Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], власником якої вона є. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 вересня 1998 року їй належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Як власник, 08 жовтня 2007 року у вказаній квартирі вона зареєструвала [PERSON]. Відповідач після реєстрації в квартирі не проживала. За таких обставин, позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, не клопотала про стягнення судових витрат по справі. Відповідач [PERSON] до суду не з"явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 1998 року, посвідченого Красноградською державною нотаріальною конторою. З довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні № 9401 від 21 грудня 2017 року, виданої Красноградською міською радою, вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі з вересня 2007 року постійно перебуває в Свято-Троїцькому Серафимо-Дівеєвському монастирі, що встановлено з довідки від 06 жовтня 2017 року №606, таким чином вона не проживає в квартирі позивача. Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ст.82 ЦПК України зазначено, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2007 року з власної волі, а позов пред'явлено до суду у грудні 2017 року. [PERSON] відсутня в квартирі за адресою: [ADDRESS] більше року за власним бажанням, а своєю реєстрацією у квартирі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved