Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту смерті, відповідно до якої просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її сестри [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка померла [INFO] в місті Севастополі. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] перебуваючи на тимчасово окупованій території, а саме у місті Севастополі, померла сестра заявника - [PERSON] , [INFO] . Згідно медичної довідки про причину смерті № б/н від 09 вересня 2021 року, що видана медичним закладом на тимчасово окупованій території, причини смерті - легеневий набряк, атеросклеротична хвороба серця. Отримати документи, що підтверджують факт смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть не є можливим. Встановлення факту смерті необхідне для подальшого оформлення спадщини. Таким чином, [PERSON] позбавлена можливості в установленому порядку здійснити державну реєстрацію смерті її сестри та отримати свідоцтво про її смерть з причини відсутності підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України на підставі наданих ним документів, що зумовило звернутись до суду з відповідною заявою про встановлення факту смерті в порядку ст.317 ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2021 року, головуючим суддею у розгляду вказаної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 17 грудня 2021 року заяву було залишено без руху та заявнику було надано строк для усунення недоліків. 22 грудня 2021 року заявником усунуто недоліки заяви. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, у зв`язку із усуненням недоліків, заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі з призначенням до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання заявник не з`явився, натомість через канцелярію суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився, натомість начальник відділу надала суду лист про розгляд справи без участі їх представника. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сестрою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Севастополь, що підтверджується документами, копії яких заявником надано до заяви про встановлення факту смерті. Так, із копії свідоцтва про народження заявника вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] після укладання шлюбу 24 червня 1972 року [PERSON] змінила своє дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також до заяви додано копію свідоцтва про народження громадянки [PERSON] , батьками якої є також [PERSON] та [PERSON] та яка після укладення шлюбу 12 липня 1963 року змінила своє дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що в свою чергу підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . З викладеного вбачається, що громадянка [PERSON] є рідною сестрою заявника [PERSON] . На підтвердження факту смерті [PERSON] , заявником надано лікарське свідоцтво про причину смерті № б/н від 09 вересня 2021 року, що видана медичним закладом на тимчасово окупованій території із зазначенням причини смерті - легеневий набряк, атеросклеротична хвороба серця, та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09 вересня 2021 року, видане 99200001 Відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста. Враховуючи, що документи, які підтверджують факт смерті [PERSON] , видані установою на тимчасово непідконтрольній Україні території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», як встановлено пунктом 1 частини першої статті 3, визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, м. Севастополь включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. The Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті сестри для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. П. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Надаючи оцінку допустимості наданих заявником доказів, а саме документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд керується ч. 2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, оскільки заявник не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті сестри на тимчасово окупованій території, а також реєстрація смерті громадянки [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, а копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 вересня 2021 року, видане 99200001 Відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста не створює правових наслідків на території України, у заявника існують перешкоди в оформленні спадкових правовідносин, суд доходить висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , померлої [INFO] в місті Севастополі. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved