Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання, в обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] у м. Луганську померла її свекруха - [PERSON] . На момент смерті вона фактично проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2018 року встановлено факт смерті її свекрухи. Нею було отримано свідоцтво про смерть ід 27 жовтня 2018 року, видане Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Її чоловік народився [INFO] і мав при народженні прізвище [PERSON] , у свідоцтві про його народження батьком записаний [PERSON] , матірю - [PERSON] . 06 вересня 1979 року вони з сином померлої [PERSON] - [PERSON] уклали шлюб,. Після укладення шлюбу чоловік взяв її прізвище і змінив своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . 08 січня 1988 року її свекруха уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Її свекруха проживала у м. Луганську за вищевказаною адресою. Вона ж після укладення шлюбу у 1979 році переїхала проживати до будинку чоловіка, а з березня 1984 року зареєструвалася у ньому. Вона та її чоловік [PERSON] увесь час піклувалися про [PERSON] , вели спільне господарство, разом сплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет, вона проживала разом з ними у одному будинку. З початку проведення АТО свекруха, через незадовільний стан здоров`я та проблеми з пересуванням, не здійснила заходи щодо переведення пенсійної справи на підконтрольну українській владі територію, тому з 2014 року пенсію не отримувала. На момент смерті її чоловіка [PERSON] у 2016 році його матері виповнилося 80 років, вона не могла самостійно опікуватися собою, доглядати себе. Після смерті сина свекруха занедужала і почала часто ще більше хворіти і без сторонньої допомог не могла обходитись. Вона піклувалась про неї та доглядала весь цей час, утримувала до її смерті та займалась похованням. Вони проживали разом однією сім`єю з 1984 року до її смерті за адресою: [ADDRESS] . Просить суд встановити факт спільного проживання її з [PERSON] за адресою [ADDRESS] не менше п`яти років до дня її смерті - [INFO] . В судовому засіданні заявник просить суд задовольнити заяву з підстав, зазначених у ній та пояснила, що з моменту одруження з чоловіком вона переїхала до нього проживати. Весь час вони проживали разом зі свекрухою [PERSON] , вони утримували її, піклувалися та допомагали їй. Просить встановити факт спільного проживання зі свекрухою не менше п`яти років і до дня смерті свекрухи [PERSON] - [INFO]. Завідувач Першої Сватівської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, просить суд розглядати справу без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с.37). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що заявника [PERSON] він знає ще з 1983 року, разом працювали та дружили сім`ями. Він зареєстрований та проживає у м . Луганську . Його відомий той факт, що [PERSON] постійно проживала разом зі свекрухою. Після смерті її чоловіка вона продовжувала проживати разом зі свекрухою, піклувалася про неї та після її смерті поховала її. Заслухавши заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що було видане свідоцтво про її смерть (а.с.11). Померла [PERSON] доводилась заявниці свекрухою, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8,9,30). Чоловік заявниці [PERSON] помер [INFO] , про що було видане свідоцтво про його смерть (а.с.10). Таким чином, заявниця є єдиним спадкоємцем після смерті свекрухи. Відповідно до положень ст..ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 11 березня 2019 року заявниця звернулась до Першої Сватівської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не родичкою померлої та на її ім`я відсутній заповіт (а.с.17,18). Згідно копії паспорта заявника та померлої [PERSON] та копії домової книги вбачається що вони були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.5,7,19-20). В матеріали справи наданий акт від сусідів від 01 лютого 2019 року та довідка голови вуличного комітету від 01 лютого 2019 року про те, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 1979 року та по день смерті [PERSON] однією сім`єю (а.с.27,28). Однак, акт та довідка видані на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі. Також, [PERSON] заповідала всі свої права та обов`язки, які їй будуть належати на момент смерті [PERSON] , про що складений заповіт від 29 січня 2018 року, однак він також посвідчений нотаріусом, який діє на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі (а.с.29), однак даний заповіт свідчить про волевиявлення спадкодавці [PERSON] Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд, оцінючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання має для заявниці юридичне значення і потрібне для реалізації своїх спадкових прав заявнику. Отже, суд вважає за необхідне заяву задовольнити та встановити факт, що [PERSON] проживала разом зі своєю свекрухою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не менше п`яти років і до дня смерті останньої - [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved