Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до судуд з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.05.2015 року просив визнати недійсними: договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 27/КА/2008-980 від 10.10.2008 року, договір застави транспортного засобу від 10.10.2008 року, договір строкового банківського вкладу ( депозиту) № 655581 від 10.10.2008 року та кредитного договору № 15/10/2008/980-ТК/1264 від 15.10.2008 року, крім цього просив стягнути на його користь збитки та нанесену шкоду ( матеріальну та моральну) в загальні сумі 2274168,06 грн. з них не отриманий прибуток в подвійному розмірі в сумі 2174168,06 грн. ( 1087084,03 х 2) , моральну шкоду в сумі 80\~000,00 грн., витрати на оформлення автомобіля та сплату страхових платежів в сумі 8200,00 грн. та 11800,00 грн. витрат на юридичну допомог. При цьому посилається на те, що 03.10.2008 року ВАТ КБ «Надра» розглянувши його заяву про видачу кредиту повідомив його та видав третій особі [PERSON] гарантійний лист від 03.10.2008 року № 09-3445 про те, що банком прийнято позитивне рішення про надання позивачу кредиту в сумі 249\~000,00 грн. для придбання автомобіля MAN TGA 01 2002 WMAH12ZZZ2M351378 загальною вартістю 312\~034,00 грн. 07.10.2008 року між [PERSON] та третьою особою [PERSON] було укладено Біржовий договір за яким останній продав, а позивач купив вказаний автомобіль, при цьому позивач видав [PERSON] нотаріально посвідчену заяву- зобов»язання про сплату до 20.10.2008 року грошових коштів в сумі 38 000,00 Євро за проданий ним автомобіль. 10.10.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено договір « Кредитування комерційного автотранспорту» № 27/КА/2008-980, проте в порушення умов договору банк після відрахування комісійного платежу з суми кредитних коштів за видачу кредиту та перерахування страховій компанії страхового платежу, кошти в сумі 232597,64 грн. позивачу не видав пославшись на відсутність готівки в касі банку, пообіцявши видати кошти через декілька днів. Позивач зазначає, що 15.10.2008 року йому були надані для підпису ряд кредитних документів та видано 186\~000,00 грн., з обіцянкою решту коштів в сумі 46597,64 грн. видати 20.10.2008 року. 20.10.2008 року при ознайомленні з документами в приміщенні банку позивачу стало відомо про те, що кредит в сумі 232597,64 грн. працівниками банку обманним шляхом розміщено на депозитний вклад оформлений на його ім»я, а за іншим кредитним договором № 15/10/2008/980-ТК/1264 укладеним 15.10.2008 року позивач отримав 186 000,00 грн. Позивач вважає вказані договори такими, що укладені внаслідок обману, оскільки працівники банку знаючи про відсутність готівкових коштів в касі банку обманним шляхом уклали з позивачем кредитний договір 10.10.2008 року. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представники відповідача заперечували щодо задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні, письмові заперечення приєднані до матеріалів справи. Третя особа подала заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.10.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» укладено договір « Кредитування комерційного автотранспорту» № 27/КА/2008-980 відповідно до якого банк зобов»язався надати позивачу на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 249\~000,00 грн. зі сплатою 20,7 відсотків річних з строком погашення до 10.10.2013 року.( а.с. 11-13). Зі змісту заяви на видачу готівки № 275 від 10.10.2008 року вбачається, що [PERSON] отримав 249000,00 грн. на кредитний рахунок №10024809001001, крім того 10.10.2008 року позивачу видано платіжну картку( а.с. 60). В цей же день між сторонами укладено строковий договір банківського вкладу ( депозиту) № 655581 відповідно до якого [PERSON] мав передати, а Банк прийняти грошову суму вкладу в сумі 232597,64 грн. Відповідно до п.2.4. договору вкладник за домовленістю з банком вносить кошти на вкладний рахунок готівкою або перераховує з поточного рахунку № 79945354( а.с. 20,65). Зі змісту заяви про переказ готівки № 216 ( а.с. 62) вбачається, що за заявою [PERSON] 10.10.2008 року були перераховані з кредитного рахунку№ 10024809001001 кошти в сумі 232597,64 грн. на депозит. Постановою НБУ № 319 від 11.10.2008 року, Правлінням НБУ було зобов"язано всі банки виконувати свої зобов"язання за всіма типами договорів із залучення коштів лише у разі настання строку завершення зобов"язань, незалежно від категорії контрагентів. 15.10.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 15/10/2008/980-ТК/1264 про надання в тимчасове користування у вигляді кредиту в сумі 186 000,00 грн. зі сплатою 22% річних строком до 10.09.2009 року.( а.с. 18-19). Для забезпечення виконання умов договору в цей же день між сторонами укладено договір застави майнових прав та відповідно до п. 1.1.-1.2. даного договору заставодавець в якості забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором передає заставодержателю в заставу майнові права за Договором банківського вкладу № 655581 від 10.10.2008 року укладеного між [PERSON] та Банком. ( а.с. 21-22). Відповідно до керівних роз'яснень п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Статтею 203 Цивiльного кодексу України\~встановленi загальнi вимоги, додержання яких є необхiдним для чинностi правочину: законнiсть змiсту правочину; наявнiсть в особи, яка його вчиняє, необхiдного обсягу цивiльної дiєздатностi; вiльне волевиявлення учасника правочину; вiдповiднiсть форми вчинення правочину вимогам закону; певна спрямованiсть правочину. Згiдно зi\~ст. 215 Цивiльного кодексу України\~пiдставою недiйсностi правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, якi встановленi\~частинами 13\~,\~5\~та\~6 статтi 203 цього Кодексу\~. Вирiшуючи спори про визнання правочинiв недiйсними, суд повинен встановити наявнiсть фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинiв недiйсними на момент їх вчинення (укладення) i настання вiдповiдних наслiдкiв, та в разi задоволення позовних вимог зазначати в судовому рiшеннi, в чому конкретно полягає неправомiрнiсть дiй сторони та яким нормам законодавства не вiдповiдає оспорюваний правочин. Вiдповiдно до\~ч. 1 ст. 230 Цивiльного кодексу України\~якщо одна iз сторiн правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, якi мають iстотне значення (\~частина перша статтi 229 цього Кодексу\~), такий правочин визнається судом недiйсним. Обман має мiсце, якщо сторона заперечує наявнiсть обставин, якi можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх iснування. У вирiшеннi спорiв про визнання правочинiв недiйсними на пiдставi\~статей 230233 Цивiльного кодексу України\~ суди повиннi мати на увазi, що вiдповiднi вимоги можуть бути задоволенi за умови доведеностi позивачем фактiв обману, насильства, погрози, зловмисної домовленостi представника однiєї сторони з другою стороною, тяжких обставин i наявностi їх безпосереднього звязку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Правочин визнається вчиненим пiд впливом обману у випадку навмисного введення iншої сторони в оману щодо обставин, якi впливають на вчинення правочину. Пiд обманом слiд розумiти умисне введення в оману пiдприємства, установи, органiзацiї або фiзичної особи, що вчинила правочин, шляхом повiдомлення вiдомостей, якi не вiдповiдають дiйсностi, або замовчування обставин, що мали iстотне значення для правочину. На вiдмiну вiд помилки, ознакою обману є умисел у дiях однiєї зi сторiн правочину. Наявнiсть умислу в дiях вiдповiдача, iстотнiсть значення обставин, щодо яких особу введено в оману, i сам факт обману повинна довести особа, яка дiяла пiд впливом обману. Обман щодо мотивiв правочину не має iстотного значення. В силу ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано суду належних та переконливих доказів того, що відповідач умисно повідомив позивачу відомості, які не відповідали дійсності, позивач не заперечував, що після укладання кредитного договору 10.10.2008 року, йому було запропоновано укласти договір строкового банківського вкладу ( депозиту). Згідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Посилання позивача на той факт, що в касі банку були відсутні готівкові кошти в день оформлення кредитного договору 10.10.2008 року не може бути підставою для визнання договору недійсним як такого, що було укладено в наслідок обману, оскільки умовами договору не визначено в який саме період часу банк мав видати кошти позичальнику. Крім того, підписавши договір банківського вкладу та заяву про переказ коштів, позивач висловив свою волю щодо укладання депозитного договору та спрямування коштів, які він мав отримати за кредитним договором на депозит, так само як і висловив свою волю щодо укладання кредитного договору 15.10.2008 року. Вiдтак, у звязку iз ненаданням позивачем суду доказiв, якi б пiдтверджували вчинення ним оспорюваних договорiв пiд впливом обману, тобто внаслiдок навмисного введення позивача в оману щодо обставин, якi впливали на вчинення правочинiв, дійшов висновку про вiдмову в задоволеннi позовних вимог щодо визнання договорів недійсними. Оскільки вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є похідними від вимог про визнання договорів недісними, то враховуючи, що суд не знайшов достатніх правових підстав для задоволення основної вимоги, не підлягає задоволенню й похідна від неї вимога.

Outcome: dismissed