Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири не посвідченого нотаріально дійсним. В обгрунтування заяви зазначає, що між ним та відповідачкою [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього відповідача [PERSON] , 03.10.2016 року було укладено у простій письмовій формі договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.4 Договору, сторони погодилися провести нотаріальне посвідчення вказаного Договору до 06.07.2020 року. Однак відповідачі у визначений час і місце для нотаріального посвідчення договору не з`явилися, документів, необхідних для його нотаріального посвідчення не надали, чим порушили досягнуті між сторонами домовленості. При цьому позивач отримав від відповідачки [PERSON] розписку, складену останньою 03.10.2016 року, про те, що позивачем передано їй кошти за продаж квартири в сумі 6500 доларів в повному обсязі і претензій до нього вона не має. Тому позивач просить суд визнати дійсним Договір купівлі - продажу квартири від 03 жовтня 2016 року, укладений між ним та відповідачкою [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього відповідача [PERSON] та визнати за ним право власності на зазначену квартиру. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з наведених у позові підстав та просив суд їх задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленими про дату, час та місце розгляду даної справи, у судове засідання не з`явились, відзву на позов не подавали. Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 03.10.2016 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.4 зазначеного Договору, сторони погодилися провести нотаріальне посвідчення вказаного Договору до 06.07.2020 року. Судячи з розписки, складеної відповідачкою [PERSON] 03.10.2016 року, остання отримала від позивача грошові кошти за продаж квартири в сумі 6500 доларів в повному обсязі, претензій до нього не має і зобов`язується до 06.07.2020 року нотаріально переоформити відчужувану квартиру на позивача. Відповідно до ч.1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У силу вимог Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що набрав чинності з 01.01.2013 року, договір купівлі-продажу від 03.10.2016 року підлягає лише нотаріальному посвідченню, у звязку з чим до нього можливо застосувати норми ч. 2 ст. 220 ЦК України. Водночас, при розгляді спорів щодо визнання правочинів дійсними на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, суду слід з`ясовувати дійсні причини, які перешкоджають нотаріальному посвідченню правочину та якими доказами це підтверджується, окрім того слід перевіряти чи не містить спірний правочин умов, які суперечать закону і які перешкоджають його нотаріальному посвідченню. А відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він втратив можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири з причин, що не залежать від нього, а саме з тих підстав, що відповідач [PERSON] на час укладення договору купівлі-продажу був неповнолітнім і орган опіки та піклування не надавав дозвіл на продаж квартири, оскільки після усунення підстав, за яких було неможливе вчинення нотаріальної дії, сторони договору мають право повторно звернутись за його посвідченням. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] досяг повноліття ще [INFO] , тому вказана обставина на час звернення позивача до суду з позовом - 29.06.2021 року не є перешкодою для укладання сторонами договору купівлі-продажу. Окрім того, представником позивача як доказ ухилення відповідачів від укладення договору купівлі-продажу надано суду письмові пропозиції відповідачам з'явитися до приватного нотаріуса Чигиринського районного нотаріального округу Цинди Р.М. 25.08.2021 року для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири (а.п. 34-37), які направлені останнім 16.08.2021 року, в той час як позовну заяву до суду подано 29.06.2021 року, тобто дане питання не урегульовалось на досудовому порядку. А тому зазначені вимоги не можуть бути взяті судом до уваги як доказ досудового врегулювання даного спору. Також представником позивача надано як доказ відсутності відповідачів та їх майна у квартирі за адресою: [ADDRESS] Акт обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської ОТГ № 350-02-33/7 від 16.08.2021 року, складений комісією в складі депутата Чигиринської міської ради Буханця С.І. та сусідів - [PERSON] , [PERSON] . Однак, зазначений Акт обстеження суд теж не може взяти в основу доказів, оскільки він стосується не відповідачів, а інших осіб, де в акті зазначено [PERSON] та [PERSON] , які не мають відношення до даної справи. Таким чином, суд, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. За таких обставин, відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2016 року дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі ухилялився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена. Виходячи з цього, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення цього договору та порушення прав позивача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити поністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed