Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

У травні 2020 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з [PERSON] [INFO] (далі по тексту - відповідач), на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.08.2012 року у розмірі 7 521,28 грн. станом на 11.11.2019 року, що складається із: заборгованість за тілом кредиту - 7 521,28 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2012 року між [PERSON] та позивачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 6 000,00 грн. Однак, позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, заборгованість не погашає, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість за кредитним договором, що станом на 11.11.2019 року складає - 7 521,28 грн. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.11.2017 року. 08.11.2018 року позивачем було отримано відповідь Першої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлої [PERSON] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] . 09.10.2019 року до спадкоємця, [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 07.09.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Так, як вбачається з позовної заяви, 30.08.2012 року між [PERSON] та позивачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 6 000,00 грн. Однак, позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, заборгованість не погашає, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість за кредитним договором, що станом на 11.11.2019 року складає - 7 521,28 грн. Договір між сторонами становить підписана [PERSON] анкета-заява, «Умови та правила надання банківських послуг», та «Тарифи Банку». Але у анкеті-заяві позичальника від 30.08.2012 року зазначено, що видано [PERSON] кредитну картку «Універсальна» та без бажаної суми встановленого кредитного ліміту. Також варто зауважити, що анкета-заява підписана [PERSON] 30.08.2012 року, в той же час, перший кредитний ліміт було встановлено 17.12.2013 року в розмірі 2 000,00 грн., тобто більше, чим через рік - згідно довідки, наданої банком «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] ». При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.4.2 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій Банком частці в разі невиконання Клієнтом своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надав можливість позичальнику розпоряджатись кредитним коштами на умовах, передбачених Договором в межах встановленого кредитного ліміту. З долученого до справи розрахунку вбачається, що отриманий кредит позичальник за умовами договору не сплачує, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.08.2012 року у розмірі 7 521,28 грн. станом на 11.11.2019 року, що складається із: заборгованість за тілом кредиту - 7 521,28 грн. Так, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2017 року. Згідно ст. 1218 ЦК України - До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК - Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 19.10.2018 року була направлена претензія кредитора до Першої Київської державної нотаріальної контори. 08.11.2018 року позивачем було отримано відповідь Першої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлої [PERSON] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] , [INFO] . Опікун неповнолітнього спадкоємця [PERSON] - [PERSON] . 09.10.2019 року до спадкоємця, [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що: "Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК - Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК - У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Беручи до уваги, додані до матеріалів справи банком документи, суд зауважує: 1.Анкета-заява підписана [PERSON] [INFO] , а в копії паспорта та в позовній заяві вказана [PERSON] . 2.В анкеті-заяві серія та номер паспорта « [NUMBER] », а в копіі паспорта « [NUMBER] », ким/коли виданий - також різні дані. 3.В «Претензії кредитора» дата укладання кредитного договору 17.12.2013 року, яка співпадає з довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] », а в анкеті-заяві - дата 30.08.2012 року та ім`я « [PERSON] ». Тобто, банком не надано жодного належного доказу, що позичальник змінювала ім`я/паспорт/адреси. Всі надані дані/довідки суперечливі. Також у статті 1281 ЦК України визначено порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Для визначення початку перебігу строку має значення не тільки безпосередня обізнаність особи з відкриттям спадщини, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про її відкриття. При цьому, дана норма містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про відкриття спадщини, покладається на позивача. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Такий висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним судом України під час розгляду справи № 6-33цс15. Отже, виходячи з положень статті 1281 ЦК України, вимогу до спадкоємців повинно бути пред`явлено протягом одного року від настання строку вимоги або ж протягом шести місяців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Із умов кредитного договору судом було встановлено, що позичальник був зобов`язаний щомісячно до 25 числа вносити кошти на погашення заборгованості, було визначено строк дії договору на період дії платіжної картки, отож банк під час нарахування процентів за кредитом щомісячно міг об`єктивно знати про порушення позичальником взятих на себе зобов`язань та порушення суб`єктивних прав його кредитора. При цьому, матеріали справи містять довідку щодо строку дії платіжних карток позичальника - 31.08.2012 - 03/16 та 17.12.2013 - 11/17 та виписку з кредитного договору про останню операцію - від 11.01.2018 року. З огляду на викладене, суд вважає, що про стан своїх суб`єктивних прав банк міг знати щонайменше із дати внесення наступного платежу позичальником, в іншому випадку таким строком є термін дії картки, що суд визнає розумними строками. Із зібраних у справі доказів судом встановлено, що банк звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із повідомленням (претензією) за місцем відкриття спадщини 14.09.2018 року (відповідь отримана 08.11.2018 року), яке у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій має бути прийнято незалежно від строку настання права вимоги нотаріусом, утім, суд вважає, що дата звернення до нотаріуса не може слугувати моментом відліку строку для пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємця, оскільки за встановлених вище обставин є нічим іншим як недобросовісність працівників банківської установи, що зумовила порушення строків пред`явлення вимоги до спадкоємців у визначений законодавцем строк. 27.06.2018 року [PERSON] отримано свідоцтво про спадщину. Лист-претензія спадкоємцю направлена 24.09.2019 року - тобто більше, чим через 6 місяців з дня, коли позивачу стало відомо про відкриття спадщини. Наведене свідчить, що кредитор пред`явив вимогу з пропуском вищевказаного строку, що згідно з частиною четвертою статті 1281 ЦК України, позбавляє його права вимоги до спадкоємця. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в стягненні заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.08.2012 року у розмірі 7 521,28 грн. (заборгованість за тілом кредиту) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed