Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору завідуюча Виноградівською державною нотаріальною конторою [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 16.07.2015 року помер свекор позивачки [PERSON], батько її чоловіка. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Тросник, вул. Нова, 16. За життя [PERSON] залишив заповіт на користь позивачки Інших спадкоємців по закону немає, так як дружина спадкодавця померла 07.05.2005 року, а син спадкодавця, чоловік позивачки, помер 11.10.2008 року. Позивачка вказує, що прийняла спадщину після смерті свекра, а саме: в порядку ст.1269 ЦК України звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак їй відмовлено у видачі свідоцтва свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Оскільки правовстановлюючих документів на будинок спадкодавець за життя не виготовив, позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак її представник адвокат [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору завідуюча Виноградівською державною нотаріальною конторою [PERSON] належним чином своєчасно повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилася. Дослідивши матеріали справи, визнаючи в порядку\~ст.169 ЦПК України\~необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві. В судовому засіданні встановлено, що 16.07.2015 року помер свекор позивачки [PERSON], батько її чоловіка [PERSON], який проживав в [INFO]. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Тросник, вул. Нова, 16, Виноградівського району Закарпатської області, що стверджується довідкою [PERSON] сільської ради від 06.11.2017 року № 880. За життя [PERSON] залишив заповіт посвідчений [PERSON] секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 09.04.2009 року за реєстровим № 16, в якому все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що за законом матиме право заповів позивачці [PERSON] Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем по заповіту. Окрім позивачки спадкоємців за законом немає, оскільки дружина спадкодавця [PERSON] померла 07.05.2005 року, син спадкодавця, чоловік позивачки, [PERSON] помер 11.10.2008 року. Після смерті свекра позивачка прийняла спадщину за заповітом в порядку ст. 1269 ЦК України, в строки передбачені ст. 1270 ЦК України, а саме звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Також згідно довідки [PERSON] сільської ради від 06.11.2017 року № 880-1 встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] з ним проживала та була зареєстрована його невістка позивачка по справі [PERSON] В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3,\~що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті свекра позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак листом від 02.10.2017 року №448/01-16 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та роз'яснено про необхідність звернутись з даним питанням до Виноградівського районного суду. Разом з цим правовстановлюючих документів на будинок, спадкодавець за життя не виготовив. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 [PERSON] 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» Технічного паспорту від 31.10.2017 року та Довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 31.10.2017 року №802 встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями в с. Тросник, вул. Нова, 16, Виноградівського району Закарпатської області, будівництвом завершений (рік будівництва будинку 1964, надвірних будівель 1990) та згідно довідки [PERSON] сільської ради від 24.10.2017 року №852, рахується за померлим [PERSON]. Згідно довідки [PERSON] сільської ради від 02.11.2017 року №870 дворогосподарство в с. Тросник, вул. Нова, 16, Виноградівського району Закарпатської області за даними погосподарської книги №9, особового рахунку № 1210-1 рахується за померлим [PERSON], який помер 16.07.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за\~заповітом\~і\~за законом\~можуть бути\~фізичні особи, які є живими на час\~відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час\~відкриття спадщини\~не проживав постійно із спадкодавцем, має подати\~нотаріусу\~або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування\~заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.3\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 41 Конституції України\~закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1).\~\~Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року\~\~\~\~ № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved