Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 128 074 доларів США 18 центів, що еквівалентно 1 933 438 грн. 56 коп., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 01 серпня 2006 року між [PERSON] та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір СL-401/13/2006, зі всіма змінами, доповненнями та додатками до нього. За умовами вказаного договору Банк надав, а [PERSON] прийняв та зобов'язався повернути кредит в розмірі 29 368,14 доларів США на строк до 31 липня 2012 року зі сплатою за користування кредитом 12,50 % річних. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за цим договором, 01.08.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-401/17/2006. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 10 грудня 2010 року та договору відступлення прав вимоги від 10.12.2010року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. При цьому до нового кредитора перейшли всі права за вказаним договором кредиту. Починаючи з 10.06.2008 року [PERSON] належно не виконує умови договору кредиту, що потягло виникнення заборгованості. 01.07.2011 року за № 18015 [PERSON] була направлена вимога про погашення виникненої заборгованості, але заборгованість відповідачем погашена не була. Станом на 24.11.2014 року заборгованість [PERSON] за договором кредиту становить 20 756 доларів США 29 центів, заборгованість за процентами - 6 786 доларів США 54 центи. Крім того, за умовами п. 3.1.1 ст. 3 частини 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за цим договором, [PERSON] зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та яка складає 1 517 645, 39 грн. Посилаючись на порушення позичальником та його поручителем умов кредитного договору та договору поруки, позивач звернувся до суду із цим позовом. Представник позивача звернулася до суду зі заявою, в якій позовні вимоги Банка підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути у її відсутність, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав в судовому засіданні свою позицію, викладену у письмових запереченнях. Посилаючись на те, що банком була висунута вимога про дострокове повернення суми кредиту 01.07.2011 року, то термін з якого слід рахувати строк позовної давності почався з 02.08.2011 року, а із цим позовом Банк звернувся до суду лише 13.08.2014 року, тобто поза мажами строку позовної давності, у зв'язку з чим просив про його застосування. При цьому пояснив, що вищевказаної досудової вимоги від Банку він не отримував. Також вказує, що ще в 2008 році за заявою Банку було порушено кримінальну справу за ст. 190 ч. 4 КК України (шахрайство) та автомобіль, придбаний за кредитні кошти було арештовано в червні 2008 року, тому вважає, що з того строку і слід рахувати строк позовної давності. Крім того, відповідач посилається на відсутність доказів що позивач є належним кредитором, на користь якого він має обов'язок щодо спати кредитних коштів. Щодо вимоги до поручителя, також вважав про порушення банком 6-ти місячного строку пред'явлення такої вимоги. Дослідивши надані письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 01 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір СL-401/13/2006, в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 7). Згідно з пунктами 2, 3 частини № 1 Кредитного договору 1, Банк зобов'язався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 29368,14 доларів США на придбання автомобілю, строком до 31 липня 2012 року зі сплатою за користування Кредитом 12, 5 % річних Сторони узгодили, що кредит та відсотки за його користування позикодавець має повертати щомісяця рівними частками відповідно до графіку платежів, що є невід'ємною частиною Договору. Згідно п. 1.1 частини № 2 Договору, позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому Договорі. Пунктом 1.4 Договору визначені поняття, порядок нарахування та підстави підвищення процентної ставки. Розділом 4 договору передбачена відповідальність позичальника за порушення умов договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у виді пені в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення. Згідно кредитної заявки, а також меморіальних ордерів, Банк виконав умови договору кредиту та перерахував позивачу 29 368, 14 доларів США, що на той час було еквівалентно 148 309,11 грн. (а.с. 11-13). На виконання позичальником умов цього договору щодо повернення суми кредиту, процентів, та сплати пені, 01.08.2006 року між Акціонерним комерційним Банком «Райффайзенбанк Україна» " та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником своїх зобов'язань в повному обсязі ( п. 1.1, 1.2 Договору поруки) як солідарні боржники (а.с. 16). Згідно виписки зі статут ЗАТ «ОТП Банк», останній є правонаступником всіх прав і обов'язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». З метою приведення статуту у відповідність із Законом України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року та згідно з рішенням зборів акціонерів від 23.04.2009 року Банк змінив свою назву з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (а.с. 68) . 10 грудня 2010 року між позивачем та надавачем кредиту, який на той час змінив назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», укладено договір купівлі - продажу портфелю, за умовами якого продавець продав (переуступив) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку №1 до цього договору), а покупець прийняв такий кредитний портфель та зобов'язувався сплатити на користь продавця винагороду (а.с. 70-82). Згідно до договору про відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року, укладеного між тими ж сторонами (ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та надавачем кредиту ПАТ «ОТП Банк»), у зв'язку з укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу кредитного портфелю сторони домовились про те, що Клієнт передає та відступає Фактору сукупність прав, належних Клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звернення стягнення на заставлене майно, за цим договором до Фактора переходять всі права Клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» / «Заставодержатель» у зобов'язаннях, які виникли на підставі Договорів. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу (а.с. 83). Відповідно до додатку до Договору про відступлення права вимоги від 10.12.2010 року, первісним кредитором, в тому числі відступлено право вимоги за договором СL-401/13/2006 від 01.08.2006 року, укладеного із [PERSON] (а.с. 87). За умовами п. 1.1.1 Договору відступлення права вимоги - до нового кредитора перейшли права вимоги і за договорами забезпечення, до яких також віднесено договір поруки. За даними свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», останнє має право на такі види фінансових послуг як надання факторингу (а.с. 35). Відповідно до змісту досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором СL-401/13/2006 від 01.08.2006 року, датованої 01.07.2011 року за № 18015, та направленої [PERSON] ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останнє попередило позичальника про відступлення прав вимоги за цим договором кредиту від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Факторинг Україна», про наявний борг та висунуло вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі (а.с. 18). Щодо вимог [PERSON] про застосування строку позовної давності виходячи з настання терміну виконання вимоги банка щодо дострокового повернення кредиту впродовж 30 днів з дня отримання вищевказаної досудової вимоги (тобто з 02.08.2011 року), то суд не вбачає підстав для застосування положень ст.267 ЦК України, адже, як вказує [PERSON] цієї вимоги від позивача він не одержував, та Банком не надано суду доказів щодо отримання цієї вимоги [PERSON], отже за відсутності доказів щодо отримання позичальником вказаної вимоги Банк позбавлений можливості вважати термін виконання зобов'язання таким, що настав, та вправі вважати кінцевим терміном виконання зобов'язання, що зазначений у договорі, тобто 31.07.2012 року. За такого, на час звернення до суду із цим позовом (13.08.2014 року) строк позовної давності не минув. Щодо посилань [PERSON] про початок строку позовної давності, починаючи з червня 2008 року, тобто терміну звернення первісного кредитора до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій з отримання відповідачем цього кредиту без наміру його повернення, то будь-яких доказів з цього приводу суду надано не було. Посилання [PERSON] щодо порушення банком пред'явлення вимоги до поручителя також не знайшли свого підтвердження, адже зі змісту досудової вимоги від 06.03.2012 року, що надіслана [PERSON] 14.03.2012 року, позивач повідомив про порушення позичальником кредитних зобов'язань та вимагав про погашення виникненої заборгованості (а.с. 19-20). Згідно розрахунку Банка заборгованість за вищевказаним Договором кредиту станом на 24 листопада 2014 року за кредитом становить 20 756 доларів США, за відсотками - 6786,54 долари США, та нарахована пеня в сумі 1 517 645,39 грн. (а.с. 66-67). Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За положеннями ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Положення ч.1 ст.553, ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України вказують, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник та поручитель навпаки, порушили умови договору кредиту та поруки, а тому позовні вимоги позивача, як нового кредитора відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 10.12.2010 року, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі в частині стягнення суми кредиту та відсотків. Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 1 517 645,39 грн., то відповідно до розрахунку заборгованості наданого Банком, сума боргу за кредитом становить 20 756, 29 доларів США , що на 24.11.2014 року) тобто на день здійснення розрахунку заборгованості становило 313341,93грн. З вказаного розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту. За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитного договору пені (1 517 645, 39 грн.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та, враховуючи положення ч. 3ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 350 000 грн. За такого, за вищевказаним кредитним договором підлягає стягненню заборгованість по кредиту в сумі 20756,29 доларів США, заборгованість про відсоткам - 6786,54 доларів США та пеня в розмірі 350 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", з відповідачів на користь Банка підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3441 грн., тобто з кожного по 1720,50грн.

Outcome: partial