Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути 115 200 грн. 00 коп., на його користь з Державного бюджету , за завдану моральну шкоду Управлінням пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва. Свої вимоги мотивував тим, що постановою Дарницького районного суду м.Києва, від 09.12.2015 року, було визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва, щодо відмови в призначенні йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Управління пенсійного фонду України, Головного управління пенсійного фонду України у м.Києві просила відмовити в задоволенні позову. Представник Управління Державної казначейської служби України в Дарницькому районі м.Києва в судове засідання не з'явився, надавши суду свої письмові пояснення в яких просивисуд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача. дослідивши матеріали справ, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що "09" грудня 2015 р. Дарницьким районним судом м. Києва по справі № 753/8882/15-а за адміністративним позовом [PERSON] до Управляння Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій неправомірними, проведення перерахунку пенсії було ухвалено судове рішення яким позов [PERSON] до Управляння Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій неправомірними, проведення перерахунку пенсії було задоволено, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити нарахування та виплату [PERSON] недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком з 12.05.2015 року з урахуванням виплачених коштів. Постанова суду набирала законної сили. Відповідно до положень ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» , ч.1 ст.14 ЦПК України : « 2. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом». Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вина Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України встановлена рішеннями суду, а тому, не потребує повторного доказування. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 визначено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України). Відповідно до положення статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до положень ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Судовим розглядом встановлено, що позивач в зв'язку з неправомірними діями відповідача зазнав значних моральних страждань, які виражені в тому, що його звичайний, ритм життя змінився. Однак, враховуючи конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки та виходячи із змісту Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", п.9 якої передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин; зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та розмір відшкодування моральної шкоди визначити у розмірі 8000 грн. На підставі вищесказаного та

Outcome: partial