Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг", третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він Я, [PERSON] [INFO], з 23 вересня 1999 року до 11 липня 2013 року працював на підприємстві відповідача. 19 грудня 2012 року на підприємстві відповідача з ним стався нещасний випадок. Під час початку зливу рідкого чавуну приблизно о 14 годині 55 хвилин, коли він йшов до свого робочого місця на відстані приблизно 15 метрів з горловини конвертера №1 вилетіли частки рідких продуктів плавки та потрапили на нього. В результаті він отримав термічні опіки обличчя, кистей, нижніх кінцівок, 18% опіку тіла, опіковий шок. У відповідності до законодавства було проведено розслідування, складені відповідні документи, нещасний випадок визнаний таким, що пов»язаний з виробництвом. З 19 грудня 2012 року він фактично перебуває на лікуванні з тимчасовими перервами. Спочатку він лікувався у стаціонарному відділені 2 міської лікарні «тисячка», потім був направлений на лікування до санаторію « Славутич», потім був направлений на МСЕК та встановлена 3 група інвалідності та 40 % втрати працездатності. Після цього знову звертався до лікарів і на теперішній час продовжує лікування. Приблизно у червні 2013 року після того, як отримав документи МСЕК та зрозумів , що тепер він інвалід 3 групи, відчув справжню душевну біль та переживання з приводу того, що сталося з ним на підприємстві відповідача та його майбутнього. Оскільки він не міг працювати на крані, його перевели на роботу на якій він отримував вчетверо менше, з молодого перспективного спеціаліста з майбутнім професійним ростом, можливістю спеціаліста з майбутнім професійним ростом, можливістю подальшого розвитку за професією, він перетворився у 33 роки внаслідок нещасного випадку на виробництві на інваліда. Кожен день бачить на собі наслідки опіків, відчуває біль, його рухи обмежені, він не може знаходитися на сонці або у холоді, на протязі 2 найближчих років будуть формуватися рубці і невідомо наскільки успішно вони будуть загоюватися. Це створює ситуацію за якої він не може повноцінно реалізувати свої можливості у працевлаштуванні, оскільки його пальці ледь рухаються, шкіра болить, не поновлюється. Між тим, йому треба як чоловіку утримувати сім»ю та піклуватися про свою маленьку дитину. Особливе занепокоєння викликає той факт, що рани не загоюються, йому потрібно буде неодноразово проходити курси лікування , в тому числі робити операції по пересадці шкіри на місця опіків. Кожна операція коштує немалих коштів і та сума яку він отримав при звільненні не може компенсувати йомоу тих витрат які є у нього. Просить стягнути з ПАТ „Арселор міттал Кривий Ріг" на його користь 229 000 гривень у якості компенсації моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров»я на виробництві одноразовим платежем. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив задовольнити їх судом. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує та просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що сума моральної шкоди значно завищена. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При обговоренні питання про завдання позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Згідно записів в трудовій книжці позивача [PERSON] встановлено, що в період з 23.09.1999 року до 10.07.2013 року працював на підприємстві відповідача. Відповідно до акту про нещасний випадок, пов"язаний з виробництвом від 11.04.2013 року нещасний випадок з [PERSON] стався через недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, тобто встановлена вина підприємства.., що призвело до темічного опіку обличчя, кистей, нижніх кінцівок, ІІ-ІІІ ст. 18%, опіковий шок. Згідно наданих виписних епікризів з медичних установ, позивач неодноразово проходив лікування в опіковому відділені КМКЛ № 2, показане медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування, ВМП. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода він отримав трудове каліцтво, втратив 40% працездатності, являється інвалідом 3 групи, винним в трудовому каліцтві є підприємство - відповідач. Перебуваючи тривалий час на лікуванні, позивач втрачає домашній затишок і звичні нормальні життєві зв'язки, постійно хворіє, відчуває біль, його рухи обмежені, він не може знаходитися на сонці або у холоді Внаслідок цього позивач відчуває фізичну біль і страждання, дискомфорт в його житті, обмежено працездатний, на підставі рішення МСЕК про умови та характер праці за станом здоров'я, внаслідок трудового каліцтва, йому, як інваліду, показана робота сторожа, вахтера, чергового, допоміжна праця.. Все це призвело до вимушених змін і порушень в життєвих, особистих, побутових і виробничих відносинах. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного трудового каліцтва, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, а саме дійсно позивач втратив частину професійної працездатності в розмірі 40%, являється інвалідом 3 групи, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А також суд враховує вину посадових осіб підприємства - відповідача в отриманні трудового каліцтва позивачем, суд вважає, що компенсацію в заподіяні моральні страждання слід призначити [PERSON] у розмірі 40 000грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 243 грн. 60 коп

Outcome: partial