Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 11 січня 2013 року приблизно о 17 годині [PERSON] керував транспортним засобом «ВАЗ-21063» державний номер [NUMBER] рухаючись по бул. Краматорському в районі будинку № 39 порушив п.10.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв зіткнення с належним йому автомобілем «Фольксваген Туарег» державний номер [NUMBER]. В наслідок дорожньо- транспортної пригоди належний йому транспортний засіб «Фольксваген Туарег», зазнав значних механічних ушкоджень. [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. У відповідності до висновку авто товарознавчої експертизи вартість віднову вального ремонту становить 48178,12 грн. Відповідно до чеків на ремонт транспортного засобу ним було витрачено 48701,01 коп. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована. І страхова компанія ПАТ СК «АСКО-Донбасс Северний», сплатила йому 31285,27 грн., тобто не повну суму витрат. Крім того йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 15000 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник ТДВ «Компанія-Торгсервіс» заперечував проти задоволення вимог, в частині стягнення суми солідарно зі страхової та підприємства, оскільки компанія застрахувала відповідальність водія, ліміт не перевищено, тому вважає, що всю суму необхідно стягнути з страхової компанії. Представник третьої особи в суді зазначив, що вважає, що виплати повинна провести страхова компанія, оскільки ліміт виплати страхового випадку становить 50000 грн. Суд, вислухавши сторін. дослідивши матеріали справи набуває висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрало законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно до постанови Краматорського міського суду [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП. У відповідності до ППВСУ № 4 від 31.03.1995 року з послідуючими змінами « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги по моральній шкоді є завищеними, оскільки постраждав лише автомобіль, розумним буде стягнення моральної шкоди з ТДВ «Компанія Торгсервіс» в межах 1000 грн. Згідно п.4 .Постанови Пленуму Верховного Судові України №6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"-„Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює есплуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу прав власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договорові аренди , довіреності тощо). В судовому засіданні встановлене , що на момент ДТП [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з ТДВ «Компанія Торгсервіс» і виконував свої трудові обовґязки, а у відповідності до п.4 .Постанови Пленуму Верховного Судові України №6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" - не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела ( офер, машиніст, оператор і т. Інш)". За загальними правила відшкодування шкоди, відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Однак, необхідно звернути увагу, що з прийняттям Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, а також забезпеченням відповідальності шляхом укладення договорів добровільного страхування, відповідно до Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року, у більшості випадків власники джерела підвищеної небезпеки користуються своїми правами, передбаченими договором. Цивільна відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ СК «АСКО-Донбасс Северний. Згідно ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В судовому засіданні встановлено, та не оспорюється сторонами, той факт, що страхова компанія сплатила [PERSON] 31285 грн. 27 коп. страхового відшкодування. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З матеріалів справи вбачається, що в договорі страхування, страховий ліміт становить 50000 грн. Згідно до наданих суду чеків вартість ремонту автомобіля склала 48701,01 грн. Таким чином сума витрат на ремонт транспортного засобу не перевищує встановлений договором ліміт страхової відповідальності , 50000 грн. Отже страхова компанія повинна сплатити різницю між сплаченою ними сумою страхового відшкодування та існуючими матеріальними витратами, дана сума становить 17415 грн. 74 коп. Також зі страхової компанії слід стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial