Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачами заявлені вимоги: позивачем [PERSON]- встановлення факту проживання із [PERSON], який помер 13 листопада 2015 року, однією сім»єю з 15 лютого 1993 року в буд.107 по вул.Садова с.Ніжинське до часу відкриття спадшини останнього 13 листопада 2015 року; визнання за нею права власності на 1 / 4 частку вищезазначеного будинку в порядку спадкування після [PERSON], та на 1 / 4 частку, як за колишнім членом колгоспного двору; позивачами [PERSON] та [PERSON]-визнання права власності по 1 /4 частці даного будинку, як за колишніми членами колгоспного двору. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що спірний будинок має статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року проживали спадкодавець [PERSON] та позивачі, позивач [PERSON] перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 1978 року по 1993 рік, після розірвання шлюбу постійно проживала із останнім однією сім»єю у даному будинку; встановлення факту необхідне для реалізації спадкових прав після [PERSON]; у зв»язку з віднесенням будинку до суспільної групи колгоспного двору та відсутності правовстановлюючих документів на нього із визначенням часток співвласників позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити належне право на нерухоме майно. Відповідно до заяви від 16 лютого 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON], позивачі [PERSON], [PERSON] підтримують заявлені вимоги, просять розглянути справу за відсутності. Згідно заяви від 23 лютого 2017 року Ніжинський сільський голова [PERSON] проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON], [INFO], зареєстроване місце проживання з 21 грудня 1983 року і по даний час в с.Ніжинське Ніжинського району, вул.Садова, 107, перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02 вересня 1978 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу від 02 вересня 1978 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 лютого 1993 року шлюб між останніми розірваний, остання є матір»ю [PERSON] (свідоцтво про народження від 17 травня 1979 року). Відповідно до довідки відповідача від 20 жовтня 2016 року склад сім»ї [PERSON], який помер 13 листопада 2015 року в с.Григоро-Іванівка Ніжинського району, і станом на час смерті проживав в [INFO],: [PERSON]-«…колишня дружина…». Відповідно до копій матеріалів спадкової справи після [PERSON] №85/2016 наявна заява позивача [PERSON] про прийняття його спадщини. Докази щодо інших спадкоємців, які здійснили дії по прийняттю спадщини [PERSON], станом на час розгляду справи відсутні. Згідно довідки відповідача від 19 вересня 2016 року станом на 15 квітня 1991 року у буд.107 по вул.Садова с.Григоро-Іванівка Ніжинського району, який мав статус колгоспного двору, проживали [PERSON], [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). Технічний паспорт від 23 вересня 2016 року на буд.107 по вул.Садова с.Ніжинське (до перейменування Григоро-Іванівка) Ніжинського району засвідчує прийняття даного будинку до експлуатації. Із врахуванням вищезазначених доказів, які є належними та допустимими, наявні підстави для висновку, що позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] після розірвання шлюбу між собою проживали в одному будинку, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, що є підставою для задоволення позову в цій частині із врахуванням заявлених вимог. Встановлення даного факту необхідне позивачу [PERSON] для реалізації спадкових прав після [PERSON]. Приписами ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із врахуванням викладеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (до одруження [PERSON]) Л.О. не втратили права на даний будинок, їх частки є рівними-по 1 / 4. Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] від 26 жовтня 2016 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок в порядку спадкування після [PERSON] у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 30 березня 2017 року відмовлено позивачам у реєстрації права власності на даний будинок у зв»язку з його віднесенням до колгоспного двору та відсутності у позивачів правовстановлюючих документів на нього. Спадкодавець [PERSON], як член колгоспного двору, не втратив права на належну частку вищезазначеного будинку в 1 / 4 частці, яка входить до складу його спадщини, цивільна правоздатність [PERSON], як фізичної особи, відповідно до ст.25 ЦК України припинилась у момент його смерті, відсутність правовстановлюючих документів на дану частку перешкоджає позивачу [PERSON] оформити прийняту спадщину останнього, що є підставою для визнання права власності за даним позивачем в порядку спадкування із врахуванням заявлених вимог. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України, ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Позивачі, як члени колгоспного двору, не втратили права на будинок по 1 / 4 частці, згідно рішення державного реєстратора від 30 березня 2017 року останнім відмовлено у реєстрації данного права, у зв"язку з чим наявні правові підстави для визнання цього права в порядку цивільного судочинства, що є підставою для задоволення позову в даній частині.

Outcome: approved