Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Донецького Національного медичного університету про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення витрат на відрядження та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказав, що в період з 20.11.2018 року по 03.04.2019 року працював у Донецькому Національному медичному університеті провідним фахівцем ректорату. 13.03.2019 року відповідно до наказу від 13.03.2019 року № 03/15/1-з «Про припинення трудового договору» його було звільнено з 15.03.2019 року за виявленою невідповідності працівника займаній посаді. Вважає, що підстава для його звільнення є надуманою, вважаю її незаконною, яка проведена з грубим порушенням норм матеріального права. 26.03.2019 року наказом № 139 було визнано наказ № 03/15/1-з від 13.03.2019 року недійсним у зв`язку з грубим порушення законодавства України при його оформлені, та було поновлено його на посаді провідного фахівця ректорату з 26.03.2019 року.01.04.2019 року наказом № 65/19-вд він був відряджений до м. Краматорськ на 10 календарних днів з 01.04.2019 року по 10.04.2019 року. 03.04.2019 року наказом № 160 було визнано недійсним наказ № 139 у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформлені та було залишено наказ в.о. ректора Донецького національного медичного університету № 03/15/1-з від 13.03.2019 року «Про звільнення з посади [PERSON] , провідного фахівця ректорату» чинним з часу його видання. Також 03.04.2019 року наказом № 165 було скасовано наказ по ДНМУ від 01.04.2019 року № 65/19-вд про відрядження позивача до м. Краматорськ, у зв`язку з грубим порушенням законодавства при його оформлені. Однак він фактично знаходився у відряджені, але використані кошти на відрядження йому не повернули, він підготував звіт про використання коштів на відрядження, в нього його прийняли, але не оплатили. Таким чином, відповідач не оплатив використані на відрядження кошти у розмірі 3202, 84 грн. Також зазначає, що він в саме той час лікувався по індивідуальній програмі реабілітації інваліда та проходив спеціалізовану кардіологічну МСЕК з клініко- функціональним діагнозом Г.Х. ІІІ ст., ст2, ризик 4; відновний період ГПМК (01.11.2018р.) за ішемічним типом в ВББ; стійкий виражений вестибулоатактичний синдром та інші супутні захворювання з ураженням центральної нервової системи.Видання наказів про незаконне звільнення стало для нього вкрай стресовою ситуацією. Він як переселенець не має житла на підконтрольній території України, його квартира залишилась на окупованій території РФ. Після його звільнення його висилили з гуртожитку, в якому він мешкав як працівник університету. Без житла, без грошей він був змушений кардинально вносити зміни у звичайний спосіб життя. Незаконне звільнення та дії відповідача, що передували остаточному звільненню, викликали в нього відчуття цілковитої беззахисності та неможливості опору незаконним діям. Зазначена ситуація кардинально позначилась на всіх сферах життя, підірвала здоров`я, внесла повну невизначеність щодо майбутнього. Переживання даної ситуації супроводжувалось усвідомленням надзвичайної серйозності виниклих життєвих ускладнень. Він вимушений був шукати собі житло, весь цей час значні зусилля та емоційні ресурси він вимушений був підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї правоти. Незаконне звільнення на певний час залишило його без засобів до існування, призвело до виникнення боргів. Вважає, що у даній справі йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 100 000 гривень. За таких обставин просить: - скасувати наказ в.о. ректора Донецького Національного медичного університету Герасименко О.І. від 13.03.2019 року № 03/15/1-з «Про припинення трудового договору» та звільнення [PERSON] , провідного фахівця ректорату на ставку 15.03.2019 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, згідно п.2 ст.40 КЗпП України; - поновити його на посаді провідного фахівця ректорату Донецького Національного медичного університету ; -стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.03.2019 року до дня поновлення його на роботі; - стягнути з відповідача на його користь витрати на відрядження у розмірі 3 202,84 грн. - стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. іс 29.08.2019 року за вх. № 21185 відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому останній заперечив проти позову, просив залишити його без задоволення. Зокрема у відзиві зазначено, що наказом № 160 було визнано недійсним наказ № 139 і було залишено наказ в.о. ректора Донецького Національного медичного університету № 03/15/1-з від 13.03.2019 року «Про звільнення з посади [PERSON] , провідного фахівця ректорату» чинним з моменту його видання. Наказом № 165 від 03.04.2019 року скасовано наказ № 65/19-вд від 01.04.2019 року «Про відрядження до м. Краматорська» позивача, тому всі трудові обов`язки позивача припинилися відповідно до наказу № 03/151/1-з від 15.03.2019 року. Крім того зазначено, що невідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі може виявлятися також у стані здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Про невідповідність працівника може свідчити і може бути підставою для розірвання трудового договору висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано робота інша, ніж виконував. Підставою для звільнення за п.2 ст. 40 КЗпПУ є також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника, зобов`язаного відповідно до законодавства проходити періодичні медичні огляди. Ухилення від обов`язкового медичного огляду, яке продовжується після відсторонення від роботи з цієї підстави, не дає права власникові звільнити працівника за п.2 ст. 40 КЗпПУ. До такого працівника повинні бути застосовані дисциплінарні заходи аж до звільнення. 10.09.2019 року за вх. № 22300 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач заперечив проти доводів викладених у відзиві, зазначаючи, що останній поданий з порушенням строків та зокрема вказав, що при прийнятті його на роботу та впродовж всього часу поки займав посаду провідного фахівця ректорату жодних претензій до нього не було. За весь час перебування на посаді стягнень щодо виконання посадової інструкції не мав. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та посилаючись на обставини викладені в позові просив позов задовольнити. Також просив відшкодувати з відповідача на його користь судові витрати пов`язані з наданням йому правничої допомоги, які він поніс в сумі 6000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволені в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 20.11.2018 року відповідно до наказу ректора № 11/20/1-ок від 20.11.2018 року, позивач [PERSON] був прийнятий на роботу провідним фахівцем ректорату на ставку з окладом 3207,00 грн. плюс доплата до мінімальної заробітної плати (а.с. 16). Наказом від 13.03.2019 року № 03/15/1-з за підписом в.о. ректора, професора Герасименка А.І. «Про припинення трудового договору» з 15.03.2019 року позивача звільнено з посади за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 19). Згідно наказу ректора Донецького Національного медичного університету Кондратенко П.Г. № 139 від 26.03.2019 року «Про визнання недійсним наказу по ДНМУ від 13.03.2019 року № 03/15/1-з» вказаний наказ визнано недійсним у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформленні, поновлено на посаді [PERSON] , провідного фахівця ректорату з 26.03.2019 року (а.с. 20). Відповідно до наказу в.о. ректора Донецького Національного медичного університету Сустрєтова А.С. від 03.04.2019 року № 160 «Про визнання недійсним наказу ДНМУ від 26.03.2019 року № 139» вказаний наказ визнано недійсним у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформленні, залишено наказ в.о. ректора, професора Герасименка А.І. «Про звільнення з посади [PERSON] , провідного фахівця ректорату» від 13.03.2019 року № 03/15/1-з чинним з часу його видання. [PERSON] ознайомився з вказаним наказом 04.04.2019 року (а.с. 21). Статтею 2 КЗпП України встановлено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці тощо та інші пільги та соціальні гарантії. Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує, зокрема правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У відповідності до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, неухильно держуватись законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Стаття 153 КЗпП України зобов`язує роботодавця створювати належні, безпечні і здорові умови праці. Частина перша ст. 21 КЗпП України покладає обов`язок виконувати роботу, передбачену трудовим договором. Вимогами ст. 22 КЗпПУ визначено, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Частинами 3, 4 ст. 32 КЗпПУ передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Частиною 4 статті 97 КЗпПУ визначено, що власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Зокрема, положення ст. 103 КЗпПУ і ст. 29 Закону «Про оплату праці» зобов`язують власника про запровадження нових або зміні діючих умов оплати праці в бік погіршення повідомляти працівників не пізніш ніж за 2 місяці. Таким чином, про зміну істотних умов праці - систем і розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, установлення чи скасування неповного робочого часу, суміщення професій (посад), зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Як зазначено у наказі про звільнення [PERSON] № 03/15/1-3 від 13.03.2019 року останнього звільнено у зв`язку з виявленої невідповідністі працівника займаній посаді, згідно п. 2 ст. 40 КЗпПУ. Як вказано у п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Частиною 2 ст. 40 КЗпПУ передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З доводів позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що йому не пропонувалося переведення на іншу роботу, що передбачено вищевказаною нормою закону, і як наслідок такої згоди він не надавав. Тобто, наказ в.о. ректора, професора Герасименка А.І. «Про припинення трудового договору» № 03/15/1-з від 13.03.2019 року був прийнятий завчасно не запропонувавши [PERSON] переведення на іншу роботу, що також не спростовано стороною відповідача. Враховуючи вищевикладене, наказ в.о. ректора Донецького Національного медичного університету Герасименко О.І. від 13.03.2019 року № 03/15/1-з «Про припинення трудового договору» та звільнення [PERSON] , підлягає скасуванню, оскільки винесений з порушенням норм діючого законодавства, а позивач поновленню на роботі. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з абзацом 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. У відповідності до пункту 5 розділу IV вказаного Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної ( годинної) заробітної плати. На підставі п. 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 розділу IV Порядку). При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із розрахунку середньоденної заробітної плати наданого відповідачем (а.с. 126), а відтак за місцем роботи середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] склала 203,56 грн., період з 15.03.2019 року по день ухвалення рішення 17.03.2020 року складає 252 робочих днів. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, що слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 51 297,12 грн. (203,56 грн. середньоденна заробітна плата ? 252 р.д.). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Судом встановлено, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, при цьому суд врахував ступінь вини відповідача, характер і обсяг страждань позивача, тривалість заподіяння шкоди та істотність вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 8000 грн. Також судом встановлено, що наказом в.о. ректора Донецького Національного медичного університету Хрипаченко І.А. «Про відрядження до м. Краматорськ» № 65/19-вд від 01.04.2019 року [PERSON] відряджено до м. Краматорськ на 10 календарних днів з 01.04.2019 року по 10.04.2019 року (а.с. 22). Проте, відповідно до наказу в.о. ректора Сустрєтова А.С. «Про скасування наказу по ДНМУ від 01.04.2019 року № 65/19-вд» від 03.04.2019 року № 165 вищевказаний наказ про відрядження скасовано у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформленні (а.с. 23). Враховуючи, що наказ згідно якого [PERSON] відряджено до м. Краматорськ скасовано, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на відрядження у розмірі 3 202,84 грн. задоволенню не підлягає, оскільки відсутня підстава для такого відшкодування. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу судом відзначається, що згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., яка визначена додатковою угодою до договору про надання правничої (правової) допомоги від 29.05.2019 року (а.с. 89-91), проте обгрунтований розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом даної справи до суду не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивачем не подано обґрунтованого розрахунку суми судових витрат (детальний опис робіт, наданих послуг), які позивач поніс, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000, 00 грн. відшкодуванню не підлягають. Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 3073,60 грн. за чотири самостійні задоволені позовні вимоги по 768,40 грн.

Outcome: partial