Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

\~ \~02.08.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Держави України в особі [PERSON] Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова, третя особа на стороні відповідача Київське ОУ ПФУ м.Харкова про відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої актом, що визнано неконституційним на підставі ст.1166, 1175 ЦК України, ст.1,3, 8, 19, 21, 22, 24, 46, 56, 126, 152 Конституції України, оскільки внаслідок здійснення відрахувань позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання у нижчому розмірі, ніж встановлено законом. При цьому, позивач посилався на те, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1514-УШ у зв'язку з поданням заяви про відставку та відповідно до пунктів 2 та 9 ч.5 ст.126 Конституції України його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2016 року відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області. З 17 вересня 2016 року він перебуває на обліку в Київському обєднаному управлінні ПФУ м. Харкова як суддя у відставці Апеляційного суду Харківської області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За період з 17 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно загальний розмір утриманих податків становить - 46594 грн. 03 коп., в тому числі : ПДФО - 43009 грн. 93 коп., військовий збір -3584 грн.Ю коп., що підтверджується Довідкою Київського об*єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №13751-47/02-02 від 17 липня 2018 року. Після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 27.02.2018 року №1-р/2018 його права на отримання в повному обсязі щомісячного довічного грошового утримання були відновлені з моменту оприлюднення рішення, а саме: з березня 2018 року Київське об*єднане управління ПФУ м. Харкова припинило утримання з мого щомісячного довічного грошового утримання ПДФО та військового збору. Проте, в період з вересня 2016 року по лютий 2018 року його цивільне право залишилося порушеним у звязку зі спричиненням мені збитків на загальну суму утриманих податків 46594 грн. 03 коп., та потребує судового захисту. Оскільки, згідно з п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним та втрачає свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 27 лютого 2018 року на майбутнє, вказані положення застосовуватись для умов оподаткування довічного грошового утримання судді у відставці не можуть, а до прийняття Конституційним Судом України вказаного Рішення, зокрема станом на час виникнення спірних відносин, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України підлягали застосуванню. Між ^им, невідповідність приписів Закону Конституції України як такого, само по собі свідчить про порушення прав та інтересів особи на отримання очікуваного прибутку. В той же час важливо акцентувати увагу на тому, що про порушення моїх прав щодо неодоотримання в період з вересня 2016 року по лютий 2018 року доходу у виді утриманого податку з пенсійних виплат, свідчать також дії третьої особи, що припинила здійснювати відрахування податкових зобов"язань з мого щомісячного довічного утримання після визнання вищезазначеного акту неконституційним. Таким чином, у даному випадку неконституційною нормою закону позивачу заподіяні збитки, які полягають не в реальних втратах, а в тих доходах, які я недоотримав внаслідок порушення його цивільного права. (Постанова Верховного Суду України №6-237цс16 від 18 травня 2016 року) Внаслідок здійснених відрахувань з вересня 2016 року по лютий 2018 року включно він отримував щомісячне довічне грошове утримання у нижчому розмірі, ніж встановлено законом. Позивач вважає, що ним був недоотриманий дохід у вигляді утриманих податків (ПДФО та військового збору) з пенсійних виплат, завдано шкоду, виходячи із сукупної суми відрахувань - 46594 грн.03 коп., яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету, тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 06.08.2018 р. відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін. \~27.08.2018 р. до суду надійшли пояснення представника третьої особи - Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова. В яких представник третьої особи проти позову заперечував виїздячи з наступного. Базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) є сума пенсії (включаючи суму індексації, доплат, підвищень та ін.). Оподаткуванню підлягає розмір пенсії за кожний звітний місяць окремо, із врахуванням всіх надбавок, доплат, підвищень, індексацій та без врахування частини пенсії, що виплачується відповідно до частини першої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ ТІ\-УНІ від 28.12.14) з 01.02.2015 року оподаткуванню підлягали пенсії, розмір яких перевищував три розміри мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного податкового року, (3654 грн. (1218,00 грн. (мінімальна заробітна плата)*3) в частині такого перевищення за ставкою 15%. Якщо ж база оподаткування (сума перевищення) перевищувала 10 - кратний розмір мінімальної заробітної плати, то ставка податку становила 20% з суми, що перевищує цей розмір. З 01.01.2016 року згідно із змінами, внесеними до Податкового кодексу Законом України №909-VIII від 24.12.2015р., оподаткуванню підлягали пенсії, розмір яких перевищував три розміри мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного податкового року, (4134 грн. (1378,00 грн. (мінімальна заробітна плата)*3) в частині такого перевищення за ставкою 15%. з 01.07.2016 року згідно із змінами, внесеними до Податкового кодексу Законом України №1411-УШ від 02.06.2016р., оподаткуванню підлягали пенсії, розмір яких перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на 1 січня звітного податкового року (10740 грн. (1074,00 грн.*10) з 01.07.2016р., 124700 грн. (1247,00*10) з 01.01.2017р., 13730 грн. (1373,00*10) з 01.01.2018р.) в частині такого перевищення за ставкою 18%. З 01.01.2015 року об'єктом оподаткування військовим збором (ВЗ) є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України, до яких належать суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання. Таким чином, об'єктом оподаткування військовим збором є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб (ПДФО). З урахуванням викладеного, порядок утримання та врахування ВЗ аналогічний порядку утримання податку на доходи фізичних осіб (ПДФО). Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018р. №1-р/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційними). Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, тобто загальний місячний оподатковуваний дохід, зокрема, визначений підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу. Враховуючи викладене, після надходження доопрацьованого програмного забезпечення з 01.03.2018р. було припинено утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Статтею 33 Податкового кодексу України встановлено, що податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів. Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку. Відповідно до підпунктів 164.1.1. та 164.1.2. пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Оскільки податковим періодом для обчислення податку на доходи фізичних осіб встановлений календарний місяць, проводити перерахування ПДФО та ВЗ за лютий 2018р. у зв'язку із рішенням Конституційного суду України підстави відсутні. Оскільки закон не має зворотної дії, повернути нарахований податок на пенсію [PERSON] з 01.09.2016р. по 01.03.2018р. законні підстави відсутні. 31.08.2018 р. до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова, в кому представник посилаючись на чинне законодавство вважав, що позивач зверневся до неналежного відповідача. 11.09.2018 р. до суду позивачем подано заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України. Ухвалою суду від 12.09.2018 р. клопотання позивача задоволено, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (01601 м. Київ вул. Бастіонна, 6 ЄДРПОУ 375676) 16.10.2018 р. представник співвідповідача Державної казначейської служби України подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики; здійснення інших операцій з бюджетними коштами. Крім того, Положенням про Державну казначейську службу України, яке затверджене Постановою КМУкраїни від 15.04.2015р.№215, для органів Казначейства передбачені певні повноваження та завдання, які жодним чином не встановлюють представляти Державу України в судах. В той же час, такі повноваження має Міністерство юстиції України відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, яке затверджене Постановою КМ України від 02.07.2015р. №228. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018р. у справі №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.219 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються _суми пенсій (включаючи суму індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищую десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року,- у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За приписами Закону України «Про Конституційний Суд» акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018р. у справі №1-р/2018 визначено, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним судом цього рішення, тобто з 27.02.2018р. Представник вважає, що рішення Конституційного Суду № 1-р/2018 не може бути застосовано до правовідносин, що виникли до 27.02.2018р. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Конституційний Суд України», суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) чинних актів (їх окремих положень). Частиною 1 ст. 1175 ЦК України передбачена відповідальність за завдану нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із пунктом 43.6 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані. Позивач не позбавлений права звернутися до відповідного органу Пенсійного фонду України з заявою про повернення надміру утриманих коштів за період починаючи з моменту прийняття Конституційним судом свого рішення. Ухвалою суду від 02.11.2018 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з'явився, плдав письмову заяву про розгляд справи за відсутності його та його представник, представник відповідача ДКС України [PERSON] проти позову заперечував з підстав, викладених у відлизі, інші учасники не зхявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд,\~\~вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи,\~\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1514-УШ у зв'язку з поданням заяви про відставку та відповідно до пунктів 2 та 9 ч.5 ст.126 Конституції України позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2016 року відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області. З 17 вересня 2016 року він перебуває на обліку в Київському обєднаному управлінні ПФУ м. Харкова як суддя у відставці Апеляційного суду Харківської області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018\~визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), положення абзацу першого підпункту\~164.2.19\~пункту\~164.2\~статті\~164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту\~164.2.19\~пункту\~164.2\~статті\~164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня\~ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Такі зміни до\~Податкового кодексу України\~були внесені\~Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, №1166-VІІ.У\~зв'язку з внесенням вказаних змін до\~Податкового кодексу України\~при виплаті щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] було утримано 76210,46 грн. податку з доходів фізичних осіб за період з листопада 2015 р. по лютий 2018 р. включно, що підтверджується довідкою Харківського приміського об'єднаного УПФУ № 978-02-02/44 від 17.05.2018 р. Статтею 152 Конституції України\~передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають\~Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). За приписами ч. 1\~ст. 1175 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Незважаючи на ту обставину, що зміни, внесені до\~Податкового кодексу України\~Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»\~визнані неконституційними і втратили свою чинність з дня ухвалення\~рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, однак незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача у зв'язку з дією вищевказаних норм мало місце з жовтня 2016 року по лютий 2018 року. Таким чином,позивач недоотримав належні йому виплати в розмірі 46594, 03 грн. саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена а порядку\~ст. 152 Конституції України, ст.22,\~1175 ЦК України\~за рахунок коштів Державного бюджету України. Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України є підставою для застосування до держави, Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування наслідків, передбачених\~ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними стосується також і випадків визнання неконституційними законів. Згідно з п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства, тому посилання відповідача на те, що ДКС України не є належним відповідачем у справі є безпідставним. Оцінивши наявні у справі докази, суд виходив з того, що Конституційним Судом України встановлено неконституційність змін, внесених до\~Податкового кодексу України, а тому щомісячне відрахування податку з грошового утримання позивача призвело до заподіяння йому збитків, які підлягають відшкодуванню в порядку\~ст.152 Конституції України,\~ст. 1175 ЦК України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved