Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.07.2017 року о 23-10 год. в м. Києві на перехресті вул. Грінченка та вул. Кіровоградської відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ауді» д.н.з.[NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Рено» д.н.з.[NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», куди він звернувся для отримання страхового відшкодування. Експертом компанії було проведено оцінку вартості матеріального збитку і ця сума визначена у розмірі 59699,32 грн., що підтверджується Ремонтною калькуляцією від 18.09.2017 року. Таким чином, розмір збитків, які обумовлені винними діями відповідача, складає 19700,32 грн. (59699,32 грн. (розмір шкоди) - 39999,00 грн. (розмір страхового відшкодування, виплаченого страховою компанією). На даний час позивач не зміг зробити ремонт свого авто і з 18.09.2017 року по теперішній час, автомобіль знаходиться на автостоянці, відповідно до укладеного договору від 18.09.2017 року та сума послуг за зберігання станом на 01.06.2018 року складає 8970,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов»язані зі сплатою коштів за стоянку в сумі 8970,00 грн., суму франшизи в розмірі 1000,00 грн., матеріальну шкоду в сумі 19700,32 грн. та судові витрати на загальну суму 9204,80 грн. Крім того, в результаті пошкодження автомобіля позивача, останньому були завдані моральні страждання, оскільки, на момент аварії він знаходився в силіконових пластинах, які були встановлені після операції з метою фіксації перегородки носа, однак, внаслідок аварії значно ускладнився процес заживлення післяопераційних швів, що призвело до необхідності бути під постійним наглядом лікаря та до стресового стану, душевних хвилювань за власне здоров»я та додаткових фінансових витрат, пов»язаних із відвідуванням медичного закладу. Цю моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 30000,00 грн. та просить її стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав, а також просив стягнути на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. та витрати, пов»язані із отриманням правової допомоги в сумі 8500 грн. Відповідач в судове засідання не з»явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв»яку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24.07.2017 року о 23-10 год. [PERSON], керуючи автомобілем«Ауді» д.н.з.[NUMBER], на перехресті вул. Грінченка та вул. Кіровоградської в м. Києві здійснив поворот ліворуч та не надав дорогу транспортному засобу «Рено» д.н.з.[NUMBER], що рухався в зустрічному напрямку руху, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.2.3б, 16.6 ПДР України. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 7). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбаченихстаттею 1194 ЦК України підстав. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зоюов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов'язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов'язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказує, що страховою компанією йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 39999,00 грн., згідно умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4457371, яким була застрахована цивільна-правова відповідальність транспортного засобу «Ауді», яким керував [PERSON], розмір страхового відшкодування складає 39999,00 грн., розмір франшизи - 1000 грн. (а.с.14). Судом встановлено та позивачем підтверджено, що страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] на користь позивача у розмірі 39999,00 грн. Без врахування суми франшизи. У статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення. Приймаючи до уваги те, що ані статтею 982 ЦК України, ані Законом «Прострахування» франшизу не визначено істотною умовою договору добровільного страхування, це означає, що її (франшизи) наявність у договорі обумовлена згодою сторін. У відповідності до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до ст. 36.6 вказаного Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 1000 грн. не відшкодований страхувальником, та винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди - франшизи в розмірі 1000,00 грн., є обґрунтованою та законною, в зв»язку з чим підлягає задоволенню. Разом з тим, в ході розгляду справи стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами розмір фактичної шкоди, завданої позивачу внаслідок проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, та будь-яких клопотань в цій частині в ході розгляду справи стороною позивача заявлено не було, в зв»язку з чим встановити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка за законом підлягає стягненню з відповідача, - в ході розгляду справи не вбачалось можливим. Наявна в матеріалах справи ремонтна калькуляція від 18.09.2017 року, на думку суду, не є належним доказом розміру суми понесених фактичних витрат позивачем та не доводить фактичні збитки, понесені позивачем для відновлення транспортного засобу. Враховуючи, те, що страховою компанією сплачено позивачу страхове відшкодування та доказів того, що вказане відшкодування є недостатнім для відновлення позивачем свого порушеного права та відшкодування фактично завданої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 19700,32 грн. слід відмовити. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на зберігання автомобіля суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Позивач в обґрунтування зазначеної позовної вимоги вказує на те, що транспортний засіб було поміщено на автостоянку та згідно договору № 18/09-2017-1 від 18.09.2017 року, автомобіль по теперішній час перебуває на ній. Вартість послуги станом на 01.06.2018 року складає 8970,00 грн. (а.с.16). Однак, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин поміщення автомобіля на автостоянку, зокрема, в зв»язку з неможливістю подальшої експлуатації після аварії, - матеріали справи не містять, як і не містять поважності причин такого перебування, зокрема, за період з моменту виплати страхового відшкодування (листопад 2017 року) по теперішній час. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в задоволенні вимоги щодо стягнення витрат, пов»язаних з перебуванням автомобіля на автостоянці в сумі 8970,00 грн., слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю. В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пред»явивши позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач вказує на те, що на момент аварії він знаходився в силіконових пластинах, які були встановлені після операції з метою фіксації перегородки носа, однак, внаслідок аварії значно ускладнився процес заживлення післяопераційних швів, що призвело до необхідності бути під постійним наглядом лікаря та до стресового стану, душевних хвилювань за власне здоров»я та додаткових фінансових витрат, пов»язаних із відвідуванням медичного закладу. Моральну шкоду позивачем оцінено в розмірі 30000,00 грн. Разом з тим, жодних доказів щодо моральних страждань позивача матеріали справи не містять, виписка № 475 від 17.07.2017 року, відповідно до якої позивач переніс операцію септопластику носа, не свідчить про причинно-наслідковий зв'язок між ДТП та погіршенням стану здоров»я позивача після операції. Судом встановлено, що позивачу було виплачено страхове відшкодування в листопаді 2017 року, з будь-якими вимогами до відповідача до червня 2018 року позивач не звертався, даний позов не містить доказів на підтвердження стресових станів та душевних хвилювань позивача, ускладнення стану здоров»я, які є наслідком дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, в ході розгляду справи суду не було надано жодних доказів того, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, а також призводять до змін в його житті, а тому, приймаючи до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити, в зв»язку з необгрунтованістю та недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, до витрат на професійну правничу допомогу відноситься розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов»язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивач вказує на те, що ним понесені витрати на правничу допомогу в сумі 8500,00 грн., яка надавалася адвокатом відповідно до договору № 35 про надання правової допомоги, однак, доказів на підтвердження виконаних робіт та сплати коштів позивачем за надані послуги адвокатом, - матеріали справи не містять, а тому в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити, в зв»язку з недоведеністю. Крім того, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та із чотирьох пред»явлених позовних вимог (стягнення плати за стоянку, стягнення суми франшизи, матеріальної шкоди та моральної шкоди), підлягає задоволенню лише одна позовна вимога (стягнення суми франшизи), однак, при подачі позову, позивачем було сплачено судовий збір лише за одну позовну вимогу в сумі 704,80 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не здійснено оплату судового збору при зверненні до суду в повному обсязі, під час розгляду справи по суті це питання не вирішувалось; підстав для несплати судового збору суд не встановив та позов підлягає частковому задоволенню, - суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн., а також з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за три позовні вимоги, за які позивачем судовий збір не сплачено та в задоволенні яких суд вважає з необхідне відмовити, - на загальну суму 2114 грн. 40 коп.

Outcome: partial