Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

05.04.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», [PERSON] , з участю третьої особи: Відділу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації м. Львова про визнання правочину недійсним, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 16 лютого 2007року укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р. та зареєстровано в реєстрі за №593, стягнути з ПАТ «Креді Агріколь Банк» на його корить понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 30 березня 2019 року йому стало відомо, що квартира за адресою [ADDRESS] , в якій зареєстрований та постійно проживає позивач підлягає реалізації як предмет іпотеки шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам» реєстраційний номер лота 339678 та час проведення електронних торгів - 25.04.2019 року о 09:00, початкова ціна продажу 419860 гривень. За даними вебсайту https://setam.net.ua/ квартира, за адресою [ADDRESS] дійсно виставлена на електронні торги за лотом 339678, а підставою проведення цих торгів є договір іпотеки № 593 від 16.02.2007 року, укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та матір`ю позивача [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р, електронні торги здійснюються у виконавчому провадженні 57615464. Предметом цього іпотечного договору є квартира за адресою [ADDRESS] , в якій позивач зареєстрований та постійно проживає, починаючи з 20.11.2001 до сьогодні. Станом на 16.02.2007 року - дату укладення договору іпотеки позивачу було 9 років, і це житло було єдиним місцем проживання та реєстрації його як дитини. За інформаціє, наданою йому у Відділі опіки та піклування ШРА ЛМР, цей орган влади не надавав дозволу [PERSON] на укладення договору іпотеки №593 від 16.02.2007, укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та матір`ю позивача [PERSON] . Позивач вважає, що зазначений договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки такий договір укладений без дозволу органу опіки та піклування, а його предметом є іпотека квартири, право на користування якою належало малолітній дитині та порушує його права, обов`язки та інтереси, оскільки на підставі даного договору у банку виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому змушений звернутись до суду з позовною заявою про визнання договору іпотеки недійсним. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 12.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду (а.с.43). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2019 залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», [PERSON] , з участю третьої особи Відділу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації м. Львова про визнання правочину недійсним в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герилів Марію Романівну ([ADDRESS]) (а.с.112). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.05.2019 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.133). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Морганюк Ю.Є. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити., покликаючись на мовити викладені в поданій до суду позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача АТ «Креді Агріколь Банк» - [PERSON]. позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, покликаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи (а.с.47-51). Відповідач [PERSON] та представник позивача-адвокат Морганюк Ю.Є. в судове засідання, призначене на 17.07.2019 не з`явились, на адресу суду подавали заяву про відкладення розгляду справи (а.с.164, 165), однак суд визнав причини неявки відповідачів в судове засідання неповажними, надуманими, спрямованими на навмисне затягування розгляду справи, а тому вважає за можливе розглядати дану справу у відсутності осіб, які не з`явились. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р. в судове засіданні не з`явилась, на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.140). Третя особа-представник органу опіки та піклування в судове засідання не з"явився, хоча судом належним чином був повідомлений рекомендованою кореспонденцією (а.с.163). Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. 15.02.2007 між АТ «Індекс-Банк» (правонаступником якого являється АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») та [PERSON] , було укладено кредитний договір №28/17-ф, згідно якого вона отримала кредит в розмірі 30000,00доліарів США із сплатою 13,5% річних на умовах забезпечуваності, повернення, строковості та цільового характеру використання, з терміном користування з 15 лютого 2007року до 14 лютого 2017року (а.с.145-147). З метою отримання кредиту [PERSON] (матір`ю позивача) було заповнено 14.02.2007 анкету на отримання кредиту, у якій остання вказала на сторінці другій у графі «діти» про відсутність у неї дітей (а.с.55-57). Також, надала довідку, ідентичну тій, яка надана нотаріусу, з якої вбачалося, що у квартирі за адресою інших осіб, окрім неї не зареєстровано. Крім того, 16.02.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого являється АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») та [PERSON] , було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Герилів М.Р. 16.02.2007 року за реєстровим № 593-594, предметом якого, згідно п. 1.2 Договору, являється квартира [ADDRESS] (а.с.52-53, 141-142). У відповідності до п. 2.1.1 Договору Іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього договору нікому не відчужений, судового спору щодо нього не ведеться, прав у третіх осіб як в Україні так і за її межами не має, не є предметом іпотеки за іншими договорами, під забороною відчуження и податковою заставою не перебуває. Під час посвідчення оспорюваного договору іпотеки нотаріусом було здійснено перевірку наявності зареєстрованих у квартирі малолітніх та неповнолітніх дітей на підставі довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 15.02.2007 року, яка була надана іпотекодавцем [PERSON] - матір`ю [PERSON] . З останньої вбачається, що з 20.01.2001 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована лише одна особа - [PERSON] (а.с.54, 149). Отже, на момент укладення договору іпотеки у квартирі не було зареєстровано неповнолітніх та малолітніх дітей, про що стверджувала як сама іпотекодавець - [PERSON] (мати позивача) у договорі іпотеки та що підтверджувалося довідкою з ЛКП, яка була наданою нотаріусу [PERSON] (матір`ю позивача) (а.с.149). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 25.10.2000, та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно№13582125 від 15.02.2007, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.11, 148, 151). На момент укладення договору іпотеки [PERSON] вказувала, що у неї відсутні діти. Згідно п. 4.1.11 договору іпотекодавець зобов`язаний без згоди іпотекодержателя не здійснювати реєстрації (прописки) неповнолітніх дітей (дітей віком до вісімнадцяти років за адресою даного іпотечного майна, до моменту закінчення дії кредитного договору №28/07-ф від 15.02.2007 року, зобов`язання по якому забезпечується даним договором іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.04.2010 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Індекс-Банк» 31140 доларів США 11 центів, що еквівалентно до національної валюти становить 249158 гривень 25 коп,- заборгованості за кредитним договором від 15.02.2007року № 28/07-Ф, 1700 гривень судового збору та 120 гривень 00 копійок витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді (а.с.58). Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01.04.2015 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» за Кредитним договором №28/07-ф від 15.02.2007р. - в розмірі 35 546,47(тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок шість) доларів США, що станом на 01.04.2015р. по курсу НБУ еквівалентно 833 600грн. 27коп., - звернуто стягнення на предмет іпотеки : квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом її реалізації з торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог стягувача Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» та стягнуто з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судові витрати в розмірі 114,70грн. (а.с.32). Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Аналогічна позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-1002цс17, постанова від 10.07.2017 року. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року по справі №212/5785/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі №333/8146/15, від 19 квітня 2018 року у справі №161/1256/17-ц, від 03 вересня 2018 року у справі №285/1632/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі №404/8656/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №389/3595/15-ц, від 13.12.2018 року по справі №668/13508/14-ц, від 25 червня 2018 року по справі №515/826/15-ц, від 12 грудня 2018 року по справі №303/1613/15-ц, від14 червня 2018 року по справі №697/1327/17, від 26 вересня 2018 року по справі №521/6707/15-ц, від 23 листопада 2018 року по справі №404/1549/18. У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15 зроблено висновок, що правочин, що вчинений стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-930цс16 зроблено висновок, що при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. [PERSON] не мав і не має права власності на квартиру. Останній набув права користування житлом, як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі №127/18776/13-ц. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні: 1)перевіряти наявності у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2)ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3)з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення. Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло. Тобто укладення договору іпотеки хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права [PERSON] на користування квартирою. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи нічим не підтверджуються, є надуманими та безпідставними. З врахуванням вищевикладеного, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Outcome: dismissed