Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17.06.2015 року він працював фахівцем оперативного відділення Кіровоградської міської дружини. Створені для нього нестерпні умови роботи змусили його написати заяву про звільнення за власним бажанням. Дана заява написана виключно з метою повідомити роботодавця (Міську раду міста Кропивницького) про порушення його прав. Наміру звільнятись він не мав, оскільки є одинокою особою, отримує пенсію в розмірі 1100 грн., якої недостатньо для забезпечення необхідних життєвих потреб, а також має три непогашених кредити, тому у заяві він (позивач) не зазначав будь-якої дати, окрім дати написання заяви - 20.12.2017 року. Зазначає, що відповідач мав право звільнити його не раніше ніж через два тижні з дня отримання заяви про звільнення. Разом з тим, розпорядженням міського голови міста Кропивницького від 20.12.2017 року його було звільнено з посади з 20 грудня 2017 року за власним бажанням. Вважає, що у даному випадку сама заява, на підставі якої його звільнено, свідчить про відсутність його волевиявлення на звільнення і крім того, при звільненні роботодавцем грубо порушено вимоги ч. 1 ст. 38 КЗпПУ, що є підставою для скасування розпорядження міського голови міста Кропивницького від 20 грудня 2017 року та поновлення його на посаді фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини. У зв'язку з чим, просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови міста Кропивницького А. Райковича від 20 грудня 2017 року №355-к «Про звільнення [PERSON]»; поновити його на посаді фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини з 20 грудня 2017 року; стягнути з Міської ради міста Кропивницького на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2017 року по день постановлення судового рішення. Також зазначив, що в результаті незаконного звільненням його з роботи відповідачем грубо порушено його трудові права, чим заподіяно моральних страждань. Зміст поданої ним заяви об'єктивно свідчить про те, що наміру звільнятись він не мав, проте був незаконно звільнений у день написання заяви. Зазначає, що розмір отримуваної ним пенсії є таким, що не забезпечує навіть мінімальних потреб життєдіяльності, а незаконним звільненням поставлено його у дуже скрутне матеріальне становище. Так він залишився без заробітної плати, на яку розраховував як на джерело погашення кредитів у Приватбанку, з'явилися борги за отримані комунальні послуги, у зв'язку з чим у нього з'явилось безсоння, він став дратівливим і нервовим. До цих пір він не може влаштуватися на роботу та змушений докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин просить стягнути з Міської ради м. Кропивницького на його користь шляхом списання з розрахункового рахунку виконавчого комітету Міської ради м. Кропивницького 15000 грн. моральної шкоди та понесені ним судові витрати в сумі 704, 80 грн. Ухвалою від 13 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням сторін). Ухвалою від 04 квітня 2018 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 405/1747/18 за позовом [PERSON] до Міської ради міста Кропивницького про відшкодування моральної шкоди з даною цивільною справою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та посилаючись на обставини викладені в позовах просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав відзив з запереченнями проти позову та у судовому засіданні пояснив, що підставою для звільнення за ст. 38 КЗпП України була заява [PERSON] від 20.12.2017 року, в якій позивач просить звільнити його з займаної посади за власним бажанням. Заяву підписано самим позивачем [PERSON], проставлена дата її складання. З урахуванням викладеного зазначене звільнення є розірванням трудового договору за ініціативою працівника. Позивачем у заяві про звільнення не вказано бажану дату звільнення та не вказано чи необхідно дотримуватись двотижневого строку для звільнення. Наведеним спростовується позиція позивача щодо порушення відповідачем статті 38 КЗпПУ в частині дотримання двотижневого строку при звільнені. На думку позивача має місце примушення його звільнитись через вчинення на нього психологічного тиску зі сторони командира міської дружини [PERSON] Проте, будь-якого психологічного тиску на позивача зі сторони роботодавця не здійснювалось. Зазначив, що позивачем в позовній заяві не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту написання заяви про звільнення під психологічним тиском, що є його процесуальним обов'язком, який передбачений статтями 76, 81 ЦПК України. Крім того, вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх трудових прав, оскільки [PERSON] 20 грудня 2017 року ознайомлено з розпорядженням міського голови від 20 грудня 2017 року № 355-к та видано трудову книжку, тому останнім днем подачі позову про поновлення на роботі є 20 січня 2018 року. В свою чергу, позивачем подано позовну заяву до Ленінського районного суду міста Кіровограда 12 лютого 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Щодо вимоги про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди представник Міської ради м. Кропивницький зазначив, що обставини зазначені позивачем на обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди не підтверджуються жодним доказом, написане є виключно суб'єктивною думкою позивача, його оціночними судженнями. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи Кіровоградської міської дружини в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомлення про отримання поштового відправлення. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно заяви [PERSON] від 20.12.2017 року, адресованої голові Міської ради м. Кропивницького Райковичу А.П., позивач просив звільнити його з займаної посади у зв'язку з постійним психологічним тиском командира міської дружини [PERSON] за власним бажанням ([PERSON].) (а.с. 6 на звороті). Відповідно до розпорядження міського голови міста Кропивницького від 20.12.2017 року № 355-п «Про звільнення [PERSON]» звільнено [PERSON], фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини, з роботи 20 грудня 2017 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Підстава: заява [PERSON] (а.с. 6). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді командира міської дружини м.Кропивницького. Близько 8.00 години 20.12.2017 року коли він прийшов на роботу, [PERSON] йому повідомив, що приходив [PERSON] та подав заяву про звільнення. Ніякого тиску на позивача він не чинив, заяву про звільнення писати не змушував. Заява [PERSON] у той же день була передана до відділу кадрів Міської ради міста Кропивницького. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює начальником служби охорони громадського порядку міської дружини. 20.12.2017 року близько 8 години ранку [PERSON] передав йому письмову заяву про звільнення. Командира [PERSON] на той час на роботі ще не було. Як позивач писав заяву не знає, про тиск на позивача йому не відомо, причини звільнення також невідомі. Згідно п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком, вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Тобто, власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить. Крім того, працівник на протязі двох тижнів після письмового повідомлення про бажання звільнення має право відкликати цю заяву, тому звільнення працівника у день подання заяви в порядку ст. 38 КЗпП України не допускається та позбавляє працівника скористатися своїм правом на відкликання заяви. Порушення двотижневого строку з моменту письмового попередження працівника про звільнення можливе лише в разі особистих обставин працівника про які він може зазначити у заяві та вказати строк у який він просить звільнитися. Як вбачається з заяви [PERSON], останній не зазначив у заяві дати з якої він просить роботодавця його звільнити, а також не зазначив обставин, визначених ч.1 ст.38 КЗпП України, які б унеможливили продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком, тощо). Таким чином даною заявою [PERSON] письмово попередив про бажання звільнення за власним бажанням і на протязі двох тижнів мав скористатися правом на відкликання своєї заяви. Звільнення [PERSON] відбулось на підставі розпорядження міського голови м. Кропивницького 20.12.2017 року у день подання заяви про звільнення, тобто з порушенням правил визначених ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищевикладене, розпорядження міського голови міста Кропивницького Райковича А.П. від 20.12.2017 року № 355-п «Про звільнення [PERSON]» підлягає скасуванню, оскільки винесене без законної підстави в порушення ст. 38 КЗпП України, а позивач поновленню на роботі на посаді фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини з 20 грудня 2017 року. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення [PERSON], середньоденна заробітна плата позивача складала 145,45 грн. (3200 + 3200 : 44 (робочі дні за жовтень - листопад 2017 року) = 145,45 грн.), що підтверджується відповідною довідкою про доходи [PERSON] (а.с. 44) . З огляду на те, що позивач був звільнений 20.12.2017 року, заробіток, що підлягає виплаті [PERSON] за час вимушеного прогулу з 20.12.2017 року по 23.04.2018 року складає 12 363, 25 грн. (145, 45 грн. Ч 85 робочих днів). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Судом встановлено, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, при цьому суд врахував ступінь вини відповідача, характер і обсяг страждань позивача, тривалість заподіяння шкоди та істотність вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, в зв'язку з чим суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 1000 грн. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом 19.01.2018 року, тобто у межах місячного строку з моменту коли позивачу стало відомо про його звільнення. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в сумі 704, 80 грн. та на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 704, 80 грн. судового збору.

Outcome: partial