Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 23.07.2013 №154 лейтенант [PERSON] був зарахований до списків військової частини [NUMBER] та на всі види забезпечення. Відповідно до умов укладеного контракту відповідач був зобов`язаний проходити військову службу у Збройних силах України протягом п`яти років, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки. 21.01.2016 старшого лейтенанта [PERSON] звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність. Своїми діями відповідач порушив умови контракту та відповідно до ст.623 ЦК України повинен відшкодувати завдані позивачу збитки, які полягають у вартості речового забезпечення, обчислену пропорційно часу, який залишився до кінця строку носіння, в сумі 6621,72 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України вартість речового забезпечення в сумі 6621,72 грн, обчислену пропорційно часу, який залишився до кінця строку носіння. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] , позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. На запитання суду відповів, що доказів, які б підтверджували перелік виданого [PERSON] майна позивач надати суду не має можливості. Відповідач, [PERSON] , проти задоволення позову заперечував. Вказав, що під час проходження служби він не в повному обсязі отримував речове забезпечення. Крім того, частину речей з наданого позивачем переліку, йому було видано під час навчання. Також зазначив, що 27.02.2017 він був поновлений на військовій службі, а тому відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою КМУ №964 від 12.07.2006, він не має відшкодовувати вартість речового забезпечення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази. приходить до наступного. Судом встановлено, що Наказом Міністра оборони України 21.06.2013 №193 [PERSON] призначено командиром взводу зв`язку батареї управління 107 реактивного артилерійського полку 6 Гвардійського армійського корпусу сухопутних військ Збройних сил України, ВАС [NUMBER] . 23.07.2013 Наказом командира військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України №154 лейтенанта [PERSON] зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення. Відповідно до ст.9, 9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(в редакції від 14.05.2013) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. N 1444(далі Положення)( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу. Нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців визначається кількість предметів, що видаються на одного військовослужбовця (працівника) у військових частинах або на одне ліжко в лікувальних закладах, а також на одиницю бойової техніки, підрозділ, установу та строки їх носіння (експлуатації). Строк носіння або експлуатації предметів речового майна - час, установлений нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців, протягом якого предмет повинен носитися\~ або перебувати в експлуатації. Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення у них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна. Військовослужбовцям речове майно особистого користування видається за нормами забезпечення речовим майном у мирний час N 1-22 і 60, інвентарне майно - за нормами забезпечення N 23-59 і 61-71. Порядок застосування норм забезпечення речовим майном військовослужбовців у мирний час встановлюється Міноборони та іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування. Речове майно видається військовослужбовцям згідно з нормами забезпечення з урахуванням переліку місцевостей України (з жарким та помірним кліматом), а також кліматичних умов місцевостей перебування національних контингентів і національного персоналу України, а також військовослужбовців, направлених для тимчасового проходження військової служби за межами України. Речове майно особистого користування офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність. 21.01.2016 [PERSON] звільнено з військової служби у запас за пунктом «е» ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність, що підтверджується копією витягу із Наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 19 від 21.01.2016. В п.27 Положення визначено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його забезпечення зараховується раніше отримане речове майно. Військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту. У разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з них з урахуванням зносу. Усі інші розрахунки проводяться згідно із законодавством. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що згідно Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою КМУ №964 від 12.07.2006,\~ він не повинен відшкодовувати вартість речового забезпечення, оскільки пунктом 1 вказаного\~ Порядку встановлено, що він визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (2232-12) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати). Отже, вказаний порядок не підлягає застосуванню до даних правовідносин. На обґрунтування розміру заборгованості позивачем надана суду довідка, видана начальником речової служби військової частини [NUMBER] , згідно якої сума до стягнення становить 6621,72 грн. У ч.ч. 3,4 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, позивачем не було надано доказів, що під час проходження військової служби відповідач був в повній мірі забезпечений майном згідно Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, а також доказів, які б підтверджували вартість речей на момент їх отримання відповідачем. Також, позивачем не підтверджено дату отримання відповідачем майна та не обґрунтовано, яким чином визначено його вартість з урахуванням зносу. Крім того, суд відзначає, що п.29 Положення передбачає обов`язок військовослужбовця відшкодувати вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися у випадку звільнення за службовою невідповідністю, у двох випадках: 1) систематичного невиконання умов контракту та 2) засудження особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили. Суд відзначає, що наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 19 від 21.01.2016 не містить відомостей про те, що службова невідповідність [PERSON] полягала саме у систематичному невиконанні умов контракту. За таких обставин, враховуючи вимоги статей 10,60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed