overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою і просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 02 березня 2001 року в Чернігівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, Україна, актовий запис № 325. Мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 02 березня 2001 року. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинили своє існування з липня 2014 року, спільне господарство не ведеться. В сім"ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги. За таких обставин подальше сумісне життя і збереження сім"ї позивач вважає неможливим. З приводу розподілу майна спору не виникає. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матір"ю. Примирення між сторонами неможливе. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовльнити. Пояснив, що з відповідачем не зійшлися характерами, не живуть разом 2,5 років, спільного господарства немає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 02 березня 2001 року в Чернігівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, Україна, актовий запис № 325, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Суд, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, прийшов до висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, шлюбні стосунки припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою і просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований Відділом ЗАГС Чернігівського міськвиконкому 21 лютого 1992 року, актовий запис № 259. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 21 лютого 1992 року, актовий запис № 259. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: син [PERSON] - [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з 2010 року. Спільне господарство не ведеться. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння. За таких обставин подальше спільне життя і збереження сім"ї позивач вважає неможливим. З приводу розподіла майна спору не виникає. Після розірвання шлюбу діти залишаються з матір"ю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що вони з відповідачем не живуть разом 1-2 роки, були постійні сварки, скандали. Сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведеться. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що сім"я не складується, різні погляди, інтереси. Просила відновити дошлюбне прізвище - Черняк. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 лютого 1992 року в відділі РАГС Чернігівського міськвиконкому, актовий запис № 259, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.3). Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], 24.01.2009 року народженя, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Суд, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, прийшов до висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, шлюбні стосунки припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд до Публічного акціонерного товариства " Страхова компанія " Країна ", третя особа: [PERSON] про страхове відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, пов'язану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Рішенням Жидачівського районного суду від 31.10.2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, однак суд не вирішив таку позовну вимогу, вказану в резолютивній частині уточнюючої позовної заяви як визнання [PERSON] втратившою право на користування житловим приміщенням разом з її сином [PERSON], [INFO], тобто відносно [PERSON] суд питання вирішив, а відносно її малолітнього сина [PERSON] питання залишилося не вирішеним, суд його упустив. Згідно ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Сьогодні, 05.12.2014 року сторони в судове засідання не з"явилися. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов"язковою. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що малолітня дитина - син [PERSON], [INFO], повинен бути зареєстрованим там де його мати, тобто [PERSON], а тому в задоволенні позову і в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON]\~ звернувся з позовом до [PERSON]\~\~ про\~ визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у зв"язку з відсутністю в ньому понад\~ рік без поважних причин. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач є його колишнім зятем та зареєстрований в належному на праві особистої власності житловому будинку № 13 по вул.Хомишина смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області, але більше п"яти років по місці реєстрації не проживає. Просить постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в належному йому на праві особистої власності житловому будинку № 13 по вул.Хомишина смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області, в якому не проживає більше 5-ти років. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення в пресі, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а втрачають це право у разі відсутності, без поважних причин, понад рік, якщо інше не встановлено по домовленості. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, в належному позивачу на праві особистої власності житловому будинку № 13 по вул.Хомишина в смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області, зареєстрований, як член родини, більше п»яти років не проживає в спірному будинку. Із зібраних в судовому засіданні доказів, показань свідків, актів перевірки проживання (а.с.3-5), вбачається, що [PERSON]\~\~не проживає в будинку позивача понад рік. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]\~ до\~ [PERSON]\~\~ про\~ визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у зв"язку з відсутністю в ньому понад\~ рік без поважних причин є підставними та підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин, понад рік не проживає в спірному будинку № 13 по вул.Хомишина в смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області, що належить позивачу на праві особистої власності відповідно ст.405 ЦК України. На підставі ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання їх дітей - [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] Свої вимоги мотивує тим, що згідно судового наказу Буського районного суду його зобов"язано сплачувати аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Однак в даний час істотно змінилось його матеріальне становище, тому позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього з 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на 1/3 частину від усіх видів його заробітку. В судове засідання позивач не з"явився, подав заяву з проханням справу слухати без його участі, уточнивши позовні вимоги, просив змінити розмір аліментів з 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на 1/3 частину від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідачка у судове засідання не з"явилась, подала заяву про те, що згідна з уточненими позлвними вимогами, а саме:щоб позивач сплачував в її користь 1/3 частину всіх видій його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитини, справу просила слухати без її участі. Дослідивши обставини по справі, суд прийшов до наступного висновку: Згідно судового наказу Буського районного суду від 03.09.2013 року з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання їх дітей - [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З огляду на те, що в даний час у позивача істотно змінилось його матеріальне становище, він просить змінити розмір аліментів з 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на 1/3 частину від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни його матеріального стану. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, змінивши розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання їх дітей - [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] Свої вимоги мотивує тим, що згідно судового рішення Буського районного суду його зобов"язано сплачувати аліменти в розмірі 1700 гривень. Однак в даний час істотно змінилось його матеріальне становище, тому позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього з 1700 гривень на 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно. В судове засідання позивач не з"явився, подав заяву з проханням справу слухати без його участі, уточнивши позовні вимоги, просив зменшити розмір аліментів з 1700 гривень на 1500 гривень на утримання двох дітей. Відповідачка у судове засідання не з"явилась, подала заяву про те, що згідна із зменшеними позовними вимогами, а саме:щоб позивач сплачував в її користь 1500 гривень аліментів на двох дітей. Дослідивши обставини по справі, суд прийшов до наступного висновку: Згідно рішення Буського районного суду від 11.04.2013 року з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання їх дітей - [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] в розмірі 1700 гривень щомісячно. З огляду на те, що в даний час у позивача істотно змінилось його матеріальне становище, та того, що розмір відрахувань перевищує 70 % його доходу, він просить змінити розмір аліментів з 1700 гривень на 1500 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни його матеріального стану. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, змінивши розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів по договору позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 листопада 2012 року він надав відповідачу грошові кошти у сумі 7500 доларів США, які позивач зобов'язався повернути у строк до 19 жовтня 2013 року. Станом на теперішній час відповідач борг не сплатив, що і змусило позивача звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 05 травня 2014 року, 12 травня 2014 року, 19 травня 2014 року та 27 травня 2014 року не з'явився, про місце та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що в матеріалах цивільної справи є документальне підтвердження. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 27 травня 2014 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 19.11.2012 року [PERSON] надав [PERSON] кошти у сумі 7500 доларів США, які він зобов'язався повернути у строк до 19 жовтня 2013 року (а.с.5). Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" № 1355617 від 26.03.2014 року станом на 26.03.2014 рік комерційний курс купівлі-продажу іноземної валюти (USD) до гривні становив 10,5 грн. (а.с.6) Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошові зобов'язання повинні виконуватися у гривнях. Оскільки до теперішнього часу заборгованість по договору позики не сплачено, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України „стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати". Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 826 грн. -понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду (а.с.1,12). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Будичанської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], Чуднівського району, так як даний будинок належав на праві власності [PERSON], який помер [INFO] року і після смерті якого відкрилась спадщина, в т.ч. на дане будинковолодіння, яку позивач прийняв згідно заповіту в установленому законом порядку, але не може оформити право власності на житло, так як не збереглися документи первинної реєстрації будинку, в зв"язку з чим він змушений звернутись в суд із позовною заявою щодо визнання за ним як єдиним спадкоємцем покійного права власності на вказане вище будинковолодіння в порядку спадкування. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чуднівської ДНК 26.09.1995 року, [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS], Чуднівського району, але за своє життя не зареєстрував правоустановчі документи у Бердичівському МБТІ, що випливає із довідки вказаної установи № 1115 від 08.10.2014 року, а це, в свою чергу, перешкоджає на даний час позивачу отримати нотаріальне свідоцтво про право власності на дану нерухомість в порядку спадкування після смерті [PERSON] Даний будинок розташований на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні [PERSON], що підтверджується довідкою Будичанської сільської ради від 09.09.2014 року № 480. Після смерті [INFO] року [PERSON] позивач прийняв спадщину згідно заповіту померлого від 04.01.2014 року в установленому законом порядку (відповідно до ст.1269 ЦК України), в т.ч. на належне померлому житло, подавши заяву в нотаріальну контору, що підтверджується змістом постанови державного нотаріуса Чуднівської ДНК від 31.10.2014 року № 793/02-31 та довідки державного нотаріуса Чуднівської ДНК від 18.11.2014 року № 846/01-16. Осіб, які оспорювали б право власності покійного, не має. Інші особи з дня смерті спадкодавця на спадкове майно прав не заявляли. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Лузької сільської ради Чечельницького району Вінницької області про поновлення строку позовної давності, визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер його дядько [PERSON], після якого відкрилася спадщина на право власності на земельну частку (пай). Спадкоємцем першої черги являється його батько [PERSON] який помер [INFO] року так і не встигнувши в установленому законом порядку оформити спадщину. Після похорону батька земельний сертифікат втрачений, тому позивач змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши, що інших спадкоємців крім нього немає, тому він має право власності на земельну ділянку (пай) на загальних підставах, а до суду своєчасно звернутися не зміг, оскільки є юридично необізнаною людиною. Представник відповідача Лузької сільської ради Чечельницького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак, подав на адресу суду письмову заяву про слухання справи без його участі та визнання позову. Суд, вислухавши позивача, давши оцінку письмовим доказам, вважає, що позов слід задовольнити. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 8) . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 9) . 05 березня 2015 року позивачем надано оголошення в "Чечельницький вісник" про втрату державного акта на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], виданий на ім"я [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки Лузької сільської ради [PERSON] дійсно занесений до основних списків по розпаюванню землі на одержання сертифікату на земельну частку (пай) (а.с. 11). Згідно ст. 1223 ЦК України передбачено, що спадкування в разі відсутності заповіту мають спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п»ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи позивач неодноразово звертався до різних установ з метою отримання дублікату державного акту на землю, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до представництва "Федеральний державний бюджетний учбовий заклад вищої професійної освіти "Московський державний машинобудівний університет" (МАМІ) в м. Чернігові про стягнення недорахованої заробітної плати за період роботи з 01 вересня 2001 року по 01 червня 2015 року у сумі 179766 грн. 28 коп. та компенсації за невикористані оплачувані відпустки за період роботи з 01 вересня 2001 року по 01 червня 2015 року у сумі 72933 грн. 76 коп.. Мотивуючи свої вимоги тим, що працював з 1 вересня 2001 року по 30 червня 2015 року в Українсько-російському інституті Федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої професійної освіти «Московський державний машинобудівний університет (МАМІ)» в м. Чернігові по трудовому договору за сумісництвом на посадах старшого викладача та доцента кафедри цивільного права. 1 липня 2015 року в інституті закінчився строк дії ліцензії виданої Міністерством освіти і науки України. В звязку з небажанням працювати в навчальному закладі який не має ліцензії МОН України на здійснення освітніх послуг трудові відносини не продовжував. 30 червня 2015 року позивач письмово звернувся із заявою до директора інституту [PERSON] про виплату передбачених трудовим законодавством частини заробітної плати яка не була виплачена в строк. В черговий раз йому було відмовлено. На неодноразові звернення в період роботи щодо заборгованості по виплаті зароблених коштів керівництво інституту посилалось на відсутність коштів. Загальна сума не донарахованої заробітної плати за весь період роботи (з 01 вересня 2001 року по 01 червня 2015 року) становить 179766,28 грн., сума компенсації за невикористані оплачувані відпустки за весь період роботи становить 72933,76 грн. В судове засідання позивач не з'явився. Надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлено у відповідності до ст. 74 ЦПК України.

Outcome: approved