Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник заявника надав заяву про слухання справи за його відсутності, просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , 1968 року народження, разом зі спадкодавцем - батьком [PERSON] , що помер [INFO] , з січня 2009 року по 06 жовтня 2014 року за адресою: [ADDRESS] . Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за відсутності представника нотаріальної контори. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належало на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору про забудову від 25.05.1959 року, виданого Виконкомом Новомосковської районної ради депутатів трудящих відповідно до рішення №186 від 24.04.1959року. Даний договір зареєстровано в МБТІ за №4022-25. Також [PERSON] належала земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , згідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 04.11.1996 року (бланк серії ДП №009045), виданого на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради народних депутатів №191 від 25 вересня 1996року, площею 0,194 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності землю за №9180. [PERSON] був батьком [PERSON] Батьки проживали по сусідству з [PERSON] , тому він кожного дня навідував своїх батьків, а після хвороби матері [PERSON] переселився до батьків, щоб мати можливість доглядати за ними та надавати необхідний догляд та підтримку. Після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] дуже тяжко пережив втрату дружини і став тяжко хворіти, тому заявник [PERSON] змушений був продовжувати проживати разом з ним надавати йому матеріальну та моральну допомогу та підтримку. Таким чином, з січня 2009 року [PERSON] постійно проживав разом з батьком [PERSON] , вони мали спільний бюджет, побут. [PERSON] опікувався батьком, підтримував його морально та матеріально, лікував та доглядав. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого житловий будинок з прибудовами та спорудами, а також земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , він заповів своєму синові - [PERSON] Даний заповіт посвідчено Приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю. за реєстровим № 515. Заповіт не змінювався та не відмінявся. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області згідно до актового запису №224 від 10.10.2014 року. [PERSON] займався похованням батька, що підтверджуються свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про поховання. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складалася з вище зазначеного домоволодіння та земельної ділянки. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька є його син - [PERSON] . Проте, у встановлений законом шестимісячний термін [PERSON] не звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Однак [PERSON] проживав та користувався спадковим майном. Наразі і зараз проживає за вказаною адресою. [PERSON] звернувся до юриста за консультацією з приводу вступу у спадщину, та йому повідомили про те, що у зв`язку з тим, що він проживав у спадковому домоволодінні разом зі спадкодавцем, має заповіт на все спадкове майно, та має право звернутися у нотаріальну контору у будь-який час, тобто після спливу шести місяців. При наданні такої консультації юрист не звернув уваги на той факт, що [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, а у спадковому домоволодінні лише проживає, але там не зареєстрований. [PERSON] не піддав сумніву дану консультацію, тому і не звертався вчасно з заявою про прийняття спадщини, до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк, бо його запевнили, що він зможе отримати спадщину і після спливу шести місяців після смерті спадкодавця. У січні 2019 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , однак йому вказали на те, що останній пропустив встановлений законом шестимісячний термін звертання в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини і порекомендували звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, або встановити факт спільного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] , будучи особою, що проживала разом зі спадкодавцем з січня 2009 року, опікувався ним, мав спільний бюджет, являється спадкоємцем, що прийняв спадщину, згідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Згідно до довідки Підгороднянської міської ради за №3 від 03.01.2019 року, [PERSON] проживав разом з батьком [PERSON] з січня 2009 року по час смерті батька до 2014 року, вів спільне господарство та здійснював догляд за ним. Ця ж обставина підтверджується довідкою-актом виконавчого комітету Підгородненської міської ради. Відповідно до довідки КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" ДРР ДО за №47 від 21.01.2019року, впродовж з 2008 по 2014 роки [PERSON] фактично мешкав разом з батьком, опікувався його здоров`ям та надавав необхідну сторонню допомогу. Однак, коли [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому була надана постанова від 24.01.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначено, що у відповідності до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, протягом яких спадкоємці за законом чи за заповітом можуть відмовитися від спадщини, прийняти її, відкликані раніше подані заяви, або надати підтвердження проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. У відповідності до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зазначено про необхідність реєстрації разом зі спадкодавцем чи встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, то відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем (ВС/КЦС № 404/2163/16-ц від 04.07.2018) Водночас згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або "вставок) для їх обмеження. У добровільному порядку даний спір не може бути вирішений, оскільки встановлення юридичного факту, може бути вирішено лише у судовому порядку. Підсудність даної категорії справ встановлюється у ст. 316 ЦПК, відповідно до вимог якої, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. На підставі викладеного, вимоги заявника про встановлення факту знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] , 1968 року народження, разом зі спадкодавцем - батьком [PERSON] , що помер [INFO] , з січня 2009 року по 06 жовтня 2014 року за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved