Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] у віці 65 років померла її мати - [PERSON] . Мати Позивача - [PERSON] працювала та була членом КСП ім.Дімітрова, де була внесена до списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Дімітрова серія ДП Сф №0015 від 26.03.1996 року під №409 та згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Дімітрова на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області була під №348. Зазначає, що 02.06.1997 року [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0123902 , що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Софіївському районі №44/146-18 від 27.11.2018 року, але надати його не надається можливим, оскільки вона за життя втратила оригінал даного сертифіката. Крім того, відділ Держгеокадастру у Софіївському районі також немає можливості надати копію втраченого сертифікату, оскільки він виготовляється в одному примірнику. Стверджує, що 11.09.2018 року позивач звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлої [INFO] матері - [PERSON] , проте приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівною було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо одержання спадкового майна за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців першої черги майна померлого немає. Мати позивача за життя заповіту не залишила. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи, була належним чином повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Вакулівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, згідно поданого на розгляд суду відзиву на позов проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити. В обгрунтування поданих заперечень посилається на ті обставини, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, а відповідно до ст.5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розпорядниками земель за межами населеного пункту є районні державні адміністрації, в зв`язку з чим розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) проводилась районною державною адміністрацією. Представник третьої особи Софіївської районної державної адміністрації заперечують проти позову.Просять відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з пропущеними строками позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись особа за захистом свого невизнаного, оспорюваного або порушеного права. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, який включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1261 ЦК України передбачено, діти спадкодавця складають першу чергу спадкоємців за законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] являється матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). [PERSON] працювала та була членом КСП ім.Дімітрова, де була внесена до списку до Державного акту на право колективної власності на землю ім. Дімітрова серія ДП Сф №0015 від 26.03.1996 року під №409 та згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Дімітрова на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області була під №348, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Софіївському районі №49/0-0.34-28/146-18 від 15.06.2018(а.с.11). 02.06.1997 року [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0123902 , що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Софіївському районі № 44/146-18 від 27.11.2018 року(а.с.14). Позивач за життя втратила оригінал даного сертифіката. Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі не має можливості надати копію втраченого сертифікату, оскільки він виготовляється в одному примірнику що підтверджується листом № Л-50/0-0.34-30/146-18 від 11.07.2018 року(а.с.12). 11.09.2018 року позивач звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлої [INFO] матері - [PERSON] , проте приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівною було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо одержання спадкового майна за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії(а.с.10). Судом досліджена належним чином завірена копія спадкової справи №132-2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.98-115). [PERSON] є спадкоємцем першої черги майна померлої. Інших спадкоємців першої черги немає. 11 вересня 2018 року [PERSON] подала заяву Приватному нотаріусу Софіївського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Але їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім`я померлої. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка за життя дійсно була внесена в список до державного акту на право колективної власності КСП імені Дімітрова, під №409, іншого при розгляді справи не встановлено, тому суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, у звязку з чим підлягають задоволенню. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 14 Конституції України та ч.2 ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю гарантується. Відповідно до ч. 1,2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року земля є об`єктом колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому та залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У зв`язку з набранням чинності 01.01.2019 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності". Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу. Згідно до п. 24 вказаної постанови передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. На заперечення Вакулівської сільської ради, про те, що відповідачем повинна бути Софіївська районна державна адміністрація, оскільки на час виникнення спірних правовідносин розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток(паїв), проводилась районною державною адміністрацією, суд звертає увагу на наступне: Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Враховуючи вищевикладене, в зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка повинна бути виділена на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, суд приходить до висновку, що рішення у даній справі прямим чином вплине на права і обов`язки Вакулівської сільської ради, яка на сьогоднішній день є органом, уповноваженим здійснювати виділення в натурі земельних ділянок на відповідній території. Тому суд вважає, що згідно Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Вакулівська сільська рада є належним відповідачем по даній справі, оскільки є органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати виділення в натурі земельних ділянок на відповідній території. Твердження Софіївської районної державної адміністрації про те, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду з позовною заявою суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що дане право підлягає захисту без строку позовної давності. Дана думка викладена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014 у справі №6-12823св14 в якій вказано, що право особи на земельну частку(пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку(пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без строку позовної давності. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт належності [PERSON] за її життя права на земельну частку (пай) КСП ім.Дімітрова, вказане право з її смертю не припинилося, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , при цьому позасудові способи реалізації права на спадкування вичерпано, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] , як члену КСП ім.Дімітрова, перебувала у колективній власності КСП ім.Дімітрова та розташована на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача, враховуючи його позицію щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved