Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розірвання шлюбу та поділ майна. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 23 вересня 2007 року вона та відповідач почали проживати разом, однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі, що належить їй на праві власності за адресою [ADDRESS]. В той же час позивачка разом з відповідачем мали спільний бюджет, вели спільні фінансові та господарські справи, спільно проводили вільний час та проживали разом з дочкою позивачки однією сім'єю. 22.06.2008 вони подали заяву про реєстрацію шлюбу до Приколотнянської селищної ради, і вже 27.06.2008 в період спільного проживання придбали земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS]. Земельна ділянка була оформлена на ім'я відповідача, однак придбана за спільні кошти, а тому вважає її спільною сумісною власністю сторін. 23.07.2008 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, про що зроблено запис №07. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON],[INFO]. 20.06.2011 за договором купівлі-продажу придбали квартиру [ADDRESS] спільно облаштували, зробили в ній капітальний ремонт з повним меблюванням для подальшого проживання. Сімейне життя з відповідачем не склалось, восени 2013 шлюбні відносини між сторонами фактично були припиненні, після чого спільна дочка проживає з позивачкою та в більшій частині перебуває на її утриманні. Оскільки згода про добровільний поділ спірного майна між сторонами не досягнута, позивачка просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із відповідачем в період часу з лютого 2008 року до 23 липня 2008 року, визнати земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю, розірвати шлюб між сторонами, визнати за нею в порядку поділу майна право власності на 2/3 частини земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] та право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а за відповідачем право власності на 1/3 частку спірного майна відповідно, з урахуванням уточненого позову, оскільки вона наразі проживає окремо від нього, разом із малолітньою дитиною, а відповідач не утримує їх належним чином та не надає матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги, з урахуванням уточненого позову, підтримали у повному обсязі. Відповідач, виходячи із наданих до суду заперечень проти вимоги про розірвання шлюбу з позивачкою не заперечував, з рештою вимог не погодився та зазначив, що до вступу у шлюб з позивачкою лише зустрічався, з останньою до реєстрації шлюбу разом не проживали, спільне господарство не вели. Спірна земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS], так квартира [ADDRESS] придбана ним за власні кошти, як особою підприємцем, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Представник відповідача в с удовому засіданні проти вимоги про розірвання шлюбу з позивачкою не заперечував, в решті позовних вимог заперечував у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивачки, відповідача, представника відповідача та свідків з урахуванням часткового визнання позову відповідачем, вважає позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Справа розглядається в порядку позовного провадження , оскільки вбачається спір про право. Як було встановлено в судовому засіданні сторони з лютого 2008 року до моменту укладання шлюбу стали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство за адресою [ADDRESS]. Викладене підтверджується, як показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] так і дослідженими письмовими доказами по справі. В суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх зацікавленість в результаті розгляду справи відсутні, показання об'єктивно підтверджується і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Окрім того, вказаний факт в судовому засіданні підтверджений особисто відповідачем, якого з його згоди допитано у якості свідка та при наданні пояснень як стороною по справі. Суд не приймає до уваги показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] [PERSON] та [PERSON], в тій частині, що сторони не проживали однією сім'єю та не вели спільне господарство, оскільки, вони є суперечливими щодо усіх зібраних по справі доказів в їх сукупності та спростовуються поясненнями самого відповідача. Також, судом на підставі довідки з Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області встановлено, що 22.06.2008 сторони подали заяву про реєстрацію шлюбу (а.с. 48). 27.06.2008 в період спільного проживання за договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 1088 від 27.06.2008 придбали земельну ділянку, оформлену на Відповідача,площею 0,1500 га, розташовану за адресою [ADDRESS]., право власності на яку зареєстровано за відповідачем (а. с. 16-17). Відповідно до свідоцтва про одруження, 23 липня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області зроблено запис № 07. (а.с. 13). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а. с. 20). За договором купівлі-продажу 20.06.2011 сторони придбали квартиру [ADDRESS]., право власності на яку було зареєстровано за відповідачем (а. с.14-15). Восени 2013 року сторонами фактично припинені шлюбні відносини, спільна дочка за домовленістю проживає з позивачкою та в більшій частині утримується за її рахунок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка доводиться позивачці матір'ю, пояснила, що сторони познайомились восени 2007 року. Після чого почали проживати разом в квартирі позивачки за адресою [ADDRESS] однією сім'єю. За час спільного проживання сторони придбали земельну ділянку в с. Мовчани за спільні кошти. Також їй відомо, що частину коштів для придбання вказаної земельної ділянки позивачка запозичила у своєї подруги. В липні 2007 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку 2009 року народження. За час спільного проживання сторони також придбали квартиру. З осені 2013 року сторони проживають окремо. Позивачка проживає разом з їх спільною дочкою як перебуває на її утриманні, при цьому позивачка не в змозі самостійно забезпечити гідний рівень життя дитини. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дочкою позивачки від першого шлюбу, а тому їй достовірно відомо, що з осені 2007 року відповідач переїхав проживати в квартиру її матері [PERSON] на правах її чоловіка. У вказаній квартирі вони проживали втрьох. Сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за який в червні 2008 придбали земельну ділянку в с. Мовчани. В липні сторони уклали шлюб, від якого мають доньку [PERSON] За час спільного проживання сторони придбали квартиру. З осені 2013 року сторони проживають окремо, їх спільна донька проживає разом з матір"ю та повністю перебуває на її утриманні. Свідок [PERSON], яка доводиться позивачці знайомою, пояснила, що з осені 2007 року сторони почали проживати разом в квартирі позивачки за адресою [ADDRESS] однією сім'єю. За час спільного проживання сторони придбали земельну ділянку в с. Мовчани за спільні кошти. Для придбання вказаної ділянки позивачка запозичила у неї грошові кошти у розмірі 3 тис. доларів США. В липні 2007 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку 2009 року народження. За час спільного проживання сторони також придбали квартиру. З осені 2013 року сторони проживають окремо. Позивачка проживає разом з їх спільною дочкою як перебуває на її утриманні. Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно до ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Як передбачає ст. 3 ч. 2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року (далі Постанови) - вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оцінюючи зібрані по справі докази, що узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що сторони у справі дійсно спільно проживали без реєстрації шлюбу, однак встановити факт спільного проживання є підстави лише з 01 лютого 2008 року, оскільки до цього він перебував в іншому шлюбі (а. с. 69). Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що оскільки спірне земельна ділянка придбана в період перебування позивачки з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, є достатні підстави для визнання майна, набутого сторонами їх спільною сумісною власністю та поділу майна, набутого за час сумісного проживання позивачки з відповідачем. На час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, та придбання вказаного майна, сторони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, були працевлаштовані і мали спільний бюджет, що підтверджується матеріалами справи та показами сторін, а тому вказане майно є таким, що, на підставі ст. 74 СК України, вважається їх спільним сумісним майном. Проте, всупереч вищезазначеним вимогам закону, відповідач не надав суду переконливих та беззаперечних доказів, які свідчать про придбання спірної земельної ділянки за особисті кошти. При дослідженні, наданих відповідачем довідок з розміром його заробітних плат (а. с. 77-88) у проміжок часу з травня 2007 р. по лютий 2009 р., судом встановлено, що самостійно за власні кошти він не спроможний був придбати спірну земельну ділянку без залучення коштів з інших джерел. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України- у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. З пояснень сторін вбачається, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства з осені 2013 року, зберегти сім`ю сторони не бажають та категорично наполягають на розірванні шлюбу. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, шлюб суперечить інтересам сторін, отже, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині поділу майна придбаного у шлюбі, а саме: квартири квартири [ADDRESS], а також збільшення частини позивачки до 2/3 в спірному майні слід зазначити наступне. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Окрім того, ч. 3ст. 368 ЦК України також встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу (фактичних шлюбних відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю) є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд знаходить за необхідне поділити набуте під час шлюбу та при спільному проживанні майно шляхом збільшення частки і присудження позивачці 2/3 частини земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] та право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а за відповідачем право власності на 1/3 частку спірного майна відповідно виходячи з наступного. На підставі пояснень сторін та свідків по справі судом встановлено, що спірна квартира придбана сторонами у шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі- продажу від 20.06.2011, зареєстрованого в реєстрі за № 2970 (а.с. 14-15). Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що спірна квартира придбана ним за власні кошти як фізичною особою -підприємцем, у зв'язку з тим, що згідно з п.1 Договору купівлі продажу квартири від 20.06.2011 стороною договору «Покупцем» є фізична особа [PERSON]. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу). Враховуючи, що після фактичного припинення шлюбних відносин, донька сторін продовжує проживати спільно з позивачкою та утримуватись за її рахунок, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а відповідачем, надані пояснення щодо періодичного приймання участі у матеріальному забезпеченні дитини, суд вбачає за можливе відступити від рівності часток подружжя. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved