Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

07.10.2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягувати на її користь щомісячно з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3000 грн., починаючи стягнення з дня подачі даного позову, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із послідуючою індексацією і до досягнення повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць просила допустити до негайного виконання. В обґрунтування позову позивач зазначила, що під час шлюбу з відповідачем у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги не надає. Вказує, що не взмозі самостійно належно забезпечувати потреби дитини, оскільки має третю групу інвалідності та хронічну хворобу, тому працювати не може. Натомість дочка також має хворобу, потребує постійного лікування та консультації у лікаря, що потребує значних коштів. Відповідач офіційно працює в ТОВ "Ековудс", тому може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 3000 грн., але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки добровільної згоди з приводу надання матеріального утримання на дитину між ними не досягнуто, змушена звернутися до суду з даним позовом. 11.10.2021 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи без їх участі; позивач у заяві підтримала позовні вимоги, які просила задовольнити у повному обсязі; відповідач у заяві визнав позовні вимоги частково, вказавши, що взмозі сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с.5/. Дочка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, проти чого відповідач не заперечив /а.с.7/. Як убачається з наданої виписки із медичної картки неповнолітня [PERSON] має хворобу, у зв`язку з чим лікується та потребує на це коштів. Отже, позивач посилається у позові на те, що дитина потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише матір`ю, оскільки батько дитини самоусунувся від надання матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, зокрема, є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, та не достатньо приймає участь в утриманні своєї дочки, на спростування чого останнім не було подано доказів. Крім цього, відповідачем визнано позов частково, останній не заперечує проти надання матеріального утримання своїй дочці в розмірі 2500 грн. щомісячно Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Крім цього, задовольняючи позов частково в сумі 2500 грн., суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 3000 грн. щомісячно. Як встановлено частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, суд не встановив достатніх підстав для встановлення мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також, суд приходить до висновку про необгрунтованість вимог позивача щодо послідуючої індексації призначених аліментів, як таких що не відповідають положенням чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, суд визначає аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду, з 07.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial