Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 04 жовтня 2014 року у виконкомі Верб?язької сільської ради Воловецького району Закарпатської області за актовим записом №15. Від даного шлюбу дітей немає. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони не зійшлися характерами, поглядами на життя та ведення домашнього господарства, чоловік постійно нехтує сімейними цінностями. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, шлюб просить розірвати та повернути їй дошлюбне прізвище "Кіндрат", щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті "Новини Закарпаття", причини його неявки невідомі Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Враховуючи вищевикладене, а також те, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, їх шлюб існує лише формально,обставини та причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими і це суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, за вибором позивача [PERSON] необхідно відновити їй прізвище "Кіндрат".

Outcome: approved