Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Представник заявниці - адвокат Корнієнко А.А. в інтересах [PERSON] звернувся до районного суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що [INFO] в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим [PERSON] народила дитину чоловічої статі. Документом, що підтверджує факт народження її дитини, є свідоцтво про народження та медична довідка, видані органами на непідконтрольній Україні території, у зв`язку з чим Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській областівідмовив у проведенні державної реєстрації народження. Просив встановити факт народження [INFO] [PERSON] , громадянкою України, в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим дитини чоловічої статі і відомості про батька внести відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України та вказати батьком дитини [PERSON] . Заявниця [PERSON] та представник заявниці - адвокат Корнієнко А.А. на розгляд справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи представник заявниці повідомлений належним чином. Заінтересована особа - Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянки України, виданого Феодосійським МВ ГУМВС України в Криму 15 вересня 2006 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Феодосія АР Крим, з 01 лютого 2002 року зареєстрована в [ADDRESS] . (а.с. 8-10) Відповідно до копії довідки про народження № 1289, виданої відділом реєстрації народжень м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим та копії виписки з епікризу (з акушерського стаціонару) [INFO] , о 19-й годині 20 хвилин, в місті Сімферополі [PERSON] народила дитину чоловічої статі. (а.с. 11-14 ) Як убачається з копії свідоцтва про народження, виданого 24 березня 2018 року відділом реєстрації народжень міста Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] народився [INFO] в м. Сімферополі, Республіка Крим Російської Федерації, і його матір`ю вказана [PERSON] , а батьком - [PERSON] , про що 24 березня 2018 року складений запис акту про народження за № 1303. (а.с. 15) Як убачається з відмови Бучанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29 листопада 2019 року за № 2326/16.7 - 46, у проведенні державної реєстрації народження [INFO] дитини чоловічої статі у [PERSON] на підставі поданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме - відділом реєстрації народжень міста Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, відмовлено. (а.с. 16) Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. За правилами ст. 1, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ila§cu and Others v.Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Враховуючи, що заявниця не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд приймає рішення на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Оцінюючи викладене, суд встановлює факт народження дитини чоловічої статі [INFO] у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим у матері [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Феодосія Автономної Республіки Крим, громадянки України.

Outcome: approved