Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну способу стягнення та розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання їх двох спільних неповнолітніх дітей та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 385 гривень 50 копійок на кожну дитину щомісячно. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 19 серпня 2003 року знаходиться з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі в період якого у них народилось двоє спільних дітей: син [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Солонянського районного суду від 25 серпня 2011 року з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання їх двох спільних неповнолітніх дітей у розмірі ? частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 11 серпня 2011 року, на підставі якого - 6 вересня 2011 року було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби, де було відкрито виконавче провадження. На момент винесення рішення суду про стягнення аліментів він був працевлаштований та за місцем роботи мав стабільні доходи, у звязку з чим аліменти з нього стягувалися у частці від заробітку (доходу), але з 03 жовтня 2011 року він був звільнений з роботи, тому його матеріальний стан суттєво змінився і він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному за рішенням суду, оскільки йому для цього доводиться зичити грошові кошти у своїх рідних та знайомих і як наслідок аліменти сплачуються ним не у повному обсязі. З посиланням на ст.192 Сімейного кодексу України просив у звязку зі зміною майнового стану змінити спосіб стягнення і розмір стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 385 гривень 80 копійок на кожну дитину, що за розміром відповідатиме 30% встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.46), не зявились. Представником позивача в межах повноважень за довіреністю від 22 серпня 2015 року (а.с.7-8) до суду подано письмове клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, а справу розглядати за їх відсутності (а.с.49). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.44), в судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву, за якою прохала розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала частково у розмірі по 436 гривень 50 копійок на кожну дитину (а.с.53). Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.45,47), у судове засідання не зявилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.48). В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявних у справі доказах. Суд, дослідивши надані сторонами у цивільній справі письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Положеннями ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що сторони з 19 серпня 2003 року знаходяться в шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №06 (а.с.9), період якого у них народились двоє спільних неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.10,11). Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року та ухвали Солонянського районного суду від 20 листопада 2012 року про виправлення описки у судовому рішенні у цивільній справі №2-552/11, яке набрало законної сили 05 вересня 2011 року (а.с.50,51), з позивача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 11 серпня 2011 року, при цьому при визначені розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) судом було враховано, що відповідач [PERSON] має постійний заробіток, інших утриманців не має, а неповнолітні діти проживають з позивачкою [PERSON] та знаходяться на її утриманні. З тексту судового рішення вбачається, що розгляд справи здійснювався за участю відповідача, який в судовому засіданні позов про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей визнав частково у твердій грошовій сумі у розмірі не більше 700 гривень щомісячно, в той же час в установленому законом порядку рішення суду ним не оскаржувалось. На виконання даного судового рішення суду 06 вересня 2011 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист (а.с.12), який на період розгляду справи судом знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.13), де за зверненням стягувача [PERSON] 19 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження №28724002 (13). З довідки державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.17) вбачається, що станом 30 червня 2015 року за даним виконавчим листом боржник [PERSON] за період з 11 серпня 2011 року по 30 червня 2015 року має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 15511 гривень 69 копійок, аліменти сплачує щомісячно в сумі близько 835-840 гривень, що є меншим розміром, ніж нараховано державним виконавцем. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. В п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні положення містяться і п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, де також зазначено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки АК №15680 на імя позивача [PERSON] офіційно не працює з 03 жовтня 2011 року (а.с.14-16), при цьому він не перебуває і на обліку в центрі занятості як безробітній та не має на праві власності і земельних ділянок за будь-яким цільовим призначенням (а.с.32). З урахуванням вище зазначеного, судом встановлено, що з дня постановлення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки у звязку з припиненням спільного проживання однією сімєю змінився його матеріальний стан, а його заробіток (дохід) має нерегулярний, розгляду справи. Таким чином, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, в межах заявлених та дослідженими в судовому засіданні доказами та частково визнаних відповідачем згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.53), суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що матеріальний стан платника аліментів частково змінився, його заробіток (дохід) став нерегулярним та мінливим, у звязку з чим є правові підставі для зміни способу стягнення та розмір стягнутих за рішенням суду аліментів, при цьому аліменти з позивача на користь відповідача необхідно стягнути у твердій грошовій сумі відповідно до положень ст.184 СК України, а новий розмір стягуваних з позивача аліментів необхідно встановити у розмірі не менше 30% встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01 вересня 2015 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455 гривень, у звязку з чим розмір аліментів на утримання кожної дитини необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі по 436 (чотириста тридцять шість) гривень 50 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити, при цьому суд також враховує, що доказів наявності у позивача інших утриманців суду не надано. Оскільки відповідно до вимог ст.ст.180-182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а позивач як батько двох неповнолітніх дітей є працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід від виконання робіт без офіційного оформлення, інших утриманців не має, то зобовязаний та має можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідачка як мати дітей також є працездатною особою і також зобовязана та має можливість утримувати неповнолітніх дітей, при цьому забезпечення матеріального утримання дітей на рівні не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є не правом, а обовязком батьків. Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов про зменшення розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає частковому задоволенню, а в задоволені решти позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial