Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

24 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачок, в якому зазначив, що 20 серпня 2014 померла його мати, [PERSON], яка на час смерті проживала в [INFO]. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в селі Старосілля, вул. Суворова, 15, Саратьского району Одеської області та земельних ділянок, розташованих на території Старосільської ради Саратського району Одеської області. У встановлений законом строк він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкодавцем було складено заповіт на користь відповідачок [PERSON] та [PERSON] Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області 01 серпня 2014 року за реєстровим № 317. Позивач зазначив, що при складанні заповіту волевиявлення його матері не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, тому що вона неодноразово заявляла, що все її майно після смерті залишиться йому; мати була неписьменною, жодної мови, крім молдавської, не знала і скласти заповіт самостійно не могла; через захворювання печінки в останні місяці життя мати була лежачою, не могла самостійно пересуватися та вчиняти будь-які дії. Крім того, в останні місяці перед смертю між [PERSON] та відповідачками були сварки щодо спадкового майна. Знаючи, що мати залишає своє майно позивачу, відповідачки всіляко намагалися перешкоджати цьому, чинили на [PERSON] психічний та фізичний вплив, який виражався в її залякуванні, нанесенні побоїв, чим перешкоджали її вільному волевиявленню. Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсним заповіт, посвідчений 01 серпня 2014 року секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON] за реєстровим номером № 317; визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що не мають права на спадкування. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 02 лютого 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області 01 серпня 2014 року за реєстровим № 317 недійсним та визнання [PERSON], [PERSON] такими, що не мають право на спадкування, було відмовлено (т.1 а.с. 142-145). Ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року апеляційна скарга [PERSON] була відхилена і рішення Саратського районного суду Одеської області від 2 лютого 2016 року залишено без змін (т. 1 а.с. 204-206). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційна скарга [PERSON] була задоволена. Рішення Саратського районного Одеської області від 2 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року було скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 63-65). 23 березня 2017 року від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, в якій він просив встановити нікчемність заповіту, складеного від імені [PERSON] та посвідченого 01 серпня 2014 року секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON] за реєстровим номером № 317; застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту шляхом позбавлення [PERSON] та [PERSON] права спадкування за заповітом, складеним від імені [PERSON] та посвідченого 01 серпня 2014 року секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON] за реєстровим номером № 317, та визнання [PERSON] спадкоємцем, який одержав право на спадкування спадщини, яка відкрилась 20 серпня 2014 року після смерті [PERSON] за законом на загальних підставах (т.2 а.с. 79-80). Змінені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що заповіт [PERSON] був посвідчений 01 серпня 2104 року секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON], яка не мала повноважень щодо вчинення нотаріальних дій. У звязку з чим, позивач вважає, що відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт [PERSON] є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним не вимагається. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зазначили, що [PERSON] до дня смерті проживала в [INFO], разом зі своєю онукою [PERSON] Заповіт на їх користь [PERSON] склала з власної волі. Вони її до цього не примушували, не вчиняли щодо неї жодних протиправних дій, фізичне та психічне насильство не застосовували. 01 серпня 2014 року [PERSON] на прохання [PERSON] повіз її до Старосільської сільської ради для складання заповіту. [PERSON] в побуті спілкувалась своєю рідною молдавською мовою, проте вміла читати і писати українською та російською мовою. До дня своєї смерті вона поводилась адекватно, розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON] пояснила, що за фахом вона зоотехнік, з 10 березня 2011 року обіймає посаду секретаря Старосільської сільської ради. Старосільська сільська рада не приймала рішення, відповідно до якого вчинення нотаріальних дій було покладено на секретаря виконавчого комітету зазначеної ради. Повноваження на вчинення нотаріальних дій покладені на неї посадовою інструкцією секретаря виконавчого комітету Старосільської сільської ради Одеської області, яка була затверджена Старосільським сільським головою 10 березня 2011 року. Про те, що [PERSON] бажає скласти заповіт їй напередодні повідомив сільський голова [PERSON] 01 серпня 2014 року мешканець с. Старосілля [PERSON] привіз [PERSON] до Старосільської сільської ради для складання заповіту. Заповіт вона склала зі слів [PERSON], яка заповіла житловий будинок та присадибну ділянку своїй дочці [PERSON], а дві земельні ділянки - онучці [PERSON] При складанні заповіту вона спілкувалась з [PERSON] молдавською мовою, хоча [PERSON] розуміла і російську мову. Заповіт був складений українською мовою, але вона молдавською мовою переказала [PERSON] зміст заповіту. [PERSON] власноручно заповіт підписала. Свідок [PERSON] пояснила, що за життя [PERSON] залишала їй частину своєї пенсії на зберігання. Приблизно за місяць до смерті [PERSON], на прохання останньої, вона всі гроші повернула. Вона спілкувалась з [PERSON] виключно молдавською мовою. Свідок [PERSON] пояснила, що її рідна сестра є дружиною позивача [PERSON], тому вона знає [PERSON] з 1982 року. Спілкувалась вона з [PERSON] молдавською мовою. [PERSON] не володіла українською мовою. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дочкою позивача [PERSON] [PERSON] не знала російської та української мови, тому що виросла без батьків, була неграмотною, спілкувалась лише молдавською мовою. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає [INFO], а її сусідка [PERSON] до дня смерті проживала [INFO]. Вони спілкувались лише молдавською мовою, українську мову [PERSON] не знала. Свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] у червні - липні 2014 року перебувала на лікуванні в терапевтичному відділенні Саратської районної лікарні, де свідок працює лікарем. Будь-яких тілесних ушкоджень, або слідів насильства у хворої не було. [PERSON] не досить добре володіла російською мовою, але свідок спілкувалась з нею російською мовою без перекладача. [PERSON] розповідала про стан здоровя, пересувалась самостійно. В липні 2014 року [PERSON] була виписана з лікарні у задовільному стані. Свідок [PERSON] пояснила, що більш двадцяти років вона працювала у Тарутинській районній лікарні, є знайомою позивача. [PERSON] проходила лікування в Тарутинській лікарні, перебувала у відділенні, де вона працювала. [PERSON] спілкувалась молдавською мовою, інші мови не розуміла, писати не вміла, замість розпису ставила у документах «крестик». Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] проживала по сусідству з ним. Зі слів дружини йому відомо, що відповідачка [PERSON] сварилась з [PERSON] через те, що остання викликала медсестру до дитини [PERSON] за відсутності останньої. 01 серпня 2014 року у дворі [PERSON] він бачив Старосільського сільського голову. Вважає, що сільський голова приїздив до [PERSON] з приводу складення заповіту. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно копій свідоцтв про народження серії ЯЖ № 088240, та серії ІІІ-ЖД № 407187, виданих Старосільською сільською радою Саратського району Одеської області, та копій свідоцтв про укладення шлюбу серії ІІІ-БМ № 406012, виданого Бендерським міським відділом ЗАГС, та серії У-БМ № 272326, виданого Суклєйською сільською радою Слободзейського району МРСР, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 7, 66-68). 01 серпня 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким призначила свою дочку [PERSON] спадкоємцем житлового будинку № 15, земельної ділянки (присадибної ділянки), господарських будівель, розташованих на вул. Суворова, 15, в с. Старосілля Саратського району Одеської області; а свою онуку [PERSON] призначила спадкоємцем земельних ділянок площею 2,11 га та 0,54 га, які належали їй на підставі державних актів серії ОД № 056996 від 14.09.2004 року та серії ЯГ № 929370 від 15.01.2007 року. Заповіт посвідчений 01 серпня 2014 року секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON] за реєстровим № 317 (т.1 а.с. 61) та зареєстрований у спадковому реєстрі, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (т. 1 а.с. 59, 61). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 20 серпня 2014 року в селі Старосілля Саратського району (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач подав приватному нотаріусу Саратського районного нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття (за законом) спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] подали нотаріусу відповідачки [PERSON] та [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи (т.1 а.с.52-72). Ч.1 ст.1223 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, підписується особисто заповідачем, або згідно ч.4 ст.207 цього Кодексу; має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Заповіт підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Ст.1251 ЦК України та ст.37 Закону України "Про нотаріат" визначають, що якщо у населеному пункті, де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 2 ст.1253 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Згідно листа Старосільської сільської ради від 03.03.2016 року за № 13, повноваження щодо вчинення нотаріальних покладені на секретаря Старосілььскої сільської ради [PERSON] на підставі посадової інструкції секретаря виконавчого комітету Старосільської сільської ради Одеської області, затвердженої Старосільським сільським головою 10 березня 2011 року. Інших рішень з цього приводу не приймалось ( т.1 а.с.197). Свідок [PERSON] підтвердила, що Старосільска сільська рада не приймала рішення, відповідно до якого вчинення нотаріальних дій було покладено на секретаря виконавчого комітету зазначеної ради. Пунктом 2.13 Посадової інструкції секретаря виконавчого комітету Старосільської сільської ради [PERSON], затвердженої Старосільськім сільським головою [PERSON] 10 березня 2011 року, вбачається, що секретар вчиняє нотаріальні дії відповідно до законодавства (т. 2 а.с. 163-165). Однак, згідно до пункту 1.2 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036 (надалі- Порядок), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Судом встановлено, що всупереч положенням ст.37 Закону України про нотаріат", ст.1251 ЦК України та пункту 1.2 Розділу 1 вищевказаного Порядку, Старосільська сільська рада не приймала рішення про покладення обовязків щодо вчинення нотаріальних дій на секретаря виконавчого комітету Старосільської сільської ради [PERSON] Таким чином, секретар Старосільської сільської ради [PERSON] не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, у тому числі і на посвідчення заповіту [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилась 30 липня 1931 року, на час посвідчення заповіту їй виповнилось 83 роки ( т.1 а.с.9, 10). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] за національністю була молдованкою, вона не володіла українською мовою, на якій складено заповіт. З огляду на показання зазначених свідків, суд критично оцінює ствердження відповідачок про те, що [PERSON] володіла українською мовою. [PERSON] 1.4 Розділу 2 зазначеного Порядку встановлює, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Всупереч положенням ст.1248 ЦК України та пункту 1.4 Розділу 2 вказаного Порядку, в тексті заповіту [PERSON] від 01 серпня 2014 року, який записаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, відсутній запис про те, що заповіт прочитаний заповідачем [PERSON] уголос та підписаний заповідачем ( т. 1 а.с.61). За змістом ч.1 ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частини 1, 2 ст.215 ЦК України встановлюють, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частинами.1,4, 5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою Частинами 1, 4 ст.1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що заповіт [PERSON], посвідчений секретарем Старосільскої сільської ради Саратського району Одеської області 01 серпня 2014 року, був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, встановлених ст.ст. 1247, 1251 ЦК України, а тому він є нікчемним. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині встановлення нікчемності заповіту та застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту шляхом позбавлення [PERSON] та [PERSON] права на спадкування за заповітом, складеним [PERSON] та посвідченим 01 серпня 2014 року секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області за реєстровим № 317. Вимоги позивача в частині визнання його спадкоємцем, який одержав право на спадкування після смерті [PERSON] за законом на загальних підставах, задоволенню не підлягають, тому, що частиною 4 ст. 1257 ЦК України визначено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачок на користь позивача належить стягнути пропорційно документально підтверджені витрати на сплату судового збору в загальній сумі 2359,46 гривень (т.1 а.с. 1, т.1 а.с. 41, т.1 а.с. 148, т.1 а.с. 152, т.1 а.с. 194, т.1 а.с. 209, т.2 а.с. 2, т.2 а.с. 81, т.2 а.с. 178), тобто по 1179 гривень 73 копійки з кожної (2359,46 грн. : 2).

Outcome: partial