Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

19 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Мотивував тим, що він, згідно договору купівлі-продажу від 4.05.2007 року, є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS], зареєстрований та проживає в ньому. При оформленні документів на субсидію йому стало відомо, що в його будинку з 2004 року зареєстрована дочка колишнього господаря [PERSON] - [PERSON], яка в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Посилаючись на викладене, позивач прохав визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим в [ADDRESS], покласти на відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримував, посилаючись на підстави та обставини викладені в ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Заперечення на позов не направила. За згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів. Представники ІІІ осіб - виконкому Градизької селищної ради, управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, у судове засідання не з"явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не надали. Третя особа - [PERSON], у судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві адресованій суду вказав, що заперечень щодо задоволення позову не має, а також повідомляє, що його дочка [PERSON] ніколи не була приписана у будинку [ADDRESS], що підтверджується домовою книгою. Допитана у судовому засіданні, як свідок, [PERSON] пояснила, що з 2005 року проживає з позивачем по сусідству - по [ADDRESS] і може підтвердити, що з цього часу [PERSON] за адресою позивача ніколи не проживала. Він прожив у купленому ним будинку 8 років і лише нещодавно дізнався, що [PERSON] зареєстрована в ньому. Зі слів позивача їй відомо, що він мав розмову з відповідачкою, але остання має якусь образу на свого батька, який гроші від продажу будинку дав лише її сестрі, тому і не хоче знятися з реєстрації. Їй ( свідку) не зрозуміло, як відповідач змогла зареєструватися за вказаною адресою, оскільки такого запису у домовій книзі на будинок по [ADDRESS] немає. Суд, заслухавши пояснення сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS], що підтверджено договором купівлі - продажу від 4 травня 2007 року, посвідченим нотаріально державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори за реєстровим № 946, зареєстрованим у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 червня 2007 року. Згідно вказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] жилий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. З відмітки у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданого комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що на підставі рішення виконкому Градизької селищної ради від 14.08.2007 року [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. З досліджених у судовому засіданні записів в домовій книзі позивача вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] не зареєстрована. Згідно адресної довідки від 26.08.2015 року, наданої Глобинським РС УДМС України в Полтавській області на запит суду, громадянка [PERSON] з 11 вересня 2004 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач, будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи, суду не надала. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом (ст. 321 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За ч.2 ст.156 ЖК до членів сім»ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК, згідно яких плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України до членів сім»ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч.2, ч.3 ст. 3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Ч.1 ст.158 ЖК передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ч.1 ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, п.7 ч.3 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім»ї. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Встановивши, що відповідач не є членом сім»ї позивача, не є наймачем будинку, що між нею та власником не існує будь-яких договірних відносин з приводу користування названим житлом, що будучи зареєстрованою в будинку позивача вона більше шести місяців в ньому не проживає, будь-яких доказів поважності причин не проживання не надала, суд дійшов до висновку, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням. Позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач наданням квитанції підтвердив, що сплатив судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved