Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

В грудні 2020 року Фізична особа - підприємець « [PERSON] » звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.08.2018 р. о 12 год. 45 хв. пр. С. Бандери 15 напроти ТРЦ «Епіцентр» в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля DAEWOO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечності дистанції до автомобіля «GEELY», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду під керуванням [PERSON] та скоїв зіткнення із ним. Обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Власник зазнав матеріального збитку. Крім того, будучи учасником дорожньо - транспортної пригоди, залишив місце ДТП, не повідомивши підрозділ поліції. Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу GEELY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був організований огляд автомобіля ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза - Стандарт". Згідно Ремонтної калькуляції № С18-438 від 25.08.2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля GEELY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала: 10 526,74 гри. Факт ДТП 25.08.2018 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надали - ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодекс України (надалі - ЦК України) співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, в сумі 5 235,66 грн. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 25 лютого 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4716 від 25.02.2019 року. 10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем « [PERSON] » (Новий кредитор) укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № АМ/ 2234531 від 26.10.2017 р. (п. 38 Додатку № 1). Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача - ФОП [PERSON] завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 5 235,66 (п`ять тисяч двісті тридцять п`ять) грн. 66 коп., витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 7 299,80 (сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 80 коп. Представник позивача через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач вдруге поспіль в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за місцезнаходженням відповідача, повернулись до суду у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.08.2018 р. о 12 год. 45 хв. пр. С. Бандери 15 напроти ТРЦ «Епіцентр» в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля DAEWOO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечності дистанції до автомобіля «GEELY», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду під керуванням [PERSON] та скоїв зіткнення із ним, чим порушив п.12.1,13.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] , що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06.11. 2018 у справі № 756/12007/18, яка набрала законної сили. Відповідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки DAEWOO державний реєстраційний номер [NUMBER] застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземного транспорту № АМ/2234531 від 26.10.2017 з терміном дії до 25.10.2018. Факт ДТП 25.08.2018 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надали - ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодекс України (надалі - ЦК України) співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, в сумі 5 235,66 грн. 10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем « [PERSON] » (Новий кредитор) укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № АМ/ 2234531 від 26.10.2017 р. (п. 38 Додатку № 1). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини 2 статті 1187 ЦК). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України). Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Відповідно до статті 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (частин 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. 12.03.2020 ФОП « [PERSON] » направило відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги та акт ( вимога) № 02042-24 про відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідач не відреагував на досудову вимогу ( а.с.31,32). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приймаючи до уваги те, що страхове відшкодування в сумі 5235,66 грн., яке було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» - [PERSON] за умовами договору страхування, доказів, які б спростовували доводи позову з боку відповідача суду надано не було, а тому позивач має право відшкодувати шкоду за правилами зазначених вище норм саме із винної в аварії особи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги те, що в даному випадку саме відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду, та доказів добровільної сплати страхових сум позивачу матеріали справи не містять, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу адвокатом Чвиродовим С.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ 6316 від 24.01.2019) на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019 р., укладений між Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» та Фізичною особою - підприємцем « [PERSON] ». Згідно Акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 23.12.2019 р. сторони підтвердили роботи (послуги), що виконані виконавцем згідно Договору та підлягають оплаті, а саме: вивчення матеріалів страхової ( регресної) справи, формування правової позиції -2305,20 грн; підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адміністративних матеріалів по ДТП -768,40 грн; підготовка позовної заяви -1536,80 грн; підготовка процесуальних документів 1536,80 грн; підготовка заяви, клопотання 384,20 грн; представництво інтересів в суді 768,40 грн, а всього 7299,80 грн. В матеріалах справи наявна копія квитанції до касового ордера № 4 від 23.12.2020 року про сплату ФОП « [PERSON] » адвокатському об`єднанню «АДВОКАТУС» за надання правової допомоги по договору № 1 від 10.12.2019 згідно додаткової угоди № 4 та Акту від 23.12.2020 -7299,80 грн. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7299,80 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved