Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, 50000 гривень, без урахування податку з доходів фізичних осіб. Представник третьої особи - ВВД ФССНВУ м. Кривого Рогу, в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, заперечень не надав. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, надав довіреність для представництва своїх інтересів представнику [PERSON] Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та суду пояснив, що позивач [PERSON] з 25.08.1988 року до 25.11.1988 року. працював у Широківському колгоспі ім. «Фрунзе» механізатором. На Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті він працював з 02.12.1988 року до 01.03.1992 року в цеху технологічного автотранспорту слюсарем з ремонту автомобілів 4-го розряду; з 02.03.1992 року до 07.10.1992 року в цеху технологічного автотранспорту слюсарем з ремонту автомобілів 5-го розряду; з 08.10.1992 року до 13.12.1997 року в цеху технологічного автотранспорту машиністом бульдозера з ємністю двигуна більше 200 к/с 6-го розряду; з 26.03.1999 року до 14.02.2012 року в цеху технологічного автотранспорту машиністом бульдозера з ємністю двигуна більше 200 к/с на дільниці з ремонту та будівництву а/доріг у кар'єрі 6-го розряду; з 15.02.2012 року до 28.05.2012 року в цеху технічного водопостачання шламового господарства учнем машиніста насосних установок дільниці технічного водопостачання; з 29.05.2012 року до 10.01.2015 року в цеху технічного водопостачання шламового господарства машиністом насосних установок дільниці технічного водопостачання 3-го розряду. З 23.01.2015 р. і до теперішнього часу перебуває на обліку у центрі зайнятості. За висновком МСЕК від 30.11.2011 р. позивачу встановлена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 45% первинно, в тому числі: 35% - у зв'язку з такими профзахворюванням, як вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної, полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з дв. плечолопатковим періартрозом. ПФ другого ст,. деформуючим артрозом ліктьових суглобів. ПФ першого ст. та деформуючим артрозом з явищами періартрозу, колінних суглобів, ПФ другого ст.у сполученні з вираженою попереково-крижовою радикулопатією (Т75.2) та 10% - у зв'язку з такими профзахворюванням, як Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. на термін з 28.11.2011 року до 01.12.12 року. За висновком МСЕК від 07.12.2012 року позивачу підтверджена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 45% повторно за тими ж профзахворюваннями на термін з 01.12. 2012 р. до 01.12.2014 р. За висновком МСЕК від 18.11.2014 року. підтверджена третя група інвалідності та підвищена стійка втрата профпрацездатності до 50% повторно, а саме: 40% - у зв'язку з такими профзахворюванням, як Вібраційна хвороба першої-другої ст… -10% - у зв'язку з такими профзахворюванням, як Хронічний бронхіт... на термін з 01.12.2014 року до 01.12.2016 року. [PERSON] розслідування хронічного профзахворювання форми П-4 від 27.10.11 року причиною профзахворювання позивача є робота впродовж 17 років 7 місяців в умовах загальної вібрації та виробничого пилу. Цим же актом визначені винні особи у розвитку профзахворювання, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи та якими визнане керівництво підприємств. Завдану відповідачем - ПАТ «ІнГЗК» моральну шкоду позивач оцінює грошовою сумою в розмірі 50 000 грн., виходячи з того, що у зв'язку з таким профзахворюванням, як вібраційна хвороба на протязі тривалого часу він страждає від стійких болів тягнучого, ниючого характеру в шийному і п/крижовому відділах хребта з іррадіацією в обидві нижні кінцівки, переважно в праву ногу по задньо-боковій поверхні, частих судом в гомілкових м'язах нижніх кінцівок, більше зліва, стійких болів і обмежень рухів в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болів і оніміння рук, мерзлякуватості кистей, побіління пальців рук на холоді, слабкості в руках, частих головних болів та запаморочення, зниження пам'яті. Через стійкі болі у шийному відділку хребта позивач перетерплює значні обмеження рухів голови в усі боки, вимушений при цьому повертати увесь тулуб, що збоку виглядає досить кумедно, а він в цьому випадку відчуває незручності, перетерплює значні моральні страждання, переживання. Через біль та обмеження рухів у ліктьових, плечових і колінних суглобах, болю та оніміння рук, слабкість в руках, оніміння обох ніг, судоми гомілкових м'язів ніг, крутячого болю в кистях, не може переносити навіть порівняно легкі речі, піднімати вантажі. Обидві руки практично не підконтрольні в повному обсязі. Для позивача є дуже скрутним підйом по сходинках сход будинків, пересування по похилій поверхні. Через стійкі болі у поперековому відділку хребта позивач не може виконувати роботу, пов'язану з нахилами тулуба, підняттям і перенесенням вантажів, речей. Елементарний нахил тулуба, наприклад, застелити ліжко, підняти що-небудь з поверхні підлоги, вдягнути взуття і т.д. і т.п.) викликає гострий фізичний біль. З усяких на перший погляд удаваним дріб'язках, пов'язаних, наприклад, з підйомом і перенесенням ваг, тощо позивач змушений звертатися за сторонньою допомогою, що мене досить сильно морально пригнічує. У зв'язку з таким профзахворюванням, як Хронічний бронхіт на протязі тривалого часу я страждаю від задишки при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, частого переважно сухого приступоподібного кашлю, різкої загальної слабкості та підвищеної втомлюваності, важкості та болю у грудях та між лопатковій ділянці, періодичного головного болю у скронях, напади серцебиття. У зв'язку з вказаним профзахворюванням, в позивача виникають складнощі з користуванням громадським транспортом, оскільки в переповненому транспорті йому не вистачає повітря і він починаю задихатися, кашляти, потіти. Це привертає до нього нездорову увагу оточуючих, які стороняться його, вважаючи хворим на грип, тощо, що викликає в позивача душевні страждання, морально пригнічує. Змушений постійно в зв'язку з цим приймати знеболюючі ліки, що незручно і часто, перебуваючи у колі людей, недоречно. По причині приступів кашлю позивач не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, оскільки навіть незначні фізичні навантаження ініціюють приступи задухи, в результаті відчуваю постійний дискомфорт. Порушено звичний уклад життя позивача, він змушений часто звертатися до лікувальних установ: в 2011 році проходив лікування 1 раз, в 2012 році 4 рази, у 2013 році 5 разів, в 2014 році 5 разів, в 2015 році 3 рази, що підтверджується виписними епікризами з історії хвороби. Хворобливий стан змушує позивача постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому. Та обставина, що він має значну втрату працездатності, призводить до постійних душевних переживань та глибоких моральних страждань, що заподіяні йому з вини відповідача. Отримане професійне захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Позивач став фізично ослабленою людиною, що наводить на смутні міркування про подальше своє життя, про перспективи на майбутнє, про те, що може стати тягарем для родини, наслідки яких є незворотні. В свої 47 років позивач через професійне захворювання не може працювати. Усвідомлення неможливості поліпшити своє здоров'я або хоча б запобігти його погіршенню викликає додатковий біль та моральні страждання. Тому просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у зазначеному вище розмірі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, вважає що позивач безпідставно звинувачує відповідача у порушенні законодавства з питань охорони праці. Так, у ПАТ "ІнГЗК, діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПАТ "ІнГЗК". Праця у важких та шкідливих умовах завжди супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. Позивачу було завідомо відомо про небезпечні та шкідливі виробничі фактори на ПАТ «ІнГЗК». тому що кожного працівника перед прийомом на роботу або переведенням на інше місце роботи в обов'язковому порядку ознайомлюють з умовами праці, що підтверджується особистим підписом [PERSON] у наказі. Окрім того, в період роботи на підприємстві ПАТ «ІнГЗК» Позивач користувався додатковою оплачуваною відпусткою (під час роботи слюсарем з ремонту автомобілів ЦТА - 7 календарних днів; машиністом бульдозера в кар'єрі ЦТА - 24 календарні дні. машиністом насосних установок ТВШГ - 7 календарних днів), мав право на пільгову пенсію, протягом всього часу роботи на підприємстві Позивач мав змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином Позивач під час своєї трудової діяльності у Відповідача не лише знав про шкідливі умови, без яких неможливий конкретний технологічний процес, але й свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але Позивач в першу чергу ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров'я. Відповідач не скористався своїм правом на санітарно-курортне оздоровлення, що підтверджує не велике прагнення останнього видужати чи покращити власне самопочуття. Крім того, Позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують наявність у нього моральної шкоди. Сам факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства. В своїй позовній заяві. Представник відповідача вважає також, що позивачем та його представником не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди. В зв'язку з цим, була розрахована сума 10 779,30 грн. компенсації для виплати [PERSON] В задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача: з 02.12.1988 року до 01.03.1992 року в цеху технологічного автотранспорту слюсарем з ремонту автомобілів 4-го розряду; з 02.03.1992 року до 07.10.1992 року в цеху технологічного автотранспорту слюсарем з ремонту автомобілів 5-го розряду; з 08.10.1992 року до 13.12.1997 року в цеху технологічного автотранспорту машиністом бульдозера з ємністю двигуна більше 200 к/с 6-го розряду; з 26.03.1999 року до 14.02.2012 року в цеху технологічного автотранспорту машиністом бульдозера з ємністю двигуна більше 200 к/с на дільниці з ремонту та будівництву а/доріг у кар'єрі 6-го розряду; з 15.02.2012 року до 28.05.2012 року в цеху технічного водопостачання шламового господарства учнем машиніста насосних установок дільниці технічного водопостачання; з 29.05.2012 року до 10.01.2015 року в цеху технічного водопостачання шламового господарства машиністом насосних установок дільниці технічного водопостачання 3-го розряду. /а.с.6-9/. Стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів 17 років 7 місяців /а.с.10-14/. Під час роботи на підприємстві відповідача позивач [PERSON] виконував роботи в шкідливих умовах зі значним перевищенням допустимого рівня загальної вібрації та показників концентрації пилу фіброгенної дії, що підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці позивача /а.с.11/. Відповідно до [PERSON] №15 розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.2011 року повідомлення про професійне захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини надійшло до установи державної санітарно-епідеміологічної служби 17.10.2011 року. 06.10.2011 року позивачу встановлений остаточний діагноз: 1. Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з дв. плечолопатковим періартрозом, ПФ другого ст., деформуючим артрозом ліктьових суглобів, ПФ першого ст. та деформуючим артрозом з явищами періартрозу, колінних суглобів, ПФ другого ст. у сполученні з вираженою попереково-крижовою радикулопатією (Т75.2). 2. Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. (344), протипоказана робота в умовах дії вібрації, пилу, шуму, фізичного перевантаження, вимушеної робочої пози, охолоджуючого мікроклімату, підземно. Відповідно до п.16 вищезазначеного [PERSON], професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: Працюючи з 08.10.1992 по 13.12.1997 рр. машиністом бульдозера з ємністю двигуна більше 200 к/с ЦТА ВАТ «ІнГЗК» та з 26.03.1999 р. по теперішній час машиністом бульдозера більше 200 к/с в кар'єрі дільниці по ремонту і будівництву автодоріг в кар'єрі ЦТА ПАТ «ІнГЗК» підпадав під шкідливу дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники яких перевищували ГДР та ГДК через недосконалість технології, технічних недоліків устаткування. Пунктом 17 вищезазначеного [PERSON] визначена причина професійного захворювання: робота впродовж 17 років 7 місяців в умовах загальної вібрації та виробничого пилу на підприємстві відповідача. За висновками МСЕК від 30.11.2011 р. позивачу встановлена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 45% первинно, в тому числі: 35% - у зв'язку з такими профзахворюванням, як вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної, полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з дв. плечолопатковим періартрозом. ПФ другого ст,. деформуючим артрозом ліктьових суглобів. ПФ першого ст. та деформуючим артрозом з явищами періартрозу, колінних суглобів, ПФ другого ст. у сполученні з вираженою попереково-крижовою радикулопатією (Т75.2) та 10% - у зв'язку з такими профзахворюванням, як Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. на термін з 28.11.2011 року до 01.12.12 року /а.с.15/. 07.12.2012 року йому підтверджена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 45% повторно за тими ж профзахворюваннями на термін з 01.12. 2012 р. до 01.12.2014 р. /а.с.16/, а 18.11.2014 року. підтверджена третя група інвалідності та підвищена стійка втрата профпрацездатності до 50% повторно на термін з 01.12.2014 року до 01.12.2016 року /а.с.17/, що свідчить про погіршення стану здоровя позивача. Постановами ВВД Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України у м. Кривому Розі від 03.11.2011 року за №0407/20030/20030.1/2 позивачу призначені одноразова допомога в сумі 59100 грн. та за №0407/20030/20030.1/3 щомісячні виплати у відшкодування втраченого заробітку в розмірі по 1127 грн. 83 коп. /а.с.66/. З наданих суду численних виписок з історії хвороб, епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, які за визначенням є професійними, в період з 2012 року до 2015 року неодноразово по 4-5 разів на рік - перебував з приводу цього на стаціонарному лікуванні та обстеженні /а.с.20-47/. Відповідно до вищезазначених медичних документів лікарями встановлено, що позивач потребує «Д» спостереження лікарів за місцем мешкання, щорічних курсів відновлювальної терапії, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року, постійного медикаментозного лікування та ін., що свідчить про зміну його звичного способу життя. Суд вважає доведеним, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, у звязку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача, порушенням вимог ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», визначену [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.2011 року та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності до 50 відсотків, в тому числі 40% у зв'язку з такими профзахворюванням, як вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної, полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з дв. плечолопатковим періартрозом. ПФ другого ст,. деформуючим артрозом ліктьових суглобів. ПФ першого ст. та деформуючим артрозом з явищами періартрозу, колінних суглобів, ПФ другого ст.у сполученні з вираженою попереково-крижовою радикулопатією (Т75.2) та 10% - у зв'язку з такими профзахворюванням, як Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ПАТ «ІнГЗК», що позивач добровільно писав заяви про прийом на роботу, був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, але від такої роботи не відмовлявся та добровільно тривалий час працював в таких умовах, хоч мав можливість перевестись на іншу, більш безпечну роботу, а тому сам винен у своєму профзахворюванні, оскільки вищезазначене не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: показники рівня загальної вібрації та концентрації пилу фіброгенної дії перевищували граничнодопустимий рівень, що привело до виникнення професійних захворювань у позивача. Доводи відповідача, щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовується наданими позивачем доказами: актом розслідування, медичними документами, висновками МСЕК /а.с.10-47/. Ст.153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. [PERSON] зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Ст.173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, він вимушений по декілька разів на рік проходити стаціонарне лікування в медичних закладах, вживати велику кількість лікарських препаратів, що впливає на загальний стан його самопочуття та здоровя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя, нормального відпочинку, він не може займатись будь-якою фізичною працею, адже фізичні навантаження викликають у нього сильний біль. Хвороби позивача невиліковні, стан здоровя постійно погіршується, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, якість якого через професійні захворювання погіршилася, що завдає йому моральних страждань. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.08 р. № 20-рп/2008 підтверджено право позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Суд враховує, що позивачу [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності - 50%, та він має два професійних захворювання, кожне з яких спричиняє йому фізичні та моральні страждання. Крім того, позивач є інвалідом ІІІ групи. Суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тому вважає, що співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] буде відповідати сума в розмірі 30\~000 грн. Оскільки на стадії виконання рішення при виплаті моральної шкоди виникають питання, щодо відрахування податків, які перераховує підприємство з виплат, які нараховуються, суд вважає за необхідне, зазначити в рішенні, що сума моральної шкоди підлягає виплаті в зазначеному розмірі - 30000грн., без урахування нарахованої на цю суму суми податків з фізичних осіб. Суми податків повинен визначити та нарахувати відповідач, оскільки це не входить до компетенції суду. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 243,60 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial