Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

13.03.2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.07.2018 року у розмірі 96594,79 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень, посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 31.07.2018 року, відповідно якого [PERSON] отримав від відповідача кредит у розмірі 96000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 27.02.2020 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач має заборгованість у розмірі 96594,79 гривень, яка складається з наступного: 83699,62 грн. - заборгованість за кредитом; 7819,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); 4575,94 грн. - ( процентна складова). Відповідач в добровільному порядку сплачувати заборгованість за кредитом не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути вказану суму заборгованості з відповідача. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.05.2020 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу рекомендованою поштою було надіслано копія ухвали суду про відкриття провадження по справі, позов з додатками та повістка про виклик у судове засідання на 27.05.2020 року. Проте, відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гребенюк О.С. у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву, якою просить слухати справу за його відсутності, зазначивши, що він періодично частково сплачує обов`язкові платежі, не згоден з нарахуванням відсотків, у зв`язку з введенням мір, пов`язаних з боротьбою з коронавірусом та відсутністю постійної роботи, буде частково по можливості погашувати заборгованість за тілом кредиту, залишає вирішення справи на розсуд суду. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи по суті. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.07.2018 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, та які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять договір банківського обслуговування, відповідач погодився із збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє відповідача шляхом використання каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку і після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням відповідача погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку www.privatbank.ua./а.с.16/. З вказаного документу також вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача, зокрема його прізвище, дата народження, ідентифікаційний номер, реквізити паспорту, адреса місце проживання, сімейний стан, соціальний статус, розмір місячної заробітної плати, наявність кредитів у банках, наявність нерухомості, дата та підпис. Тобто, фактично анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про фактичні істотні умови користування кредитом та строком його погашення, щодо конкретного розміру кредитного ліміту, відсутні дані про відкриття на ім`я відповідача карткових рахунків та отримання кредитних карток, їх вид, номер та строк дії, не визначено порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. /а.с.16/ До позовної заяви позивачем додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.При цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви 31.07.2018 року відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг якого долучено до позовної заяви. Також, до матеріалів справи взагалі не додано витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток, та не має відомостей який вид картки бажав отримати заявник. Доказів на підтвердження того, що 31.07.2018 року, тобто у день підписання позичальником Анкети-заяви чи у будь-який інший день після підписання анкети-заяви відповідач отримав від банку кредитну картку, її вид, номер та строк дії, матеріали справи не містять. У анкеті-заяві також відсутня інформація про отримання [PERSON] будь-якої кредитної картки, за допомогою якої можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи, що свідчили б про отримання відповідачем грошових коштів у тому розмірі, що вказаний у позовній заяві - 96000,00 грн., крім того не має належних доказів, які підтверджували реальний розмір заборгованості за договором, оскільки постійно банком в односторонньому порядку щомісячно вносились зміни до Умов та правил, тому позивачем не була виконана процедура щодо надання інформації споживачу про умови надання кредиту та сукупну вартість. Із письмової заяви відповідача, наданої суду вбачається, що він частково здійснював поповнення карткового рахунку готівкою у терміналі самообслуговування, та вказана заборгованість станом на березень 2020 року складає 91754,02 грн., проте банк у позовній заяві просить стягнути 96594,79 грн./а.с.55-58/. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредиту саме у розмірі 96000,00 грн., відсутні докази відкриття карткових рахунків та отримання кредитних карток, які б містили підпис відповідача. Крім того, суду не надано документальних підтверджень того, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 31.07.2018 року, який долучений до позовної заяви, дійсно стосується [PERSON] , так як в Розрахунку та в Анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника. В розрахунку заборгованості взагалі відсутня графа про суми погашення за наданим кредитом, тому неможливо встановити загальну суму погашення відповідачем тілу кредиту у період з 06.08.2018 року по 27.02.2020 року/а.с.9/ Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено саме укладання кредитного договору та узгоджених між сторонами істотних умов договору, які є обов`язковими, а також відсутні первинні документи, що є належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості. Відповідно до витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. У той же час, позивачем АТ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг (саме в тій редакції, витяг з якої долучено до позову), Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг з цими умовами з підписом відповідача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із правового аналізу вказаних норм витяг з Умов та правил надання банківських послуг, долучений до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, оскільки не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суду надано анкету-заяву відповідача, яка підписана сторонами, однак з вказаної заяви вбачається відсутність умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не визначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. Позивач стверджує в позові про те, що відповідач має сплатити на його користь штрафи у розмірі 500,00 грн. - фіксована частина, 3833,97 грн. - процентна складова, однак, суд не може погодитися з нарахованими на рівні з пенею даними штрафами. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. При ухваленні рішення, також суд враховує висновки, що містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, в якій Верховний Суд зазначив, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Із аналізу прийнятої постанови Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 7819,23 грн, та штрафів в розмірі 500 грн. - фіксованої частини та 4575,94 грн. - процентної складової - теж відсутні. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Анкета-заява позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови щодо ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки /пені,штрафів/ за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено факту укладення кредитного договору, на умовах зазначених в позовній заяві. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ "КБ"Приватбанк" має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, враховуючи той факт, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуто, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку про необхідність виконання боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь банку підлягає до стягнення з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 83699,62 грн., в решті позовних вимог суд відмовляє. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial