Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

06 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. За життя мати заповіла все своє майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Брати [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], який помер [INFO], своєчасно не прийняли спадкове майно. Після смерті матері відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якої увійшла земельна ділянка, розміром 4,14 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Кальченківської сільської ради, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Кальченківське». Право на земельну частку (пай) належало [PERSON] на підставі сертифікату [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації 05 квітня 1996 року. Являючись спадкоємцем майна після смерті матері, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном шляхом розпорядження речами померлої. Однак, він не може реалізувати своє право на спадщину у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 4,14 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник за довіреністю [PERSON] подала до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача - Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця - [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а. с. 8). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області від16 березня 1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 08 [PERSON] все своє майно заповіла своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - позивачці по справі (а. с. 10). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 12 жовтня 2006 року Кальченківською сільською радою Білопільського району Сумської області посвідчено заповіт від імені [PERSON] (а. с. 11). [PERSON] померла [INFO] в. Кальченки Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Верба Коропського району Чернігівської області (а. с. 7). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в м. Волхов Ленінградської області РФ (а. с. 6). Зі змісту довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 07 лютого 2017 року за № 97-28-99.2-220/2-17 вбачається, що згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 05 квітня 1996 року та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Кальченківське» на території Кальченківської сільської ради [PERSON] виписаний сертифікат [NUMBER] від 09 квітня 1996 року, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 4,14 га та виданий на руки (а. с. 9). Відповідно до інформаційної довідки станом на 2017 рік оціночна вартість об'єкта оцінки - земельної ділянки, загальною площею 4,14 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 70 405 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради (а. с. 13). З довідки, виданої виконкомом Кальченківської сільської ради від 08 січня 2017 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO], а/з № 14 від 07 липня 1997 року, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався виконкомом Кальченківської сільської ради за № 15 від 16 березня 1987 року, реєстраційний номер у спадковому реєстрі № 40837253. Заповіт від імені померлої не змінювався і не відмінявся. Після смерті матері [PERSON] її син [PERSON] розпоряджався особистими речами покійної та зберігав її документи (а. с. 12). Наведене вище свідчить про те, що [PERSON] фактично прийняв спадкове майно після матері [PERSON], яка померла [INFO]. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 березня 2017 року приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Сумської області вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], яка померла [INFO], не вдається можливим у зв'язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності спадкодавця (а. с. 15). Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. Згідно оголошення в газеті «Білопільщина» від 15 квітня 2017 року загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON], вважати недійсним (а. с. 41). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. спадкові справи після [PERSON], яка померла [INFO] та після [PERSON], який помер [INFO], не заводились. Після [PERSON], який помер [INFO], заведена спадкова справа № 295/2013 та видані свідоцтва про право на спадщину (а. с. 27-29). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на земельну частку (пай), розміром 4,14 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved