Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати [PERSON] втратившим права користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] та зобов"язати Бершадську міську раду Вінницької області зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 27.09.2014 року вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. В даному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], який з часу дарування та реєстрації будинку в ньому не проживав. Відповідач [PERSON] не є членом її сім"ї та будь - якого договору, на проживання в її будинку відповідача , укладено не було. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у будинку, який належить позивачці на праві приватної власності, вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном. Представник позивача -адвокат [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив слухати справу у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, проте відзиву на позов, заяви про відкладення розгляд справи не подавав. Представник Бершадської міської ради - міський голова Кольченко М.І. надав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 55/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] що підтверджується договором дарування від 27.09.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до будинкової книги та довідки Бершадської міської ради № 1294 від 02.07.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON] та [PERSON]. Відповідач, будучи зареєстрованим за вищевказаною адресою, з вересня 2014 року та по даний час в зазначеному будинку не з"являвся та не проживав, що підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON] та актом обстеження депутата Бершадської міської ради Ткачука А.О. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі №6-709цс1616 від листопада 2016 року). Об'єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). При вирішенні спору суд також приймає до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 34 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved