Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є рідною бабусею [PERSON], [INFO], уродженки м. Миколаєва, яка проживає разом з її родиною фактично з 2007 року, спочатку у м. Миколаєві, а останні три роки у м. Запоріжжі. Протягом цього часу дитина [PERSON] навчається у Запорізькій загальноосвітній школі № 15 та спостерігається у дитячому поліклінічному відділенні Жовтневого району м. Запоріжжя. Батько у свідоцтві про народження дитини записаний за вказівкою матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Дочка позивача, [PERSON], самоусунулась від виховання своєї власної дитини [PERSON], за місцем свого проживання створила непридатні для проживання дитини умови, не забезпечує її продуктами харчування, необхідним одягом та взуттям. За час перебування дівчинки у сім'ї позивача [PERSON] жодного разу не поцікавилась станом її здоров'я, рівнем фізичного та розумового розвитку, умовами проживання, харчування, досягненнями у навчанні, не підтримала матеріально. [PERSON] утримує дитину за кошти свої та чоловіка. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи інтереси дитини [PERSON], просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити у повному обсязі. Прокурор Якубіна Т.В. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, надала суду письмові пояснення, якими проти позову в частині позбавлення батьківських прав стосовно доньки [PERSON] заперечує, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає в розумній мірі відносно доходів. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги вважає обґрунтованими, надали суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її доньки. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідка [PERSON], вважає, що позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16.07.2002 р. Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, про що свідчить витяг № 00016160342 від 29.12.2015 р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району як органу опіки та піклування, малолітня дитина [PERSON] фактично з 2007 року проживає та виховується в сім'ї бабусі [PERSON] та діда [PERSON] У 2013 році [PERSON] разом з бабусею та дідом переїхала із міста Миколаєва до Запоріжжя на постійне місце проживання, мешкають за адресою: [ADDRESS]. Дівчина була влаштована на навчання до Запорізької загальноосвітньої школи № 42 (довідка від 19.11.2015 б/н) за період навчання в школі - з 01.09.2009 р. до 24.10.2013 р., [PERSON] проживала з бабою [PERSON], мати участь у вихованні дитини не приймала. За інформацією Запорізької загальноосвітньої школи № 15 за період навчання [PERSON] в школі всі питання, пов'язані з вихованням та перебуваннм дитини в навчальному закладі, вирішує бабуся [PERSON], батьки не проявляють зацікавленості навчанням, вихованням дитини. Матір [PERSON] припинила спілкування з дитиною, не цікавиться її життям, самоусунулась від участі у вихованні, навчанні та матеріальному утриманні, у зв'язку з чим районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Крім цього, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] свідчать довідка від 19.11.2015 року, видана директором Миколаївської ЗОШ № 42 [PERSON], довідка від 08.12.2015 р. № 255, видана директором Запорізької ЗОШ № 15 [PERSON] Зазначені документи свідчать про те, що [PERSON] під час навчання в школі проживала за бабусею [PERSON], яка вирішувала всі питання, пов'язані з вихованням та перебуванням дитини в навчальному закладі. Мати дитини [PERSON] не проявляла зацікавленості щодо навчання дитини, її виховання, батьківськи збори не відвідувала. Разом з тим, допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надала пояснення, згідно з якими [PERSON] за час проживання з матір'ю не мала з нею теплих стосунків та необхідних умов для розвитку, освіти, належних умов життя. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема , ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в постанові N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК . Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач по справі, мати дитини в добровільному порядку не піклується про утримання малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Відповідно до 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, як вбачається з заяви [PERSON], позовні вимоги в частині стягнення аліментів відповідач визнала, що свідчить про письмове волевиявлення відповідача спрямоване на припинення спору з позивачем в цій частині. Суд, встановивши, що визнання позову відповідачем відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, не зроблено під впливом протиправної поведінки щодо нього інших осіб або з метою приховати інші обставини, вважає позов в частині позовних вимог про стягнення аліментів визнаним, оскільки у суду не виникає сумніву в наявності для того законних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідач, заперечуючи проти позову в частині позбавлення батьківських прав, не надала жодного доказу в обґрунтування своєї позиції з приводу позовних вимог позивача, а докази, наявні в матеріалах справи вказують на те, що [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов'язків та не виявляє до малолітньої дочки ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, утримання дочки, її долею, станом її здоров'я, умовами виховання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що дитина під час спілкування з представником органу опіки та піклування, висловила свою думку щодо бажання проживати в сім'ї бабусі [PERSON], де вона отримує любов, піклування, розуміння та повагу. Таким чином, доводи відповідачки про бажання спілкуватися з дочкою, не свідчать про забезпечення дитині повного і гармонійного розвитку її особистості та наміру відповідачки брати участь у вихованні дитини. Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved