Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року в загальному розмірі 40 563, 72 грн.(сорок тисяч п`ятсот шістдесят три грн. 72 коп.) з послідуючим утриманням із вказаних сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн.00 коп.(дві тисячі сто грн. 00 коп.). Позивач обґрунтовує свої вимоги тими обставинами, що згідно записів у трудовій книжці на підставі наказу пр.45/19 від 26.03.2010р. вона прийнята в термічний цех лаборантом металографом 5-розряду ПАТ «Харківський підшипниковий завод», де і працює по теперішній час. Позивач стверджує, що з 01 березня 2020 року заробітна плата відповідачем не виплачувалась, утворилась заборгованість на 01 грудня 2020 року у розмірі 40 563.72 грн.(березень 2020р-. 98.60 грн., квітень 2020р.-4818.01 грн., травень 2020р. -2771.85 грн., червень 2020р.- 5675.30 грн., липень 2020р.- 5313.20 грн.,серпень 2020р. -5291.42 грн.,вересень 2020р.- 3821.21 грн., жовтень 2020 р.- 6204.44 грн., листопад 2020р.-6565.79 грн.). На її чисельні звернення до адміністрації ПАТ «Харківський підшипниковий завод» про виплату їй заборгованості по заробітній платі, їй кожен раз обіцяли, що в наступному місяці обов`язково виплатять всю суму заборгованості, що у підприємства існують тимчасові фінансові труднощі. Але, зазначає позивач, час йде, а заборгованість по заробітній платі їй так і не було виплачено, тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. Крім того, адміністрація ПАТ «Харківський підшипниковий завод» їйі не надає довідку про розмір заборгованості по заробітній платі помісячно (нарахованої, але не виплаченої заробітної плати), не надає копію наказу про прийняття її на роботу, з цього приводу вона зверталася також до Головного управління Держпраці у Харківській області, що підтверджує документально. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надала детальний розрахунок надання правничих послуг по цивільній справі про надані послуги згідно договору про надання правничої допомоги від 21.12.2020 року та копію квитанції від 21.12.2020 року про сплату [PERSON] на користь адвоката Сілко Н.Г. гонорару у сумі 2100 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Матвієвської Г.В. від 06.01.2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін, направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду: відзив на позов; докази, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Копія Ухвали судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Матвієвської Г.В. від 06.01.2021 року отримана відповідачем 23.01.2021 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Відповідачем на пропозицію суду, викладену у вказаній ухвалі, відзив на позов та докази, на яких ґрунтуються заперечення, до суду не надано. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 року представнику відповідача було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія паспорту та і/н позивача; копія розрахункового листа за листопад 2020 року цех 75 Тн 050054 [PERSON] про нарахування до виплати 40560,72 грн., з якої вбачається нарахування до виплати за (березень 2020р. - 98.60 грн., квітень 2020р.-4818.91 грн., травень 2020р. -2771.85 грн., червень 2020р.- 5675.30 грн., липень 2020р.- 5313.20 грн.,серпень 2020р. -5291.42 грн.,вересень 2020р.- 3821.21 грн., жовтень 2020 р.- 6204.44 грн., листопад 2020р.-6565.79 грн.); копія трудової книжки [PERSON] ; копія скарги [PERSON] до Головного Управління Держпраці у Харківській області про наявність вказаної заборгованості по заробітній платі та прохання провести державний нагляд щодо порушення трудового законодавства в частині невиплати їй нарахованої але невиплаченої заробітної плати за період березень 2020 року - листопад 2020 року, у розмірі 40 563,72 грн. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач працює у Приватному акціонерному товаристві «Харківський підшипниковий завод» лаборантом металографом 5-го розряду. Заборгованість із заробітної плати позивача за період з березеня 2020 року по листопад 2020 року становить 40 560,72 грн. , оскільки з 01 березня 2020 року заробітна плата відповідачем не виплачувалась. У добровільному порядку керівництво відповідача заборгованість не погашає, розрахунок із заробітної плати до теперішнього часу не провело. Будь-яких доказів на спростування викладеного позивачем, відповідач суду не надав. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як виходить з матеріалів справи, наданих суду доказів, позивач працює у Приватному акціонерному товаристві «Харківський підшипниковий завод» лаборантом металографом 5-го розряду. За час праці у відповідача перед позивачем склалася заборгованість по заробітній платі, яка станом на час звернення до суду складала 40 560,72 грн., й на час розгляду будь-яких доказів на підтвердження зменшення суми заборгованості або її відсутності відповідачем до суду не надано, надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог не спростовано відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. На підставі ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не сплачену заробітну плату у розмірі 40 560,72 грн. без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, тому з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Щодо понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд виходить з наступного. Стаття 133 ЦПК визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Лавентс проти Латвії» зазначено , що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В цій справі вказані адвокатські витрати є реальними (дійсні та необхідні), їх розмір є розумним та пропорційним.

Outcome: approved