Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом № 25-к від 04.04.2013р. він був прийнятий на посаду начальника відділу з підготовки та супроводження проектів в ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону». Наказом Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України № 114/к від 12.05.2014р. та наказом відповідача №26-к від 12.05.2014р. був призначений на посаду заступника директора з реалізації проектів на зазначеному підприємстві. 06.02.2015р. подав заяву про звільнення на ім'я Голови Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України [PERSON], за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Датою звільнення було вказано 23.02.2015р., про що було досягнуто спільної згоди. Так як відповідач є державним унітарним комерційним суб'єктом підприємницької діяльності, що засноване на державній власності, він входить до сфери управління Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України. Статутом відповідача передбачено, що директор підприємства має двох заступників, які за його поданням призначаються на посаду та звільняються з посади Органом управління майном. Державне агентство видає наказ про звільнення, на підставі якого видається внутрішній наказ відповідача. Після подачі заяви про звільнення до Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України був офіційний лист з візою директора підприємства щодо звільнення позивача. Позивач неодноразово з'являвся на підприємстві, зокрема 23.02.2015р., 03.03.2015р., для ознайомлення з наказами про звільнення, проведення повного розрахунку та отримання трудової книжки, проте з наказами про звільнення так і не був ознайомлений і трудової книжки не отримав. Було проведено лише розрахунок по заробітній платі. Вважає, що дії відповідача є незаконними, порушують вимоги трудового законодавства та просить визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати видати трудову книжку з внесенням запису про дату звільнення, зобов'язати відповідача нарахувати та стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.02.2015р. по день ухвалення рішення суду. Крім того, зазначає, що йому була завдана моральна шкода через невидачу трудової книжки з вини відповідача та обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення його законним прав, приниження честі, гідності, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми та зі своєю сім'єю. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 64000 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 30 вересня 2014 р. старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Мельником Я.В. в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 06.06.2014р. № 12014100000000845, проведено обшук та вилучення документів підприємства, включно з особовими справами працівників ДП «Нацпроект «Повітряний експрес», в тому числі вилучено особову справу позивача. Станом на 23 лютого 2015р. особові справи працівників підприємства включно з трудовими книжками цих працівників Головним управлінням МВС України не повернуто, в зв'язку з чим вважає, що порушення права позивача на отримання трудової книжки відбулось не з вини відповідача по справі. Також вважає, що позивачем пропущено трьохмісячних строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Представник 3-ї особи Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України в судовому засіданні вирішення спору залишила на розсуд суду. Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.04.2013 року [PERSON] прийнятий на посаду начальника відділу з підготовки та супроводження проектів ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону». 12.05.2014 року [PERSON] переведений на посаду заступника директора з реалізації проектів ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону». Відповідно наказу від 09.02.2015 року № 67/к [PERSON] було звільнено 23 лютого 2015р. з посади заступника директора з реалізації проектів державного підприємства «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону» за угодою сторін, пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Підстава: заява [PERSON], лист-подання від 06.02.2015 року № 20. Згідно ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Протягом судового розгляду справи стороною відповідача не було надано будь-яких доказів на підтвердження ознайомлення позивача із наказом про звільнення. Відповідно до ст. 47, 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника бо уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте відповідачем, всупереч покладеного обов'язку за законом, не видано трудової книжки позивачу, чим продовжується порушення його права. У разі не припинення порушення прав особи, таке порушення є триваючим в часі і досі, оскільки копії наказу та трудової книжки не видано. Згідно ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. З Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно вимог п. 4.2. розділу 4 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України., Міністерства юстиції України., Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція), якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноваженим ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до ч. 6 п. 4.1. розділу 4 зазначеної Інструкції, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Крім того, згідно п. 5.2, 5.3 вищевказаної Інструкції дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Суд встановив, що трудову книжку не було видано працівнику з вини відповідача, тому, відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України, підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток позивача [PERSON] розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, виходячи з виплат за фактичний час роботи. Відповідно до вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При цьому, в розрахунок середньої заробітної плати компенсація за невикористану відпустку не включається. Як вбачається з довідки про доходи, виданої [PERSON] про те, що він справді працював у ДП «Нацпроект «Повітряний експрес» з 04.04.2013 р. по 23.02.2015р. на посаді заступника директора, загальна сума доходу за шість календарних місяців (вересень 2014 року - лютий 2015 року) становить: нарахована заробітна плата 152480,61 гривень; утримання з заробітної плати - 31586,66 гривень; до видачі - 120893,95 гривень. Час затримки у видачі трудової книжки з 24.02.2015 року по 07.09.15 року, що становить 133 днів, тому середня заробітна плата за час затримки у видачі трудової книжки становить 93230 гривень 34 копійок (133 днів х 700,98 гривень), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання відповідача видати трудову книжку з внесенням запису про звільнення, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки - підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позову про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначено у ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності...... Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В ході судового розгляду позивачем не були надані суду докази які б підтверджували завдання позивачу моральної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial