Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] . Відповідачі багато років не проживають в спірній квартирі, не цікавляться нею, не сплачують житлово-комунальні послуги, будь-яких їх речей в квартирі немає, позивач не перешкоджав відповідачам у проживанні в ній. Добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають, а наявність їх реєстрації в спірному жилому помешканні перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись ним. За таких обставин просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що відповідач [PERSON] як і інші відповідачі постійно проживають в спірній квартирі, користуються житлово-комунальними послугами. Тому пістав для застосування в даних правовідносинах ч.2, ст.405 ЦК України немає. Крім того, в квартирі проживає малолітня дитина [PERSON] , який не може бути позбавлений житла, так як воно є у його користуванні єдиним місцем проживання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судові засідання не з`явились жодного разу, про розгляд справи були неодноразово повідомлені судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Представник 3-тьої особи: служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи юридична особа була повідомлена судом належним чином. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який був зареєстрований згідно рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень державним реєстратором Пукшиним К.В. (а.с.5). Право власності на вказану квартиру [PERSON] набув як іпотекодержатель за договором відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 14.03.2018 року, надавши державному реєстратору для реєстрації прав власності на предмет іпотеки іпотечний договір від 23.03.2007 року, договір №77 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 14.03.2018 року. Як вбачається з витягу реєстру територіальної громади м. Києва від 28.05.2021 року (а.с.84) в спірній квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] . Реєстрація відповідачів та малолітньої дитини у вказаному житловому приміщенні також підтверджується довідкою ОСББ „Добробут" (а.с.6). Згідно ч.2, ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вказану норму права, суд вважає, що даний предмет спору, заявлений позивачем до суду, стосується в першу чергу правовідносин між членами сім`ї власника житла, пов`язаними з не проживанням без поважних причин в ньому понад один рік одного такого члена або кількох членів сім`ї власника житла. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з довідки ОСББ „Добробут" №116 від 16.07.2020 року в квартирі [ADDRESS] постійно проживають дві особи: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.59). Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні представники сторін, включаючи і представника позивача [PERSON] . За таких обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні частини позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом, оскільки встановлені судом обставини повністю суперечать диспозиції ч.2, ст.405 ЦК України. За змістом тієї ж довідки ОСББ „Добробут" №116 від 16.07.2020 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не проживають в спірній квартирі з 2011 року по теперішній час (а.с.59). Суд не може покласти в основу рішення вказану інформацію, оскільки вона не підтверджується будь-якими іншими доказами по справі, крім того, вказаний житловий орган не наділений повноваженнями контролювати та оцінювати хто з мешканців квартир проживає в ній постійно або тимчасово, або взагалі не проживає. При цьому представник відповідача наполягав, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мешкають в спірній квартирі. За змістом ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як наголошує ч.1, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 1, частини 2 цієї ж статті зазначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Як передбачено ч.1, ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналізуючи встановлені обставини справи та докази надані представниками по справі, суд вважає, що положення ч.2, ст.405 ЦК України, яке регулює правовідносини між власником нерухомого майна і його користувачем (ами), передбачають втрату права користування житлом при умові відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік в ньому, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом, при цьому будь-якої домовленості між позивачем і відповідачами не існує. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивач та його представник не надали судові належних та допустимих доказів по справі в розумінні ст.76-80 ЦПК України про не проживання відповідачів з малолітньою дитиною в спірній квартирі понад один рік, що передував його зверненню до суду, при цьому відповідачі не є членами сім`ї позивача і правовідносини між ними не можуть регулюватись ч.2, ст.405 ЦК України, тому в задоволенні позову позивача про визнання відповідачів з дитиною такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed