Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Посилалася на те, що 12.07.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №6. Під час шлюбу, в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сім'я остаточно розпалася, зберегти її не можливо. Просила, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, розірвати шлюб між нею та відповідачем, змінивши їй прізвище на «[PERSON]». Окрім цього, в позовній заяві позивач вказувала, що під час шлюбу, фактично нею та її батьками, 26.11.2013 року було придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz 410D», тип - вантажний фургон малотоннажний, 1994 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого складала 7600 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на час придбання автомобіля складало 60040 грн. Частину вказаної суми, а саме 4400 США, що становило 34760 грн. надали її батьки їй особисто, з метою придбання вантажного фургона для утримання сім'ї, 2000 дол. США, що згідно курсу НБУ становило 15800 грн., були її власними коштами та 1200 дол. США, що становило 9480 грн. - були спільними коштами їхнього подружжя. Враховуючи те, що за придбання вказаного автомобіля нею було витрачено більшу частину коштів, на її утриманні перебувають малолітні діти, вона ніде не працює, власного житла не має, просила, із врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року, відступити від засад рівності часток подружжя, залишивши у її власності спірний автомобіль. 25.05.2017 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву вказував, що з часу укладення шлюбу з відповідачем, він займався зварювальними роботами та роздрібною торгівлею саджанців дерев. Тому, на час укладення шлюбу, він мав власні кошти. Окрім цього, під час весілля, вони разом з відповідачем, отримали в дарунок значну суму коштів. Також, деякі кошти на придбання автомобіля надали його батьки. З моменту придбання автомобіля він постійно здійснював різного роду перевезення, а тому автомобіль використовувався ним як річ для професійних занять. Окрім цього, під час шлюбу ними було придбано інше рухоме майно, на загальну суму 29296 грн. Враховуючи наведене, просив, із врахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог, визнати право спільної сумісної власності подружжя на пилосос «Samsung» вартістю 980 грн.; газову плиту «GEFE ST - 1200» вартістю 2590 грн.; пральну машину «LG - 8091» вартістю 2640 грн.; кухонний куток «Оріон хром» вартістю 1680 грн.; витяжку Pizamio Q вартістю 1200 грн.; кухню «Кармен» та кут «Полонез» загальною вартістю 8170 грн.; Ноутбук 15.6" Asus X 55 VD-SO 170D Dark blue, МРЗ-плеєр Transcend T.Sonic MP 300 4 Gb Black, маршрутизатор TP-Tink TE-WR740N Wi-Fi g/n 5dB вартістю 4336 грн.; спальню Антарія та стіл Глорія загальною вартістю 7700 грн., залишивши їх у власності [PERSON], із стягненням на його користь компенсації вартості ? частки майна в сумі 14648 грн. Окрім цього, позивач за зустрічним позовом просив суд визнати за ним право спільної сумісної власності на ? частки автомобіля марки «Mercedes-Benz 410D», тип - вантажний фургон малотоннажний, 1994 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 92155 грн. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та, з підстав, вказаних в позовній заяві, просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову в частині поділу рухомого майна, а саме меблів та побутової техніки не заперечували, при цьому [PERSON] проти залишення вказаного майна у її власності та стягнення з неї грошової компенсації заперечувала, просила виділити вказане майно в натурі. Також, відповідач за зустрічним позовом заперечувала щодо визнання за позивачем за зустрічним позовом [PERSON] права спільної сумісної власності на ? спірного автомобіля. При цьому, позивач [PERSON] зазначила, що кошти на придбання автомобіля в сумі 4000 дол. США були їй подаровані батьками, решту суми вона сплатила з коштів, які отримувала на допомогу при народженні дітей. Спірний автомобіль був придбаний на прохання її батьків, в першу чергу для їх потреб, оскільки безпосередньо вони займаються господарською діяльністю з вирощення овочів та саджанців. Оскільки під час спільного життя з відповідачем, вони неодноразово сварилися, її батьки не мали на меті надати кошти в їх спільну власність, так само як і придбати автомобіль для потреб [PERSON] Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, поросив їх задовольнити, проти задоволення первісних позовних вимог, в частині поділу майна, заперечував. Допитаний в якості свідка позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2012 році він уклав шлюб з [PERSON] Під час шлюбу вони проживали в будинку дружини. Після того, як мати [PERSON] надала йому в користування належні їй земельні ділянки, вони придбали спірний автомобіль, який коштував 7600 дол. США. Частину коштів на автомобіль надала мати [PERSON], а саме 4400 дол. США. 4000 дол. США були нею фактично подаровані подружжю, а 400 дол. США вони мали повернути, проте цього не зробили. 2000 дол. США, були спільними коштами подружжя. Придбаний вантажний автомобіль він використовував в роботі, перевозив саджанці дерев, зерно. Офіційно він не працевлаштований, як суб'єкт підприємницької діяльності не зареєстрований. До придбання автомобіля, він у власності чи користуванні земельних ділянок не мав. [PERSON] також зазначив, що під час спільного життя з [PERSON], вони неодноразово сварилися, внаслідок чого деякий час проживали окремо. Після того, як вони знову почали спільно проживати, власних коштів він не мав. Окрім цього, [PERSON] проти задоволення первісних позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечував. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON],, яка є позивачем у справі за первісним позовом є її донькою. Після того, як її донька одружилася із [PERSON], вони проживали в її будинку в [ADDRESS] Сокирянського району Чернівецької області. Вона, разом із своїм чоловіком займалася обробкою земельних ділянок, вирощенням саджанців дерев та овочів, внаслідок чого виникла потреба в придбанні вантажного автомобіля. Окрім цього, автомобіль мали бажання придбати також її донька з чоловіком. На придбання автомобіля вона, разом з чоловіком дали 4400 дол. США. [PERSON] зварювальними роботами за місцем свого проживання не займався, автомобіль використовував виключно в особистих цілях та для перевезення саджанців та овочів. Свідок також зазначила, що на час народження у доньки першої дитини, 11.07.2013 року, відповідач [PERSON] з нею не проживав. Проживати разом вони знову почали лише в серпні 2013 року. Після того, як відповідач [PERSON] повернувся в сім'ю, він будь-яких власних коштів не мав. На даний час відповідач [PERSON] розвитком та матеріальним забезпеченням своїх дітей не цікавиться, будь-якої участі в їх утриманні не бере. Натомість, позивач [PERSON] разом із двома малолітніми дітьми проживає в її будинку, повністю перебуває на її утриманні, оскільки власного житла не має та ніде не працює. Свідок [PERSON], яка являється матір'ю відповідача [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що після одруження, її син та [PERSON] неодноразово сварилися, спочатку проживали в її будинку, проте згодом почали проживати в будинку батьків [PERSON] Під час подружнього життя, її син [PERSON], займався вирощуванням саджанців та зварювальними роботами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який являється батьком позивача [PERSON], суду пояснив, що він разом із своєю дружиною має у власності земельні ділянки. На даних земельних ділянках з 2007 року він вирощує помідори та саджанців плодових дерев. Окрім цього, у вільний від даної роботи час, він займається будівельними роботами по найму. Після того, як його донька [PERSON] одружилася із [PERSON], він разом із своєю дружиною вирішив придбати вантажний автомобіль для власних потреб, для перевезення вирощених помідор та саджанців. Оскільки він особисто посвідчення водія не має, у зв'язку із поганим зором, керувати автомобілем не вміє, він надав кошти в сумі 4000 дол. США своїй доньці на придбання автомобіля. Решта суми, яку вона доклала до вартості автомобіля, була взята з коштів, які вона отримала як допомогу по народженню дітей. Автомобіль він особисто не вибирав, його придбанням не займався, оскільки вважав що це здійснить його донька. Проте, спірний автомобіль був придбаний відповідачем [PERSON] та без його згоди зареєстрований виключно на останнього. [PERSON] використовував спірний автомобіль виключно у власних цілях, перевезенням саджанців та овочів не займався. Свідок також зазначив, що з моменту одруження, його донька [PERSON] та [PERSON] неодноразово сварилися. Перед купівлею автомобіля, вони протягом довгого часу взагалі разом не проживали, а тому будь-якого наміру дати кошти в сумі 4000 дол. США у власність подружжя він не мав. З 2015 року [PERSON] в сім'ї не проживає, участь у вихованні дітей та їх утриманні не приймає. Заслухавши думку всіх учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. З обставин, наведених у позовній заяві і які відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, встановлено, що з 12.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №06. Від спільного проживання сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають із своєю матір'ю [PERSON] З 2015 року сторони сімейних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Вважають що їхній шлюб носить формальний характер, примиритися не бажають. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору стосовно місця проживання малолітніх дітей між сторонами немає. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що визнання відповідачем первісного позову в частині позовних вимог про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права та інтереси сторін, а тому первісні позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, розірвавши шлюб між сторонами, змінивши прізвище позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Так, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, 26.11.2013 року ними було придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz 410D», тип - вантажний фургон малотоннажний, 1994 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] (відповідач за первісним позовом), а користувачем - [PERSON] (позивач за первісним позовом). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові №6-2333-цс15 від 25.11.2115 року. З досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань свідків [PERSON], який є відповідачем у справі за первісним позовом, [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що на придбання спірного автомобіля [PERSON] та [PERSON] надали кошти в сумі 4400 дол. США, що фактично є 2/3 його вартості, яка складала 7600 дол. США. Решту коштів за вказаний автомобіль, сторони сплатили самостійно з грошей, які були їхнім спільним майном, в тому числі і кошти, одержані [PERSON], як допомога при народженні дитини. Таким чином, враховуючи наведені обставини та вимоги закону, суд вважає, що автомобіль марки «Mercedes-Benz 410D», тип - вантажний фургон малотоннажний, 1994 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, під час розгляду справи, сторонами було узгоджено вартість спірного автомобіля в сумі 92155 грн. Відповідно до частини 4 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК України). Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, зокрема те, що 2/3 частини коштів на придбання спірного автомобіля були надані батьками позивача [PERSON], яка на даний час проживає разом з батьками, власного житла чи іншого майна немає, ніде не працює, на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, суд вважає що в даному випадку слід відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 2/3 автомобіля марки «Mercedes-Benz 410D», тип - вантажний фургон малотоннажний, 1994 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно, за відповідачем за первісним позовом [PERSON] слід визнати право спільної часткової власності на 1/3 спірного автомобіля. Згідно п.25 вказаної Постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч.2 ст.241, п.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Оскільки суд дійшов висновку про визначення різного розміру часток на право власності на спірний автомобіль між сторонами, останні не погоджуються на компенсацію вартості належних їм часток у добровільному порядку, належний їм транспортний засіб є неподільною річчю, залишення даного майна у спільній частковій власності сторін не вирішить спору по суті, суд дійшов висновку, з урахуванням визначених часток, про залишення автомобіля марки «Mercedes-Benz 410D», тип - вантажний фургон малотоннажний, 1994 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] у власності позивача за первісним позовом [PERSON] із компенсацією нею відповідачу [PERSON] вартості 1/3 частки спірного майна. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Оскільки між сторонами було визначено вартість спірного майна в сумі 92155 грн., позивачу слід повернути переплачену згідно квитанції №6 від 27.03.2017 року суму судового збору в розмірі 228,45 грн. Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу, витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, з наданих представником позивача за первісним позовом [PERSON] розрахунку суми послуг за надану правову допомогу та акту прийому передачі, останній надав [PERSON] правову допомогу щодо підготовки позовної заяви та представництва її інтересів в суді на загальну суму 8000 грн. Разом з тим, належних доказів які б свідчили про оплату наданих послуг, [PERSON], оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), представником позивача надано не було. Оскільки представником позивача не доведено факту понесення його довірителькою витрат на правову допомогу, відповідно дані кошти не можуть бути стягнуті з відповідача. Поданий [PERSON] зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя також підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке. Як встановлено судом та визнано сторонами в судовому засіданні, останніми, як подружжям, за час шлюбу придбано за спільні кошти рухоме майно, а саме: пилосос «Samsung» вартістю 980 грн.; газову плиту «GEFE ST - 1200» вартістю 2590 грн.; пральну машину «LG - 8091» вартістю 2640 грн.; кухонний куток «Оріон хром» вартістю 1680 грн.; витяжку Pizamio Q вартістю 1200 грн.; кухню «Кармен» та кут «Полонез» загальною вартістю 8170 грн.; Ноутбук 15.6" Asus X 55 VD-SO 170D Dark blue, МРЗ-плеєр Transcend T.Sonic MP 300 4 Gb Black, маршрутизатор TP-Tink TE-WR740N Wi-Fi g/n 5dB вартістю 4336 грн.; спальню Антарія та стіл Глорія загальною вартістю 7700 грн. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також пояснення в судовому засіданні сторін, які підтвердили обставини щодо часу придбання ними майна, його кількості та найменування, а також погодилися із визначеною вартістю майна, суд вважає, що вказане вище рухоме майно слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за кожним із них право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного рухомого майна. Із урахуванням вартості спірного рухомого майна, яке знаходиться у фактичному користуванні [PERSON], суд вважає за можливе поділити його в натурі між співвласниками наступним чином: У власність [PERSON] надати: кухню «Кармен» та кут «Полонез» загальною вартістю 8170 грн.; ноутбук 15.6" Asus X 55 VD-SO 170D Dark blue, МРЗ-плеєр Transcend T.Sonic MP 300 4 Gb Black, маршрутизатор TP-Tink TE-WR740N Wi-Fi g/n 5dB вартістю 4336 грн.; газову плиту «GEFE ST - 1200» вартістю 2590 грн. У власність [PERSON] надати: пилосос «Samsung» вартістю 980 грн.; пральну машину «LG - 8091» вартістю 2640 грн.; кухонний куток «Оріон хром» вартістю 1680 грн.; витяжку Pizamio Q вартістю 1200 грн.; спальню Антарія та стіл Глорія загальною вартістю 7700 грн. Таким чином, загальна вартість майна, яке підлягає наданню у власність позивачу за зустрічним позовом [PERSON] становить 14200 грн., а загальна вартість майна, яке підлягає наданню у власність відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] - 15096 грн., що на 896 грн. більше вартості майна, переданого внаслідок поділу позивачу. Оскільки сторони за зустрічним позовом не заперечували щодо поділу вказаного майна в натурі та не дійшли згоди щодо компенсації вартості його часток, суд вважає, що поділ спільного рухомого майна в такий спосіб є найбільш прийнятним для них та відповідає їх інтересам. Таким чином, зустрічні позовні вимоги представника позивача [PERSON] в частині поділу спільного рухомого майна підлягають задоволенню. Разом з тим, оскільки судом вирішено спір щодо поділу автомобіля марки «Mercedes-Benz 410D», тип - вантажний фургон малотоннажний, 1994 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за результатом розгляду первісного позову, зустрічний позов представника позивача [PERSON] в цій частині, задоволенню не підлягає. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом слід стягнути на користь позивача судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial