Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, мотивуючи вимоги тим, що дитина проживає разом з позивачем, повністю знаходиться на утриманні позивача-відповідача. Позивач-відповідач забезпечує усі умови для нормального розвитку малолітньої дитини, сприяє гармонійному розвитку особистості дитини в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідач-позивач не має постійного місця роботи, заробітку та власного житла. Вона періодично виїзджає на заробітки за кордон, що негативно впливає на морально - психологічний стан дитини. На даний час позивач та відповідачка не дійшли згоди, з ким буде проживати дитина. Позивач наполягає на визначенні місця проживання дитини разом з ним. А тому позивача-відповідач просить суд ухвалити рішення, яким задоволити його позовні вимоги. [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі матері у вихованні дитини мотивуючи вимоги тим, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. [PERSON] в судове засідання не з`явився, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги зустрічного позову підтримує та просить задовольнити, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов та зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 21 січня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у нас народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 липня 2019 року наш шлюб був розірваний. Після народження [PERSON] батьки [PERSON] та [PERSON] стали проживати за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] донька [PERSON] продовжує проживати з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1, 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Частиною 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За нормами ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини врегульовано ст. 157 Сімейного Кодексу України, нормами якої передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Враховуючи викладене та те, що сторонами визнаються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, суд вважає що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з батьком та усунути перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

Outcome: approved