Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами кредитним договором та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 вересня 2007 між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 276-006/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, для споживчих цілей та сплати страхових платежів за договором страхування нерухомого майна. 31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 1, відповідно до якого право грошової вимоги за договором кредиту № 276-006/07Р від 27.09.2007 року, договором іпотеки №276-006/07Р від 27.09.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідач зобов`язання за вказаним договором, належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, а тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 331488,21 грн. (триста тридцять одна тисяча чотириста сорок вісім), яка складається з: заборгованість по тілу кредиту - 171574,01 грн., заборгованість по відсоткам - 6433,72 грн., 3% річних (за період з 21.05.2017 по 10.06.2019) - 10827,00 грн., пеня (за період з 31.05.2017 по 10.06.2019) - 115870,36 грн., інфляційне збільшення боргу (за період з 31.05.2017 по 10.06.2019) - 37610,85 грн., а також судові витрати у розмірі 5134,74 грн. 19.08.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки розрахунок заборгованості здійснено невірно, пеню нар ахова більше ніж за рік, інфляційне збільшення нараховане неправомірно, а відповідач не був повідомлений про заміну кредитора. 28.08.2019 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач фактично не оскаржує розрахунок заборгованості, оскільки не надав жодних квитанцій про сплату по кредитному договору, які б могли свідчити про розбіжності в зарахуванні коштів. Також зазначив, що розрахунки всіх сум здійснено правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства. 07.02.2020 ухвалою суду прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання кредитора таким, що прострочив прийняття виконання зобов`язання за договором. . В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не вчинило необхідних дій, які передбачені ст. 517 ЦК України, а саме: не надало боржнику доказів здійснення заміни у правовідносинах, що виникли на підставі кредитного договору та не здійснило необхідних дій для того, щоб позивач мав можливість погашати заборгованість за кредитним договором у відповідності до умов договору, до вчинення яких боржник не мав достатніх правових підстав виконати свого обов`язку щодо сплати кредитної заборгованості. За таких підстав, просить визнати ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» таким, що прострочив виконання кредитного договору №276-006/07Р від 27.09.2007. 17.09.2020 від представника відповідача по первісному позову, надійшла заява про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої зазначив, що з березня 2008 по липень 2011, позичальником не було здійснено жодного платежу, що свідчить про настання строку виконання зобов`язань згідно п. 4.4 договору. Отже, відлік трирічного строку позовної давності почався з 21.03.2008. 18.02.2020 від представника відповідача по зустрічному позову надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що такого способу захисту, як визнання кредитора таким, що прострочив прийняття виконання зобов`язань за договором, законом не передбачено. Крім того, твердження позивача по зустрічному позову, що йому не повідомили належним чином про заміну кредитора не відповідає дійсності та спростовується відповідними доказами, а саме: копією повідомлення про зміну кредитора та копією рекомендованого повідомлення про вручення [PERSON] вказаного повідомлення. В зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. 20.01.2021 представником позивача по первісному позову, надано заперечення на клопотання про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до виписок по особовому рахунку, [PERSON] періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, останній платіж було здійснено 20.04.2017, тим самим перервала перебіг строку позовної давності. Представник позивача по первісному позову [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги по первісному позову підтримав та просив задовольнити, також просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги по первісному позову такими, що підлягають задоволенню частково, а задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 27.09.2007 між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №276-006/07Р (далі - кредитний договір), за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, для споживчих цілей та сплати страхових платежів за договорами страхування нерухомого майна (п. 1.1 кредитного договору). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальникові строком з 27.09.2007 р. до 27.09.2032 р. зі сплатою 11,99 % річних. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частини в сумі 67 доларів США щомісяця, до 10 числа наступного місця. Всупереч умовам кредитного договору відповідач порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, визначеної в п. 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. 31.05.2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, у відповідності до умов якого, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до позичальників, зазначених у додатку №1 до цього договору Відповідно до витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 178007 грн. 73 коп. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії до моменту повного припинення зобов`язання. Відповідач, як позичальник за даним кредитним договором не надала доказів оскарження або визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», тому суд виходить із того, що даний договір є чинними, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є належним позивачем у справі і має право вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Згідно зі статтею 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.09.2019 р. за відповідачем рахується прострочена заборгованість за кредитом 331488 грн. 21 коп., яка складається з 171574 грн. 01 коп. заборгованості по тілу кредиту; 6433 грн. 72 коп. заборгованість за відсотками; 10827 грн. 00 коп. 3% річних за період з 31.05.2017 по 10.06.2019; 115870 грн. 36 коп. заборгованість за пенею за період з 31.05.2017 по 10.06.2019; 37610 грн. 85 коп. інфляційного збільшення боргу за період з 31.05.2017 по 10.06.2019. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст. 638, ст. 639 ЦК України, якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов`язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки у відповідності з договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Банк - кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість по тілу кредиту і нарахованих процентів у розмірі - 178007 грн. 73 коп., не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх повне або часткове спростування. Оскільки дані розрахунки не оспорюються відповідачем, то вони судом приймаються як достовірні. У зв`язку із набуттям права вимоги, позивач має право вимагати від відповідача виконання умов договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених умовами договору в межах переданого йому за договором боргу. 31.05.2017 року на адресу відповідача [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги за вихідним № 2878514461276-006/07Р, в якому зазначено реквізити за якими необхідно вносити платежі за кредитним договором № № 276-006/07Р від 27.09.2007. Дана вимога позивача відповідачем не виконана, заборгованість за кредитним договором № 276-006/07Р від 27.09.2007 не погашена. Підстави для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором в частині погашення простроченого кредиту, судом не встановлені. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.. 253 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України: за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України); а за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Згідно правової позиція викладеної у постанові ВП ВС від 23.06.2020 року по справі №536/1841/15-ц, оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами кредитного договору позичальник мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного календарного місяця впродовж строку кредитування - з 27.09.2007 року до 27.09.2032 року включно, - перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення у кредитному договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, останнього дня строку кредитування має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою кредитодавця про погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за кредитним договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування Разом з тим, повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). У постановах від 23.06.2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи наведені правові висновки, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» направленням Вимоги № 2878514461276-006/07Р від 06.06.2017, на свій розсуд змінив строк кредитування за Кредитним договором № 276-006/07Р від 27.09.2007. Таким чином, з 10.06.2017, з дати пред`явлення позивачем Вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, строк кредитування за Кредитним договором є таким, що закінчився, виник обов`язок повернути всю заборгованість за Кредитним договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. З вказаної дати починає відлік 3-річний строк звернення до суду по вимозі про стягнення основної суми заборгованості за кредитом та нарахованих на цю дату процентів, а також припинилось право нараховувати передбачені Кредитним договором проценти. Позивач звернувся до суду з позовом 14.06.2019 та просив стягнути з позичальника заборгованість, яка існувала станом на день укладення договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, тобто станом на 31.05.2017. Таким чином, невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, тобто за період з 14.06.2016 по 14.06.2019, що ставить 157925 грн. 06 коп. Щодо вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати (10827,00 грн. та 37610,85 грн. відповідно), які нараховані за період з 31.05.2017 року по 10.06.2019 року. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Враховуючи, що стягненню підлягає заборгованість по кредиту в розмірі 157925 грн. 06 коп., суд вважає, що вимога про стягнення з позивача 3 % річних, підлягає до часткового задоволення, у розмірі 9345 грн. 70 коп. Разом з тим, як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характерезиє динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28.03.2012 р. у справі № 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні Оскільки кредитний договір № 276-006/07Р від 27.09.2007 було укладено в іноземній валюті (долари США), тому в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 37610 грн. 85 коп. слід відмовити. Щодо вимоги про стягнення пені, слід зазначити наступне. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначене ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Кредитним договором передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в п. 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. ( п. 9.1 кредитного договору). Згідно п. 6.1.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками і пеню у валюті кредиту. Як вбачається з п.п. 1.1. кредитного договору, валютою кредиту є іноземна валюта долари США. Всупереч умовам кредитного договору, позивач здійснив нарахування пені не в доларах США, а в гривні, за таких обставин в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» про визнання кредитора таким, що прострочив прийняття виконання зобов`язання за договором, слід зазначити наступне. 31.05.2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, у відповідності до умов якого, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до позичальників, зазначених у додатку №1 до цього договору Відповідно до витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 178007 грн. 73 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно вимог ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Статтею 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" 31.05.2017 року повідомила позивача про відступлення права вимоги, шляхом направлення на адресу відповідача [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за вихідним № 2878514461276-006/07Р, в якому зазначено реквізити за якими необхідно вносити платежі за кредитним договором № 276-006/07Р від 27.09.2007(том. №1 а.с. 60-61). Дана вимога позивача відповідачем по первісному позову не виконана, заборгованість за кредитним договором № 276-006/07Р від 27.09.2007 не погашена. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 2516 грн. 00 коп. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 512, 513, 514, 515, 516, 517, 526, 527, 530, 533, 536, 549-552, 610, 611, 612, 625, 627, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: partial