Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Комунального закладу «Закарпатськийо обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького» Закарпатської обласної ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом Комунального закладу «Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького» Закарпатської обласної ради № 59-к від 16.12.2020 року вона звільнена з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 23.06.2020 року за безперервні прогули без поважних причин від 24.06.2020 по 15.12.2020. Своє звільнення [PERSON] вважає незаконним, з огляду на те, що причини її відсутності на роботі є поважними та були відомі роботодавцю. Зокрема, з 24.06.2020 по 15.12.2020 року вона знаходилась на амбулаторному лікуванні в КНП «Ужгородський міський центр ПМСД», що підтверджується відповідними листками непрацезданості. Про вказаний факт вона повідомляла керівництво музею листом від 07.09.2020 року та в телефонному режимі безпосереднього керівника сутрктурного відділу, в якому вона працювала. Окрім цього, позивач посилається на те, що в оскаржуваному наказі не зазначено точні відомості про дату та суть прогулів, підстави для прийняття наказу суперечать фактичним обставинам справи, оскільки нею, на вимогу керівництва надано пояснення з приводу причин її відсутності на роботі. У зв`язку з вищенаведеним, позивачка просить визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків директора комунального закладу «Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького» Закарпатської обласної ради з 24 червня 2020 року, стягнути з комунального закладу «Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького» Закарпатської обласної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66640 гривень із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів, а також 10 000 гривень моральної шкоди. Першого березня 2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив, що після повідомлення позивачкою 24.06.2020 року по телефону про те, що вона хворіє, та про факт відкриття лікарняного листа, з метою перевірки достовірності відкриття лікарняного відповідач за допомогою електронного сервісу реєстрів листків непрацездності Пенсійного фонду України, через електронний кабінет бази відомостей про застрахованих осіб, страхувальників, провів пошук відкритого листка непрацездатності за критеріями пошуку [PERSON] та ідентифікаційного коду. За результатами відповідного пошуку відомості щодо відкритого листка непрацездатності стосовно позивачки були відсутні. Тридцять першого серпня 2020 року відповідачем було складено акт про відсутність на роботі [PERSON] , яким зафіксовано, що позивачка з`явилась на території музею у складі слідчо-оперативної групи з приводу правовідносин з ТОВ «Ужгородський замок», який є орендарем приміщень музею. На робочому місці не була й до роботи не приступала. Письмові пояснення не давала. Усно пояснила, що перебуває на лікарняному. Сьомого вересня 2020 року відповідачем складено аналогічний акт про відсутність на роботі [PERSON] . Цього ж дня, листом з описом від [PERSON] отримано повідомлення про те, що починаючи із 24.06.2020 року і до 07.09.2020 року вона перебуває на лікарняному. Листка непрацездатності чи його копії позивачка не надала. П`ятнадцятого вересня 2020 року установою музею було повторно направлено [PERSON] листа з вимогою надати листок непрацездатності та пояснення причин довготривалої відсутності на роботі. Десятого грудня 2020 року відповідачем складено акт про відсутність [PERSON] на робочому місці, де зазначався факт появи [PERSON] на території музею та в приміщенні канцелярії, відсутність її на робочому місці та невиконання виробничих завдань. З доповідної записки т.в.о. інспектора по кадрах вбачається, що 10.12.2020 року, [PERSON] прибула до канцелярії музею та подала на реєстрацію заяву, що стосується її права як працівника на отримання щорічної відпустки, а також заяву про отримання матеріальної допомоги. На вимогу надати пояснення та листок непрацездатності за довготривалий період відсутності на роботі, зобов`язалась належним чином оформлений документ особисто передати саме 14.12.2020 року включно. П`ятнадцятого грудня 2020 року відповідачем поштою направлено відповідь позивачці та поінформовано, що розгляд її заяви про надання чергової відпустки буде проведено за результатами перевірки щодо порушення працівником трудової дисципліни та вчинення прогулу без поважних причин. Також надано вимогу невідкладно надати листок непрацездатності та пояснення щодо відсутності на робочому місці з 24.06.2020 року. Шістнадцятого грудня [PERSON] особисто прибула до установи музею з вимогою надати інформацію щодо стану розгляду її заяв, які стосуються відпустки, отримання наказу про відпустку, де їй було вручено особисто під підпис вимога роботодавця надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року. У наданих позивачкою поясненнях не описано обставини поважності її відсутності на робочому місці, причини ненадання листка непрацездатності, у зв`язку з чим, відповідачем було складено акт про відмову [PERSON] від надання обґрунтованих пояснень та доказів поважності довготривалого прогулу, а також акт про відсутність працівника на робочому місці, оскільки [PERSON] після надання письмових пояснень покинула територію музею. З урахуванням того, що працівниця вчинила безперервні прогули з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року та не надала роботодавцю жодних доказів або обґрунтованих пояснень, які б свідчили про поважність причин довготривалого прогулу, було прийнято рішення про звільнення останньої відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Окрім цього, відповідач додав, що оригінали листків непрацездатності, які видані на підставі амбулаторного лікування в КНП «Ужгородський міський центр ПМСД» роботодавцю надано не було. У відзиві відповідач також зазначив, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 236,15 гривень. За таких обставин, представник відповідача, посилаючись на дотримання роботодавцем всіх вимог чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача Бадзелюк П.П. у судовому засіданні заперечив проти позову, з підстав наведених у відзиві, та в черговий раз наголосив, що позивачкою так і не були надані відповідачу листки непрацездатності, з якими представник відповідача зміг ознайомитись тільки в судовому засіданні. При цьому, представник відповідача додав, що надані суду листки непрацездатності, хоч і зареєстровані сімейним лікарем, однак, оформлені з численними порушеннями. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. З акту про відсутність на службі (роботі) співробітника, працівника від 31.06.2020 року, складеного т.в.о. інспектора по кадрам 31.08.2020 року Мотринець О.О. у присутності головного бухгалтера музею [PERSON] та юрисконсульта Бадзелюк П.П. , вбачається, що співробітник [PERSON] з 24.06.2020 року не виходить на роботу, періодично з`являючись на території музею, зокрема 31.08.2020 року брала безпосередню участь у слідчих діях на території ТОВ «Ужгородський замок». Свою відсутність [PERSON] пояснила тим, що вона перебуває на лікарняному, не надаючи лікарняного листа. Свою відмову від письмових пояснень [PERSON] мотивувала тим, що про вихід на лікарняний вона повідомила бухгалтерію музею по телефону. З доповідної записки завідуючої відділом науково-освітньої роботи [PERSON] від 27.08.2020 року, адресованої директору Закарпатського обласного краєзнавчого музею ім. Т. Легоцького [PERSON] вбачається, що з часу його призначення на посаду [PERSON] не приймала участі у роботі відділу, не проводила екскурсій, не готувала наукові, культурні та освітні заходи. 24 червня 2020 року остання повідомила, що буде перебувати на лікарняному. З листа від 07.09.2020 року, адресованого позивачкою на адресою виконувача обов`язків директора КЗ «Закаропатський обласний краєзнавчий музей ім. Т. Легоцького» Закарпатської обласної ради [PERSON] , вбачається, що остання інформувала про те, що починаючи з 24.06.2020 року вона перебуває на лікарняному. Зі змісту акту № 14 про відсутність працівника на робочому місці від 07.09.2020 року, складеного т.в.о. інспектора кадрів Мотринець О.О. та засвідченого підписами головного бухгалтера музею, провідного юрисконсульта, завідувача відділу науково-освітньої роботи, встановлено, що 07.09.2020 року о 15 годині 00 хвилин в приймальні директора Комунального закладу «Закарпатський обласний краєзнавчий музей ім. Т. Легоцького» Закарпатської обласної ради зафіксовано факт відсутності старшого наукового співробітника відділу науково-освітньої роботи [PERSON] на своєму робочому місці, розташованому за адресою: [ADDRESS] , протягом усього робочого дня - з 9 години 00 хвилин з 31.08.2020 року. На момент складання акта відомостей про поважні причини відсутності [PERSON] не надходило. В акті про відсутність працівника на робочому місці вказано, що комісія у складі заступника директора по господарській частині, провідного юрисконсульта та т.в.о. інспектора по кадрам встановила, що позивач 10.12.2020 року об 14 годині прибула в канцелярію установи та подала на реєстрацію заяви про надання чергової відпустки в кількості 28 днів та заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення. До роботи не стала, листок непрацездатності надано не було. Повідомила, що продовжує хворіти та зобов`язалась надати листок непрацездатності до 14.12.2020 року включно. З доповідної записки т.в.о. інспектора по кадрам Мотринець О.О. від 14.12.2020 року вбачається, що позивачка прибула на роботу та написала заяву на відпустку та матеріальну допомогу 10.12.2020 року. Лікарняний листок від 24.06.2020 по 11.12.2020 року, станом на 14.12.2020 року не надала. З листа від 15.12.2020 року та вимоги № 206 від 16.12.2020 року (09:50 год. київського часу), адресованих позивачці, вбачається, що виконувач обов`язків директора музею [PERSON] вимагав від [PERSON] невідкладно надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року та належним чином юридично оформлений листок непрацездатності. У своїх письмових поясненнях від 16.12.2020 року, [PERSON] пояснила, що 16 грудня 2020 року о 09:00 год вона прибула на роботу за адресою: [ADDRESS] , та, знаходячись на території музею, не мала змоги зробити запис в журналі про вихід на роботу, поза як журнал був відсутній. Після цього, остання зайшла до виконувача обов`язків директора [PERSON] з проханням надати їй робоче місце, оскільки кабінет, де знаходились її речі та документи, пов`язані з роботою, зайнятий іншою людиною. [PERSON] , не надавши їй робоче місце, став примушувати її надати пояснення з приводу її лікарняного, згадуючи при цьому подане нею повідомлення про корупцію. Вона повідомила його про те, що їй необхідний час для надання пояснень, проте, не отримавши їх від неї, він дав вказівку готувати наказ про її звільнення. У даному поясненні також зазначено, що позивачка надсилала на адресу музею інформацію з приводу того, що вона перебуває на лікарняному з 24.06.2020 року. Листки непрацездатності до бухгалтерії музею обіцяла здати після того, як відвідування громадянами лікувального закладу буде відновлено у зв`язку з карантинними обмеженнями. Зміст акту про відмову від надання пояснень, складеного виконувачем обов`язків інспектора по кадрам О.О. Мотринець (на якому рукописним текстом зазначено 16.12.2020 р. 10:40 год.) складає засвідчення комісією факту відмови від надання обгрунтованих пояснень (доказів) поважності неявки за період з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року з боку працівника [PERSON] . З рапорту голови комісії з соціального страхування [PERSON] від 16.12.2020 року, адресованого в.о. директора КЗ «Закарпатський обласний краєзнавчий музей ім. Т. Легоцького» Закарпатської обласної ради Делегану М.В. вбачається, що за період з 24.06.2020 року по 16.12.2020 року на розгляду комісії жодних документів від [PERSON] ю щодо призначення матеріального забезпечення у зв`язку з втратою працездатності не надходило. Зі змісту пояснення [PERSON] встановлено, що з 24.06.2020 року по 16.12.2020 року листок непрацездатності від [PERSON] в бухгалтерію не надавався. З доповідної записки провідного юрисконсульта Бадзелюка П.П. вбачається,що на вимогу роботодавця щодо надання обґрунтованих пояснень та доказів поважності неявки за період з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року, працівник [PERSON] надала в друкованому вигляді пояснення, які за своєю суттю не розкривають причини відсутності працівника на робочому місці. До пояснень не додано відповідних доказів (листка непрацездатності). Наказом виконувача обов`язків директора музею [PERSON] від 16 грудня 2020 року за №59-К звільнено [PERSON] - старшого наукового співробітника відділу науково-освітньої роботи комунального закладу «Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького» Закарпатської обласної ради з 23.06.2020 року за безперервні прогули без поважних причин з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року, відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Підставою для винесення наказу став акт про відмову від надання пояснень від 16.12.2020 року. У витязі з копії трудової книжки позивачки серії [NUMBER] , на сторінці № 3 «відомості про роботу» міститься запис про її звільнення 16.12.2020 року на підставі Наказу № 59-к від 16.12.2020 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Оригіналами листків непрацездатності серій АДН №№ 523510, 523519, 283972, 283975, 283977, 283986, 283988, виданих КНП «Ужгородським міським центром ПМСД» підтверджено перебування на лікарняному позивачки з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року. За клопотанням відповідача, ухвалою від 11.03.2021 року було витребувано, оглянуто та досліджено у судовому засіданні оригінал журналу обліку лікарняних листків за період непрацездатності позивачки з 24.06.2020 по 15.12.2020 року. Амбулаторна картка позивачки оглянута не була у зв`язку з відсутністю згоди останньої на її огляд та з метою не порушення права [PERSON] на таємницю про стан здоров`я, закріпленого в ст. 39-1 Основ законодавства України про охорону здоров`я. Довідкою про середню заробітню плату за останні два місяці підтверджено, що сумарна заробітня плата позивачки за останні два місяці роботи становить 9446 гривень, кількість відпрацьованих робочих днів - 40. Середньоденна заробітна плата - 236,15 гривень. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. У силу вимог ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівнику під розписку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 27.06.2018 року у справі 664/2820/15-ц. Судом встановлено, що відповідач звільнив позивачку за безперервні прогули без поважних причин з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року, під прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. У ході судового розгляду судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного наказу від 16 грудня 2020 року № 59-к став акт про відмову від надання пояснень від 16.12.2020 року, в якому зазначено, що комісією у складі заступника директора по господарській частині [PERSON] , провідного юрисконсульта Бадзелюк П.П. та т.в.о. інспектора по кадрам Мотринець О.О. засвідчено факт відмови позивачки від надання обгрунтованих пояснень поважності неявки за період з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року. Однак обставини зазначені в даному акті не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, зі змісту копії пояснення позивачки від 16.12.2020 року, наданого директору закладу, та доданого відповідачем до відзиву, вбачається що остання повідомляла роботодавця про те, що вона перебуває на лікарняному з 24.06.2020 року, а самі листки непрацездатності зможе здати в бухгалтерію закладу тільки після того, як відвідування громадянами лікувального закладу буде повноцінно відновлено у зв`язку з карантинними обмеженнями, у той час як в акті засвідчений факт відмови від надання таких пояснень. Про те, що відповідачу було відомо про перебування позивачки на лікарняному з 24.06.2020 року свідчить визнання даного факту відповідачем у відзиві на позов, а також наявність даної інформації в документах, поданих відповідачем, а саме: в листі самої позивачки від 07.09.2020 року, на якому міститься резолюція директора закладу; в доповідній записці [PERSON] від 27.08.2020 року; в акті про відсутність на роботі співробітника від 31.08.2020 року; в акті про відсутність працівника на робочому місці від 10.12.2020 року; в поясненнях [PERSON] від 16.12.2020 року; у вимозі від 16.12.2020 року, та в інших документах. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Заперечення відповідача у справі зводяться по суті до того, що позивачка не надала відповідачу оригіналів листків непрацездатності на підтвердження обставин, на які посилалась як на причину відсутності на роботі у період з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року, а також сумніву в справжності та достовірності зазначених лікарняних листів, недоліків, допущениї у їх оформленні, після дослідження їх оригіналів у судовому засіданні. Водночас, як вбачається з пояснень позивачки, вона зобов`язувалась надати оригінали листів після того, як відвідування громадянами лікувального закладу буде повноцінно відновлено у зв`язку з карантинними обмеженнями. Оглянуті в судовому засіданні листки непрацездатності позивачки підтверджують її перебування на лікарняному у період часу з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року. Зазначені листки непрацездатності зареєстровані сімейним лікарем, що підтверджено оглянутим та досліджени в судовому засіданні за участю представників сторін журналом обліку лікарняних листків КНП «Ужгородський міський центр ПМСД", наданим суду на виконання ухвали про витребування доказів. Підстави вважати надані позивачкою оригінали листків непрацездатності несправжніми чи недостовірними відсутні. Заперечення відповідача з приводу окремих помилок, допущених під час заповнення листків працездатності, недотримання окремих реквізитів, визначених відповідними інструкціями щодо їх змісту та форми, під час їх заповнення лікарем, не залежать від волі позивачки та не спростовують факту наявності у неї хвороби, на яку посилається остання як на підставу її відсутності на роботі у вищевказаний період. Таким чином, той факт, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у роботодавця не було належних та допустимих доказів поважності причин відсутності [PERSON] на роботі, не звільняв відповідача від обов`язку всебічно дослідити та врахувати всі обставини, які стали передумовою для винесення, наказу, зокрема встановити всі складові дисциплінарного проступку: дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вину працівника; та наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Водночас, позивачем доведено належними та допустимими доказами поважність її відсутності на роботі у період часу з 24.06.2020 року по 15.12.2020 року, про що свідчать відповідні листки непрацездатності серії АДН №№ 523510, 523519, 283972, 283975, 283977, 283986, 283988, видані КНП «Ужгородським міським центром ПМСД». За таких обставин, суд дійшов до висновку, що станом на дату винесення оскаржуваного наказу про звільнення у відповідача не було достатніх підстав вважати, що [PERSON] без поважних причин була відсутня на роботі у вищевказаний період, а отже наказ, яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності позивачку є незаконним та підлягає скасуванню, а сама позивачка підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 зі змінами, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.02.1995, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з пп. б) п. 4 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.02.1995, до розрахунку не входять одноразові виплати які носять компенсаційний характер та які нараховуються з метою відшкодування працівникам матеріальних витрат пов`язаних з виконанням трудових чи інших передбачених законом обов`язків, та характер допомоги (за невикористану відпустку, вихідна допомога, матеріальна допомога тощо) ст.ст. 44, 83, 120, 121, 125 КЗпП України. Премії, винагороди та інші заохочувальні виплати, які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій відповідно до п. 3 даної Постанови включаються до розрахунку. Тобто, всі виплати, в тому числі одноразові, які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (високі досягнення в праці; високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою та інші, виробничі премії; одноразова винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо), включаються до розрахунку. Так, відповідно до довідки Комунального закладу «Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького» Закарпатської обласної ради про середню заробітню плату позивачки, остання отримала 4723 гривні за 21 відпрацьований день у квітні 2020 року, а також 4723 гривні за 19 днів у травні 2020 року. Середньоденна заробітна плата позивачки складає: 4723 гривень*2/40 (кількість відпрацьованих робочих днів) = 236, 15 гривень. Всього робочих днів вимушеного прогулу за період з 16.12.2020 року по 06.08.2021 року - 159 днів, оскільки з 24.06.20 по 15.06.20 позивачка не виконувала трудових обов`яків у зв`язку з непрацездатністю. Середній заробіток заробіток працівника складає: 236,15*159 = 37 547, 85 гривень. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з врахуванням дати звільнення та періоду перебування позивачки на лікарніному, складає 37 547,85 грн. Що стосується вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, то така підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, обгрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди, [PERSON] зазначила, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що виразилися у незаконному звільненні, вона безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, внаслідок чого була змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім`ї. Постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе тримали її в постійній нервовій та психологічній напрузі, вона постійно думала куди влаштуватись на роботу. Дії керівництва музею щодо вимагання після звільнення негайно покинути територію музею принизили її честь та гідність. Окрім цього посилалася на такі наслідки незаконного звільнення як страх та незахищеність громадянина перед власною державою. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Водночас, визначення розміру відшкодування моральної шкоди є елементом цивільно - правового спору, тому, згідно з вимогами ч. З ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами), роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи доводи позивача в обґрунтування підстав відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру порушених прав, глибини фізичних та душевних страждань, позбавлення позивача права на працю та можливості заробляти собі на життя працею, ступеня вини відповідача, а також вимог розумності та добросовісності суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши із КЗ «Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького» Закарпатської обласної ради на користь позивача 2 000 грн моральної шкоди. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1997, 6 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial