Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до Центрального територіального\~управління капітального\~будівництва,\~Подільського управління\~капітального будівництва\~міністерства оборони\~України за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про скасування наказів про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час затримки трудової книжки, за час затримки виплат належних працівникові сум у день звільнення, про стягнення виплат належних працівникові сум у день звільнення, про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що згідно наказу ТВО начальника Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лукіянчука С.М. [PERSON] було прийнято на роботу у вище вказану установу на посаду економіста планово економічного відділу Подільського Управління капітального будівництва Міністерства оборони України. 28.12.2019 року за № 677 видано наказ Міністерства оборони України «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України». Для реалізації вказаного наказу визначено план організаційних заходів, а саме припинити юридичну особу Подільське управління капітального будівництва Міністерства оборони України, реорганізувавши його шляхом приєднання до Центрального територіального управління капітального будівництва; правонаступником визначити Центральне територіальне управління капітального будівництва; для проведення реорганізації призначити комісію, головою якої було призначено начальника відділу капітального будівництва заступника головного інженера Центрального територіального управління капітального будівництва [PERSON] . Також, голові комісії було доручено протягом трьох робочих днів подати у відповідні державні органи повідомлення про реорганізацію та вжити інших заходів. Голова реорганізаційної комісії Подільського управління капітального будівництва [PERSON] повідомлення про реорганізацію в орган, що здійснює державну реєстрацію подав лише 09.01.2020 року, замість встановленого у наказі трьохденного строку. До\~Подільського управління\~капітального будівництва\~голова реорганізаційної\~комісії прибув\~09.01.2020\~року,\~пред`явив наказ\~про реорганізацію,\~повідомив про\~створення реорганізаційної\~комісії,\~проте,\~оригінал №\~2\~наказу до\~відділу секретаріату Подільського управління капітального будівництва не здав та не зареєстрував. 21.01.2020 року голова реорганізаційної комісії [PERSON] вручив позивачу повідомлення за власним підписом без дати, без номера, не зареєстроване в жодній установі, без зазначення повного імені та по батькові, згідно якого: «у зв`язку із скороченням штату Подільського управління капітального будівництва» [PERSON] було попереджено про наступне звільнення з посади…яке відбудеться 21.03.2020 року з виплатою вихідної допомоги. При цьому [PERSON] із самим наказом - попередженням про звільнення не ознайомили, копії такого наказу не надали. Якщо вказане повідомлення було підготовлено на підставі відповідного наказу, то такий наказ був виданий за власними мотивами голови комісії, оскільки «Перелік об`єктів, які передбачається фінансувати у 2020 році за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 2101190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України», було затверджено наказом Міністерства оборони України лише 28.02.2020 року за № 69, а змінами до цього наказу були внесені наказом Міністерства оборони України № 104 лише 30.03.2020 року. І це за умови, що Подільське управління капітального будівництва на цей час мало і має 15 діючих інвестиційних та 7 інших угод (договорів) в семи областях України. Про\~те,\~що на\~час винесення\~головою реорганізаційної\~комісії Васильєвим\~В.В.\~ будь\~ якого\~наказу \~-\~попередження про\~звільнення [PERSON] -\~не були\~наявні достатні\~юридичні підстави\~(затвердження\~наказом Міністерства\~оборони України\~від 28.02.2020\~року за\~№ 69\~« Переліку\~об`єктів,\~які передбачається\~фінансувати у\~2020\~році за\~рахунок коштів\~бюджетної програми КПКВ 2101190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України» із змінами згідно наказу Міністерства оборони України №104 від 30.03.2020 року - зміни в організації виробництва і праці) [PERSON] стало відомо: про наказ Міністерства оборони України від 28.02.2020 року за № 69 лише 02.03.2020 року шляхом його отримання на електрону пошту суб`єктів господарювання, в тому числі ЦТУКБ та ПУКБ, а про наказ Міністерства оборони України № 104 від 30.03.2020 року лише 30.03.2020 року шляхом перегляду офіційного інтернет ресурсу Міністерства оборони України. На час винесення головою реорганізаційної комісії Васильєвим В.В. наказу попередження про звільнення [PERSON] не було погодженого та затвердженого належним чином штатного розкладу правонаступника ЦТ УКБ на 2020 рік, що свідчить про передчасність винесення такого наказу та його незаконність. Цього ж дня голова реорганізаційної комісії [PERSON] в присутності членів реорганізаційної комісії зобов`язав працівників ПУКБ надати йому всі паспорта, які сфотографував на власний телефон і не пояснив для чого йому потрібні копії паспортів усіх працівників ПУКБ. Потім [PERSON] вилучив та забрав із собою трудові книжки усіх працівників ПУКБ, проте вказану дію до акту приймання передачі не вніс. 27.03.2020 року «Укрпоштою» (експрес) на адресу [PERSON] надійшов лист голови комісії із наказом № 05 від 23.03.2020 року де в п.1.2. було вказано про звільнення з роботи, а в п 2.2 було зазначено провести відповідний розрахунок. До вказаного наказу було долучено лист в якому було зазначено, що для отримання вихідної допомоги та належним чином оформленої трудової книжки, пропонувалося прибути до ЦТУКБ за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, згідно Постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID 19, спричиненої корона вірусом SARS -CoV-2» від 11.03.2020 року за № 211 транспортне сполучення між м. Вінниця та м. Київ було скасоване, то прибути до м. Київ для отримання вихідної допомоги та належним чином оформленої трудової книжки не зміг, як і не могли цього зробити інші звільнені працівники. Відтак, 26.03.2020 року позивач спільно з іншими звільненими працівниками ПУКБ на адресу місця перебування голови реорганізаційної комісії [PERSON] «Новою поштою» відправленням № 59000498294076 направив: 1)заяву про направлення належним чином оформленої трудової книжки поштою за адресою місця проживання; 2) заяву про проведення необхідних розрахунків у зв`язку з звільненням шляхом перерахування коштів на картковий рахунок; 3) проект довідки про нарахування виплат у зв`язку із звільненням до якої серед іншого було включено заборгованість по зарплаті за лютий березень 2020 року, оскілки зарплата у вказаний період не виплачувалась. Вказаний пакет документів [PERSON] отримав 30.03.2020 року. Проте, жодної відповіді не надійшло, не надіслана трудова книжка та не проведено жодних розрахунків. 15.04.2020 року на адресу фактичного місця перебування правонаступника ПУКБ Центрального територіального управління капітального будівництва за адресою: вул. Герцена, 35, офіс 604, м. Київ, 04050 було направлено запит із проханням надати довідку про заборгованість та направлення трудової книжки. Вказаний запит було вручено голові реорганізаційної комісії Васильєву В.В. 17.04.2020 року. Відповіді не надійшло. Крім того, 06.07.2020 року до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань було внесено запис № 11741320014003420 запис про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Підставою винесення вказаного запису став наказ Міністерства оборони України від 02.07.2020 року за № 243 «Про визнання таким, що втратив чинність наказ Міністерства оборони України від 28.12.2019 року № 677». Згідно вказаного наказу наказ Міністерства оборони України від 28.12.2019 року № 677 «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України» визнавався не чинним. Відтак, реорганізація Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України - припинилась, а господарська діяльність відновилась. Проте на посаді позивача не поновлено. Саме через такі допущенні систематичні і численні порушення чинного законодавства України з боку відповідача позивач позбавлений можливості забезпечити для себе та своєї сім`ї гідний рівень життя, а надто в умовах карантину. Просив суд, визнати незаконним повідомлення голови реорганізаційної комісії [PERSON] без дати, без номера, не зареєстроване в жодній установі, без зазначення повного імені та по батькові, щодо майбутнього звільнення [PERSON] 21.03.2020 року з посади економіста планово економічного відділу Подільського управління капітального будівництва міністерства оборони України у зв`язку з скороченням штату Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Визнати незаконним та скасувати п.1.2 наказу голови комісії начальника відділу капітального будівництва Центрального територіального управління капітального будівництва В.В. Васильєва № 05 від 23.03.2020 року щодо звільнення [PERSON] з посади економіста планово економічного відділу подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Поновити [PERSON] на посаді економіста планово економічного відділу Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони Україниіз 23.03.2020 року. Стягнути з відповідачів на користь [PERSON] середній заробіток за весь період вимушеного прогулу з 23.03.2020 року по день ухвалення судом рішення. Стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в розмірі 70000, 00 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Центрального територіального управління капітального будівництва Собан С.А. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував, щодо задоволення позовних вимог. Представник\~відповідача Подільського\~управління капітального\~будівництва міністерства\~оборони України в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявниху справі матеріалів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено,\~що згідно наказу № 2 від 01.02.2017 року ТВО начальника Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лукіянчука С.М. [PERSON] було прийнято на роботу у вище вказану установу на посаду економіста планово економічного відділу Подільського Управління капітального будівництва Міністерства оборони України (а.с.16). 28.12.2019 року за № 677 видано наказ Міністерства оборони України «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України». Для реалізації вказаного наказу визначено план організаційних заходів, а саме припинити юридичну особу Подільське управління капітального будівництва Міністерства оборони України, реорганізувавши його шляхом приєднання до Центрального територіального управління капітального будівництва; правонаступником визначити Центральне територіальне управління капітального будівництва; для проведення реорганізації призначити комісію, головою якої було призначено начальника відділу капітального будівництва заступника головного інженера Центрального територіального управління капітального будівництва [PERSON] . Також, голові комісії було доручено протягом трьох робочих днів подати у відповідні державні органи повідомлення про реорганізацію та вжити інших заходів (а.с.17-20). 21.01.2020 року голова реорганізаційної комісії [PERSON] вручив позивачу повідомлення за власним підписом без дати, без номера, не зареєстроване в жодній установі, без зазначення повного імені та по батькові, згідно якого: «у зв`язку із скороченням штату Подільського управління капітального будівництва» [PERSON] було попереджено про наступне звільнення з посади…яке відбудеться 21.03.2020 року з виплатою вихідної допомоги" (а.с.24). 27.03.2020 року «Укрпоштою» (експрес) на адресу [PERSON] надійшов лист голови комісії із наказом № 05 від 23.03.2020 року, де в п.1.2. було вказано про звільнення з роботи, а в п 2.2 було зазначено провести відповідний розрахунок. До вказаного наказу було долучено лист в якому було зазначено, що для отримання вихідної допомоги та належним чином оформленої трудової книжки, пропонувалося прибути до ЦТУКБ за адресою: [ADDRESS] (а.с.25-28). 26.03.2020 року [PERSON] спільно з іншими звільненими працівниками ПУКБ на адресу місця перебування голови реорганізаційної комісії [PERSON] «Новою поштою» відправленням № 59000498294076 направив: 1) заяву про направлення належним чином оформленої трудової книжки поштою за адресою місця проживання; 2) заяву про проведення необхідних розрахунків у зв`язку з звільненням шляхом перерахування коштів на картковий рахунок; 3) проект довідки про нарахування виплат у зв`язку із звільненням до якої серед іншого було включено заборгованість по зарплаті за лютий березень 2020 року, оскільки зарплата у вказаний період не виплачувалась (а.с.29-30). Крім того, 06.07.2020 року до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань було внесено запис № 11741320014003420 запис про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Підставою винесення вказаного запису став наказ Міністерства оборони України від 02.07.2020 року за № 243 «Про визнання таким, що втратив чинність наказ Міністерства оборони України від 28.12.2019 року № 677». Згідно вказаного наказу наказ Міністерства оборони України від 28.12.2019 року № 677 «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України» визнавався не чинним (а.с.156). Відповідно до довідки № 46/ДУ-21 від 24.02.2021 року Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України, середній заробіток [PERSON] на момент звільнення становить 148, 58 грн. (а.с.155). 16.04.2021 року на адресу суду надійшла заява від начальника Центрального територіального Управління капітального будівництва Собан С.А. про застосування строку давності звернення до суду, мотивована тим, що позивач дізнався про своє звільнення 27.03.2020 року, однак позовну заяву подано 29.04.2020 року, тобто з порушенням місячного строку визначеного законодавством. Слід зазначити, що відповідно до конверта № 2100106343642, [PERSON] направив до Вінницького міського суду Вінницької області позовну заяву 27.04.2021 року (а.с.50). Враховуючи вище викладене, строк звернення з позовною заявою про скасування наказів про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час затримки трудової книжки, за час затримки виплат належних працівникові сум у день звільнення, про стягнення виплат належних працівникові сум у день звільнення, про відшкодування моральної шкоди [PERSON] не пропущено. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Ліквідація це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується. При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу. Відповідно до ч.3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Якщо на підприємстві створена первинна профспілкова організація, власник або уповноважений ним орган має дотримуватися вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Профспілки мають право вносити пропозиції органам державної влади, органам місцевого самоврядування, роботодавцям, їх об`єднанням про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов`язаних з вивільненням працівників, які є обов`язковими для розгляду. У випадку коли на підприємстві немає профспілки, зазначені питання бажано погоджувати з виборним представником від трудового колективу; слід отримати згоду від виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП, щодо кожного працівника, крім випадків, коли така згода не вимагається. Подання власника або уповноваженого ним органу розглядається в порядку, передбаченому статтею 43 КЗпП. Відповідно\~до ч.1\~ст.\~40\~КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно\~до вимог\~ ч.1\~ст.\~116\~КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно\~до \~ст.\~44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також слід врахувати, що відповідно до вимого ст. 240-1 КЗпП У разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення". Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві,в установі,організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю, і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а у разі відсутності такої роботи, роботодавець має запропонувати будь яку іншу роботу, у разі її наявності. Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, а у разі відсутності такої будь яку іншу, наявну на підприємстві, в установі, організації роботу. В порушення норм вище вказаного законодавства України, повідомлення голови реорганізаційної комісії [PERSON] за власним підписом, без дати, без номера, не зареєстроване, без зазначення повного імені та по батькові позивача є незаконним. [PERSON] письмово не було запропоновано жодної посади, як фахівцю з питань фінансів та економіки у бюджетній сфері. В день звільнення не була видана належним чином оформлена трудова книжка, яка не видана і досі. В день звільнення не було здійснено належних виплат всіх нарахованих сум при звільненні та не виплачено заборгованість по заробітній платі за лютий березень 2020 року, не було письмово повідомлено про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. Крім того, 06.07.2020 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис № 11741320014003420 - запис про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи - Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Підставою внесення вказаного запису став Наказ Міністерства оборони України від 02.07.2020 р. за № 243 «Про визнання таким, що втратив чинність наказ Міністерства оборони України від 28.12.2019 р. № 677». Згідно вказаного наказу наказ Міністерства оборони України від 28.12.2019 р. № 677 «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України » визнавався не чинним (а.с.156). Відтак, реорганізація Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України припинилась, а господарська діяльність відновилась. Проте [PERSON] на посаді відновлено не було. Як вбачається з наказу № 5 від 23.03.2020 року Голови комісії начальника відділу капітального будівництва заступника головного інженера Центрального територіального управління капітального будівництва Васильєва В.В., п. 1.2 на підставі п.1.ч.1 ст. 40 КзПП звільнити [PERSON] економіста планово економічного відділу Подільського управління капітального будівництва МОУ п. 3 вказано, надіслати працівникам поштові повідомлення із вказівкою необхідності отримання трудової книжки, крім того, у наказі вказано провести остаточний розрахунок та здійснити всі належні виплати при звільненні, враховуючи вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с.26). Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, а згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки розрахунку № 46/ДУ-21 від 24.02.2021 року Подільського управління капітального будівництва, середньоденний заробіток [PERSON] на момент звільнення становить 148, 58 грн. (а.с.155). Однак, виплата остаточного розрахунку при звільненні позивачеві виплачена не була. Отже, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні підлягає виплаті [PERSON] за період з 25.03.2020 року (наступний день за днем, коли повинен був бути здійснений розрахунок при звільненні) до 07.06.2021 року (день постановлення рішення), тобто за 296 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті, становить 43\~979,68 грн. (148, 58 грн. на день * 296 робочих дні). Враховуючи вищевикладене, з Центрального територіального управління капітального будівництва на користь [PERSON] підлягає стягненню 43 979,68 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів). Позивач [PERSON] у позовній заяві просив суд, здійснювати солідарні стягнення з Центрального територіального управління капітального будівництва та з Подільського управління капітального будівництва міністерства оборони України, однак дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки оспорюваний наказ про звільнення винесено головою комісії начальником відділу капітального будівництва заступником головного інженера Центрального територіального управління капітального будівництва [PERSON] . Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення, тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Такий висновок відповідає і практиці Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Надбала проти Польщі» (2000 рік), згідно яких при визнанні звільнення незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачеві [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., що є обґрунтованою компенсацією за його незаконне звільнення з Центрального територіального управління капітального будівництва. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Витрати позивача на правничу допомогу на суму 9 000 грн. підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 10.04.2020 року (а.с.41), актом виконаних робіт від 24.04.2020 року (а.с.42), квитанцією від 24.04.2020 року (а.с.44), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.43).

Outcome: partial