Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказує, що 07.05.2020 року відповідачем на сторінці групи «Марганецький очевидець» у соціальній мережі Фейсбук відносно нього поширена неправдива інформація, яка порушує його особисті немайнові права, а саме: посягає на його честь, гідність та ділову репутацію. В станні вказано, що він нібито 05.05.2020 року приймав участь в акції по допомозі соціально незахищеним верствам населення в умовах карантину, а саме роздавав пакункит з продуктами харчування літнім мешканцям м.Марганця. Крім того, відповідачем зазначено, що в цей час, а саме з 01.05.2020 року він мав перебувати на самоізоляції, у зв`язку з тим, що перебував у контакті з хворою на коронавірус людиною. Таким чином, у своїй статті відповідач фактично стверджує, що він, як лікар, порушуючи вимоги ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також інших нормативно-правових актів, які регламентують обмеження пов`язані з оголошеним карантином, поставив під загрозу життя та здоров`я літніх людей. Не перевіривши зазначену інформацію, відповідач порушив його права. Зазначає, що акція, фотоматеріали з якої було викладено до мережі інтернет проходила 05.05.2020 року, проходила [INFO] . Поширена інформація набула широкого розголосу, з посиланням на відповідача аналогічну інформацію розміщено на сайті Nikopolnews.net. Відповідно до даних сайту дана інформація станом на 26.05.2020 року набрала 4610 переглядів. Неправдива інформація поширена відповідачем набула розголосу не тільки в межах міста, а й за його межами. Йому почали телефонувати колеги з інших місць та ставили питання щодо його професіоналізму, оскільки він, як лікар, враховуючи обов`язки які покладені на нього мають більш високий рівень відповідальності за порушення правил карантину. Поширена неправдива інформація свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки професія лікаря є соціально важливою, передбачає безперервний процес лікування людей та взаємодії з ними. Просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] на сторінці групи «Марганецький очевидець» у соціальній мережі «Фейсбук»: « [INFO] , який з 1 травня 2020 року повинен був знаходитись на самоізоляції через COVID-19, 5 травня роздавав пакунки з харчами літнім людям»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом опублікування [PERSON] на у день набрання рішенням суду законної сили у групі «Марганецький очевидець» у соціальній мережі «Фейсбук» наступного ьексту спростування : « [INFO] у групі «Марганецький очевидець» у соціальній мережі «Фейсбук» мною, [PERSON] , опубліковано недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що він інфікований (з підтвердженим 6 травня позитивним результатом на коронавірус), який з 1 травня 2020 року повинен був знаходитись на самоізоляції через COVID-19, 5 травня роздавав пакунки з харчами літнім людям»; стягнути з [PERSON] моральну шкоду на суму 40000 грн.; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглядаючи справу в рамках заявлених позивачем вимог, суд виходить із наступного. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За положенням ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За роз`ясненнями п.п. 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач свого позову не довів та не виклав обставин порушення його прав на захист честі та гідності, які гарантовані ст. 277 ЦК. У справах про визнання інформації недостовірною згідно з положеннями ч. 4 ст. 277 ЦПК і статті 12 ЦПК України обов`язок довести, що інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок порушення цього було порушено його особисті немайнові права. Однак, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що внаслідок дій відповідача йому було заподіяно будь-яких моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначено також з чого він виходив, оцінюючи її в розмірі 40 000 гривень. Позивачем не доведено протиправних дій відповідача про поширення недостовірної інформації, тобто наявність вини і причинного зв`язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою. При цьому, згідно частиною першою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Поняття «оціночного судження» викладено в статті 30 Закону України «Про інформацію». Так, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В пункті 19 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, роз`яснено судам, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Висловлювання відповідача в бік позивача вказані на сторінці групи «Марганецький очевидець» у соціальній мережі «Фейсбук»: «Інфікований лікар-дупутат (з підтвердженим 6 травня позитивним результатом на коронавірус), який з 1 травня 2020 року повинен був знаходитись на самоізоляції через COVID-19, 5 травня роздавав пакунки з харчами літнім людям», не містять під собою підґрунтя та не містять фактичних даних, це є просто необґрунтовані особисті судження відповідача, які ніяким чином не можуть вплинути на ділову репутацію позивача, оскільки вони навіть не являються відповідно ст. 277 ЦК України, недостовірною інформацією про особу. Думка відповідача є лише його особистим судженням і ніяк не змінить вже сформовану суспільну думку та оцінку про позивача як людину та лікаря. Також суд вважає за доцільне зазначити, що якщо позивач вважає, що оціночні судження або думки чи висловлювання поширені відповідачем принижує його гідність, честь чи ділову репутацію, він вправі скористатися наданим йому частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про те, що через відповідача постраждала його ділова репутація, суд не може взяти до уваги, так як викладене не охоплюється ст. 277 ЦК України. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed