Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

09 лютого 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якій позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей з нею за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Ізюмської міської ради Мартинова Т.К. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позову заперечень не мала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 03 жовтня 2009 року.(а.с.11). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.12), [PERSON] , [INFO] (а.с.13), [PERSON] , [INFO] (а.с.14), що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідач у справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20), але за вказаною адресою не мешкає з січня 2021 року. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За приписами частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги заяву представника служби у справах дітей, яка не мала заперечень щодо місця мешкання дітей з матір"ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача. Враховуючи відсутність заперечень відповідача проти проживання дітей з матір`ю, звільнення позивача [PERSON] від сплати судового збору, суд вбачає за необхідне стягнути судові витрати у справі з відповідача у справі.

Outcome: approved