Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

28.10.2021 позивач звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , а він з 2004 року постійно проживає у місті Києві. В день другої річниці смерті матері, вони із братом [PERSON] відвідали її місце поховання та рідну домівку. При наведенні порядку в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , брат виявив заповіт матері від 08.11.2006, посвідчений державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської нотаріальної контори Якименською Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 3-2795. Відповідно до даного заповіту його мати усе своє майно заповіла йому - [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, однак він із заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк не звертався, оскільки не знав про існування заповіту. Після виявлення заповіту він звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак йому було відмовлено в оформленні спадкових прав у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тому, просив у судовому порядку визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . 04.11.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук А.В. належним чином завірену копію спадкової справи, з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . 03.12.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, судові витрати просив залишити за ним та зазначив, що спадкова справа щодо майна померлої [INFO] його матері - [PERSON] не заводилася, спадкоємці, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині відсутні, а його брат [PERSON] не заявляв про своє право на спадкове майно. За заповітом мати заповіла усе її майно лише йому, однак він не знав про наявність заповіту, а виявив його випадково. Із заявою про прийняття спадщини за законом в шестимісячний строк не звертався, оскільки дуже важко переніс втрату матері, що навіть до будинку, де проживала мама, не міг зайти, а в подальшому в Україні були встановлені карантинні обмеження, які не дали змоги приїхати до м. Біла Церква, тому і пропустив визначений строк. В день другої річниці смерті матері, вони із братом відвідали її місце поховання та рідну домівку і при наведенні порядку в домоволодінні брат виявив заповіт матері. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення засідання відповідач повідомлений належним чином, 23.11.2021 до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника Білоцерківської міської ради Київської області за наявними матеріалами справи на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Антоніна Валеріївна, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 7,15). З матеріалів справи (а.с.11-14), вбачається, що на підставі договору дарування 28 лютого 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської держаної нотаріальної контори Моцною Д.Г., зареєстрованого у реєстрі за № 1-646, та зареєстрованого у Білоцерківському МБТІ12.03.1994 в реєстрі за № 717, у книзі № 8, за [PERSON] зареєстровано право власності на 46/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , 28.10.2021 звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Антоніни Валеріївни із заявою про прийняття спадщини, після померлої [INFO] матері - [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 8-9,15). Як вбачається з листа нотаріуса від 28.10.2021 за № 619/01-16 (а.с. 19-20), приватний нотаріус фактично відмовила позивачу в прийнятті заяви про прийняття спадщини та в оформленні спадкових прав на майно, що залишилося після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємцем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Також, з вказаного листа та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.11.2021 (а.с.40) вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що він з поважних причин пропустив шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки лише після смерті своєї матері, у її документах був виявлений заповіт від 08.11.2006, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла йому. З копії заповіту від 08 листопада 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської нотаріальної контори Якименською Л.Л., зареєстрованого у реєстрі за № 3-2795 (а.с.10), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що воно матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] . За змістом ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали за різними адресами та про існування заповіту позивачу стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, що згоджується з показаннями свідка - [PERSON] . Так, свідок у судовому засіданні дав покази про те, що він являється братом позивача та сином померлої [INFO] [PERSON] . Після смерті матері вони не з`являлися до домоволодіння матері, адже дуже тяжко перенесли втрату матері, а в подальшому в Україні були встановлені карантинні обмеження, які стали перешкодою в реалізації спадкових прав. Він, як спадкоємець, не претендує на спадкове майно, адже ще за життя з мамою було узгоджено, що все майно перейде брату, а інші спадкоємці відсутні. В день другої річниці смерті матері, вони із братом відвідали її місце поховання та рідну домівку. При наведенні порядку в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] він виявив заповіт матері від 08.11.2006, яким усе майно вона заповіла позивачу. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ( далі - Порядок), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Разом з тим, як встановлено судом спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, тому нотаріусом і не вчинялися дії передбачені вказаним Порядком. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, нотаріус при заведенні спадкової справи повинен перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. (вказаний правовий висновком підтриманий у постановах ВС/КЦС: від 10.01.2019 у справі № 263/1221/17; від 17.03.2021 у справі № 308/4272/19; від 22.02.2021 у справі № 644/7785/19 та від таких висновків Верховний Суд не відступав). Також, позивач в обгрунтування поважності причин пропуску строку вказує на встановлені урядом України карантинні обмеження з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби (COVID-19). Так, дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) з 12.03.2020 року на усій території України було встановлено карантин, який рішенням уряду неодноразово було продовжено зі встановленням певних обмежень, що стало перешкодою для реалізації позивачем своїх спадкових прав. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після померлої [INFO] [PERSON] , протягом трьох місяців з дня набрання рішення законної сили, оскільки позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с.1) та заявив клопотання про залишення судових витрат за ним без відповідного відшкодування.

Outcome: approved