Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Представник заявників - адвокат Корнієнко А.А. в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернувся до районного суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що [INFO] в місті Донецьку у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина чоловічої статі. Документом, що підтверджує факт народження їхньої дитини, є свідоцтво, видане органами на непідконтрольній Україні території. Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській областівідмовив у проведенні державної реєстрації народження, оскільки документи, що пред`явлені для реєстрації народження, видані на тимчасово окупованій території України. Просив встановити факт народження дитини чоловічої статті - [PERSON] [INFO] в місті Донецьку, а також встановити дані про батьків, а саме: мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Заявники [PERSON] і [PERSON] та представник заявників - адвокат Корнієнко А.А. на розгляд справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи представник заявників повідомлений належним чином. Заінтересована особа - Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, повідомила про можливість розгляду справи за відсутності представника відділу. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянки України серії [NUMBER] , виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 26 вересня 2006 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Донецька; з 15 липня 2014 року вона зареєстрована в [ADDRESS] . (а.с. 7-9) З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 13 березня 2001 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Красноармійська Донецької області; з 21 січня 2011 року він зареєстрований в [ADDRESS] . (а.с. 11-13) Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 вересня 2006 року, про що складено відповідний актовий запис за № 1175. (а.с. 15) Відповідно до копії медичного свідоцтва про народження за № 282, [INFO] в Центральній міській клінічній лікарні № 6 міста Донецька [PERSON] народила дитину - чоловічої статі. (а.с. 16-17) Як убачається з копії свідоцтва про народження, виданого 07 травня 2019 року Київським відділом запису актів цивільного стану міста Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції самопроголошеної Донецької народної республіки, [PERSON] народився [INFO] в м. Донецьку, і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , про що 07 травня 2019 року складений запис акту про народження за № 219. (а.с. 18) Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року за № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", місто Донецьк відноситься до території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За правилами ст. 1, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ila§cu and Others v.Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. На підставі викладеного, враховуючи, що заявники не мають можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявники та їхня дитина, суд приймає рішення на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку реєстрація народження дитини неможлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги про встановлення факту народження дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Порядок проведення державної реєстрації народження фізичної особи та її походження здійснюється відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України за № 52/5 від 18 жовтня 2000 року. Відповідно до п. 21 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України за № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям.Відповідно до п. 22 Правил, - власне ім`я дитини визначається за згодою батьків, а по батькові дитині присвоюється за власним іменем батька, відповідно до п. 23 зазначеного порядку. Наведені приписи Правил застосовуються і у випадку, коли реєстрація народження фізичної особи здійснюється на підставі рішення суду про встановлення факту народження. За таких обставин, прізвище, ім`я та по батькові дитини, факт народження якої встановлюється за рішенням суду, визначаються не судом, а відповідно до п. 21, 22, 23 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні при зверненні батьків до органу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про проведення державної реєстрації народження дитини. Оцінюючи викладене, оскільки суд встановлює лише факт народження дитини чоловічої статі [INFO] у місті Донецьку у батьків [PERSON] та [PERSON] , то прізвище, ім`я та по батькові дитини визначаються при зверненні батьків до органу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про проведення державної реєстрації народження дитини, а тому в задоволенні вимог у цій частині необхідно відмовити.

Outcome: partial