Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

В січні 2020 року позивач КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення,\~ мотивуючи тим, що згідно особового рахунку № [NUMBER] відповідач за період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року має заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 29 555,31 грн., яку необхідно стягнути за рішенням суду, так як добровільно відповідач борг не погашає. Комунальне підприємство БМР «Білоцерківтепломережа» надіслало боржнику претензію № 226 від 06.04.2018 року про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, але боржник не відреагував на дану претензію та не сплатив заборгованості. Своїми діями відповідач порушив статті 525, 526 ЦК України, у відповідності до яких, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно статей 67, 68 та 162 ЖК України та у відповідності до «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004 року, наймач або власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги (водопостачання, теплова енергія) береться за затвердженими рішеннями виконавчого комітету Білоцерківської міської ради в установленому порядку тарифами та вноситься щомісяця. Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання, з підстав передбачених законодавством по сплаті послуг за опалення та підігрів води на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа». Позивач неодноразово направляв відповідачу ряд претензій, однак відповідач на них не відреагував. Окрім цього, позивач у відповідності до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч. 2 ст. 625 ЦК України має на стягнення з відповідача інфляційне нарахування та 3% річних за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами. Належними до сплати . Просили суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 29 555,31 гривень за централізоване опалення, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 3 868,89 гривень, 3% річних в розмірі 1 424,56 гривень,\~ а також судові витрати\~ в розмірі 1 921 гривень ( а. с. 1-2 том 1 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 16 том 1 ) та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 21 січня 2020 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ ( а. с. 19 том 1). 03 лютого 2020 року за вх. № 4015 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 20\~ том 1). Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача. Ухвалою судді від 05 лютого 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 11 березня 2020 року (а. с. 21-22 том 1). 10 березня 2020 року за вх. № 8849\~ судом отримано відзив на позовну заяву, який підписаний представником відповідача [PERSON] , в якому просили суд відмовити позивачу в задоволенні\~ позовних вимог в повному обсязі та судові витрати покласти на позивача, мотивуючи тим, що з боку позивача не доведено, що відповідач мав реальну можливість користуватися послугами позивача та фактично користувався ними за час виникнення заборгованості. Квартиру [ADDRESS] не було підключено до послуг централізованого опалення з дня приймання-передачі будинку [ADDRESS] \~ в експлуатацію, на баланс від забудовника до ОСББ «Леван-70». Відповідач не був і не є споживачем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» по даній квартирі ( а. с. 35-38 том 1 ). 11 березня 2020 року за вх. № 9150 судом отримано заяву від позивача про збільшення позовних вимог, в якій просили\~ стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 32 905,26 грн. за період з 01.01.2017 року по 01.02.2020 року, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 3 930,74 гривень, 3% річних в розмірі 1 578,66 гривень,\~ а також судові витрати\~ в розмірі 1 921 гривень ( а. с. 59-60 том 1 ). 11 березня 2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 07.04.2020 року ( а. с. 74, 75, 76 том 1 ). 07 квітня 2020 року за вх. № 13462 судом отримано відповідь на відзив, в якому наполягали на задоволенні вимог, так як матеріали справи підтверджують підключення квартири відповідача до опалення, що підтверджується листом голови ОСББ «Леван-70», який звертався до КП БМР «БЦТМ» ( а. с.\~ 89-93 том 1 ). 20 травня 2020 року за вх. № 18796 судом отримано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 36 103,51 грн. за період з 01.01.2017 року по 01.05.2020 року, суми на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 4 492,07 грн, 3% річних в сумі 1 832,94 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 921 грн. ( а. с. 103-104 том1 ). 01 червня 2020 року за вх. № 20503 судом отримано заперечення на відповідь на відзив ( а. с. 120-125 том 1 ). Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] ( а. с. 159-160 том 1 ). 21 жовтня 2020 року за вх. № 40361 судом отримано відзив на позовну заяву, який підписаний представником відповідача адвокатом Радецькою Т.П., в якому остання\~ просила\~ відмовити позивачу в задоволенні\~ позовних вимог в повному обсязі та судові витрати покласти на позивача, мотивуючи тим, що з боку позивача не доведено, що відповідач мав реальну можливість користуватися послугами позивача та фактично користувався ними за час виникнення заборгованості. Квартиру [ADDRESS] не було підключено до послуг централізованого опалення з дня приймання-передачі будинку [ADDRESS] \~ в експлуатацію, на баланс від забудовника до ОСББ «Леван-70». Відповідач не був і не є споживачем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» по даній квартирі ( а. с. 188-192 том 1 ). Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року залучено у даній справі в якості третьої особи голову ОСББ «Леван-70» [PERSON] ( а. с. 215-216 том 1 ). 05 лютого 2021 року за вх. № 5460 судом отримано письмові пояснення від третьої особи голови ОСББ «Леван-70» Татаріна А.В., в яких останній зазначив, що\~ будинок [ADDRESS] підключений до опалення ( а. с. 231-232 том 1 ). Ухвалою суду від 09.02.2021 року визнано обов`язкову участь третьої особи голову правління ОСББ «Леван-70» Татаріна А.В. ( а. с. 6-7 том 2 ). По справі було проведено декілька судових засідань, а також судові засідання відкладалися з різних причин, здебільшого за клопотаннями учасників справи, про що свідчать матеріали справи. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року заява представника [PERSON] адвоката Радецької Тетяни Петрівни про винесення додаткового рішення про компенсацію судових витрат була залишена без розгляду ( а. с. 65-68 том 2 ). У зв`язку із оскарженням ухвали суду від 05.05.2021 року, матеріали справи були направлені до апеляційної інстанції, а справа була знята з розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційна скарга була залишена без задоволення, а ухвала суду від 05.05.2021 року залишена без змін ( а. с. 192-197 том 2 ). 19 листопада 2021 року матеріали даної цивільної справи повернулися з апеляційної інстанції до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить відповідний штамп суду. Розгляд у даній справі було призначено на 28 грудня 2021 року. В судовому засіданні представник позивача Недоступ Т.В., яка діє на підставі довіреності підтримала уточнену позовну заяву, підтримала пояснення, які були надані в попередніх судових засіданнях та просила задовольнити уточнені вимоги позивача та стягнути з відповідача заборгованість та 3% річних і інфляційні втрати. Наголосила, що відповідач жодного разу не сплачував за послуги опалення. Представник відповідача адвокат Радецька Т.П. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, підтримала раніше надані пояснення, просила відмовити позивачу у позові в\~ повному обсязі. Наголошувала на тому, що відповідач не отримував і не отримує послуги, які надає позивач, так як квартира не підключена до опалення. Наголосила на тому, що на протязі п`яти днів після ухвалення судом рішення, буде подано документи понесення відповідачем витрат на правову допомогу. Також просила застосувати строк позовної давності. Третя особа голова ОСББ «Леван-70»\~ Татарін А.В. в судовому засіданні підтримав раніше надані пояснення, які аналогічні його поясненням, які були направлені суду. Підтвердив, що будинок підключений до системи опалення, опалення поступає до будинку [ADDRESS] та всі квартири отримують опалення. Над квартирою відповідача, квартира отримує опалення. Також, до квартири відповідача підходить стояк з опалення. Радіатори дійсно на час огляду не підключені та знаходять поруч. Підтвердив, що в любий зручний для відповідача час, той може як ставити радіатори, так і знімати їх.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата та час формування 03.08.2020 року. Дата проведення державної реєстрації 21.02.2020 року ( а. с. 150-151 том 1 ). За вищевказаною адресою рахується заборгованість\~ за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість\~ за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, яка виникли з початку 2017 року до початку 2020 року. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц). Згідно розрахункового листа абонента № 529-6 вбачається, що власником кв. [ADDRESS] зазначений [PERSON] , який має заборгованість ( а. с. 61 том 1 ). Встановлено, що КП БМР «БЦТМ» неодноразово надсилалися\~ [PERSON] \~ претензії про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, але останній не відреагував на претензії та не сплатив заборгованості (а. с. 5, 6, 7, 8 том 1 ) Однак, під час розгляду справи було встановлено, що все ж таки власником кв. [ADDRESS] є [PERSON] . Зазначене підтверджується як вищезазначеною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно так і Договором купівлі-продажу майнових прав № 529/РГ від 12.04.2011 року. Із зазначеного Договору купівлі-продажу майнових прав № 529/РГ від 12.04.2011 року вбачається, що даний договір був укладений між ТОВ «Ростцегла», в особі [PERSON] з одного боку, що діє на підставі Статуту, як Продавець та [PERSON] , як покупець. Предметом договору, Продавець продає, а покупець купує право набути у власність після здачі об`єкта будівництва в експлуатацію майнові права на квартиру [ADDRESS] ( п. 1 даного Договору ). Згідно Акту № 542/РГ приймання-передачі майнових прав до договору купівлі-продажу майнових прав № 529/РГ від 12.04.2011 року, укладеного 14.04.2011 року ТОВ «Ростцегла» - Продавець передав, а [PERSON] Покупець прийняв майнові права на квартиру [ADDRESS] . Вказаний будинок [ADDRESS] був зданий в експлуатацію, що підтверджується наявною в матеріалах справи Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. З рішення виконавчого комітету БМР Київської області від 08 липня 2014 року за № 260 вбачається, що Житловому будинку, 14-ти поверховому, 78-ми квартирному з вбудованими офісними приміщеннями ( ІІ черга будівництва групи житлових будинків ) згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 24 червня 2014 року за КС 143141750027 затверджено нумерації будівель, [ADDRESS] . Тобто, з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , веденого до експлуатації. Згідно рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 23.12.2005 року № 388 КП БМР «Білоцерківтепломережа» визначена виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква. Встановлено, що в будинку [ADDRESS] створено ОСББ «Леван-70». Крім того, під час розгляду справи та з наявних матеріалів справи вбачається, що позивач надає послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді за адресою: [ADDRESS] . З листа ОСББ «Леван-70», спрямованого заступнику директора КП БМР Білоцерківтепломережа» від 25.01.2017 року за № 4 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] радіатори опалення встановлені ( а. с. 72-73 том 1 ). Отже, слід вважати, що\~ між позивачем та відповідачем\~ існують відносини, згідно яких\~ позивач КП БМР «Білоцерківтепломережа» надавав відповідачу послуги з централізованого опалення, а відповідач отримуючи їх зобов`язаний здійснювати своєчасно оплату за надані послуги. Частиною 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому поряду тарифами та вноситься щомісячно. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з центрального опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 525 ЦК України\~ одностороння відмова\~ від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше\~ не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги ) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки. Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем відсутні чинні договори про надання послуг з опалення та підігріву води, однак відповідач\~ отримував надані послуги з боку позивача, отже суд вважає доведеним, що такі послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води були отримані. Зазначена заборгованість відповідача підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунковим листом абонента за особовим рахунком [NUMBER] , який закріплений за [PERSON] (а. с. 61 том 1). Як встановлено в судовому засіданні, за кв. [ADDRESS] дійсно\~ рахується заборгованість. В судовому засіданні було в становлено та не спростовано сторонами, що\~ позивач надає послуги з централізованого опалення з 2015 року, які надається до будинку, який в подальшому розподіляється по всьому будинку. В судовому засіданні представник відповідача підтвердила той факт, що відповідач не здійснювався оплати за теплову енергію. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що відповідач не отримував і не отримує послуги, які надаються позивачем, так як не проживає, квартира відключена від системи опалення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи, дійсно в квартирі відповідача [ADDRESS] не встановлені радіатори, про що зазначав в судовому засіданні третя особа голова ОСББ «Леван-70» Татарін А.В., зазначене було встановлено під час обстеження. Зазначені радіатори зняті та знаходяться в квартирі. Крім того,\~ третя особа голова ОСББ «Леван-70»\~ Татірін А.В. в судовому засіданні наголосив на тому, що будинок підключений до системи опалення, опалення поступає до будинку [ADDRESS] та всі квартири отримують опалення. Над квартирою відповідача, квартира отримує опалення. Також, до квартири відповідача підходить стояк з опалення. Наголошував, що ще в 2016-2107 роках [PERSON] повідомляв, що підключив квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку до системи опалення. Однак, звернув увагу, що пізніше радіатори дійсно на час огляду не були підключені та знаходилися поруч, але підтвердив, що в любий зручний для відповідача час, той може як ставити радіатори, так і знімати їх.\~\~\~\~ Крім того, посилання представника відповідача на Акт про не підключення кв. [ADDRESS] від 12.10.2020 року ( а. с. 198 том 2 ), суд сприймає критично, оскільки, як встановлено вище відповідач в любий зручний для нього час,\~ може як ставити радіатори, так і знімати їх.\~\~\~ До того ж, предметом даного розгляду є заборгованість саме період з 01.01.2017 року по 01.02.2020 року, а не відсутність підключення квартири відповідача приладами опалення станом на 12 жовтня 2020 року. До того ж, на сьогодні встановлено, що квартира відповідача не відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Отже, квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому останній є споживачем житлово-комунальних послуг. Між КП БМР «Білоцерківтепломережа» та відповідач встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку, який хоча і був відкритий на ім`я\~ [PERSON] , але власником квартири є [PERSON] . Отже, як встановлено в судовому засіданні та в враховуючи пояснення третьої особи [PERSON] , який є головою ОСББ «Ливан-70», відповідач в своїй квартирі може самостійно приєднувати та від`єднувати радіатори від транзитних стояків та відповідно заізолювати стояки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів свідчить про виконання послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа». Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від\~ 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц, провадження № 61-29708св18. Отже, в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи знайшло своє підтвердження тому, що дійсно відповідач, як власник квартири [ADDRESS] не сплачує послуги з централізованого опалення та відповідно має заборгованість. Також, суд не може погодитися і з доводами представника відповідача, яка зазначали, що у спірний період, за який виникла заборгованість, відповідач не був власником вищевказаного майна, оскільки власність виникає з моменту державної реєстрації, така реєстрація відбулася в лютому 2020 року, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата та час формування 03.08.2020 року. Так, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Верховний Суд зауважує, що не вчинення власником нерухомого майна дії щодо його реєстрації не є підставою для припинення права власності на таке майно відповідно до статті 346 ЦК України. Закон не визначає строки реєстрації права власності на нерухоме майно. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 761/17142/15-ц, провадження № 61-12309св19. Як встановлено та зазначено вище, відповідач [PERSON] набув права власності згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 529/РГ від 12.04.2011 року, де предметом договору, Продавець продає, а покупець купує право набути у власність після здачі об`єкта будівництва в експлуатацію майнові права на квартиру [ADDRESS] ( п. 1 даного Договору ). Станом на час виникнення спору, об`єкт будівництва здано в експлуатацію. Однак, суд не може погодитися з позивачем щодо суми заборгованості, яка була визначена позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 20.05.2020 року, виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду з даним позовом 20 січня 2020 року про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 29 555,31 гривень, яка утворилася за період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року та інфляційні втрати та 3% річних ( а. с. 1-2 том 1 ). В подальшому, позивач звернувся до суду 11.03.2020 року з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість у розмірі 32 90,26 грн. за період з 01.01.2017 року по 01.02.2020 року та відповідно інфляційні втрати та 3% річних ( а. с. 59-60 том 1 ). 20 травня 2020 року позивач звернувся знов до суду з заявою про збільшення позовних вимог, якій просив стягнути заборгованість у розмірі 36 9103,51 грн. за період з 01.01.2017 року по 01.05.2020 року та відповідно інфляційні втрати та 3% річних ( а. с. 103-104 том 1 ). Відповідно до\~ п. 2\~ ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ухвали судді 05.02.2020 року про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження у даній справі, постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Судове засідання було призначено у справі на 11 березня 2020 року ( а. с. 21-22 том 1 ). Тобто, отримана судом заява позивача 11.03.2020 року про збільшення позовних вимог, дійсно була подана до початку першого судового засідання та приймається судом до розгляду. Однак, заява про збільшення позовних вимог, яка була отримана судом 20.05.2020 року не приймається судом до розгляду, оскільки така була подана вже після першого судового засідання. Оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження наявності у відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у сумі 32 905,26 гривень за період з 01.01.2017 року по 01.02.2020 року, то позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише в цій частині та лише за вказаний період. Представником відповідача було заявлене в судовому засіданні клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.\~ Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( стаття 267 ЦК України ). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою 24 грудня 2019 року, про що\~ в матеріалах справи свідчить наявний поштовий конверт ( а. с. 15 том 1 ), позовна заява з додатками отримані судом 20 січня 2020 року, про що свідчить відповідний штамп суду ( а. с. 1 том 1 ). Період за який позивач просить стягнути заборгованість становить останні три роки до звернення до суду, тому строк позовної давності позивачем не пропущено, а заява представника відповідача про застосовування строку позовної давності є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставною. Стосовно позовних вимог позивача\~ в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі\~ 3 930,74 грн. та 3% річних у розмірі 1 578,66 грн., то суд приходить до наступного. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 6 ЦК України.\~\~ Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язані вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу. Разом з тим у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).". Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17. У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13. Між тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Серед іншого правовий аналіз положень статей\~ 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати\~ Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Суд погоджується з наданим з боку позивача\~ розрахунком інфляційних втрат та 3% річних ( а. с. 62 том 1 ), з боку відповідача з цього приводу жодних заперечень, пояснень стосовно сум, які просить стягнути позивач з останнього\~ не було, як і не надходило контррозрахунку. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 1 578,66 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 3 930,74 грн., оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута заборгованість за послуги опалення та підігріву води\~ за період з 01.01.2017 року по 01.02.2020 року на загальну суму 38 414,66 гривень, з яких: заборгованості за надані послуги централізованого опалення в розмірі 32 905,26 грн., сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 3 930,74 грн., три відсотки річних в сумі 1 578,66 грн.\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача є такими, що підлягають до часткового задоволення, тобто розглянуто судом вимоги про збільшення позовних вимог, які були отримані судом 11.03.2020 року та подані позивачем у відповідності до вимог ст. 49 ЦПК України до початку першого судового засідання, так як справа розглядалася в спрощеному позовному провадженні. В свою чергу, заява про збільшення позовних вимог, яка була отримана судом 20.05.2020 року не була прийнята судом до розгляду та залишена поза увагою, оскільки така була подана вже після першого судового засідання, в порушення вимог ст. 49 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 921,00 грн. судових витрат, що складаються із судового збору та понесення яких документально підтверджується наявним платіжними дорученнями № 1432 від 06.06.2019 року на вищезазначену суму (а. с. 14 том. 1).\~\~\~\~\~\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial