Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач, в особі свого представника, звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позов до відповідача, за участю третьої особи, про про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком який проживає окремо від неї та визначення днів для побачення, визначення способів участі у вихованні дитини та способу побачення з неповнолітньою дитиною. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те що він з відповідачем почали жити разом з 2007 року в Дніпропетровську. В цивільному шлюбі позивач та відповідачка прожили шість років. Позивач забезпечував родину матеріально, дбав про побут, купував все необхідне для забезпечення благополуччя сім'ї. Пізніше, завдячуючи своїй відданості роботі та наполегливості [PERSON] запросили до міста Києва для подальшої співпраці в один із світових представників салонів краси. Зарекомендувавши себе, як майстер високого класу [PERSON] запросили по контракту до Латвії на три роки. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER], виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 22 вересня 2009 року - [PERSON], яка народилася [INFO] батьком останньої є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Коли позивачка [PERSON] знаходилась в декретній відпустці по догляду за дитиною позивач [PERSON] повністю забезпечував родину матеріально. З 2013 року позивач та відповідачка перестали жити разом. 03 листопада 2015 року [PERSON] було підписано дозвіл на тимчасову поїздку за кордон (з України до Сполучених Штатів Америки), з метою відпочинку, у період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року, його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у супроводі ї матері - [PERSON]. Станом, на грудень місяць 2016 року батьку дитини [PERSON] нічого не відомо про місцезнаходження його неповнолітньої доньки - [PERSON] Цивільна дружина [PERSON] - [PERSON] в установлений строк, передбачений нотаріально посвідченою заявою дитину [PERSON] до України не повернула. В період з 16 квітня 2015 року [PERSON] неодноразово звертався до цивільної дружини [PERSON] з проханням побачитись зі своєю донькою, поговорити з нею по телефону, Скайпу, проте остання не повідомляла [PERSON] про місцезнаходження спільної дитини, забороняла дитині спілкуватися з ріднім батьком. При цьому жодних причин і мотивів відповідачка [PERSON] не повідомляла [PERSON] З телефонної розмови [PERSON] з [PERSON] йому стало відомо, що їхня донька [PERSON] знаходиться в місті Детройт штат Мічиган разом із бабусею та дідусем матері дитини. [PERSON] працює вмісті Нью-Йорку та спілкується із донькою по інтернету через Скайп через брак часу та зайнятість на роботі. Вихованням та забезпеченням дитини займаються батьки [PERSON] На неодноразові прохання надати можливість бачитись з дитиною відповідачка відмовляла позивачу не обґрунтовуючи своєї позиції щодо даного вирішення питання. Крім того, [PERSON] в телефонному режимі повідомила [PERSON], що не збирається повертати неповнолітню дитину [PERSON] до України, оскільки має на меті залишити її в Сполучених Штатах Америки для постійного місця проживання. 4 серпня 2013 року о 13.03 [PERSON] зустрічався з своєю донькою [PERSON], вони разом проводили час, були на прогулянці (на фото дитина виглядає усміхненою та щасливою, тримає м'яку іграшку в руках, яку подарував їй [PERSON]) [INFO] о 18 год. 16 хв. [PERSON] передав через матір дитини [PERSON] сережки на день народження своєї доньки [PERSON] Проте, як з'ясувалося [PERSON] пізніше його подарунок - сережки були передаровані [PERSON] своїй похресниці, що є не припустимо по відношенню до почуттів позивача [PERSON], який подарував подарунок саме своїй рідній дитині. Враховуючи вище викладені факти, відповідач [PERSON] втратив довіру до [PERSON] та не передавав подарунки своїй дочці. Принагідно зазначаю, що 12 вересня 2013 року о 14.05 [PERSON] дарував квіти своїй доньці [PERSON] та зустрічався з нею, оскільки на той момент [PERSON] дозволяла бачитися відповідачу з донькою. 13 вересня 2013 року відповідач [PERSON] зустрічався з своєю донькою [PERSON] та подарував їй м'яку іграшку медведика (дівчина на фото виглядає усміхненою). Всі намагання [PERSON] мирним шляхом врегулювати даний спір призводили лише до конфліктів, з боку відповідачки лунали погрози, що вона позбавить батьківських прав [PERSON] Як свідомий громадянин, [PERSON] розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина він має почуття та велике бажання бачити та виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддавати своє тепло та батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування [PERSON] з його донькою [PERSON] спричинили шкоду відсутні. Створення перешкод відповідачкою в спілкуванні [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересами дитини, у зв"язку з зазначеними обставинами і був поданий позов до суду. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що позивач з донькою останній раз бачився 13 вересня 2013 року, потім протягом року, десь до вересня 2014 року спілкувався з дитиною по Скайпу, однак жодного разу не бачився. У період з вересня 2014 року по листопад 2015 року, коли ним було надано дозвіл на тимчасову поїздку за кордон до Сполучених Штатів Америки, він також не бачився з дитиною, оскільки відповідач чинила йому в цьому перешкоди. З будь-якими заявами до компетентних органів щодо перешкод у вихованні з дитиниою позивач не звертався. У серпні 2015 року позивач поїхав до Латвії за контрактом, де й досі працює. Він знав телефон тещі - бабусі дитини, та намагався їй телефонувати. Адреси, де проживає дитина в США йому не повідомляли. Просила суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] та визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON]: безперешкодного спілкування батька [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] за допомогою засобів телефонного зв'язку з урахуванням розпорядку дня малолітньої дитини [PERSON], безперешкодного спілкування батька [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] через програму «Скайп» (інтернет-телефонія) кожної суботи та неділі з 19.00 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. за українським часом, а також в день народження дитини та батька, на Різдво, Великдень, Пасхи, Тройці, Дня Перемоги, особисте спілкування батька з дитиною кожного приїзду матері з дитиною до України та кожного приїзду батька до України з періодичністю приїздів - не менше ніж тричі на рік. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечував з огляду на наступне. Позивач [PERSON] 31.07.2013 року написав заяву компетентним органам України, відповідно до якої останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Цей документ підтверджує відсутність бажання у позивача брати участь у вихованні малолітньої [PERSON] та спілкуванні з нею. Змоменту написання вказаної заяви він не виконує своїх батьківських обов'язків, зокрема не цікавиться дитиною, не приймає жодної участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не вітає з днем народженням і іншими святами та взагалі не здійснює жодних дій, спрямованих на спілкування з дитиною. Позивач мав телефон [PERSON], а також телефон своєї колишньої тещі. А при оформленні дозволу на виїз дитини за кордон не цікавився, де буде проживати дитина. Крім того, позивач не проживає в Україні та наразі знаходиться в Латвійській республіці, а тому не може йти мова вчинення йому будь-яких перешкод у вихованні дитини чи вільному спілкуванні з нею. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не прибув, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася [INFO] донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 18). 31.07.2013 року позивач по справі [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву, в якій не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітної дитини [PERSON] (а.с. 99). Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кийови Вікторії Володимирівни, 04 листопада 2015 року [PERSON] було підписано дозвіл на тимчасову поїздку за кордон (з України до Сполучених Штатів Америки), з метою відпочинку, у період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року, його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у супроводі ї матері - [PERSON] (а. с. 20). Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов"язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов"язок не чинити цьому перешкоди. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не було встановлено, що відповідачем чинилися перешкоди в спілкуванні позивача з дитиною, оскільки як було зазначено представником позивача, він мав телефон відповідача, коли вона проживала на території України, однак тривалий час не виявляв бажання до виховання та спілкування з дитиною. Також мав телефон колишньої тещі. Посилання на те, що позивач телефонував до відповідача, і йому ніхто не відповідав, або відмовляв у спілкуванні чи побаченні з дитиною - не можуть бути прийняті як доказ чинення йому перешкод в спілкуванні з дитиною. Позивач тривалий час не спілкувався та не бачився з дитиною, надав заяву на позбавлення його батьківських прав, яку не оскаржував, надав згоду на вивезення дитини за кордон. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідачів. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed