Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби в м. Києві про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації. Свої вимоги, мотивувала тим, що 25 березня 1996 року позивачем та [PERSON], як подружжям було придбано квартиру [ADDRESS]. З 1996 року у спірній квартирі зареєстрована донька позивача та [PERSON] - [PERSON], а з 2016 року її малолітня дитина - донька [PERSON], які на даний час проживають на території Республіки Кіпр. За час перебування позивача на території Республіки Кіпр з 23 грудня 2015 року по 17 січня 2016 року невідомї особи без правових підстав вселилися у спірну квартиру та змінили замки. Згодом позивачу стало відомо про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі [PERSON]. У зв'язку з чим просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення з квартири [PERSON] без надання іншого житлового приміщення, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнено позовні вимоги - остаточно позивач звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання договору оренди квартири від 20 травня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним; усунення перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення з квартири [PERSON] без надання іншого житлового приміщення; зняття [PERSON] з реєстрації у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; вселення [PERSON] в квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 10 травня 2016 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби в м. Києві, [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] про визнання договорів оренди квартири недійсними, вселення в квартиру, виселення з квартири без надання іншого приміщення, визнання особи, такою,що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації залишено без руху. 17 травня 2016 року протокольною ухвалою суду замінено третю особу з Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби в м. Києві на Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію. 29 серпня 2016 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовлено. 09 грудня 2016 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовлено. 04 квітня 2017 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовлено. Крім того, 04 квітня 2017 року ухвалою суду провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення закрито. 31 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року про закриття провадження у справі, в частині вимог до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 27 вересня 2017 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. 27 вересня 2017 року протокольною ухвалою суду витребувано у Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліни Павлівни належним чином завірені матеріали спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], який помер [INFO]. 23 листопада 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON]. 13 квітня 2018 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON]. Крім того, 13 квітня 2018 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім»ї Ірпінської міської ради Київської області. 21 травня 2018 року протокольною ухвалою суду визнано обов'язковою явку представників Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім»ї Ірпінської міської ради Київської області. 18 грудня 2018 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. 18 грудня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги та пояснення позивача. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до договору оренди квартири на законних підставах проживає у спірній квартирі. Відповідач [PERSON]заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки особисто до нього не пред"явлено будь-яких вимог. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представника відповідача [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав за безпідставністю. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. пояснила, що не вбачає порушення прав малолітньої дитини. Представника третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. позовні вимоги визнала. Пояснила, що зі слів сусідів позивач після грудня 2015 року не може потрапити до спірної квартири. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснення позивача. Представника третьої особи Служби у справах дітей та сім»ї Ірпенської міської ради Київської області Козир О.В. заперечувала проти позовних вимог. Пояснила, що інтереси малолітньої дитини не порушуються. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 26 лютого 1977 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.13, том 1), який рішенням Ватутінського районного номадного суду м. Києва від 20 серпня 1992 року було розірвано (а.с.23). Згідно договору купівлі-продажу від 25 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 18-671, [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-12, том 1). 22 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди квартири, відповідно до умов якого орендодавець здає, а орендар приймає у тимчасове платне користування трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (.с.194-195, том 2). Позивач просить визнати договір оренди квартири від 20 травня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому оскільки укладений договір оренди виходить за межі дрібного побутового, необхідна письмова згода позивача на укладання спірного договору. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (ч. 4 ст. 369 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У зв'язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). Однак позивачем не доведено будь-яких порушень її законних прав та інтересів при укладанні спірного договору оренди квартири від 20 травня 2015 року, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем заявлено позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, виселення. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивач у спірній квартирі проживала до грудня 2015 року та сплачувала кошти за надані житлово-комунальні послуги. Крім того, відповідач [PERSON] без правових підстав вселився у спірну квартиру та змінив замки, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням. На підтвердження позовних вимог позивач надала довідку Комунального концерну «Центр комунального сервісу» відповідно до якої у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] з 1996 року, [PERSON] з 2016 року та [PERSON] - 2015 року (а.с.14, том 1), лист слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 05 грудня 2016 року, відповідно до якого в провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 1201510040010002 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст. 356 КК України, щодо можливих самоправних дій, що вчинені відносно квартири [ADDRESS]. В ході розслідування було встановлено, що власником спірної квартири є [PERSON], який, будучи допитаний у якості свідка, пояснив, що він дійсно надав добровільну згоду представнику його інтересів [PERSON] здати в оренду квартиру [ADDRESS] (а.с.55, том 1), квитанції про сплату житлово-комунальних послуг (а.с.39-45, том 1). Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до договору оренди квартири на законних підставах проживає у спірній квартирі. Крім того, позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. На підтвердження заперечень відповідач [PERSON] надав суду свідоцтво про право власності на квартиру, відповідно до якого позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.159-160, том 2), копію технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с.161-163, том 2) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зазначені норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.116 цього кодексу, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1,3 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. За встановлених обставин судом не встановлено порушень законних прав та інтересів позивача діями відповідачів. Позивачем заявлено позовні вимоги про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Отже, оскільки позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку є похідними від позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, вони задоволенню не підлягають. За встановлених обставин у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, служби у справах дітей та сім»ї Ірпінської міської ради Київської області, [PERSON], яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, вселення слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed