Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] народився [PERSON], що вбачається з актового запису № 2805 від 24.07.2014 року складеного у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, сформованого 31.03.2017 р., матір"ю дитини є [PERSON], а батьком [PERSON] - відомості щодо якого внесені зі слів матері, за її вказівкою. Він є батьком дитини і тому згідно ч.3 ст.128 СК України звертається в суд з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка в підготовче засідання також не з'явилася, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, позов визнає та просить справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи в підготовче засідання не з'явився, згідно листа №3120-16.3-29 від 27.03.20187 року начальник Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області просить розглянути справу за відсутності представника відділу, при вирішенні спору покладається на думку суду. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2007 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.09.2012 року. Проте з вересня 2013 року по 28 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, що підтверджується довідками виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 17.01.2018 року за №.№.36, 37, 38, 39 та відповідних актів обстеження факту проживання від 16.12.2013 року, 12.03.2014 року, 28.07.2014 року, 06.02.2015 року. В даний період часу, а саме: [INFO] народився [PERSON]. В свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 24.07.2014 року в графі «батько» вказано - [PERSON], а в графі «мати» - [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 31.03.2017 року №00017861764, відомості про батька [PERSON], [INFO], - [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. [INFO] [PERSON] померла. Згідно наказу служби у справах дітей Вінницької міської ради від 01.11.2017 р. № 18 малолітню дитину [PERSON], [INFO], тимчасово влаштовано в сім"ю [PERSON], до прийняття рішення про постійне влаштування дитини. Як вбачається з довідки Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 490 від 06.12.2017 року [PERSON] проживає з [PERSON] в с.Заливанщина Калинівського району Вінницької області з 06.09.2016 р. 23.08.2016 р., перебуваючи в установі відбування покарань, позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] ( в даний час [PERSON]), що вбачається з актового запису № 28 від 23.08.2016 р., складеного у Вінницькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 125 СК України передбачає визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: - за заявою матері та батька дитини; - за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно довідки виконавчого комітету Заливанщинської сільської ради від 02.01.2018 р. № 02-19-01 в даний період часу позивач проживаю однією сім"єю разом з [PERSON] та двома неповнолітніми дітьми, в тому числі [PERSON] в с.Заливанщина Калинівського району Вінницької області. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідачка позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Таким чином, вимоги позивача є законними та підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved