Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS], яке залишилося після її колишнього чоловіка [PERSON], який є власником 1/2 частини даної квартири, і який знятий з реєстрації в даній квартирі у зв"язку зі смертю ще в 1994 році. Позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частина двокімнатної квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина спірної квартири належить згідно свідоцтва про право на житло її колишньому чоловіку [PERSON], який знятий з реєстрації в зазначеній квартирі в 1994 році у зв"язку зі смертю. Права на його частину нерухомого майна ніхто не пред'являв. Починаючи з 1994 року, вона добросовісно, відкрито, та безперервно володіє квартирою [ADDRESS], утримує її, підтримує в належному стані, оплачує квартиру та комунальні послуги, постійно в ній проживає. В судове засідання представник позивача не з'явилася, але до суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Представники відповідача Київської міської ради та третьої особи Реєстраційної служба Головного управління юстиції у м. Києві судове засідання неодноразово не з'являлися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать відповідні документи в матеріалах даної справи, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, враховуючи наявні в справі матеріали, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, оскільки з наданих матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася. Суд, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з ордером № А 32194 від 25.10.1965 р. виданим Виконавчим комітетом Київської міськради депутатів трудящих УРСР позивачу [PERSON], було надано дозвіл в зайняття квартири [ADDRESS] загальною площею 45,8 м. кв.( ас. 6,7) Відповідно до довідки ф.3, виданої ЖРЕО № 408, позивач проживає та зареєстрована в спірній квартирі з 21.01.1966 року по теперішній час. 23 січня 1991 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON] та в подальшому даний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 28.08.1993 року ( ас. 10) З 19.02.1991 року [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі, та знятий в подальшому з реєстрації 24.05.1994 року у зв"язку з його смертю. ( ас. 11) Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 17.02.1993 року, позивачу та [PERSON] Спадкоємців після померлого [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - протягом 10 років, набуває право власноті на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що після від'їзду [PERSON] з квартири, та в подальшому, після його смерті позивач подовжувала добросовісно, відкрито і безперервно володіти майном, що належало [PERSON], а саме саме 1/2 частиною квартири [ADDRESS], а саме користувалася часткою в квартирі належною [PERSON], починаючи з 1994 року несе всі витрати по утриманню квартири, в тому числі необхідні для проведення відповідних ремонтних робіт. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК Українинабрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безперервного володіння чужим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Статтею 344 ЦК України встановлено, що набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно володіє 1/2 частиною квартири [ADDRESS]. Оскільки, починаючи з 1994 року по теперішній час позивач [PERSON], фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та продовжує володіти, користувався та продовжує користуватися майном, а саме: 1/2 частиною квартири [ADDRESS], як належить [PERSON], утримувала та утримує дане жиле приміщення, суд приходить до висновку, що позивач набула право власності на дане спірне майно за набувальною власністю на законних підставах. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved