Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] ; 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; транспортний засіб - автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] ; здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] наступним чином: припинити право спільної сумісної власності на 9/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] ; виділити і визнати за [PERSON] - 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] та стягнути з відповідача, [PERSON] на користь позивача, [PERSON] різницю вартості виділеного майна у розмірі 40791,25 грн.; виділити в особисту приватну власність [PERSON] - 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; квартиру за [ADDRESS] ; транспортний засіб автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час розірвання шлюбу не ставилось питання про розподіл спільного майна. Так, за час шлюбу ними було придбано наступне майно: 1/2 частка квартиру [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 11 липня 2001 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 2313, згідно реєстраційного посвідчення ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» записано в реєстрову книгу № 14 за реєстровим № 3756); квартиру за [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. (зареєстровано в реєстрі за № 2351, зареєстроване ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації № запису 8880 в книзі: 31) та транспортний засіб автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску. За їх спільним рішенням зазначене майно було придбане та зареєстроване на ім`я відповідача. Також відповідно до умов Договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2) сторонам: [PERSON] та [PERSON] на праві власності належать 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Набуття ними з відповідачем у власність 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] за договором дарування відбулося за наступних обставин. Житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] , як ціле домоволодіння, є об`єктом права спільної часткової власності, співвласниками якого виступають вісім осіб. Вони з [PERSON] досягли домовленостей з колишнім власником 9/50 частки даного житла [PERSON] про придбання даної нерухомості за 3300,00 доларів США. Під час підготовки документів для підписання договору купівлі-продажу нотаріус в порядку, встановленому Законом повідомила всіх співвласників про продаж 9/50 частки будинку з можливістю реалізації їх права переважної купівлі вказаної частки. Один із співвласників мав намір придбати її у власність, не досяг погодження з продавцем по ціні продажу, але у випадку підписання ними договору купівлі-продажу пообіцяв всім тривалі судові тяганини. Тому, щоб уникнути на майбутнє будь-яких ускладнень та непорозумінь щодо вказаної частки об`єкта нерухомого майна нотаріус порадила набути їм обом право власності на неї шляхом укладення договору дарування. За відчуження (передачу в дар) вказаної частки домоволодіння вони передали 14.10.1997 року [PERSON] 3300,00 доларів США, про що остання залишила письмове підтвердження, розписку, оригінал якої зберігається у позивача і до даного часу. Вважає, що оскільки умови Договору дарування частки житлового будинку від 14 жовтня 1997 року та його державна реєстрація свідчать, що 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, в [ADDRESS] прийняті у власність без виділення часток - вказана нерухомість є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] . З часу набуття права власності на 9/50 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, в [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] володіли і користувалися цією частиною домоволодіння спільно та здійснювали право спільної сумісної власності відповідно до закону. Однак до цього часу [PERSON] не бажає вирішувати питання щодо розподілу спільного майна подружжя в добровільному порядку, в зв`язку з чим, [PERSON] змушена звернутися до суду (а.с. 2-11). Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 лютого 2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. На підставі статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, витребувано у Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (місцезнаходження: 25030, місто Кропивницький, вулиця Юрія Бутусова, 22-б): письмову інформацію або довідку про належність громадянину [PERSON] транспортного засобу ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] , дату реєстрації зазначеного транспортного засобу на ім`я [PERSON] , а також надати копії документів на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності на [PERSON] (договір купівлі-продажу, рахунку, тощо) (а.с. 70-72). Позивачем через канцелярію суду була подана заява про зміну предмета позову (вх. № 19043 від 27.05.2020 року, а.с. 108-109), водночас позивачем була подана заява (вх. № 19142 від 27.05.2020 року, а.с. 116) з проханням не розглядати цю заяву, оскільки фактично предмет позову не змінено, однак з метою приведення позовних вимог у відповідність до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у позивача виникла необхідність уточнити позовні вимоги. Через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда представником позивача подано заяву (вх. № 20851 від 11.06.2020 року, а.с. 123-125) про уточнення позовних вимог, а саме: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] ; 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; транспортний засіб - автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] ; здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] наступним чином: припинити право спільної сумісної власності на 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , виділити і визнати за [PERSON] право власності на 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , та стягнути з відповідача, [PERSON] , на користь позивача, [PERSON] різницю вартості виділеного майна у розмірі 40791,25 грн. Виділити в особисту приватну власність та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , транспортний засіб ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 123-125). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 144-145). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з врахуванням заяви (вх. № 20851 від 11.06.2020 року, а.с. 123-125) про уточнення позовних вимог та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача, посилаючи на те, що поділ 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя не можливий, оскільки зазначене нерухоме майно отримано в дар, а отже поділу в такому порядку не підлягає. Крім того, у разі поділу вказаного нерухомого майна в порядку спільної сумісної власності, можливий лише за умови, неподільності речі, а зазначене майно подільне, про що свідчить висновок експертного дослідження № 1112/20 будівель-технічного від 14.12.2020 року, а також поділ такого майна порушить право власності відповідача на земельну ділянку. Окрім цього, відповідач проти нав`язування йому права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; та транспортний засіб - автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] . І тому, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання, повідомлена, надала пояснення щодо позову, в якому міститься клопотання про подальший розгляд справи без її участі. Зазначила, що предмет поділу - ? частки квартири [ADDRESS] був придбаний у рівних частках [PERSON] та [PERSON] у відповідності до Договору купівлі-продажу від 11 липня 2001 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 2313, згідно реєстраційного посвідчення ОКП "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» записано в реєстрову книгу №14 за реєстровим № 3756). Зазначила також, що запропонований [PERSON] спосіб поділу майна та виділення в особисту приватну власність [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] не порушує структуру права спільної часткової власності вказаної нерухомості, а також не порушить будь-яких її прав та охоронюваних законом інтересів співвласника цього житла. Тому будь-яких заперечень до даного позову не має (а.с. 85-86). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Сторони з 12.03.1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30.07.2019 року, що набрало законної сили 30.08.2019 року, розірвано (а.с. 15). Під час перебування шлюбу сторонами придбано рухоме та нерухоме майно. Відповідно до умов Договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2) - [PERSON] та [PERSON] на праві власності належать 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 24). На підставі Договору купівлі-продажу від 11 липня 2001 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 2313, згідно реєстраційного посвідчення Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» записано в реєстрову книгу № 14 за реєстровим № 3756) [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках (по 1/2) квартиру [ADDRESS] в будинку під [ADDRESS] (а.с. 18-19). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. (зареєстровано в реєстрі за № 2351, зареєстроване Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації № запису 8880 в книзі: 31)- квартира за [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 20-21). Відповідно до висновків про вартість майна від 30.09.2019 року, складеного фізичною особою-підприємцем « [PERSON] », ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 30.09.2019 року становить 212 071 грн. (1/2 частка- 106 035,50 грн.) (а.с. 25-27), ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 30.09.2019 року становить 257 358 грн. (а.с. 28-30); ринкова вартість 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] станом на 30.09.2019 року становить 421231,00 грн. (а.с. 37-39). А також транспортний засіб: автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] від 30 жовтня 2019 року за №208/19 середня вартість автомобіля ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) X9633023082306299 на дату оцінки складає 139420,80 грн. (а.с. 31-36). Згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно частини третьої статті 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На момент виникнення цивільних відносин сторін - створення сім`ї (1994 рік), а також придбання нерухомого майна діяв акт цивільного законодавства - Кодекс про шлюб та сім`ю України і Цивільний кодекс Української РСР (1963 року) та Закон України «Про власність», в подальшому з 2004 року - Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України. Відповідно статті 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Згідно зі статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини другої статті 372 Цивільного кодекс України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Правовий режим транспортного засобу автомобіля ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] регулюється нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин першої, другої статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області повідомлено за вих. № 31/11-670 від 03.03.2020 року, що транспортний засіб ГАЗ 33023 414 ЗНГ, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , 08.12.2009 року зареєстровано на громадянина [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] (а.с. 87). За частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною третьою статті 372 Цивільного кодекс України визначено, що у разі поділу у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тобто об`єкти нерухомого майна, а саме 1/2 частка квартири [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] , а також автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] придбані сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя і саме це майно підлягає поділу між колишнім поружжям. Водночас сторони повністю відмовились від мождивості отриманя частку у цьому спільному майні подружжя. Тобто жодна зі сторін не заявила вимогу щодо поділу майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, більш того як позивач так і відповідач відмовились від здійснення такого поділу. Тобто фактично предметом цього спору стало 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] . Вимоги позивача про визнання за нею права власності на вказане нерухомо майно з частковою компенсацією від вищевказаного майна, що є дійсно спільною сумісною власністю подружжя, при цьому припинення права власності на частку, що належить відповідчеві за Договором дарування частини житлового будинку від 14.10.1997 року. Заперечення відповідача грунтуються на тому, що сторонам вже належить по ? частці цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, і поділ можливий лише з виділенням часток співвласників та подальшою перебудовою з окремими входами та можливістю проживати і ньому обом сторонам. Статтею 112 Цивільного кодексу Української РСР визначено, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми абоз інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. За роз`ясненнями, які містяться в пункті 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина третя статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного Кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, а також підставою набуття такого майна у власність. За статею 243 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент укладання Договору дарування від 14.10.1997 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети. Частина третя статті 244 Цивільного кодексу Української РСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Зокрема, статтею 227 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Нерухоме майно - 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] набуті на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2), отже зазначене нерухоме майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідно до статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, є власністю кожного з подружжя, і не підлягає поділу в порядку спільної сумісної власності подружжя. Крім того зазначений договір укладений відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на момент укладання договору), ніким не оспорюваний, є чиним, а тому включити майно придбане за цим договором до об`єктів спільної сумісної власності подружжя суд вважає неможливим та таким, що суперечить правовому режиму власності кожного з подружжя. Зважаючи на викладене, суд критично ставиться до аргументів позивача, викладених в позовній заяві та підтриманих в судовому засіданні представником щодо придбання цього майна за договором дарування, зокрема, з метою уникнути на майбутнє будь-яких ускладнень та непорозумінь щодо вказаної частки об`єкта нерухомого майна нотаріус порадила набути їм обом право власності на неї шляхом укладення договору дарування. Водночас, суд вважає, що сторони були обізнані про правові наслідки придбання майна у шлюбі саме за такою цивільно-правовою угодою, а тому звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя щодо цього об`єкта нерухомоті (9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] ) є безпідставним. Суд погоджується з доводами відповідача, що співвласники в данному випадку можуть захищати своє право в порядку статті 364 Цивільного кодексу України або за наявності обставин в порядку статті 365 Цивільного кодексу України, та залишає поза увагою міркування відповідача щодо можливого порушення права власності на земельну ділянку, оскільки відповідних доказів за такими обставинами суду не надано. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно частини першої статті 55 закону України «Про власність». Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Непорушність права власності також закріплена в статті 321 Цивільного кодексу України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також слід зазначити, що відповідач, визнає право позивача на належну їй частку домоволодіння, не заперечує проти користування належною їй часткою. Посилання позивача на те, що їй чиняться перешкоди в користуванні спірним домоволодінням не доведено. За таких обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту щодо спірного домоволодіння (9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] ) є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншого співвласника, що є неприпустимим. Щодо іншого майна, суд вважає, що саме це майно: 1/2 частка квартири [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] , а також автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер [NUMBER] придбані сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Однак здійснення його поділу між подружжям виявилось неможливим, оскільки щодо цього майна відсутні позовні вимоги, більш того, кожна із сторін відмовлялась від нього, а законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed