Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 13.04.2013 року в розмірі 15 323, 17 грн., з яких: 163, 69 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 677,05 грн. - заборгованість за відсотками, 10 276, 56 грн. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 705, 87 грн. - штраф (процентна частина), посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. 10.08.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 18.01.2019 р. ухвалою суду зупинено провадження по справі на підставі п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України. 15.03.2019 р. поновлено провадження по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, представник АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 13.04.2013 р. між сторонами укладено договір №б/н, у відповідності до якого відповідач отримала кредит в розмірі 3 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 30 % річних. Банком зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти шляхом видачі кредитної картки та встановлення ліміту, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов`язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з кредитними договорами. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов`язань. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 163, 69 грн. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості (а.с. 5-8), наданого позивачем, вбачається, що з 13.04.2013 р. розмір відсоткової ставки складав - 30 % річних, в подальшому відсоткова ставка за кредитом змінювалась та збільшувалась до 36% річних та до 43, 2 % річних. Суд критично відноситься до тверджень сторони позивача про передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг право банку змінювати відсоткову ставку в одноособовому порядку. За умовами п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк наділений правом змінювати кредитний ліміт. Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати Тарифи та інші невід`ємні частини договору. За умовами ч.ч. 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Доказів того, що договором, укладеним між сторонами встановлена змінювана процентна ставка суду не надано. Умови укладеного договору не передбачають механізм зміни розміру відсотків. Зокрема, позивачем не надано суду доказів, що надані суду Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг існували на день підписання відповідачем Анкети-заяви. Зокрема, сама Анкета-заява не містить даних для ідентифікації умов та правил надання банківських послуг позивачем, тарифів, які існували на день укладання договору між сторонами. Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. Враховуючи, що відповідач отримав кредит під 30 % річних, про що свідчить, зокрема, розрахунок заборгованості, суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 30 % на рік. З огляду на те, що позивачем не надано до суду більш детального розрахунку заборгованість по відсотках, формули їх нарахування банком, суд приходить до висновку про розрахунок розміру заборгованості за процентами за наступною формулою: (А1*0,3*А2)/360 днів, де А1 - тіло кредиту, А2 кількість днів прострочення. У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого позивачем наявні 2 389 днів прострочення. Отже, розмір заборгованості відповідача за процентами складає: (163,69 грн. * 0,30*2 389)/360 = 325, 88 грн. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 325, 88 грн. Щодо інших вимог позову суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015. А тому суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині нарахування суми штрафів та приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову в частині стягнення пені. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 276, 56 грн. В даному випадку, визначена позивача пеня, майже в 20 разів перевищує суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування ним, та є вочевидь неспівмірною з нею, у зв`язку з чим за правилом ч.3 ст. 551 ЦК України має бути зменшена за рішенням суду. Ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Виходячи з вищенаведеного, у контексті обставин даної справи, враховуючи, що прострочка виконання умов договору є досить тривалою, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до 1 000 грн., що відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства: добросовісності, розумності та справедливості. З огляду на викладене до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 489,57 грн., з яких: 163,69 грн. - заборгованість за кредитом; 325,88 грн. - заборгованість за процентами та 1 000 грн. - пеня. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial