Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.07.2013 року між сторонами був укладений договір №219801, спрямований на отримання позивачем грошових коштів у розмірі 60 000 грн. При укладенні договору нею сплачено 2100 грн., які вважала першим платежем по поверненню кредиту. Посилаючись на те, що діяльність відповідача вводить позивача в оману, оскільки програма «Альянс Україна» формується виключно на коштах учасників, без залучення коштів відповідача, що його діяльність є пірамідальною схемою та нечесною підприємницькою практикою, тобто такий договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», і є нікчемним, оскільки його недійсність передбачена законом, просила стягнути з відповідача понесені нею витрати за договором у розмірі 3 270 грн. 66 коп. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позов позов підтримала повністю. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. У письмових запереченнях позов не визнав повністю з тих підстав, що позивачу при укладенні договору надана консультація щодо його умов, з якими вона погодилася добровільно. За таких обставин та за згодою позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Встановлено, що 22.07.2013 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Грандфінресурс» укладений договір №219801. Згідно з п. 1.1 статті 1 договору №208673 адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії спрямовані на придбання товару, або відповідної суми у позику, зазначеної у додатку №1 до даного договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку №2, який є невід'ємною частиною цього договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати Учаснику відповідну суму у позику(а.с.10). З наведеного вбачається, що між сторонами укладено правочин, предметом якого є надання послуг. Відповідно до термінів, викладених в додатку № 2 договору, програма «Альянс Україна» базується на створенні груп Учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу на досить тривалий час, у порядку та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. Статтею 2 договору та додатком № 1 до нього передбачені обов'язки учасника, а саме: сплатити одноразовий комісійний внесок, що становить 2100 грн.; щомісячно сплачувати загальний платіж в сумі 585,33 грн., який включає чистий внесок в сумі 333,33 грн., за рахунок якого здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати в сумі 252 грн. - плата за послуги з організації діяльності програми; дотримуватись умов договору та інше. Підписавши договір, позивач подав заяву про те, що йому умови договору зрозумілі. На виконання умов договору позивач сплатила одноразовий комісійний внесок - 2100 грн., адміністративні витрати - 504 грн., щомісячний чистий внесок - 666,66 грн.(а.с. 16). Положення ст. 627 ЦК України передбачають, що сторони є вільними в укладенні договору за умови урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, та обставина, що між сторонами були погоджені умови договору з точки зору цивільно-правових норм, не виключає необхідності їх узгодження з положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», який містить норми прямої дії для визнання правочинів недійсними, що закріплено у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими умовами договору є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 травня 2012 року по справі N 6-35цс12 та в постанові від 16.01.2013 року по справі №6-161цс12, які, відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що діяльність ПП «Грандфінресурс» вводить споживача в оману, оскільки програми "Альянс Україна» формується виключно на коштах учасників програми, без залучення коштів ПП «Грандфінресурс». Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача, оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання позики, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми. Умовами діяльності програми «Альянс України», а саме - статтею 4 додатку № 2 до договору №213491 передбачений порядок проведення заходу по розподілу грошового фонду. За змістом статті 4 додатку № 2 вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам, на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар, є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. У підпункті «в» пункту 4.12 додатку № 2 до договору зазначено, що комітет визначає учасників, що вказали максимальну сплачену кількість загальних платежів, з урахуванням дотримання усіх вимог договору та додатків до нього, після чого, якщо фонд реєстру є достатнім для надання дозволу одному або декільком учасникам, приймається рішення про видачу таким учасникам дозволу, що фіксується у протоколі заходу про розподіл грошового фонду. Одночасно п. 2.1.2 договору №219801 передбачено обов'язок позивача щомісяця до 15 числа сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідну суму у позику, та адміністративні витрати, що є оплатою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Таким чином, на позивача згідно з договором покладено обов'язок суворо дотримуватись умов договору, а виконання умов договору з боку відповідача залежить від власної волі відповідача, до того ж для відповідача не існує будь-яких негативних наслідків невиконання позивачем обов'язку по договору. Такий істотний дисбаланс договірних прав завдає шкоди позивачу, оскільки останній, незважаючи на сумлінне ставлення до своїх зобов'язань за договором, все ж таки позбавлений права отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи для того щоб вплинути на результати розгляду його заяви, зробивши найбільший внесок. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, даний правочин не спрямований на реальне настання наслідків, а надання послуги відповідачем носить характер вірогідності та випадковості. У спірному договорі умова про надання грошей у позику залежить від певних обставин, однією з яких є сплата позивачем найбільшої суми, тобто позивач для отримання грошей у позику повинен сплатити грошову суму, яка значно перевищує суми грошей, сплачених іншими учасниками, при тому, що позивач не може знати, яку саме суму необхідно сплатити, оскільки позбавлений права отримувати інформацію про фінансовий стан учасників групи. Таким чином, обставина, за якою відповідач надасть позивачу гроші у позику, може взагалі не настати, навіть за умови, що позивач сплатить суму, яку він має намір отримати у позику. Така умова договору є несправедливою та вказує на те, що цей правочин не направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Отже, умови договору №219801 та додатки до нього містять несправедливі умови, та не відповідають вимогам ч. 2 ст. 18, п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, оспорюваний договір є нікчемним внаслідок того, що його недійсність передбачена законом. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 3270 грн. 66 коп., сплачених за спірним договором відповідає вимогам закону. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved