Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] 29.08.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Одеська універсальна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому позивач просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №2549 від 16.05.1997 року, а саме: квартири [ADDRESS] укладений на Одеській універсальній товарній біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та розглянути справу у її відсутності, також у разі неявки відповідача постановити заочне рішення суду. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON]. [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 16.05.1997 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] на Одеській універсальній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №2549, згідно з яким [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] Позивач зареєструвала своє право власності на вищевказану квартиру в КП «ОМБТІ та РОН» 18.06.1997 року, №3111 стр.141 кн.225пр. У тексті вказаного договору купівлі-продажу вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню. На теперішній час позивачеві стало відомо, що договори, які були укладені на біржах повинні бути посвідчені нотаріально, і вона була вимушена звернутися до суду, оскільки не може в повному обсязі розпоряджатися своєю квартирою. При викладених обставинах, позов є обґрунтованим, враховуючи, що відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Outcome: approved