Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

В лютому 2020 року представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про компенсацію страхового відшкодування. Посилається на те, що 20.06.2019 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було здійснено державну реєстрацію зміни свого найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС». 15.12.2016 року між AT «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АК5288390. Договір було укладено відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 29.03.2017 року о 13:10 в м. Ізюм, вул.24 Серпня сталося ДТП за участю автомобіля Daewoo Lanos (д.р.н. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] та автомобіля Opel Vectra (д.р.н. [NUMBER] ) під керуванням водій [PERSON] (власник автомобіля - [PERSON] ). Згідно Постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.04.2017 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] п. ПДР. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Opel Vectra [PERSON] . На підставі заяви [PERSON] , відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту страхового акту № АХА2215033 від 27.06.2017 року та на підставі вимог Закону, AT «CK «АРКС» платіжним дорученням №346773 від 07.07.2017 р. було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 30000,00 грн. Як вбачається з Постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.04.2017 року, під час скоєння ДТП [PERSON] перебував у стані сп`яніння. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача на їх користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 30000,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн. До судового засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з?явився, причину своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128, 130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В зв`язку з наведеним, 25.02.2020 р. року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик в судові засідання відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про розгляд вказаної цивільної справи, в судове засідання на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що громадянин [PERSON] о 13 год. 00 хв. 29.03.2017 року на автодорозі по вул. 24 Серпня в м. Ізюмі Харківської області , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Daewoo FSO Lanos», державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, та не обравши безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з транспортним засобом автомобілем «Opel Vectra», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями, 124, 130 ч.1 КУпАП. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.04.2017 року у справі № 635/844/17 (а.с.8). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Opel Vectra (д.р.н. [NUMBER] ) - [PERSON] . На підставі заяви [PERSON] , відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту страхового акту № АХА2215033 від 27.06.2017 року та на підставі вимог Закону, AT «CK «АРКС» платіжним дорученням №346773 від 07.07.2017 р. було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 30000,00 грн. Нормами ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. 31.10.2017 року позивач звертався до відповідача з регресною вимогою № СУ/004291/4 з пропозицією сплатити вказані кошти в добровільному порядку, однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість не погашено. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Для настання цивільної відповідальності повинні існувати чотири підстави: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 22 Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 993 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та стаття ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 року «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, справа № 6-2878цс15, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду надано не було. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.

Outcome: approved