Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 05.08.2007 року. Від шлюбних відносин мають одну неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що вони не розуміють одне одного, між ними часто виникають суперечки та сварки, в зв"язку з чим спільне життя стало нестерпним, а тому вона не має наміру зберегти сім"ю. В судовому засіданні позивачка відсутня. Справу просить розглядати у її відсутність, заявлені вимоги підтримує, на примирення не згодна. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача всі судові витрати, понесені нею в зв"язку зі зверненням до суду. Після розлучення бажає повернути своє дівоче прізвище - Тарасенко. Відповідач в судовому засвіданні відсутній, надав суду заяву про розгляд справи у його вісутність. Проти розірваня шлюбу він не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 05.08.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Щорського районного управління юстиції Чернігівської області. Від спільного сімейного життя мають одну неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO] . Сторони припинили спільне життя, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею при зверненні до суду, а саме: судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., витрати на юридичну допомогу в сумі 250 грн., що підтверджується квитанцією № 362 від 26.08.2015 року. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved