Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що вона та [PERSON] з 22 вересня 2010 року перебували у шлюбі до його смерті [INFO] , вели спільне господарство, будували сімейні відносини. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції за місцем їхнього постійного проживання, заявник з чоловіком вимушені були змінити місце проживання та зареєструватись як внутрішньо переміщені особи. За час сумісного проживання заявник перебувала на утриманні чоловіка, оскільки розмір пенсії її чоловіка у розмірі 7405,20 грн. був значно більшим від розміру її пенсії, яка складає 1373 грн., а тому пенсійні виплати її чоловіка були постійними та основним джерелом її існування. Пенсія чоловіка витрачалася для сплати комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліків та на інші потреби родини. Після смерті чоловіка заявник звернулася до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Луганській області, де вона перебуває на обліку, з питання оформлення пенсії по втраті годувальника, та їй було роз`яснено, що вона має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії померлого та їй потрібно надати довідку про постійне проживання з чоловіком. За місцем проживання заявника з чоловіком, заявник зібрала документи, що підтверджують факт їхнього спільного проживання, але оскільки вони складені на тимчасово неконтрольованій території України в м. Макіївка, Донецької області, тому орган Пенсійного фонду не може врахувати складову переліку документів для отримання пенсії. Таким чином, вирішити дане питання в позасудовому порядку вона не має можливості, тому змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні. Просить суд встановити факт постійного проживання її з чоловіком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з 2010 року по день його смерті [INFO] та перебування її на утриманні чоловіка по день його смерті [INFO] . В судовому засіданні заявник [PERSON] просить суд задовольнити її заяву з підстав, зазначених у ній та пояснила, що з чоловіком вони проживали з 2010 року, перебували у шлюбі, вели спільне господарство. Як внутрішньо переміщені особи заявник з чоловіком були зареєстровані за різними адресами, але проживали разом у м. Макіївка , Донецької області. ЇЇ чоловік помер у м. Макіївка у 2018 році. Вона перебувала на утриманні чоловіка, тому що його пенсія була значно більшою за розміром від пенсії, яку отримує вона. Представник заінтересованої особи Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає заявника та її чоловіка, часто приїздила до них у гості. [PERSON] та [PERSON] проживали разом в м. Макіївка, вели спільне господарство, заявник перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки його доходи, зокрема пенсія були більшими за пенсію заявника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON] Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити вимоги заявника з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно був чоловіком заявника по справі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22.09.2010 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Сватівським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, серія [NUMBER] та рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 травня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Макіївка Донецької області(а.с.14, 12-13). З копії довідки ВПО № 930000130 від 27 жовтня 2014 року вбачається, що заявник зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до довідки про доходи № 317915428751101 від 12.11.2018 року, виданої Білокуракинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області [PERSON] отримує пенсію у розмірі 1373 грн. на місяць (а.с.36). Як вбачається з довідки про доходи № 914230184863 від 18.04.2019 року, виданої Костянтинівсько-Дружківським управлінням Пенсійного фонду України, розмір пенсії [PERSON] у листопаді 2017 - січні 2018 року складав 3702, 60 грн.; у лютому - травні 2018 року - 7405,20 грн. (а.с.83). Таким чином, пенсія померлого чоловіка [PERSON] була основним джерелом засобів для існування та проживання [PERSON] . Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму [PERSON] (Революції Гідності ), - незалежно від тривалості страхового стажу. За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Судом встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії,яку отримував її чоловік. Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься в актах про фактичне місце проживання з померлим, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до національного законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявника юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Суд вважає за можливе встановити факт сумісного проживання та перебування [PERSON] на утримані її чоловіка [PERSON] з 2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved