Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовомдо Тернівського професійного гірничого ліцею про стягнення заборгованості по стипендії. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що згідно наказу № 5 3-УДЗ від 30 серпня 2012 року Тернівського професійного гірничого ліцею він був зарахований до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням на базі повної загальної середньої освіти за професією «Електрослюсар підземний. Машиніст підземних установок» з терміном навчання 3,5 роки. На момент вступу до Тернівського професійного гірничого ліцею він мав статус дитини, батьки якої мають стаж підземної роботи не менше 15 років. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Фактично йому з вересня 2012 року по січень 2016 року виплачувалась стипендія, розмір якої є значно нижчим, ніж гарантований йому, як особі, на яку поширюється дія ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». У звязку з чим, просить стягнути з Тернівського професійного гірничого ліцею на його користь заборгованість по виплаті стипендії з 01 вересня 2012 року по 01 січня 2016 року у сумі 37206 грн. 58 коп. та судові витрати по справі. Представник відповідача надала суду письмові заперечення, відповідно до змісту яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з викладених у запереченні підстав, також надала суду письмову заяву, в якій просила застосувати строк позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності почався з 23 лютого 2013 року. Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача надала до суду клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якому зазначає, що в позовній заяві помилково зазначено період, по який просить стягнути заборгованість по стипендії, а тому просить стягнути заборгованість по стипендії з 01 вересня 2012 року по 31 січня 2016 року у сумі 38102 грн. 00 коп., оскільки розрахунок заборгованості проведений включно до 31 січня 2016 року, та розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача, до подачі представником позивача до суду клопотання про збільшення розміру позовних вимог, надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги не визнала у повному обсязі з зазначених у запереченні підстав, та просила розглядати справу за її відсутності. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно навчався в Тернівському професійному гірничому ліцеї та отримував стипендію у розмірах з вересня 2012 року по серпень 2015 року включно у сумі 275 грн. щомісяця, з вересня 2015 року по січень 2016 року включно у сумі 311 грн. щомісяця (а.с.21). Згідно свідоцтва про народження батьком позивача [PERSON] є [PERSON] Відповідно до довідки ВСП «Шахта Благодатна» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 20 червня 2012 року № 1-6/7042, батько позивача - [PERSON] має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті 17 років 10 місяць 20 днів, а тому у відповідності до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», [PERSON] має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановлених законом для працездатних осіб (а.с.20). Згідно ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України», суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на ті обставини, що стипендія не виплачується у зв"язку з відсутність належного фінансування з Державного бюджету, так як відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на Тернівський професійний гірничий ліцей зобов'язань, передбачених чинним законодавством, так як реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Згідно наявних в матеріалах справи розрахунків, [PERSON] отримував стипендію: у вересні 2012 року в розмірі по 275 грн., а згідно вимог вказаного закону повинен був отримувати 1102 грн.; з жовтня 2012 року по листопад 2012 року в розмірі по 275 грн. щомісяця, а повинен був отримувати по 1118 грн. щомісяця; у грудні 2012 року в розмірі 275 грн., а повинен був отримувати 1134 грн.; з січня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі по 275 грн. щомісяця, а повинен був отримувати по 1147 грн. щомісяця; з грудня 2013 року по серпень 2015 року в розмірі по 275 грн. щомісяця, а повинен був отримувати по 1218 грн. щомісяця, з вересня 2015 року по січень 2016 року в розмірі по 311 грн. щомісяця, а повинен був отримувати по 1378 грн. щомісяця, тобто різниця недоплаченої стипендії складає 38102 грн. Разом з тим, при ухваленні рішення судом приймається до уваги те, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 23 лютого 2016 року, в матеріалах справи мається довідка ВСП «Шахта Благодатна» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 20 червня 2012 року № 1-6/7042 про пільговий стаж батька позивача та право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб виникло у позивача з 01 вересня 2012 року, але представник відповідача просить застосувати строк позовної давності. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, та застосовуючи строк позовної давності, про що просить представник відповідача, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме - щодо стягнення з Тернівського професійного гірничого ліцею на користь [PERSON] заборгованості по виплаті стипендії за період з 23 лютого 2013 року по 31 січня 2016 року в розмірі 33160 грн. 05 коп. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial