Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що відповідачка [PERSON] перебрала у трудових відносинах із дружиною позивача [PERSON] з 05.02.2013 року. В період часу із 01.02.2013 року по 06.2013 року, було проведено інвентарізацію переданих для реалізації відповідачці товарно-матеріальних цінностей, в результаті чого було виявлено недостачу на загальну суму 7500 грн., що виникла з вини продавця-відповідачки [PERSON] 12.02.2013 року, повністю визнаючи свою вину у виявленій недостачі, відповідачка визнала повністю та зобов'язалася погасити позивачу заборгованість до 31.12.2015 року, поскільки вказану суму грошових коштів позивачем було відшкодовано замість відповідачки його дружині для придбання товарно-матеріальних цінностей (товару) в магазин. Однак, в подальшому відповідачка [PERSON], повідомила позивача про те, що не має наміру повертати заборгованість. Станом на 01.11.2016 року відповідачка, взятих на себе зобов'язань не виконала, грошові кошти, позивачу не повернула, на його неодноразові звернення в усній формі належним чином не відреагувала, повністю ігноруючи умови розписки, укладеної між ними, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки борг у сумі 7500 гривень та судові витрати. Сторони будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить суд такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання з невідомих суду причин в судове засідання не з"явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України) За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено письмовою розпискою відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 7500 грн. для погашення недостачі грошових коштів, що утворилася в результаті трудової діяльності відповідачки, як продавця в кафе "[INFO]", що належить дружині позивача [PERSON], із зазначеним строком повернення коштів, а саме до 31.12.2015 року. У зазначений термін [PERSON] боргу не повернула, незважаючи на неодноразові звернення до неї позивача з проханням такі повернути, тому позивач в судовому порядку просить стягнути з відповідачки борг у сумі 7500 грн. та судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зі змісту ч.3 ст. 1049 ЦК України випливає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів. Таким чином, оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 640 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved