Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою до [PERSON] про видачу обмежувального припису з метою припинення домашнього насильства та просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] ( [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Зміївським РВ ГУ ДМС України в Харківській області 07.06.2018 р., ІПН [NUMBER] , зареєстрованого: [ADDRESS] ) на строк 6 (шість) місяців, визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) [PERSON] ( [INFO] , паспорт № [NUMBER] ІПН [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; шляхом усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] - квартирою [ADDRESS] ; обмежити спілкування з постраждалими дитиною малолітньою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ; заборонити наближатися на відстань 2 (два) кілометри до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ( [INFO] , паспорт № [NUMBER] ІПН [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) та малолітньою [PERSON] , [INFO] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] ( [INFO] , паспорт № [NUMBER] ІПН [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) та малолітню [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] ( [INFO] , паспорт № [NUMBER] ,ІПН [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) та малолітньою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначила, що 22 вересня 2018 року сторони уклали шлюб. [INFO]. у шлюбі народилася донька [PERSON] , яка постійно проживає з [PERSON] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 р. по справі № 645/4378/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як зазначає заявниця, під час спільного проживання, [PERSON] постійно підіймав на дружину руку у присутності малолітньої дитини, висловлювався нецензурною лайкою в її адресі та ображав її, завдавав тілесних ушкоджень. [PERSON] декілька разів викликала поліцію. У зимову пору року закрив заявницю на балконі квартири, залишивши малолітню дитину без нагляду матері та чекав поки вона змерзне та згодиться сказати його батькам, що в них гарні стосунки. Постійні побиття з боку [PERSON] , образи та знущання у присутності малолітньої дитини стали підставою розриву сімейних відносин. Згодом [PERSON] обмежив заявниці та малолітній дитині доступ до їх майна за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] змінив замки на дверях, у зв`язку з чим заявниця та дитина не має можливості потрапити до приміщення, скористатися своїми речами. [PERSON] не допускає до приміщення за вказаною адресою заявницю та дитину, позбавивши їх права не лише на користування житловим приміщенням, а і особистими речами та предметами. Заявниця та дитина вийшли з житла на прогулянку, а повернутися у квартиру не змогли через заміну [PERSON] замків на дверях. Певний час заявниця та дитина мешкали у знайомих, але згодом заявниця змогла винайняти житло та не бажає повідомляти колишньому чоловіку адресу мешкання через його образливе, насильницьке ставлення до неї та дитини. Також заявниця вказує, що наразі [PERSON] , подавши безпідставну скаргу до служби у справах дітей по Немишлянському району департаменту служб у справах-дітей Харківської міської ради нібито з приводу того, що його турбує місце проживання його дитини та йому воно не відомо. Така поведінка [PERSON] , на думку заявниці, свідчить, що він використовуючи службу у справах дітей, намагається встановити місце перебування заявниці та малолітньої дитини аби продовжити їх кривдити. Насправді, [PERSON] не цікавить фізичний, розумовий та моральний стан дитини та його колишньої дружини, його висловлювання, поведінка та повідомлення, відправлені у месенджерах, свідчать про те, що йому байдуже на дитину. Кожного разу коли колишня дружина просить в нього кошти (аліменти), які необхідно витратити на медичні препарати для дитини, їжу та одяг, [PERSON] не соромлячись виставляє безпідставні умови (віддати йому якісь ключи чи надіслати фотографії дитини) Тобто, [PERSON] шантажує колишню дружину та дозволяє собі образи у месенджерах, у телефонних розмовах та ін. Заявниця зверталася і до дитячого психолога, яка підтвердила, що через агресивну поведінку батька по відношенню до дитини остання перебуває у стресовому стані та лякається особливо коли до неї наближуються будь-які чоловіки. Підтвердженням нанесення тілесних ушкоджень є повідомлення у месенджерах, які свідчать про те, що [PERSON] не заперечує проти того, що він наносив Заявниці тілесні ушкодження. [PERSON] неодноразово бив Заявницю та наносив їй тілесні ушкодження обличчя, грудної клітини, рук та ніг у присутності їх малолітньої дитини. Застосовуючи моральний та фізичний тиск і погрожуючи фізичною розправою, [PERSON] вимагав від заявниці не звертатися із заявою про злочин до правоохоронних органів. Враховуючи зазначене, для [PERSON] та її малолітній дитини існує великий ризик продовження вчинення насильства колишнім чоловіком [PERSON] , можливість настання невідворотних наслідків для стану здоров`я її та її дитини, з огляду на сукупність багатьох факторів: [PERSON] вчиняв насильство багаторазово, його дії носять системний характер. Наразі, в проваджені суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та її матір до досягнення дитиною трирічного віку (№ 645/872/21) та справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (№645/1786/21), у зв`язку з чим [PERSON] став останнім часом у телефонних розмовах погрожувати застосуванням фізичної сили, тому [PERSON] вимушена звернутись до суду з вказаною заявою. У судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Тамазликар Л.Й. у повному обсязі підтримали свої вимоги та просили їх задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, просив відмовити у її задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що вони дійсно перебували у шлюбі, але з часом відношення погіршились, що призвело до розлучення. [PERSON] вказав, що він ніколи не наносив тілесних ушкоджень колишній дружині. Дитину дуже любить та у добровільному порядку надає матеріальну допомогу. Також зазначив, що він не чиним перешкод в проживанні в квартирі [PERSON] з донькою, та що його колишня дружина, у липня 2020 року сама пішла з квартири, забравши з собою дитину. На думку заінтересованої особи, [PERSON] пішла до іншого чоловіка. Вона зібрала речи першої необхідності, вказавши, що інше забере, коли буде час. Коли минули більше двох місяців, [PERSON] прийшов до дому, де виявив пропажу своїх золотих прикрас та деяких речей. Після чого, він вирішив змінити замки. [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] його постійно провокувала на конфлікти, а потім все записувала на відео, але він ніколи не вчиняв до неї або дитини ніякого насильства. Також вказав, що він працює, ніколи не притягався ані адміністративної, ані кримінальної відповідальності. Просив суд відмовити у задоволенні заяви. Заслухавши [PERSON] та її представника, [PERSON] дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. 22 вересня 2018 року між заявницею та заінтересованою особою Виконавчим комітетом Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис № 16. [INFO]. у шлюбі народилася донька [PERSON] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року шлюб було розірвано. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству". Частиною 2, ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо заявника психологічне та фізичне насильство. За приписами ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст.21 ЦПК України постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Як пояснила [PERSON] у судовому засіданні [PERSON] , систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство в сім`ї та їх доньки, постійно підіймав на дружину руку у присутності малолітньої дитини, висловлювався нецензурною лайкою в її адресу та ображав її, завдавав тілесних ушкоджень. [PERSON] декілька разів викликала поліцію. У зимову пору року закрив заявницю на балконі квартири, залишивши малолітню дитину без нагляду матері та чекав поки вона змерзне та згодиться сказати його батькам, що в них гарні стосунки. Згідно довідки Центра психології Анастасії Горецької від 11.03.2021 року зазначено, що у разі виникнення необхідності перебування доньки з татом або іншими родичами протягом тривалого часу - адаптація до нових умов повинна бути узгоджена з дитиною та відбуватися поступово. Посилання заявниці про підтвердженість перебування дитини в стресовому стані внаслідок агресивної поведінки батька, закріплених у висновку психолога, не знайшло свого підтвердження, оскільки ця інформація була записана виключно зі слів заявниці та не підтверджена у висновку після огляду дитини. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. В судовому засіданні [PERSON] , заперечував щодо будь-яких протиправних дій до [PERSON] та їх доньки, вказав, що дуже любить свою доньку, намагається приймати участь у її вихованні, чому перешкоджає [PERSON] але сімейні відносини не склались, сторони розлучились, та зараз у суді розглядається справи про стягнення аліментів та розподіл майна подружжя. Дана заява викликана саме тим, що на цей час у суді є спори щодо майна подружжя. Працівники поліції дійсно викликались заявницею, але ніякого документу складене не було, оскільки відсутні були підстави для цього Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Надана медична довідка ХМКЛШНМД № 4 ім. О.І. Мещанінова № 10/19865 від 13.11.2019 року свідчить про наявність у [PERSON] тілесних ушкоджень - забій м`яких тканей грудної клітини, але причина їх появи, механізм утворення та джерела спричинення не зазначене, тому не може слугувати доказом про застосування з боку [PERSON] психологічного та фізичного насильства. Судом досліджувалась смс-переписка сторін з приводу виховання та утримання дитини, а також відео та аудіо файли, які відображають напружені відносини у родини, висловлювання сторін один до одного щодо сумісного майна та виховання дитини та не свідчать про застосування з боку [PERSON] психологічного та фізичного насильства. Про існування спору між сторонами щодо сумісного майна свідчить також довідки Начальника СП ПП Немишлянського ВП ГУНП в Харківської області від 05.10.2019 року, 05.07.2020 року, пояснення сторін, наданих робітникам правоохоронних органів. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] вчиняв неодноразово щодо неї та дитини психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Водночас будь-яких даних про притягнення [PERSON] за вказаною заявою його дружини до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів щодо користування спільною власністю свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] , вчинив щодо колишньої дружини та дитини домашнє психологічне або фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки психологічне насильство з боку [PERSON] відносно [PERSON] та їх доньки не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України, тому у задоволенні заяви необхідно відмовити. В силу ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed