Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення порядку участі у вихованні доньки. Як зазначає позивач після розірвання шлюбу із відповідачкою, їх донька - [PERSON], [INFO], залишалися проживати разом із матір»ю. Оскільки колишня дружина перешкоджає позивачу спілкуватися із донькою він був змушений звернутись до суду для визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме встановити порядок побачень з 18-00 год. суботи та до 19-00 год. неділі без присутності матері. Крім того, позивач просить встановити йому можливість спільного оздоровчого відпочинку з донькою в період відпустки, та встановити можливість спілкування із застосуванням засобів зв"язку (телефон, інтернет). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із врахуванням висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Відповідач у судове засідання не з"явилася про слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надали суду висновок щодо визначення порядку участі батька у вихованні дитини, та заяву про слухання справи за відсутністю їх представника. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 27.08.2005 року , який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2011 року розірвано. Під час перебування у шлюбі в них народилася донька: [PERSON], [INFO]. Після розлучення сторони почали проживати окремо і між ними спочатку не було спору щодо утримання та виховання дитини, це підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами. Підставою звернення до суду стало те, що після розірвання шлюбу позивач позбавлений можливості спілкування з донькою та приймати участь у її вихованні . Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків. Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини. В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства передбачено», що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки шляхом систематичних побачень. Фактично судом встановлено, що малолітня дитина, [PERSON] проживає з матірю [PERSON], яка не надає можливості позивачу спілкуватися з дитиною. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 189 від 16.04.2015 року рекомендовано за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота місяця з 15-00 до 19-00 год.; друга, четверта неділя місяця з 09-00 до 14-00 год.; кожна середа з 18-30 до 20-00 год. У судовому засіданні позивач погодився з таким режимом спілкування із донькою. При визначенні часу спілкування позивача з малолітньою дочкою, суд враховує, що позивач як батько має право на особисте спілкування з дитиною, також суд враховує вікові особливості її психо - емоційного розвитку, пристосування до материнського піклування і вважає, що в цьому віці доцільно встановити такий порядок участі позивача у вихованні дитини, який би передбачав можливість нетривалого спілкування за відсутністю матері, а саме суд вважає що спілкування протягом кількох годин можливо встановити у такий порядок. Крім того, суд вважає можливим задовольнити вимогу позивача щодо встановлення йому часу для спільного оздоровчого відпочинку з донькою протягом літнього періоду. Однак, при цьому суд вважає за доцільне, враховуючи інтереси матері та дитини, покласти на батька обов»язок узгоджувати період виїзду з дитиною на оздоровчий відпочинок та місце такого відпочинку з урахуванням стану здоров»я дитини та інших обставин, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов'язків та прав батька щодо доньки. Щодо позовних вимог про встановлення можливості спілкування позивача з донькою із застосуванням засобів зв"язку (телефон, інтернет), то суд приходить до висновку що такі вимоги не можуть бути визначені судовим рішенням. На підставі ст.ст. 141, 150, 151-153, 157-159 Сімейного кодексу України, та

Outcome: partial