Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

17 травня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] сільської ради в якій позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на житловий будинок в с.Незнанів, вул.Пасічна, 7, Кам"янка-Бузького району Львівської області, який належить померлому 26.07.2001р., [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті 26.07.2001 р., [PERSON] За життя 08.07.1996р. [PERSON], склав заповіт, яким розпорядився про те, що житловий будинок зі всіма господарськими будівлями, все його майно, яке знаходиться в с.Незнанів і належить йому на день смерті і на що він по закону матиме право, заповідає позивачу, [PERSON] Проте, через відмову державного нотаріусу у вчиненні нотаріальних дій змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 18.05.2018р., відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.07.2018р., судом залучено [PERSON] до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 06 вересня 2018 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд поновити йому строк для звернення до суду та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на імя [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок. Така заява мотивована тим, що [PERSON] безпідставно успадкувала частину спадкового майна після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 06.09.2018р. заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, підготовче засідання по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради, в судове засідання не зявився, до канцелярії суду надійшов лист №190 від 13.06.2018р., в якому представник просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, однак на адресу суду надала заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, проти позовних вимог не заперечила. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 26.07.2001р. помер [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про його смерть серії І-СГ №217775 (а.с. 9). На випадок своєї смерті [PERSON] зробив заповіт, який 08.07.1996р. засвідчено секретарем виконкому [PERSON] сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №25 і за яким все своє майно, яке належало б йому на момент смерті заповів [PERSON] (а.с. 10). На момент смерті [PERSON] володів на праві власності будинком №7 по вул. Пасічна в с. Незнанів Камянка-Бузького району Львівської області, що доводиться копією реєстраційного посвідчення від 03.10.1995р. (а.с. 12). Із оглянутої судом копії спадкової справи №408 заведеної після смерті [PERSON] видно, що після його смерті нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.11.2003р. відповідачу [PERSON] (а.с. 42). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом, проживав та був прописаний із [PERSON] на момент смерті останнього, що доводиться довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 248 від 03.04.2018р. (а.с. 8). Також, матеріалами справ доводиться, що відповідач [PERSON] успадкувала майно після смерті її чоловіка [PERSON] на підставі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом. Вирішуючи спір в частині визнання такого свідоцтва про право на спадщину незаконним суд виходив із наступного. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 26.07.2001р. та була прийнята, що доводиться свідоцтвом про право на спадщину від 07.11.2003р., а ЦК України набрав чинності 01.01.2004р., то при вирішенні спору в цій частині необхідно керуватися ЦК УРСР 1963р. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. А відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Матеріалами справи доводиться, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження у вигляді заповіту, за яким все своє майно заповів позивачу [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті був зареєстрований та проживав із спадкодавцем. Відтак, саме [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину і він має право на отримання спадкового майна першочергово. Водночас, відповідачка [PERSON] згідно довідки від 03.04.2018р. з покійним [PERSON] не проживала та зареєстрована не була (а.с. 8), а заяву про прийняття спадщини подала в листопаді 2003р., тобто більше як через шість місяців з моменту відкриття спадщини (а.с. 39). Отже, [PERSON] не вчинила необхідних, визначених законом дій, для прийняття спадщини, а тому видача їй свідоцтва про прийняття спадщини відбулась із порушенням чинного на той час законодавства і таким свідоцтвом порушується право позивача, як спадкоємця за заповітом. Тому, суд вважає підставним вимогу про визнання такого свідоцтва про право на спадщину недійсним і задовольняє таку вимогу. Вирішуючи питання про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить із того, що позивач прийняв таке спадкове майно, має право на його оформлення, однак листом державного нотаріуса від 02.04.2018р. йому відмовлено у оформленні його спадкових прав, так як спадщину прийняла спадкоємець за законом [PERSON] (а.с. 28). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи той факт, що право позивача на спадкове майно заперечується і він позбавлений можливості оформити його у нотаріальному порядку, то суд дійшов до висновку, що таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно. Щодо вимоги позивача про поновлення йому строку на звернення до суду, то суд не вбачає для цього підстав, так як заяви про застосування такого строку суду не надходило, а порушення прав, які просить захистити позиває є триваючим. Разом з тим, суд при розгляді справи дійшов висновку, що у задоволенні позову до відповідача [PERSON] сільської ради необхідно відмовити виходячи із наступних міркувань. Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З врахуванням того, що [PERSON] є спадкоємцем за законом покійного [PERSON], яка прийняла спадщину і таким прийняттям порушує право позивача на спадкування, то саме вона є належним відповідачем по справі. Водночас орган місцевого самоврядування не є особою, яка може відповідати за вимогами позивача, а тому у задоволенні позову до такого відповідача необхідно відмовити.

Outcome: approved