Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська товарна біржа в особі представництва в м. Білгород-Дністровському, Реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, а саме просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладений 26.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований на Одеській товарній біржі в особі її представництва в м. Білгород-Дністровський за № 1934/Б; визнати за [PERSON], [INFO], (ІПН [NUMBER]) право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,9 кв.м, в т.ч. житловою площею 41,1 кв.м., підсобною площею 27,8 кв.м., яка складається з наступного: 1- коридор площею 10,6 кв.м., 2- кухня площею 10,7 кв.м., 3- житлова кімната площею 17,7 кв.м., 4- туалет площею 1,3 кв.м., 5- ванна площею 2,7 кв.м, 6- житлова кімната площею 10,3 кв.м, 7 - житлова кімната площею 13,1 кв.м., 8 - балкон площею 0,7 кв.м., 9 - балкон площею 1,8 кв.м. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи є її заява, відповідно до якої вона просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. По суті позовних вимог пояснила, що на продану квартиру не претендує. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі в особі її представництва в м. Білгород-Дністровський був укладений та зареєстрований договір №1934/Б купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири №79 за адресою [ADDRESS]. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.1997 р., укладеного в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі, зареєстрованого в МБТІ 04.08.1997 р. Факт реєстрації договору в МБТІ підтверджується також відповіддю КП «Білгород-Дністровське БТІ» №108 від 03.02.2015 на запит суду, згідно якої станом на 31.12.2012 року власником спірної квартири є [PERSON] При укладанні даного договору між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди по всім важливим пунктам договору купівлі-продажу квартири. Біржове оформлення договору відповідало чинному на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією даного договору в БТІ: 27.10.1998 року вказаний договір зареєстрований Білгород-Дністровським МБТІ, та з цього часу позивачка володіє зазначеною квартирою, проживає та зареєстрована в ній. Позивачка зазначає, що коли в цьому році вона намагалася скористатися своїм правом розпорядитися квартирою, то дізналася, що це не є можливим, оскільки вказаний договір не є нотаріально посвідченим та не є документом, який підтверджує право власності позивачки на майно у відповідності до чинного на теперішній час законодавства. У зв'язку з необхідністю нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору, позивачка звернулася до відповідачки з проханням визначити час для нотаріального посвідчення договору, однак відповідачка відповіла відмовою, посилаючись на відсутність часу, про що свідчить наявна в матеріалах письмова відповідь. Враховуючи, що вказані правовідносини виникли між сторонами 26.10.1998 року, застосуванню підлягають норми законодавства, які діяли на час укладення угоди, зокрема ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, суд вважає, що укладений 26.10.1998 року договір купівлі-продажу є дійсним, та є підтвердженням законного набуття права власності позивачем на придбану квартиру. З огляду на викладене, враховуючи укладення сторонами угоди у відповідності до чинного на той час законодавства, а також належність квартири відповідачці на законних підставах на момент укладення угоди, ту обставину, що відповідачка відмовляється від нотаріального посвідчення договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Outcome: approved