Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що вона є власницею 1/5 частини житлової квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником 4/5 частин цієї квартири є [PERSON]. Зазначена квартира має 63,4 кв.м загальної площі, з якої житлова площа становить 46,8 кв.м. і складається з окремих жилих кімнат: кімната літ. 2 площею 19,2 м2; кімната літ. 3 площею 10,4 м2; кімната літ. 4 площею 8,6 м2; кімната літ. 5 площею 8,6 м2; службові приміщення - кухня пл. 5,9 м2; ванна кімната пл.2,2 м2; вбиральня пл. 1,2 м2; коридор пл. 6,6 м2., а тому просила виділити їй в користування кімнату під літерою 4, площею 8,6 кв.м., а службові приміщення залишити у спільному користуванні. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS]: виділено в користування [PERSON] кімнату літ. 4 площею 8,6 кв.м.; виділено у користування [PERSON] житлову кімнату літ. 2 площею 19, 2 кв.м., кімнату літ. 3 площею 10, 4 кв.м., кімнату літ. 5 площею 8,6 кв.м.; Залишено в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] службові приміщення квартири [ADDRESS] - коридор площею 6, 6 кв.м., кухню площею 5,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м. Не погоджуючись з заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2015 року [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначає, що встановити порядок користування 4/5 частини квартири неможливо, оскільки у разі виділення в користування [PERSON] кімнати літ. 4 площею 8,6 кв.м., а [PERSON] кімнати 2 площею 19,2 кв.м., порушуються права апелянта у користуванні квартирою. Кімната 2 площею 19, 2 кв.м. є прохідною до кімнати 4 площею 8,6 кв.м., до якої можна потрапити тільки через кімнату 2 площею 19,2 кв.м. Апелянт зазначає, що іншу 1/5 частину квартири вона отримала у власність на підставі договору дарування частини квартири від 19.12.2012 року, таким чином ця кімната не може вважатися складовою іншої 4/5 частини квартири і не може братися до уваги при встановленні порядку користування частиною квартири. Вислухавши суддю-доповідача, доводи позивачки, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення порядку користування квартирою буде відповідати інтересам сторін та не суперечити вимогам законодавства. Проте до такого висновку суд дійшов в порушення вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини та без врахування обставин справи. Судом по справі встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 1/5 частини житлової квартири, а відповідачка [PERSON] 4/5 частини. Ця обставина підтверджується договором дарування від 19 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі № 559 та посвідченого приватним нотаріусом, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] квартиру загальною площею 63, 4 кв.м., з якої житлова площа становить 46,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. 19 грудня 2012 року [PERSON] подарував відповідачці 1/5 частину квартири яка складається з кімнати під літерою 5, площею 8, 6 кв.м.. Спірна квартира складається з 4 кімнат. На 1/5 частину позивачці припадає 12, 68 кв.м. загальної площі та 9, 36 кв.м. житлової площі. Позивачка просила виділити їй в користування кімнату під літерою 4, площею 8, 6 кв.м., яка відповідає належній їй частці у квартирі. Проте як вбачається з технічного паспорту на квартиру, кімната під літерою 2 площею 19, 2 кв.м. є прохідною до тієї кімнати, яку просила виділити в користування позивачка, а тому таким визначенням порядку користування квартирою будуть порушені права іншого співвласника на користування власністю. Відсутня можливість виділення позивачці і іншої кімнати - під літ. 5, площею 8,6 кв.м., яка б відповідала розміру ідеальної частки у праві спільної часткової власності та яка має окремий вхід з коридору, так як відповідачка цю кімнату отримала у власність за договором дарування від 19 грудня 2012 року. Відповідно до приписів ст. 358 ч. 3 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому в користування та володіння тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як роз"яснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника або учасників цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував всі обставини справи та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону, оскільки встановлений судом порядок користування квартирою тягне за собою порушення прав іншого співвласника - відповідачки [PERSON] В той же час, оскільки не має можливості надання позивачці у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності, позивачка не позбавлена вимагати від іншого співвласника, який володіє і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації відповідно до приписів ст.358 ЦК України. За таких підстав, рішення суду, яке не відповідає вимогам матеріального законодавства, ухвалене з порушення норм ст.ст. 213, 214 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed