Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач Міністерство оборони України звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що останній в період з 2008 року по 2013 рік навчався в Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. 21.06.2013 року відповідач закінчив Академію та наказом Міністерства оборони України від 21.06.2013 року № 189 був призначений для проходження військової служби у Збройних Силах України. Останнім місцем проходження військової служби [PERSON] була посада начальника майстерні обслуговування та ремонту артилерійського озброєння 174 бази озброєння (військова частина [NUMBER] ). 23.03.2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інших регіонах України», введене в дію Указом Президента України від 24.03.2014 року № 339/2014. Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06 травня 2014 року №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасово окупацією території України» визначено порядок та встановлено строки прибуття військовослужбовців Збройних Сил України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь. Незважаючи на вищевказані вимоги [PERSON] не прибув з тимчасово окупованої території України до визначеного пункту у визначені строки для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України. На підставі наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.04.2015 № 37, колишнього лейтенанта [PERSON] , колишнього начальник майстерні обслуговування та ремонту артилерійського озброєння 174 бази озброєння (військова частина [NUMBER] ) відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнено з військової служби у запас за пунктом ж (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 21 березня 2015 року. А тому відповідно до ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом 5 років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку й умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. Загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі складає 90\~516, 84 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 90\~516, 84 грн. та судові витрати по справі. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом Міністерства оборони України до [PERSON] про відшкодування шкоди розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Міністерства підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 2008 року по 2013 рік навчався в Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. 21.06.2013 року відповідач закінчив Академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та наказом Міністерства оборони України від 21.06.2013 року № 189 був призначений для проходження військової служби у Збройних Силах України. Останнім місцем проходження військової служби [PERSON] була посада начальника майстерні обслуговування та ремонту артилерійського озброєння 174 бази озброєння (військова частина [NUMBER] ). Статтею 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено особливості припинення проходження громадянами України військової служби у військових формуваннях, пов`язані з тимчасовою окупацією території. Частиною 2 статті 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що військовослужбовці військових формувань, які не прибули до визначених пунктів у визначені військовими формуваннями строки, вважаються такими, що залишили військові частини, та зараховуються у розпорядження відповідних посадових осіб. Відповідна інформація щодо їх розшуку надається до правоохоронних органів. Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06 травня 2014 року №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасово окупацією території України» визначено порядок та встановлено строки прибуття військовослужбовців Збройних Сил України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь. Однак, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не прибув з тимчасово окупованої території України до визначеного пункту у визначені строки для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до вимог статей 12, 45, 68 Дисциплінарного статуту Збройних Силах України наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23 березня 2015 року № 117 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців Військово-Морських Сил Збройних Сил України» на лейтенанта [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання». На підставі зазначеного наказу наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.04.2015 № 37, колишнього лейтенанта [PERSON] , колишнього начальник майстерні обслуговування та ремонту артилерійського озброєння 174 бази озброєння (військова частина [NUMBER] ) відповідно п. «ж» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 21 березня 2015 року. Відповідно до наказу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26.03.2015 № 57 [PERSON] , який перебуває у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, позбавленого військового звання в дисциплінарному порядку відповідно до вимог статей 11, 16 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», статті 4 «Дисциплінарного статуту Збройних Сил України» наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 21 березня 2015 року № 117 з 21.03.2015 року виключено зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, знято зі всіх видів забезпечення та направити документи для зарахування на військовий облік до Приморського міського військового комісаріату м. Одеси. Відповідно до частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1993 року курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. У відповідності до пункту 3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006 р. відшкодування витрат курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міністерства оборони України. Відповідно до пункту 5 Порядку витрати відшкодовуються у повному розмірі особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за весь період навчання. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Відповідно до витягів з наказів та розрахунку виданого Академією сухопутних військ ім. П. Сагайдачного витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі [PERSON] складають 90 516,84 грн. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач не прибув з тимчасово окупованої території України до визначеного пункту у визначені строки для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Міністерства підлягають задоволенню в повному обсязі й з відповідача на користь Міністерства підлягає стягненню витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі на загальну суму 90 516,84 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved