Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що навесні 2009 р. позивач потребував юридичної допомоги для оформлення режиму окремого проживання з його дружиною. Скориставшись довідником «Жовті Сторінки» він зателефонував до «Української правничої спілки» і домовився про зустріч з [PERSON].Як виявилось в подальшому засновником цієї спілки був [PERSON], який також надавав юридичні послуги як фізична особа-підприємець. Позивач посилається на те, що укладаючи угоди з відповідачем про надання юридичних послуг він не мав наміру звертатись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, визначення способу участі у їх вихованні, оскільки у них з дружиною спору з цього приводу не було, однак відповідач запевнив, що подання такого позову є обов»язковим при зверненні до суду з позовом про встановлення режиму окремого проживання подружжя. В подальшому він дізнався, що встановлення окремого проживання подружжя не вимагає звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей і відмовився в суді від даних позовних вимог та надання подальших послуг [PERSON] Позивач вважає, що своїми діями відповідач ввів його в оману щодо потреби останнього у юридичних послугах і необхідності звернення з позовом про визначення місця проживання дітей та встановлення регламенту участі у їх вихованні. На думку позивача договір від 16.05.2009 р. про надання юридичних послуг є таким, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики, тобто є недійсним з моменту його укладення і таким, що не створює ніяких правових наслідків. Введення позивача в оману стало причиною його душевних страждань в зв»язку з чим він просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень. В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач при наданні юридичних послуг діяв з використанням нечесної підприємницької діяльності, ввів позивача в оману щодо необхідності звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей та встановлення регламенту участі у їх вихованні, що не відповідало вимогам закону. Крім того позивач зазначив, що за весь час спілкування з відповідачем він постійно нав»язував свої послуги, необхідність вчинення різних дій, не пов»язаних з розглядом справи про встановлення режиму окремого проживання подружжя. Відповідач в ході судового розгляду заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що перед укладенням Договору про надання правової допомоги позивачу була надана вся необхідна інформація, передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» щодо умов і порядку надання допомоги. [PERSON] у письмовій формі виразив своє волевиявлення щодо надання йому правової допомоги з питань правовідносин, які виникли між ним та його дружиною щодо визначення місця проживання дітей та встановлення регламенту участі у їх вихованні матері. Відповідач зазначав на те, що договір виконувався ним належним чином, а позовні вимоги є необґрунтованими. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2009 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір № 11048-ОД, відповідно до умов якого позивач, як Замовник, доручив, а відповідач, як Виконавець, взяв на себе зобов»язання надати правову допомогу в обсязі і на умовах, передбачених договором та додатками до нього. Згідно положень 2.4 та 3.1 зазначеного Договору обсяг послуг, які повинні бути надані визначається на підставі волевиявлення замовника, що оформлено у письмовій формі. 09.04.2009 р. між сторонами у даному спорі був підписаний Окремий договір про надання правової допомоги, який є Додатком № 1.1 до Договору № 11048-ОК, згідно з умовами якого Замовник доручив, а Виконавець взяв на себе зобов»язання надати правову допомогу Замовникові протягом періоду з 09.04.2009 р. по 31.12.2009 р. з приводу взаємовідносин [PERSON], його дружини - [PERSON] та дітей - [PERSON] і [PERSON] щодо встановлення режиму окремого проживання подружжя, включно усунення перешкод, притягнення до відповідальності винних осіб, тощо. 16.05.2009 р. між [PERSON], як Замовником, і ФОП [PERSON], як Виконавцем, був підписаний Додатковий договір про надання правової допомоги, який є Додатком № 1.2 до Договору № 11048-ОД, відповідно до умов якого Виконавець взяв на себе зобов»язання надати правову допомогу протягом періоду з 09.04.2009 р. по 31.12.2009 р. щодо взаємовідносин подружжя [PERSON] та їх дітей з питань виселення, припинення реєстрації [PERSON], встановлення місця проживання дітей, визначення способів участі [PERSON] у вихованні дітей, усунення перешкод, притягнення до відповідальності винних осіб. На виконання зазначених угод ФОП [PERSON] була підготовлена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя, яка 15.04.2009 р. подана до Голосіївського районного суду м.Києва. Також відповідачем була підготовлена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, визначення способів участі матері у вихованні дітей, яка подана до Голосіївського районного суду м.Києва 03.06.2009 р. 23.10.2009 р. [PERSON] подав заяву до суду про відмову від позову про визначення місця проживання дітей і способів участі матері у їх вихованні, оскільки як вбачається з тексту заяви сторони дійшли згоди з даного питання. 26.10.2009 р. провадження у зазначеній справі було закрито в зв»язку з відмовою позивача від позову, про що постановлена відповідна ухвала Голосіївського районного суду м.Києва. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідача ввів його в оману стосовно необхідності звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі матері у їх вихованні, надавав правову допомогу з використанням нечесної підприємницької діяльності, що відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» тягне недійсність укладеної угоди. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції; Згідно з положенням ст.18 зазначеного Закону нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів цивільної справи перед укладенням Договору про надання правової допомоги № 11048- ОД [PERSON] була надана для ознайомлення інформація про умови надання такої допомоги, її обсяг, строки дії договору, тощо. Із зазначеною інформацією позивач був ознайомлений, про що поставив свій підпис. [PERSON] в ході судового розгляду зазначив, що відповідач нав»язав йому необхідність звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей та встановлення регламенту участі матері у їх вихованні, хоча він цього не бажав і не розмів необхідності вчинення таких дій. Однак, відповідно до письмової інформації, яку підписав позивач, йому було роз»яснено, що у разі, якщо зміст і умови здійснення правового обслуговування здаватимуться після всіх наданих пояснень неприйнятними або незрозумілими, Замовних мав право відмовитись від укладення Договору. Натомість 09.04.2009 р. сторони підписали Договір про надання правової допомоги з приводу встановлення режиму окремого проживання подружжя [PERSON] на підставі письмового волевиявлення Замовника, викладеного в Додатковій угоді № 1.1 до даного Договору, та 16.05.2009 р. уклали Додаткову угоду № 1.2 до Договору про надання правової допомоги з приводу правовідносин між [PERSON] та [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей, встановлення регламенту участі матері у їх вихованні, виселенні дружини [PERSON] Тобто позивач, ознайомившись з умовами Договору про надання правової допомоги, де визначені зобов»язання сторін, межі їх відповідальності, порядок оплати, термін дії договору, погодився з цими умовами підписавши безпосередньо сам Договір та Додатки до нього. Обставин, які б свідчили про застосування з боку відповідача нечесної підприємницької діяльності, введення позивача в оману та застосування агресивної поведінки в ході судового розгляду не встановлено. Покази свідків [PERSON], [PERSON] та безпосередньо позивача, який був допитаний як свідок, не підтверджують зазначених обставин. Відмова позивача від позову про визначення місця проживання дітей та встановлення регламенту участі матері у їх вихованні не свідчить про те, що [PERSON] не мав наміру звертатись з даним позовом і між сторонами не існувало спору з даного приводу, оскільки безпосередньо в своїй заяві про відмову від позову від 23.10.2009 р. [PERSON] зазначив, що сторони узгодили порядок утримання і виховання дітей і спірні питання фактично урегульовані, що свідчить про існування такого спору до подання заяви. Також про існування спору між сторонами з приводу участі матері у вихованні дітей свідчить заява [PERSON] на адресу Прокурора Голосіївського району м.Києва, яка міститься в матеріалах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя, щодо незаконного поміщення її в психіатричний заклад, та погроз, які висловлює [PERSON], щодо відібрання дітей. З врахуванням викладених обставин, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що обставини, про які зазначає позивач щодо ведення його в оману і здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. На думку суду, не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з позовом позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, завдану відповідачем шляхом ведення його в оману, на підставі положень ст..23 ЦК України. Згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Вимоги позивачів до відповідача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 гривень не є обгрунтованими, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Позивач в порушення вимог стст.10, 60 ЦПК України не довів факту порушення його прав з боку відповідача, наявності заподіяння йому душевних страждань та вини відповідача у її заподіянні. З врахуванням викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними і не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed