Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту народження дитини. В заяві зазначив, що він є батьком дитини, яка народилася 02.11.2017 року у місті Макіївка Донецької області. Заявник зазначає, що звертався до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, але\~ йому було відмовлено в реєстрації народження дитини у звязку з тим, що надані ним документи не відповідають вимогам, які встановлені законодавством України. Заявник просить встановити факт народження дитини жіночої статі 02.11.2017 року у місті Макіївці Донецької області та встановити дані про її батьків. Встановлення факту народження дитини\~йому\~необхідно для подальшої реєстрації факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про народження дитини згідно чинного законодавства України. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду повідомлялась належним чином, та надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Представник заінтересованої особи\~ Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, вивчивши зміст заяви, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, що між заявником та [PERSON]\~29.04.2008 року було укладено шлюб, зареєстрований\~ Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області(а.с.17) Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [INFO], громадянка України, 02 листопада 2017 року\~ у міській лікарні №6 м. Макіївки народила дівчинку вагою 3650,00 грамів, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №553 (а.с.3) та копією обмінної карти пологового відділення лікарні (а.с.4). Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями), будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України Суд вважає за необхідне прийняти як доказ надану обмінну карту пологового відділення лікарні, медичне свідоцтво про народження № 553, приймає до уваги фотографії із зображенням народженої дитини разом з матірю, оскільки інформація, яка міститься в них, підтверджується іншими доказами про справі, які були досліджені в судовому засіданні (а.с. 18) Судом\~ встановлено, що заявник [PERSON] дійсно звертався до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про реєстрацію народження дитини, але листом\~ № 15.31-24/2613 від 14.11.2017 року йому\~ було відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р.№ 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. (а.с. 16). Відповідно до ч.1 ст. 144 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану Відповідно до ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до п.7 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У відповідності до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження встановленого зразка. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що Законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження у відповідному державному органі України.

Outcome: approved