Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його рідна тітка з боку батька - [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме, на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . Після відкриття спадщини позивачу стало відомо, що 13.10.2011 року його тітка склала заповіт на користь відповідача. Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки спадкодавець на момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дії та не могла надати згоди на підписання заповіту. Просить визнати недійсним заповіт від 13.10.2011 року, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений Десятою Київською державною нотаріальною конторою. Ухвалою судді Буша Н.Д. від 22.07.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Ухвалами суду від 12.10.2015 року та від 24.11.2015 року витребувано докази у справі, а саме медичну документацію на померлу [PERSON] та матеріали спадкової справи. 23.03.2016 року від відповідачки у справі до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.03.2016 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою судді Петріщевої І.В. від 01.09.2016 року цивільну справу прийнято до провадження, відновлено провадження у справі, призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні. Розпорядженням керівника апарату суду №300 від 15.03.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл по справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2017 року головуючим у справі визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою суду від 20.03.2017 року цивільну справу прийнято до провадження судді Панченко О.М. та розпочато її розгляд спочатку, призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 03.05.2017 року призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено до проведення експертизи. Ухвалами суду від 21.06.2017 року та від 14.09.2017 року витребувано докази у справі, а саме медичну документацію на померлу [PERSON] 30.11.2017 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи №738 від 08.11.2017 року. Ухвалою суду від 07.12.2017 року відновлено провадження у цивільній справі, призначено її розгляд. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 27.03.2018 року розгляд справи призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. 12.04.2018 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву. 17.05.2018 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 30.05.2018 року закрито підготовчий розгляд справи, призначено її до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що постійно контролював стан здоров"я тітки, вона також була його хрещеною. З 1983 року вона перебувала на обліку у лікаря психіатра, він особисто з нею неодноразово відвідував лікаря, де її оглядали та призначали препарати для лікування. Пізніше, вже у 2007 році тітка була знята з обліку у лікаря психіатра, вона перестала відвідувати лікарню і її медична картка була знищена. В 2010 році її психічний стан знову почав погіршуватися і подалі продовжував прогресувати, вона продовжувала жити в с. Погреби, де він її перевідував, привозив їй продукти, допомагав по господарству. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вона не усвідомлювала значення своїх дій при підписанні заповіту, чим скористалася відповідачка, крім того, померла [PERSON] неодноразово заповідала квартири, в тому числі і на його батька, а потім скасовувала їх. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у відповіді на відзив. В останнє судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від позивача до суду надійшла письмова заява з проханням закінчувати розгляд справи без участі його та його представника в зв`язку з тим, що відповідачка неодноразово не з`являється в судове засідання та не повідомляє суд про причини своєї неявки, а за специфікою своєї роботи він не може з`являтися в судові засідання. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві, зазначила, що з померлою [PERSON] вона знайома була з 1987 року. Її мати за життя товаришувала з нею, мешкали по сусідству, а після смерті матері вона продовжувала підтримувати подружні відносини з [PERSON] , пізніше почала доглядати її і опікуватись. В зв`язку з тим, що вона доглядала [PERSON] , опікувалася нею, виявляла до неї достатню опіку, остання склала заповіт саме на неї. В останні п`ять призначених судом судових засідань відповідачка не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник відповідача в судових засіданнях повністю підтримувала все викладене у письмовому відзиві на позов, в останні п`ять судових засідань також не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові пояснення від представника та про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи без участі відповідачки та її представника, оскільки неодноразово вони в судові засідання не з`являлися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач у справі його товариш, разом працюють. Відповідачку у справі він не знає. У 2010 році він приїздив з позивачем до його тітки, привозили їй продукти харчування. В квартирі у неї було не дуже прибрано, не помитий посуд. Під час спілкування вона декілька разів перепитувала його ім`я, у нього склалося таке враження, що вона не запом`ятовує інформацію. Другого разу, коли він з позивачем був у неї, вона взагалі з ним не привіталася, позивач сказав йому, щоб він не дивувався, оскільки у неї психічне захворювання. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні про те, що з 1970 року знала [PERSON] , працювали разом. У 1980 роках вона дуже змінилася у поведінці, стала нервовою і навіть не адекватною, як вона потім дізналася, її бив чоловік. У 1983 році вона лікувалася у психіатричній лікарні, вона їздила її перевідувати, після цього кожного року вона лікувалася і їй дали 2 групу інвалідності. Десь з 1990 років вона перевідувала її за місцем проживання, в квартирі було не завжди прибрано, вона допомагала їй і залишалася ночувати. У 2009 році вона деякий час навіть жила у [PERSON] . У 2010 або 2011 році, вже точно не пам`ятає, вона приїхала до [PERSON] додому, проте та одразу не відчинила дверей, вже потім, коли вона їх відчинила, з квартири полилася вода, як потім з`ясувалося, вона не закрила кран. У той час була не охайною, не слідкувала за зовнішністю своєю, відкривала незнайомим людям двері, її навіть пограбували, вона впустила людей, яких не знала. Вона часто боялася, чула якісь голоси, навіть їй пропонувала в подарунок свою квартиру, крім того, їй відомо про те, що вона неодноразово складала заповіт то на свого брата, то на родичку якусь свою, потім їй щось не подобалося і вона їх скасовувала. Відповідачка теж дивилася за нею і допомагала, але дуже мало. Більше допомагав позивач. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що з 1988 року знала [PERSON] , це подруга її матері. Зі слів померлої знає про те, що позивач - її племінник не допомагав їй по життю. В 2014 році відповідачка постійно допомагала [PERSON] , вони спілкувалися часто телефоном і вона про це говорила їй. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з дружиною привозив продукти харчування [PERSON] , його дружина допомагала прибирати у квартирі, оскільки там було дуже брудно, [PERSON] не могла за собою дивится. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2000 року знає відповідачку [PERSON] . З [PERSON] вона познайомилася у 2002 році, їй також відомо про те, що у неї щось було з психікою, якесь захворювання, точно вона не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала [PERSON] з 1990 років, разом працювали. Вона була добра, позитивна людина, вона не помічала за нею жодних психічних розладів. Вже коли вона була у похилому віці, їй допомагала і доглядала за нею відповідачка [PERSON] . Експерти Київського міського центру судово-психіатричної експертизи [PERSON] (стаж роботи по спеціальності 16 років) та [PERSON] (стаж роботи по спеціальності - 25 років), які брали участь у проведенні судово-психіатричної експертизи стосовно померлої [PERSON] в судовому засіданні пояснили про те, що в медичній документації на померлу не було жодних протиріч, їх було достатньо для проведення експертизи, імітувати психічну хворобу [PERSON] не могла. Свідчення свідків при наданні висновку також бралися до уваги, але яким вони не були б, на остаточно прийняте рішення експертами вони не вплинули, оскільки покази свідків і інформація, що викладена у медичній документації не співпадали. Суперечливостей при складанні висновку експертами не виникало, рішення було прийнято одностайно, крім того, альтернативи результатам цього висновку немає, оскільки людина померла. Те, що [PERSON] сім разів складала заповіт, а потім його скасовувала вже може свідчити про те, що у неї були психічні порушення, останній висновок МСЕК говорить про те, що психічне захворювання має вже незворотній характер, патологія мала наростаючу дію, в аспекті ви здоровлення вона була безнадійна. Заслухавши вступне слово учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, вислухавши пояснення експертів, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла рідна тітка позивача з боку батька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7 т. 1). Згідно заповіту, посвідченого 13.10.2011 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-771 [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося (а.с. 13). Позивач просить визнати заповіт недійсним, обґрунтовуючи тим, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, оскільки остання на день складення заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Предметом доказування є встановлення психічного стану [PERSON] на момент складення заповіту для з`ясування того, чи могла вона на момент правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. На запит позивача на підтвердження його позовних вимог, судом було витребувано інформацію з Київської міської психоневрологічної лікарні №2, відповідно до якої, у період з 1983 року по липень 2007 року [PERSON] перебувала під наглядом психіатра КМПНЛ №2 з діагнозом «розлади особистості та поведінки внаслідок ураження та дисфункції головного мозку», медична карта амбулаторного хворого знищена через закінчення терміну зберігання - 5 років (а.с. 82 т. 1). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачка скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала повністю, оскільки на день складання заповіту [PERSON] володіла повною цивільною дієздатністю. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів недієздатного стану [PERSON] станом на 13.10.2011 року. Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Згідно з положеннями ст. 1247 ч.1, ч.2. і ст. 1257 ч.1, ч.2 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як збоку батька, так і збоку матері. Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 2,3 ст.203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 105 ЦПК, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов`язковим. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 738 від 08.11.2017 року [PERSON] упродовж життя страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку травматично-судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та параноїчними включеннями. [PERSON] за своїм психічним станом на час складання та підписання заповіту від 13.10.2011 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 14-19 т.2). Зі змісту вказаного експертного висновку вбачається, що комісія дійшла до такого висновку у результаті дослідження усіх наданих сторонами доказів, а саме: матеріалів справи, медичної картки амбулаторного хворого на під експертну з поліклініки за місцем її проживання, медичних карток стаціонарного хворого з КМПЛ №2, МКСХ №20600 -2010 з хірургічного відділення КМКЛ №8, МКСХ №455-2011 з КМКЛ №2, лікарсько-трудової експертної справи на під експертну з Спеціалізованої психіатричної медико-соціальної експертної комісії м. Києва №1, довідки з ТМО «Психіатрія» у м. Києві від 28.09.2017 року. Таким чином, з наданих об`єктів експертизи випливає, що вперше порушення психічного стану у [PERSON] почалися у 1983 році, узагальнений аналіз матеріалів цивільної справи та наданої на під експертну медичної документації з урахуванням особливостей попередньо діагностованих на початку 1990 років виражених розладів психіки, що носять незворотній, прогресуючий характер, що корелюється з погіршеннями соматичного стану судинного ґенезу, свідчить, що [PERSON] на осінь 2011 року виявляла складний комплекс психічних та поведінкових порушень, як дефектного так і продуктивного характеру психоорганічного походження (травматично-нейроінфекційно-судинного), як за своїм характером і ступенем вираженості позбавляли тоді під експертну усвідомлення значення своїх дій та можливості керувати ними. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок експертів є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану [PERSON] , висновки експертів містять докладний опис отриманих експертами матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. Цей висновок узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема, з медичними документами та показаннями свідків, які повідомили суду про порушення з боку психіки [PERSON] , що могло б позбавити її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експертів судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак відповідачкою не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши висновок експерта в сукупності з іншими наявними доказами, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Підлягають задоволенню вимоги про стягнення витрат на проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи у розмірі 5629,50 грн.. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 243.60 грн.

Outcome: approved