Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

22 квітня 2021 року заявник звернувся до Волноваського районного суду із вказаною заявою. Посилався на те, що [INFO] на тимчасово окупованій території України, у м. Донецьку, Донецької області, помела його бабуся - [PERSON] . Лікарського свідоцтва про смерть не залишилось, залишилась лише довідка про причину смерті, яка була видана бюро судово-медичної експертизи м. Донецьк. Причиною смерті стала атеросклеротична хвороба серця. Докучаєвським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті у зв`язку з тим, що довідка про причину смерті не відповідає вимогам діючого законодавства. Встановлення факту смерті є необхідним для отримання свідоцтва про смерть українського зразку. У ході складання заяви про встановлення смерті виявилось, що заявник має розбіжності в написанні його прізвища та прізвища бабусі, а саме його прізвище « [PERSON] » а бабусі - « [PERSON] », що перешкоджають встановленню родинних відносин з бабусею та оформленню спадкових прав. Тому просив встановити факт того, що він доводиться онуком [PERSON] та встановити факт її смерті на тимчасово окупованій території в м. Донецьк, яка померла [INFO] . Процесуальні дії по справі. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у зазначеній справі. Заявник у судове засідання не з`явився, у заяві зазначив, що просить розглянути справу без його присутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п.8 ч.1ст.315ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути розглянуті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Положеннями ст. 2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Крім того, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Ураховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з довідкою про причину смерті, виданою " Відділом судово-медичної експертизи трупів Республіканського бюро судово-медичної експертизи", [PERSON] , померла [INFO] в м. Донецьку Донецької області, яка є тимчасово окупованою територією України, через атеросклеротичну хворобу серця. Заявник звернувся до Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) для проведення державної реєстрації факту смерті, однак отримав відмову у проведенні реєстрації смерті у зв`язку з тим, що довідка про причину смерті не відповідає вимогам діючого законодавства. Реалізувати своє право на отримання свідоцтва про смерть заявник не має можливості, оскільки не може зареєструвати смерть в органах державної реєстрації, а документи, які підтверджують факт його смерті є недійсними через те, що видані незаконними органами. Згідно з ч.2ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягають задоволенню. З приводу вимог щодо встановлення факту родинного зв`язку з померлою [PERSON] суд зазначає таке. Відповідно паспорту заявника, його прізвище « [PERSON] ». Відповідно його свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Куйбишевського РИК м. Донецька батьками заявника були: (мовою оригіналу російською) « [PERSON] » та « [PERSON] ». Відповідно свідоцтва про народження батька заявника серія [NUMBER] , виданого Бюро ЗАГС м. Ананьєва Одеської області, прізвище матері російською мовою - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Київського управління юстиції м. Донецька батько заявника - [PERSON] помер [INFO] . При отриманні паспорта громадянина України прізвище « [PERSON] » ї російської мови було перекладено українською на « [PERSON] ». Встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу необхідне заявнику для здійснення його спадкового права, яке іншим способом він підтвердити не має можливості. Під час розгляду справи в суді вказані факти були доведені матеріалами справи. Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що розбіжності у написанні прізвищ у паспортах заявника та його померлої бабусі виникли через їх різний переклад різними особами під час їх оформлення, тому суд прийшов до висновку, що заявник є онуком померлої [PERSON] . На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню, оскільки встановлення вказаного факту надають заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть та здійснити його спадкове право.

Outcome: approved