Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Вказуючи на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 25. 12. 2000 року він, його колишня дружина - відповідач [PERSON] та його сини [PERSON], [PERSON] являються власниками квартири, яка розташована за адресою, [ADDRESS]. Зареєстровані в цій квартирі він особисто, його бувша дружина - відповідачка у справі та діти, але відповідачка у справі не дозволяє йому користуватися вказаною квартирою в повній мірі, тобто не дає можливості користуватися кімнатою, 6 площею 5,6 кв.м, яка має окремий вхід. Також, на даний час відповідачка примушує проживати його в кімнаті 4 площею 15,4 кв.м., що є прохідною кімнатою і при цьому неодноразово оглядає його особисті речі, що в свою чергу викликає неприязні стосунки. Тому, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить встановити порядок користування зазначеною квартирою, згідно чого виділити йому у користування житлову кімнату 6, площею 5,6 кв. м., з правом проходу до неї через кімнату 4, площею 15,4 кв.м. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити виходячи з обставин викладених ним у позовній заяві та у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що надання позивачу [PERSON] для особистого користування кімнати, 6 площею 5,6 кв.м. у спірній квартирі створить перешкоди та незручності в користуванні цією кімнатою інших співласників квартири [ADDRESS]. Третя особа, [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову та пояснив суду, що виділення позивачу в користування окремої кімнати в спірній квартирі не позбавить в подальшому від винекнення конфліктних ситуацій між позивачем та відповідачем по справі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з"явився, а до суду надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в його відсутність та вказує, що проти задоволення позову він не заперечує. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи та дослідивши наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності та неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право позивача на судовий захист, суд вважає, що встановлення судовим рішенням порядку користування квартирою не суперечитиме положенням ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, що дійсно рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 14. 05. 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, ними було набуте право власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 45,0 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Власниками квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло являються позивач - [PERSON], відповідач - [PERSON] та їхні діти, третя особа - [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач продовжує проживати в даній квартирі з відповідачкою та дітьми, здійснює оплату комунальних та інших послуг на утримання квартири, сплачує відповідачу аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але сама відповідач - [PERSON] не дозволяє позивачу в свою чергу користуватися однією із окремих кімнат у квартирі. Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а згідно ст. 60 ЦПК України встановлено, що «кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу», а статтею 61 ЦПК України встановлено, що «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Згідно статті 150 ЖК України встановлено, що «громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди», згідно статті 156 ЖК України встановлено, що «члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди, за згодою власника будинку члени його сім'ї вправі вселяти в займане ними жиле приміщення інших членів сім'ї, члени сім'ї зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку, брати участь у витратах по утриманню будинку, придомової території та проведення ремонту». Статтею 391 ЦК України встановлено, що «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном», а як вбачається з матеріалів справи, відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні спільним майном, тим самим звернення позивача в даний частині є правомірним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Путктом 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22. 12. 1995р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки, сторони не досягли згоди, щодо користування спірним майном, то суд знаходить вимоги позивача щодо встановлення порядку користування спірною квартирою обґрунтованими законними. На підставі викладеного,

Outcome: approved