Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому заявила вимоги до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27.06.2016 року відбулось ДТП за участю автомобілів [NUMBER] та Toyota соrolla державний номер АР 2014 CM, в результаті ДТП автомобілі пошкоджено. Автомобіль Кіа Ceed д/н [NUMBER] належить [PERSON], на момент ДТП автомобілем керував відповідач [PERSON] Автомобіль Toyota соrolla д/н АР 2014 CM належить позивачу [PERSON] Винним у зіткненні автомобілів на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 27.06.2016 року є відповідач [PERSON] Цивільно-правова відповідальність за шкоду завдану транспортним засобом Кіа Ceed АР 5956 ВІ була застрахована у ПрАТ CT «Іллічівське», поліс АІ/8132527, дійсний з 17.12.2015р. по 16.12.2016р. Експерт оцінювач даної страхової компанії 21 липня 2016р. оцінив вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota corolla держ. № АР 2014 CM у 21765,39грн. Однак, станом на день складання позову, ні від страхової компанії CT «Іллічівське», ні від власника транспортного засобу, ні від особи, винної у ДТП, позивач не отримала грошових коштів для відновлення свого автомобіля. Посилаючись на норми ст. 1187 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду завдану в наслідок ДТП, що сталось 27.06.2016 року, в розмірі 34287,98 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених підстав, просила позов до відповідача [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що факт ДТП за участю водія [PERSON] та отримання транспортними засобами Кіа Ceed державний номер [NUMBER] та Toyota соrolla державний номер АР 2014 CM ушкоджень встановлений повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що має наслідком цивільно-правову відповідальність водія винного у скоєнні ДТП, яка була застрахована. Посилалась на ті обставини, що на теперішній час жодного відшкодування шкоди ні від відповідача, ні від страхової компанії ПрАТ СК «Іллічівське» не отримала. Зазначала, що факт того, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не звільняє останнього від відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з тих підстав, що між власником автомобіля [PERSON] та СК «Іллічівське» укладено поліс № АІ/8132527 обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був дійсний з 17.12.2015 року по 16.12.2016 року. Даним полісом забезпечено т/з автомобіль [NUMBER] та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 грн. Вказував, що сума збитку заподіяна позивачу в результаті ДТП, повністю покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно виплата страхового випадку повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобовязання по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу діями відповідача. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу\~автомобіля Toyota соrolla д/н АР 2014 CM, його власником є [PERSON] Судом встановлено та перевірено доказами, що 27.06.2016 р.приблизно о 14.20 год. відбулось ДТП за участю автомобілів [NUMBER] та Toyota соrolla державний номер АР 2014 CM, в результаті ДТП автомобілі пошкоджено. Водій автомобіля [NUMBER] згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 27.06.2016 року визнав себе винним у скоєнні ДТП. Зазначене повідомлення на час розгляду цивільної справи не скасоване. На час скоєнні ДТП між власником автомобіля Кіа Ceed [PERSON] та СК «Іллічівське» був укладений поліс обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8132527, що був дійсний з 17.12.2015 року по 16.12.2016 року. Як передбачено статтею 6 Закону України «Про\~обов'язкове страхування цивільно-правової\~\~відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода,що сталася за\~ участю\~ забезпеченого\~ транспортного\~ засобу,\~ внаслідок якої настає\~ цивільно-правова\~ відповідальність особи, відповідальність якої\~ застрахована,\~ за\~ шкоду, заподіяну\~ життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 1166 Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ст. 1187 Цивільного кодексу України\~відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення\~ст. 1187 ЦК України\~є спеціальними по відношенню до ст.ст.\~1166,\~1167 вказаного\~Кодексу, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові\~від 6 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Частиною 5\~статті 1187 ЦК України\~встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 1187 ЦК України\~встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб'єктного складу відповідальної особи (обов'язок відшкодування шкоди покладається на вказану у\~законі\~особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. У відповідності до розяснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України,\~ від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки також розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз'ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлюють особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У всіх інших випадках цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди. Відповідачем по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Внаслідок ДТП, що відбулось 27.06.2016 року було пошкоджено транспортні засоби. Потерпілій у вказаній дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] у звязку з пошкодженням транспортного засобу Toyota соrolla державний номер АР 2014 CM завдано збитків, іх розмір згідно звіту експерта-оцінювача № 120 від. 12.12.2016 року складає 34287,98 грн. Як встановлено судом та не спростовано доводами відповідача, на час розгляду справи позивач [PERSON] не отримала відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП, ні від СК «Іллічівське», ні від відповідача [PERSON], що є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно- правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином посилання відповідача на ті обставини, що його цивільно-правова відповідальність на час скоєння ДТП була застрахована за полісом № АІ/8132527 обовязкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був дійсний з 17.12.2015 року по 16.12.2016 року і за даним полісом забезпечено т/з автомобіль [NUMBER], не впливають на висновки суду і не можуть бути підставою для відмови в позові. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з вимог майнового характеру 551,20 грн. На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212, 213-215,218,294 ЦПК України,ст.ст.16,1166,1167,1187 ЦК України, суд - \~\~\~

Outcome: approved