Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] 12 грудня 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору-купівлі продажу дійсним та визнання права власності на будинок, посилаючись на те, що 25.08.1999 р. між нею та [PERSON] на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] Посилаючись на обов'язковість нотаріального посвідчення згідно норм чинного законодавства, та укладання вищевказаного договору на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», уточнивши 12 лютого 2014 року свої позовні вимоги, остаточно просить суд: визнати дійсним договір № 2404/Б від 25 серпня 1999 року, який зареєстрований Одеською товарною біржею, між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є її заява, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав, наведених в позові (а.с.30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.28,28а,29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав, наведених в позові (а.с.31). У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши подану позовну заяву, надавши оцінку зібраним доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 1999 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2404/Б від 25.08.1999 року, укладений та зареєстрований на Одеській товарній біржі.(а.с.6-8) Підтвердженням факту виникнення права власності у [PERSON] на придбаний житловий будинок, є реєстрація, договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» на праві приватної власності під № 4-761 від 14.09.1999 року, що підтверджується відміткою у договорі. Згідно з ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" , зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, суд вважає, що укладений 25.08.1999 року договір купівлі-продажу є дійсним, та є підтвердженням законного набуття права власності позивачкою на придбаний будинок. Правовідносини між сторонами регулюються ст.47 ЦК України в ред. 1963 року. Оскільки кожна із сторін виконала усі зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири від 25.08.1999 року, то суд з наведених підстав визнає вказаний договір дійсним та визнає за позивачкою право власності на даний житловий будинок.

Outcome: approved