Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

20 грудня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] , в якій позивачі просять визнати за ними право власності, за кожним на 1 / 2 частину, на нерухоме майно житловий будинок з відповідною частиною господарських будов та споруд за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивачі вказували, що після смерті їх батька залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вище вказаного житлового будинку. Вони є єдиними спадкоємцями та спадщину прийняли, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно їм було відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу не було зареєстровано у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а також не проведенням спадкодавцем державної реєстрації своїх прав щодо вищевказаного майна, тому за захистом своїх прав позивачі змушені звернутися до суду із цим позовом. \~ \~ \~ \~Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Березюк О.С. звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги своїх довірителів підтримала та просила справу розглянути за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач Грейгівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визнання за ними права власності на спадкове майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника (а.с. 139). \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 13). \~ \~ \~ \~Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 16 січня 1992 року, [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] . Договір посвідчений секретарем виконавчого комітету Грейгівської сільської ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області Шевченко Т.В. (а.с. 17). \~ \~ \~ \~Відповідно до рішення виконкому Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 9 від 07.03.2019 року, номер житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 18). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки приватного нотаріуса Сапеги О.П. та за даними копії спадкової справи 119/2016 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до складу спадкоємців, що прийняли спадщину за законом входять спадкоємці [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, 67-131). Підстави, з яких позивачі були змушені звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапега О.П. від 25.09.2019 року, яким роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спірного нерухомого майна, оскільки в порушення положень ст.227 Цивільного кодексу України (в редакції 1992 року) відсутні відомості про те, що договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а за даними КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.03.2019 року право власності станом на 28.12.2012 року не зареєстровано. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо вказаного нерухомого майна (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] у власність вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування" від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Тобто на час придбання [PERSON] вказаного житлового будинку, не передбачалась його реєстрація в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув права власності на це нерухоме майно, а відсутність реєстрації цих прав чи реєстрації правовстановлюючого документу у виконавчих органах місцевого самоврядування, не спростовують прав [PERSON] щодо цього майна як власника. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося. Відповідно до положень цивільного закону (ст. 1218 ЦК), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, позивачі є єдиними спадкоємцями майна після смерті їх батька [PERSON] , проте можливість нотаріально оформлення їх прав вичерпана, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право позивачів підлягає захисту судом шляхом визнання за ними права власності на вказане спадкове майно в рівних частках. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася.

Outcome: approved