Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому просила надати їй дозвіл оформити проїзні документи на малолітнього сина [PERSON], [INFO], для виїзду дитини за кордон за межі України, без згоди батька дитини, [PERSON]. Надати дозвіл малолітній дитині, [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Польща, країн Європейського Союзу та країн Шенгенської Угоди у супроводі [PERSON] в період з 25 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року включно, з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно, з 23 грудня 2017 року по 14 січня 2018 року включно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Заслухавши Позивача, представника Позивача, представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем з 2001 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Батько участі у вихованні дитини не приймає. 29.06.2016 року Позивач офіційно одружена із [PERSON], який перебуває у дружніх відносинах з сином Позивача, у них склалися тісні родинні стосунки і син вважає його своїм батьком. З 02.03.2015 року чоловік Позивача офіційно працевлаштований на території Республіки Польща. На даний час він працевлаштований у "Firma Transportova Andrzey Renata Nazarewicz" м. Челядзь, про що свідчить трудовий договір від 18.07.2016 року. [PERSON] , який являється чоловіком Позивача запрошує її до Польщі з сином провідати його, відпочити та оздоровити дитину. На ім"я Позивача та сина [PERSON] отримано запрошення від працедавця чоловіка [PERSON] з метою відвідування і туризм . (а.с.11-14) Позивач зазначила, що має намір на шкільних весняних канікулах, влітку цього року та на шкільних зимових канікулах у грудні 2017 року, січні 2018 року разом із сином поїхати до Польщі з метою відвідин чоловіка та проведення разом відпустки з можливістю відвідати інші країни Європейського Союзу та Шенгенської угоди. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, жодним чином не відрегаував на її письмове звернення, жодного разу не навідував сина за все його життя. Маючи намір виїхати з дитиною за межі України з метою відпочинку та оздоровлення та, враховуючи відсутність згоди на це батька дитини, Позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідач 24.02.2017 року через канцелярію суду подав заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон з підстав, визначених у запереченнях на позов. ( а.с.27-28). В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України «Про охорону дитинства»). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу). Відповідно до принципу 1 Декларації з прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (надалі - «Декларація»), дитині повинні належати всі зазначені в цій Декларації права. Ці права мають визнаватися за всіма дітьми без будь-яких винятків і без відмінностей чи дискримінацій за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншої обставини, що стосується самої дитини чи її сім'ї. Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включно з належним допологовим і післяпологовим доглядом. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (принцип 4 Декларації). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 статті 4 вищевказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання статті 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В силу вимог частин 1 та 2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як зазначила в судовому засіданні Позивач, Відповідач - [PERSON] жодним чином не бажає сприяти духовному та фізичному розвитку сина [PERSON], а навпаки своїм байдужим ставленням до нього шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Відтак, за об'єктивних обставин [PERSON] позбавлена можливості у встановленому законом порядку отримати згоду у Відповідача на виїзд їх малолітнього сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення. За таких обставин відсутність добровільної згоди [PERSON] на виїзд неповнолітньої дитини за кордон розцінюється судом як обставина, яка не відповідає інтересам дитини. Тому Суд не вбачає підстав для відмови в наданні Позивачу дозволу на виїзд з неповнолітньою дитиною за межі України. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. А тому вимога Позивача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон до Республіки Польща, країн Європейського Союзу та країн Шенгенської Угоди у супроводі [PERSON] в період з 25 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року включно, з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно, з 23 грудня 2017 року по 14 січня 2018 року включно, підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, зважаючи на положення чинного законодавства України, правову мету інституту надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків в судовому порядку, з урахуванням принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], Суд вважає що вимога Позивача щодо часового проміжку перебування дитини у цій державі підлягає задоволенню, а саме слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Польща, країн Європейського Союзу та країн Шенгенської Угоди у супроводі [PERSON] в період з 25 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року включно, з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно, з 23 грудня 2017 року по 14 січня 2018 року включно. З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно ст. ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, п.п. 18, 19 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31.03.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved