Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулось у Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 17.10.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб на 11.11.2019 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 грудня 2018 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту № 1817045. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 12 листопада 2018 року та акцептована відповідачем 29 грудня 2018 року шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідно до умов укладеного договору на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 5000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25272 від 29 грудня 2018 року. Згідно укладеного договору термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів становив до 28 січня 2019 року, однак у вказаний термін відповідач кредит не повернула та не сплатила проценти за користування кредитом. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.05.2019 становить 24 840 грн., що складається з суми основного боргу в розмірі (згідно заявки) - 5000 грн., заборгованості по процентам (згідно п.п.2.9, 2.11 договору) 19 133,00 грн., інфляційних втрат (згідно\~ст. 625 ЦК України) -155,00 грн., пені (згідно п.4.2 договору) - 552,00 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався. Відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом встановлено, що 29.12.2018 року між ТзОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 1817045. Вказаний договір укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Умови договору містяться в розділі III Оферти. Згідно п. 1.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника. Згідно п. 2.1 договору, договір укладається за кожною окремою погодженою [PERSON] на строк кредиту, визначений в такій заявці. Згідно п. 2.2 договору, сума кредиту та строк повернення кредиту в межах, визначених договором, зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному особистому кабінеті на підставі умов договору. \~\~\~\~\~\~ Умови кредитування [PERSON] вказані в заявці і є наступними: сума кредиту 5000 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, сума процентів 1583 грн. \~\~\~\~\~\~ Грошові кошти у розмірі 5000 грн. перераховані на рахунок відповідача 29.12.2018 року, про що свідчить платіжне доручення № 25272 від 29.12.2018 року. \~\~\~\~\~ Згідно п. 2.10 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені згідно п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом, в зв`язку з чим термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором був визначений до 28.01.2019 року. \~\~\~Відповідно до п. 2.11 договору, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування. \~\~\~Згідно п. 7.4 договору, у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору. Сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії. Відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 13.05.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 24\~840,00 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі (згідно заявки) - 5000 грн., заборгованості по процентам (згідно п. п. 2.9, 2.11 договору) 19 133,00 грн., інфляційних втрат (згідно\~ст. 625 ЦК України) - 155,00 грн., пені (згідно п. 4.2 договору) - 552,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію» порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, випуску та обігу електронних грошей, страхування та інших послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, випуск та обіг електронних грошей, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронний цифровий підпис", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про банки і банківську діяльність" та ЗУ «Про страхування". Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про електронний цифровий підпис". Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, Закон України «Про електронну комерцію» застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству в тому числі і - Закону України «Про електронний цифровий підпис», яким підлягають регулюванню спірні правовідносини. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 5\~000\~грн. є обгрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки такі кошти були фактично отримані, використані позичальником та не повернуті позивачу. Крім основної суми заборгованості позивач просить суд стягнути 19133 грн. заборгованість за процентами, 552 грн. пеня (згідно п. 4.2 Договору) та 155 грн. інфляційних витрат . Відносно даних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодаця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається із заявки № 1817045 на отримання кредиту, сума кредиту становить 5\~000,00 грн., граничний строк повернення кредиту і плати за користування кредитом 30 днів, а плата за користування кредитом визначена у розмірі 1\~583,00 грн. Таким чином, термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом становив до 29.01.2019 року. Аналізуючи вищенаведені норми закону позивач вправі був нараховувати проценти за користування кредитом відповідачу виключно в межах строку дії договору, тобто у конкретному випадку в межах 30-денного строку (з 29.12.2018 року по 29.01.2019 року). Внаслідок зазначених обставин, заборгованість зі сплати процентів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1\~583,00 грн. Відповідно до п. 4.2. Договору у випадку прострочення строку повернення кредиту позичальник сплачує за кожний день неповернення кредиту пеню від суми кредиту у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня але не більше 15 відсотків прострочення суми простроченого платежу. Пеня за період прострочення = Сума кредиту * облікова ставка НБУ/100* кількість днів прострочення/365 В період з 29.01.2019 року по 25.04.2019 року включно (87 днів) пеня за період прострочення становить: 5000*18/100*87/365 = 214,5грн. В період з 26.04.2019 року по 02.05.2019 року включно (7 днів) пеня за період прострочення становить: 5000*17,5/100*7/365 = 16,7 грн. Відповідно у сумі пеня складає : 214,5 грн + 16,7 = 231,2 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач має сплатити інфляційні витрати, що розраховуються за формулою: Індекс інфляції за період прострочення = Сумі кредиту * індекс інфляції/100 сума кредиту Лютий 2019 = 5000*100,5/100 5000= 25 грн. Березень 2019 = 5000*100,9/100 5000 = 45 грн. Квітень 2019 = 5000*101,0/100 5000= 50 грн. Травень 2019 = 5000*100,7/100 5000 = 35 В Червні, Липні, Серпні, індекс інфляції нижчий 100%, відповідно за цей період нараховується 0.00грн. Відповідно сума інфляційних витрат за період прострочення становить : 25+45+50+35 = 155 грн. А відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 6\~969,20\~грн. що складається з суми основного боргу в розмірі (згідно заявки) 5000,00 грн., заборгованості по процентам (згідно п. п. 2.9, 2.11 договору) 1\~583,00 грн., інфляційних втрат (згідно\~ст. 625 ЦК України) - 155,00 грн. та пені (згідно п. 4.2 договору) 231,2 грн. Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн 00 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 28 %, а тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 537 грн. 88 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial