Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

11.09.2013р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до концерну «Військторгсервіс» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди в якому просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в розмірі 10484,58грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 28340,81грн., сплачені кошти за надання юридичної допомоги у розмірі 1800,00грн., та моральну шкоду у розмірі 5000,00грн. В подальшому 10.02.2013 р. позивач не змінюючи підстав та предмету позову уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 34426,26,81грн., сплачені кошти за надання юридичної допомоги у розмірі 1800,00грн., та моральну шкоду у розмірі 5000,00грн.. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 06.06.2012р. він працював у філії «Управління торгівлі західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» на посаді заступника начальника філії. На підставі наказу тимчасово виконуючого обов'язків начальника філії «Управління торгівлі західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» 23.01.2013р. був звільнений з роботи за власним бажанням. У зв'язку з тривалою невиплатою заборгованості по заробітній платі, яка повинна була проводитись у день його звільнення з роботи, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, так як виплата не проводилась з вини останнього. В судовому засіданні представник позивача вимоги викладені у позовній заяві з врахуванням уточнень підтримав у повному обсязі. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, зіславшись на обставини викладені у письмових запереченнях. Додатково пояснив, що його довіритель не мав можливості виплатити належних позивачу сум у зв"язку з наявністю заборгованості по виплаті заробітної плати. Про фінансовий стан філії позивачу було достовірно відомо, враховуючи його посаду. Заборгована заробітна плата позивачу виплачена повністю 26.11.2013р. Просить відмовити у позові. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу №7-К від 06.06.2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу у філію «Управління торгівлі західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» на посаду заступника начальника філії. Згідно наказу №2-К від 22.01.2013р. тимчасово виконуючого обов'язки начальника філії «Управління торгівлі західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» [PERSON] з 23.01.2013р. був звільнений з роботи за власним бажанням. Згідно Довідки від 31.07.2013р. станом на 01.08.2013р. розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] становила 10484,58грн. (а.с.10 ). Встановлено, що заборгована заробітна плата виплачена позивачу 26.11.2013р. після його звернення до суду. У з"язку з цим позивач не підтримує вимоги про стягнення цієї заборгованості. У відповідності до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З таких обставин, на думку позивача, з боку роботодавця повинно бути виплачено середній заробіток у розмірі 34426грн. 26коп. Проте, вини відповідача у вчасній невиплаті заборгованості по заробітній платі на момент звільнення суд не вбачає. Згідно наданої суду копії довідки від 25.12.2013р. про стан кредиторської заборгованості філії «УТ ЗОК» концерну «Військторгсервіс» станом 01.11.2012р. така складала 1086646грн. та до 01.01.2013р. тільки збільшувалась і становила вже 1121189грн. На розрахункових рахунках кошти були відсутні, оскільки відповідач перестав здійснювати господарську діяльність з 2012 року в силу обставин, що від нього не залежали. Це виключає вину відповідача у непроведенні розрахунку при звільненні. Позивач, як працівник керівного складу, не міг не знати фінансового стану підприємства. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995р. №4 позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні представником позивача не доведено в чому полягає моральна шкода та не наведено доводів, якими він обґрунтовує розмір моральної шкоди. Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги . Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються звідповідача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у спрві витрат з відповідача. Оскільки позивач не підтримує своїх вимог про стягнення заборгованої заробітної плати у зв'язку з виплатою її відпвідачем після звернення до суду, то з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1800грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, вимоги про стягнення судових витрат в сумі 1800грн. є підставними, підлягають задоволенняю

Outcome: approved