Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ПАТ "КБ "Надра" (надалі відповідачі), в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження з майна померлого [PERSON], який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 січня 2011 року у виконавчому провадженні №22387080 Відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. Позовну заяву мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS] та гаражу [ADDRESS]. 07 квітня 2012 року позивач звернулася до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак оформити свідоцтво про право на спадщину не змогла, оскільки на вищевказане майно відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції накладено арешт постановою від 30 січня 2011 року у виконавчому провадженні №22387080. Листом від 08 вересня 2016 року №23-10523 Рівненський міський відділ Державної виконавчої служби її повідомив, що на виконанні Рівненського міського відділу ДВС перебувало виконавче провадження №22387080 по виконанню виконавчого листа №2-3784, виданого 18 жовтня 2010 року Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» 36 262 грн. 50 коп. 30 серпня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п.3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», однак підстав для звільнення майна з-під арешту немає. Позивач вказує, що даний арешт підлягає скасуванню, оскільки підстав для його накладення на даний час немає, так як виконавче провадження закінчене, а наявність такого арешту порушує її права щодо оформлення спадщини. В судовому засіданні позивач просила позовну заяву задовольнити з підстав у ній наведених. Окрім того вказала, що борг з [PERSON] був стягнутий солідарно з [PERSON] за позовом ВАТ КБ «Надра», оскільки [PERSON] являвся поручителем по кредитному договору. Представник Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області - старший державний виконавець Шупік К.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила та пояснила, що основним боржником по виконавчому провадженню був [PERSON], а його батько - [PERSON] виступав поручителем На даний час перешкод для зняття арешту з майна [PERSON] немає. Представник ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не з'явився, однак представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Лукянов О.В. подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника ПАТ «КБ «Надра», проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як встановлено судом [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17 жовтня 2011 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно: квартиру [ADDRESS]; гараж [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Рівненської міської ради 22 жовтня 2007 року, договором купівлі-продажу від 02 лютого 2001 року. Як слідує з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №30133475 від 07 квітня 2012 року, повідомлення Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2012 року, 07 квітня 2012 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №101/2012 на майно [PERSON] Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем за законом першої черги, що закликається до спадкування є [PERSON], яка вважається такою, що спадщину прийняла автоматично згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, спадкоємиця першої черги, а саме позивач, реалізувала своє спадкове право після смерті чоловіка [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. З інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08 вересня 2016 вбачається, що на підставі постанови Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2011 року у ВП №22387080 накладено арешт на нерухоме майно, належне [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10786003. Згідно відповіді начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Верби В.М. від 08 вересня 2016 року №23-10523 вбачається, що на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №22387080 по виконанню виконавчого листа №2-3784 виданого 18 жовтня 2010 року Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» 36 262 грн. 50 коп. 05 листопада 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого документу. 30 січня 2011 винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. 30 серпня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». З посиланням на ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» [PERSON] повідомлено, що підстави для звільнення майна з-під арешту відсутні. У судовому засіданні з'ясовано, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області задоволено позов ВАТ КБ «Надра» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором як з поручителя. Згідно до ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Законом України «Про виконавче провадження», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено дві форми виконання рішення суду, а саме в добровільному та примусовому порядку. У разі не виконання рішення суду боржником в добровільному порядку, державним виконавцем застосовуються заходи щодо примусового виконання рішення суду, одним із яких є накладення арешту на майно боржника в межах наявної суми боргу. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Згідно п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Згідно з ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином при закінченні виконавчого провадження №22387080 на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно [PERSON] мав бути знятий. Жодних випадків, перелічених у ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» при яких при закінченні виконавчого провадження арешт не знімається відповідачем не наведено. На разі позивач [PERSON] через існування вищевказаного арешту позбавлена можливості оформити спадкові права на майно [PERSON], яке їй належить з дня смерті останнього. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що не порушують законних прав та інтересів інших осіб, визнані в повному обсязі відповідачами, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved