній представив його працівникам, як нового директора Івано-Франківської філії. Після представлення, ознайомився під розпис з посадовими обов`язками директора філії, розписався в особовій картці (форма П-2), в договорі про повну матеріальну відповідальність, написав заяву на перерахування його заробітної плати у безготівковій формі, через банківський картковий рахунок. Після цього йому передали ключ від службового кабінету директора філії. В цей же день 09 липня 2012 року позивач дав вказівку бухгалтеру [PERSON] підготувати йому інформацію про всіх юридичних та фізичних осіб-підприємців, які були клієнтами Івано-Франківської філії впродовж останніх двох років. Таким чином з 09 липня 2012 року позивач приступив до виконання посадових обов`язків директора Івано-Франківської філії. Через деякий час йому повернули заяву про прийом на роботу від 09 липня та попросили написати іншу. В новій заяві слід було вказати, про прийняття на роботу на умовах строкового договору, що ним було зроблено. На підставі цієї заяви відповідач 16.07.2012 року видав наказ № 124-к про прийом позивача на роботу на посаду директора філіалу на умовах строкового договору, з 17 липня 2012 р. по 16 жовтня 2012 р., з окладом 2000 грн. Згідно цього наказу відповідач нарахував позивачу заробітну плату за липень 2012 року, відповідно до його окладу, в розмірі 956,52 грн., тобто тільки за 11 робочих днів (з 17 по 31 липня), З 09 липня 2012 року, з дня коли позивач був допущений до роботи та почав виконувати свої посадові обов`язки, по 16 липня 2012 року, коли було видано наказ № 124-к про прийом його на роботу заробітна плата йому виплачена не була. Позивач вважає, що з врахуванням того, що був безпосередньо допущений до роботи з 09 липня 2012 року, трудовий договір між ним та Відповідачем було укладено 09 липня 2012 року і саме починаючи з цієї дати відповідач зобов`язаний був провести виплату належної йому заробітної плати за липень 2012 року, однак цього не зробив. У зв`язку з вищенаведеним просить постановити рішення, яким стягнути з ТзОВ «Арсенал-Центр» на його користь невиплачену йому заробітну плату, згідно його посадового окладу за липень 2012 року в розмірі 588,93 грн., без врахування сум податків та обов`язкових платежів. 07.03.2019 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (а.с.35-37). 25.03.2019 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с.81-82). 05 червня 2019 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову. У даній заяві позивач просить встановити факт його перебування у трудових відносинах із ТзОВ «Арсенал-Центр» з 09 липня 2012 року (а.с.98-101,109). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 09 липня 2012 року позивачем подано заяву Генеральному директору ТзОВ «Арсенал-Центр» про прийняття його на роботу з 09 липня 2012 року на посаду директора філії м. Івано-Франківськ з випробовувальним терміном три місяці на умовах строкового договору (а.с.5). ТзОВ «Арсенал-Центр» виплачувалася заробітня плата позивачу за липень, серпень та вересень 2012 року (а.с.6). Між ТзОВ «Арсенал-Центр» в особі Генерального директора [PERSON] та [PERSON] , 09.07.2012 року був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.7). Згідно реєстру документів від 12.07.2012 року про передачу документів з Івано-Франківської філії до його центрального офісу в м. Києві було передано:сертифікат [PERSON] заява анкета про відкриття карткового рахунку, контрольний лист [PERSON] ; особова картка [PERSON] ; посадова інструкція [PERSON] ; договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність [PERSON] ; контракт про нерозголошення інформації; заява про виплату заробітної плати по безготівковому розрахунку [PERSON] ; особовий листок по обліку кадрів [PERSON] ; трудову книжку [PERSON] (а.с.9). Згідно наказу № 124-к від 16.07.2012 року [PERSON] прийнято на роботу на умовах строкового трудового договору з 17.07.2012 року по 16.10.2012 року на основне місце роботи в Івано-Франківську філію на посаду директора, з посадовим окладом 2 тис. грн. (а.с.11). Крім того, факт перебування відповідача у трудових відносинах з відповідачем підтверджується вантажною декларацією ПП «Нічний експрес» ІФ 5010889 від 13.07.2012 р. про перевезення пакету документів від ТОВ «Арсенал-Центр» м. Івано-Франківськ до ТОВ Арсенал-Центр м. Київ (а.с.8), подорожним листом службового легкового автомобіля серії СБЛ № 836771 від 11 липня 2012 року (а.с.10), посадовою інструкцією, з якою позивач ознайомлений 09.07.2012 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.13-19). Згідно наказу ТзОВ «Арсенал-Центр» № 123-к від 16.07.2012 [PERSON] прийнято на роботу на умовах строкового трудового договору з 17.07.2012 року по 16.10.2012 року на основне місце роботи в Івано-Франківську філію на посаду директора філіалу (а.с.39-41). [PERSON] звертався із службовою запискою до генерального директора ТОВ «Арсенал-Центр» про оплату робочих днів в період з 09 по 16 липня 2012 року так як в цей період ним виконувалися службові обов`язки, а наказ про прийом на роботу з 17.07.2012 року (а.с.85). Відповідно до наказу № 168-к від 14.11.2013 року звільнено з посади директора Івано-Франківської філії 18 листопада 2013 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.104). Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному, право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Але, відповідачем вказані норми права були порушені. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Причини невиплати позивачу при звільненні всіх сум, що належать йому, зокрема заборгованої заробітної плати, представник відповідача суду не пояснив. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 09.07.2012 року по 16.07.2012 року в сумі 588,93 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до вказаної статті, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, відповідач не провів повний розрахунок із позивачем в день звільнення, а тому він повинен понести відповідальність згідно вимог ст. 117 КЗпП України. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved