Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

15 вересня 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням.Свої вимоги мотивуючи тим, що вона на підставі договору дарування житлового будинку від 28.01.2016 року є власником будинку [ADDRESS] Крім того за вищезазначеною адресою зареєстровані також як члени її родини: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак відповідач [PERSON] за вищезазначеною адресою не проживає з травня 2014 року участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобов"язань по утриманню будинку не виконує. Оскільки відповідач не проживає за зареєстрованою адресою понад встановленні строки позивач просить суд, ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина», про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, та підтверджено належними доказами, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 28.01.2016 року є власником будинку [ADDRESS] Крім того за вищезазначеною адресою зареєстровані також як члени її родини: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак відповідач [PERSON] за вищезазначеною адресою не проживає з травня 2014 року участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобов"язань по утриманню будинку не виконує, що підтверджується Актом обстеження матеріально - побутового стану родини від 08.09.2016 року виданого керівником комітету мікрорайону «Лимани» (а.с. 10) Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача обмежує позивача у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном у повній мірі. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] понад встановленні чинним законодавством строки, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобов"язань по утриманню будинку не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved