Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2008 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2017 року шлюб розірвано. В період шлюбу був придбаний автомобіль [NUMBER], який зареєстрований на ім'я [PERSON]. Позивач просив визнати за ним право власності на вищезазначений автомобіль, а на користь відповідача [PERSON] стягнути з нього грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля. Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов, в якому вона просить поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], залишивши у її власності автомобіль [NUMBER], стягнути з неї на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на вищезазначений автомобіль. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що автомобіль потрібен [PERSON] у господарстві, для того, щоб возити сина до школи, на секції, до своїх батьків - діда та баби дитини, які проживають в Чорнобаївському районі. Обидві сторони внесли на депозитний рахунок суми відповідної грошової компенсації. Позивач за первісним позовом та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд про їх задоволення. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя просили відмовити. Свої вимоги обгрунтовували необхідністю [PERSON] мати автомобіль для роботи та здійснювати догляд за матір'ю - інвалідом ІІІ групи, яка проживає в смт. Чорнобай. Крім цього, враховуючи наявність автомобіля позивач має можливість відвідувати з дитиною місця відпочинку не лише в межах населеного пункту проживання, а й подорожувати. Відповідач та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником відповідача на адресу суду подано клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] знає близько 10 років, познайомились на попередній роботі. На даний час працюють в різних організаціях, але в одній сфері - з питань продажу автозапчастин. Без власного автомобіля працювати складно, цього вимагають умови роботи з питань доставки запчастин. На момент придбання [PERSON] авто "КІА", у нього був інший транспортний засіб - ВАЗ 2108, але в поганому стані. За час роботи на одному підприємстві автомобіль позивача марки «KIA RIO" бачив кожного дня на роботі. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 27 лютого 2008 року було укладено шлюб, який рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2017 року розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.69). 17 квітня 2012 року, тобто в період шлюбу, подружжя [PERSON] придбало автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER] за 137600 грн. Даний транспортний засіб зареєстровано на ім'я [PERSON] з правом [PERSON] користуватися автомобілем (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а.с. 9). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Та обставина, що спірний транспортний засіб є спільним майном подружжя сторонами не оспорюється. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 - 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Транспортний засіб розподілити між сторонами в натурі неможливо, автомобіль є неподільною річчю. При цьому як зазначалося вище, кожний з подружжя бажає залишити транспортний засіб у своїй власності, обома сторонами внесено на депозитний рахунок грошові кошти в сумі половини вартості автомобіля. Спільне володіння і користування транспортним засобом є неможливим, оскільки сторони по справі шлюб розірвали, проживають окремо. Під час розгляду справи судом встановлено, що автомобілем фактично та постійно користувався та продовжує користуватиється позивач, при цьому мати [PERSON] є пенсіонером за віком та інвалідом ІІІ групи, проживає одна в смт. Чорнобай, і автомобіль потрібен позивачу за первісним позовом для відвідування її та моживості транспортування до лікарні (а.с. 154, 155, 169), привезти сина на вихідні чи канікули до бабусі. Стороною позивача за первісним позовом також надано докази того, що батько разом з дитиною відвудують місця дозвілля та відпочинку не тільки в межах населеного пункту де проживають (м. Черкаси), а й за його межами, що є важливим для всебічного розвитку дитини (а.с. 173-175). При цьому суд відноситься критично до посилань [PERSON] на необхідність мати в розпорядженні власний автомобіль при виконанні посадових обов'язків менеджера з продажу автозапчастин, оскільки це не передбачено посадовою інструкцією (а.с. 164-168). Обов'язок згідно посадової інструкції виїзду до покупця (п. 2.9) не виключає можливості користування службовим транспортом. Показання свідка [PERSON] суд до уваги в цій частині не приймає, оскільки на даний час позивач та свідок разом не працюють. Щодо вимог зустрічного позову, то всупереч ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, [PERSON] не надано доказів того, що вона особисто може користуватися автомобілем (має посвідчення водія), що дитина в позашкільний час відвідує секції чи гуртки. Посилання на необхідність відвозити дитину до школи спростовується наданими [PERSON] скриншотами карт з інтернет-джерел, з яких вбачається, що школа від місця проживання дитини розташована на невеликій відстані, близько 1 км (а.с. 149-150). В ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому суд приходить до висновку про доцільність в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на спірний автомобіль за [PERSON] В задоволенні зустрічного позову слід відмовити. При цьому суд вважає, що здійснюючи такий розподіл сумісного майна, 1/2 частина автомобіля, що припадає на частку відповідача за первісним позовом повинна бути компенсована [PERSON] Ринокова вартість спірного транспортного засобу згідно висновку експерта № 366/18-23 від 26.07.2018 складає 226 977 грн. (а.с. 121-131). Відповідно сума грошової компенсації становить 113 488,50 грн. (226 977 : 2), яку слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шляхом перерахування коштів з депозитного рахунку ТУ ДСА України у Черкаській області, внесених позивачем згідно квитанції № 35 від 29 березня 2018 року (а.с. 93). Надлишок коштів з внесених позивачем за первісним позовом на депозитний рахунок у розмірі 5334 грн. слід йому повернути. Кошти, внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Черкаській області [PERSON] в сумі 113488,50 грн. згідно квитанцій № 72 від 22.02.2018 на суму 70250 грн. та № 1 від 12.09.2018 року на суму 43238,50 грн. (а.с. 86, 146) слід повернути платнику. Враховуючи, що розподіл спільного сумісного майна подружжя вирішено судом у вказаному вище порядку, то в силу положень ч.3 ст.372 ЦК України право спільної сумісної власності сторін на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. До витрат, пов'язаних з розглядом справи відносять, в тому числі, витрати пов'язані з проведенням експертизи ( ст. 133 ЦПК). Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було сплачено за проведення судової автотоварознавчої експертизи 2288 грн. Витрати позивача на оплату вказаних послуг підтверджуються квитанцією від 29.05.2018 року (а.с. 147). На підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 2288 грн. витрат за проведення експертизи та судовий збір у розмірі 1405 грн., а всього 3693 грн. судових витрат. Також на користь держави з [PERSON] слід стягнути суму недоплаченого судового збору у розмірі 864 грн. (враховуючи вартість автомобіля згідно висновку експерта судовий збір становить 2269 грн. - 1% вартості авто).

Outcome: approved