Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 жовтня 2013 року в м. Дніпропетровськ, [PERSON], керуючи автомобілем марки Део, д/н [NUMBER], рухаючись заднім ходом не переконалася у безпечності, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Мазда, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Постановою суду було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Позивачем згідно з умовами Договору, на підставі Страхового акту та зібраних документів було розраховано та виплачено Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 11942,70 грн. Після чого відповідачу було направлено вимогу з проханням виплатити страхове відшкодування на користь позивача, але на даний час вона залишилась без виконання. У зв'язку вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача кошти у сумі 11942,70 грн., а також судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та додатково пояснив з приводу заперечень відповідача, що коефіцієнт фізичного зносу при визначенні розміру страхового відшкодування не застосовувався, тому і в розрахунку він дорівнює нулю, що передбачено п.3.5 Договору страхування. По визначенню КП (коефіцієнта пропорційності) проведення товарознавчого дослідження не проводилось, оскільки при підписанні договору страхування вже було визначено вартість транспортного засобу, а з моменту підписання і до моменту ДТП пройшов місяць. За цей час дійсна вартість транспортного засобу не змінилась. Окрім того, договором страхування не передбачено надання переліку СТО страхувальнику. Також всі передбачені договором страхування страхові виплати страхувальником були сплачені. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з тих підстав, що позивачем не надані документи, що підтверджують сплату страхувальником [PERSON] страхової премії за договором страхування. Як вбачається з умов договору страхування, розмір страхового відшкодування розраховується за наступною формулою ССВ (сума страхового відшкодування)= (РМЗ*КП-Ф-СОВЗЗ+ЗВ). Відповідно п.14.3.1 цього договору КП (коефіцієнт пропорційності) повинен бути розрахований, виходячи з дійсної вартості застрахованого транспортного засобу, визначеної згідно з актом товарознавчого дослідження. Таким чином, розрахована позивачем сума страхового відшкодування була проведена з порушенням умов договору страхування, оскільки розрахувати її на підставі рахунку-фактури СТО та акту огляду пошкодженого ЗТЗ (застрахованого транспортного засобу) без використання товарознавчого дослідження не можливо. Також відповідно до умов цього договору ВВР (вартість відновлювального ремонту) ЗТЗ може взятись страховиком з калькуляції вартості відновлювального ремонту СТО, що рекомендована страховиком. Проте позивач не надав належним чином затверджений перелік СТО, що були рекомендовані страховиком на час здійснення розрахунку. Позивач набув право зворотної вимоги в межах фактичних затрат але не більше розміру реальних збитків, які розраховуються згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Для розрахунку розміру реальних збитків відповідно до зазначеної Методики необхідне обов'язкове проведення експертизи пошкодженого автомобіля. З урахуванням цих доводів, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 09.10.2013 року о 18 год. 30 хв. [PERSON] на території стоянки по вул.. Гаванська в м. Дніпропетровськ, в районі буд. №17, керуючи автомобілем Део, державний номер [NUMBER], рухаючись заднім ходом не переконалась, що це буде безпечним, в результаті чого скоїла наїзд на стоячий автомобіль «Мазда СХ7», державний номер [NUMBER], водієм якого є [PERSON] В результаті ДТП автомобілі були пошкоджені, завдані матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Вказані обставини встановлені постановою Самарського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2013 року, яка набрала чинності,тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Транспортний засіб «Мазда СХ7», державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON], було застраховано в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" згідно договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 на період з 10 вересня 2013 року по 09 вересня 2014 року. Страхова премія передбачена умовами Договору добровільного страхування в розмірі 8101,89 грн. була сплачена страхувальником [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується довідкою про надходження страхових платежів, яка міститься в матеріалах справи. У зв'язку з настанням страхового випадку, позивачем на підставі заяви страхувальника сплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Мазда СХ7», державний номер [NUMBER] кошти у сумі 11942,70 грн. шляхом їх перерахування на рахунок підприємства, яке здійснювало ремонт автомобіля, що підтверджується рахунком №424/13 від 10.10.2013р., платіжним дорученням від 14.11.2013 р. Відповідач та її представник не погоджуючись з дійсним позовом зазначають, що позивачем в порушення умов договору, без проведення акту товарознавчого дослідження було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, з такими доводами суд погодитись не може, виходячи з наступного. Відповідно п.14.3.1 Договору добровільного страхування розмір страхового відшкодування розраховується при пошкодженні ЗТЗ (застрахованого транспортного засобу) за наступною формулою: ССВ (сума страхового відшкодування)=(РМЗ (розмір матеріального збитку)*КП (коефіцієнт пропорційності)-Ф (франшиза)- СОВЗЗ (суми отримані від осіб, відповідальних за збитки)+ЗВ (документально підтверджена сума на компенсацію зарахованих витрат в межах розмірів, передбачених умовами договору)). Відповідно п.14.2.1 Договору добровільного страхування розмір матеріального збитку визначається за формулою РМЗ=ВВР (вартість відновлювального ремонту ЗТЗ (застрахованого транспортного засобу)х(100% -Е% (знос). Виходячи з вищезазначеної формули, позивачем здійснений розрахунок РМЗ (розміру матеріального збитку), який склав 11942,70 грн., де ВВР (вартість відновлювального ремонту ЗТЗ (застрахованого транспортного засобу) взята на підставі калькуляції вартості відновлювального ремонту СТО, що рекомендована страховиком (п.14.2.1(в) Договору) х(100% -Е% (знос, який за п.3.5. Договору в даному випадку не застосовувався). Відповідно до вимог Договору добровільного страхування позивачем був взятий КП (коефіцієнт пропорційності), який склав 1, виходячи з страхової суми зазначеної в договорі 169851,00 грн. та дійсної вартості автомобіля в розмірі 169851,00 грн., яка визначена на момент укладення Договору добровільного страхування, тобто за місяць до настання страхового випадку. Підстав того, що за місяць до моменту страхового випадку дійсна вартість автомобіля змінилась, відповідачем та її представником суду не наводилось, у зв'язку з чим і доказів на їх підтвердження не надавалось. За умовами Договору страхування Ф(франшиза) дорівнює 0% (п.3.4), а СОВЗЗ (суми отримані від осіб, відповідальних за збитки)+ЗВ (документально підтверджена сума на компенсацію зарахованих витрат в межах розмірів, передбачених умовами договору) страхувальником не отримувались, тому і не враховувались при розрахунку суми страхового відшкодування. З розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.24) вбачається, що позивачем відповідно до вищезазначених вимог Договору добровільного страхування був здійснений розрахунок суми страхового відшкодування, яка склала 11 942,70 грн. Відповідачем та її представником не було надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження не відповідності здійсненого позивачем розрахунку розміру страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування, який би на думку відповідача та його представника є належним до сплати, останніми не наводився. Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Дана правова позиція була висловлена в Постанові Верховного суду України №3-50цс15 від 15 квітня 2015 року., тому відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, доводи відповідача та її представника, що розрахунок страхового відшкодування не може бути проведений без акту товарознавчого дослідження є безпідставними та не грунтуються на законі. Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача та її представника щодо не надання позивачем затвердженого переліку СТО, оскільки такий обов'язок не передбачений умовами Договору добровільного страхування і діючим законодавством та не спростовує встановлених судом обставин справи. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 27 Закону України та ст. 993 ЦК України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. Нормами ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Питання судових витрат вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved