Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

До Рівненського міського суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 червня 2008 року між нею та [PERSON]. у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 602. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON],[INFO]. На даний час сім»я розпалась, між ними постійно виникають сварки, фактично шлюбні стосунки припинились, у зв»язку з чим, просить їх шлюб розірвати. Дитину, залишити на проживанні з нею. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задоволити. Відповідач 08.06.2017 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає повністю. Представник позивача адвокат Рудика С.Ю. позовні вимоги в частині розірвання шлюбу в судовому засіданні визнала, щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини заперечила проти задоволення позову, покликаючись на те, що на момент розгляду справи у суді позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. проживають разом із донькою у [ADDRESS] . Зазначає, що з вимогами про визначення місця проживання дитини, позивач звернулась передчасно, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства питання про визначення місця проживання дитини може вирішуватись лише у разі коли батьки проживають окремо, а сторони на день розгляду справи проживають разом за однією адресою. Представник органу опіки і піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Подкаура О.М. в судовому засіданні пояснила, що спір між батьками, які не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватись органом опіки і піклування або судом у тому разі, якщо мати та батько дитини проживають окремо. Враховуючи те, що позивач і відповідач проживають разом, тому органом опіки і піклування було прийнято рішення про недоцільність на даний час вирішувати питання про місце проживання дитини. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2017 року за клопотанням відповідача сторонам по справі надано місячний строк для примирення, по минуванню вказаного терміну позивачка наполягала на розірванні шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згідний. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиціїї, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 602( а.с. 4) Від шлюбу у сторін є спільна дитини, [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має для них iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то в цій частині позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року зі змінами та доповненнями № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно якого вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. Проте, п.31 Постанови Пленуму Верховного суду № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 1998 року № 16 « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України» визнано таким, що втратив чинність. Відтак, чинним законодавством, чітко врегульовано, що питання про визначення місця проживання дитини може вирішуватись лише у разі, коли мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. В судовому засіданні встановлено і дана обставина сторонами визнана, а відтак, доведенню в силу ст.61 ЦПК України не підлягає, що [PERSON]. та [PERSON] проживають разом за адресою [ADDRESS] За таких підстав, суд приходить до висновку, що оскільки сторони проживають разом, то вимога позивача про визначення місця проживання дитини є передчасною, оскільки така вимога може бути вирішена у судовому порядку лише у разі окремого проживання матері та батька дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вбачається, що батьки дитини, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] разом із донькою проживають в [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження матеріально- побутових умов дитина має окрему кімнату, де є всі необхідні речі для повноцінного проживання, виховання та розвитку [PERSON]. [PERSON] з 01 вересня 2016 року є ученицею 2-А класу Рівненської гуманітарної гімназії. Відповідно до психолого- педагогічної характеристики дитина недостатньо впевнена у своїх силах, емоційно вразлива, хоча має почуття власної гідності, доброзичлива, дисциплінована,ввічлива. Дівчинка проживає з мамою і татом за адресою [ADDRESS]. до середини грудня 2016 року, у зв»язку із перебуванням мами на навчанні в Іспанії, [PERSON] опікувався тато та няня. Тато привозив дитину до школи. Дуже часто вона запізнювалась на перший урок і мала неналежний вигляд. В грудні повернулась мама і активніше включилась у виховний процес дочки. Дівчинка стала краще читати, виглядати охайніше, активніше комунікувати з дітьми. Під час бесіди з працівниками служби у справах дітей малолітня [PERSON] пояснила, що любить і тата, і маму, до школи її возить тато, зі школи забирає мама. Дівчинка вказала, що хоче щоб надалі батьки проживали разом. Питання про визначення місця проживання дитини розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 26.04.2017 року. На засіданні були присутні батьки дитини. Заслухавши їх пояснення, враховуючи те, що батьки з донькою разом проживають за адресою [ADDRESS] комісія , як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про недоцільність визначати місце проживання [PERSON],[INFO], з одним із батьків. Відповідно до ст.ст. 3, 9, 12, 16, 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.. Відповідно до принципів 2, 6, 9 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, суд надає дитині висловити свою думку і придає цій думці належну увагу. Згідно положення ч.3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думки дитини , якщо цього потребують її інтереси. Тобто думка дитини має бути вислухана і врахована настільки, наскільки це відповідає її найвищим інтересам. В судовому засіданні була заслухана думка малолітньої [PERSON], яка повідомила, що проживає разом з мамою і татом в [ADDRESS] подальшому, теж хоче проживати з мамою і татом разом в с. Обарів Рівненського району. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи встановлені в ході судового розгляду вищезазначені обставини, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради та вислухавши думку дитини, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позов в частині визначення місця проживання дитини з матір»ю, [PERSON], до задоволення не підлягає, оскільки мати та батько дитини проживають разом. На підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved