Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

11.07.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням суду на повнолітнього сина, який продовжує навчання до 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. № 3 - 6). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2014р. стягнуто з нього на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23 років, стягуючи їх на користь матері - [PERSON], починаючи з 09.10.2012р. Рішення допущено до примусового виконання на території Російської Федерації. Позивач зазначає, що має на утриманні двох дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] 02.11.2012р. він одружився з [PERSON]. Рішенням мирового судді суддівської дільниці № 16 району Північне Бутово м. Москви від 18.07.2016р. з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, а також аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 15 000 руб. щомісяця, до досягнення дитиною 3-х років, а саме до [INFO]. Обґрунтовуючи підстави зменшення розміру аліментів, позивач також посилався і на наявність у нього кредитних зобов'язань, що виникли на підставі кредитних договорів: № 0686-ІП/11 від 13.05.2011р. на 3 261 000 руб. на придбання квартири у м. Москві і договору споживчого кредиту № 7553-ПБ/14 від 27.11.2014р. на 500 000 руб. На підтвердження обґрунтувань позовних вимог позивач надіслав поштою документи, що підтверджують розміри стягуваних з нього аліментів ТОВ «Газпром ПХГ», копії кредитних договорів, копії свідоцтв про народження дітей, свідоцтва про смерть [PERSON], копію посвідчення багатодітної сім'ї. Зазначені документи 13.03.2018р. долучені судом до матеріалів справи, довідки про навчання дітей (а.с. № 62 - 182). Враховуючи зазначені обставини, позивач просив зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] до 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2012р. Відповідачка позов не визнала, надала 13.03.2018р. письмові заперечення (а.с. № 48 - 51) разом із доданими документами (а.с. № 48 - 61), в яких зазначила, що вона перебувала із позивачем у зареєстрованому шлюбі з 1989р. по 1998р., від якого [INFO] народився син [PERSON]. Син [PERSON] навчається на 6-му курсі денного відділення 3-ї групи, 1-го медичного факультету КЗ „Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ". Проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідачка зазначала, що раніше займалася підприємницькою діяльністю, але на цей час підприємництво припинила, дохід від підприємницької діяльності не отримує. Має кредитні зобов'язання за договором на кредитування житла, укладеним 23.11.2000р. з Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, за яким досі сплачує кошти за квартиру, де проживає з сином. ЇЇ мати [PERSON], 1941р.н. має статус «дитини війни», знаходиться на лікуванні в Обласній клінічній лікарні ім. І.І. Мечникова, їй потрібна операція з заміни меніска правого колінного суглоба і лікування спондилолістезу. Позивач постійно проживає на території Російської Федерації, не приймає участь в утриманні сина, але при цьому працює і отримує стабільний заробіток, який у період з 2012р. по 2017р. значно збільшився. За рішенням суду, яке просить переглянути, сплатив лише 1/10 частину. 07.01.2016р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №1201604065000074 про ухилення [PERSON] від сплати аліментів. Крім того, звертала увагу суду на те, що у рішенні суду, яке позивач просить переглянути, вже було враховано і наявність інших дітей, і кредитних зобов'язань, що вказує на те, що матеріальне становище позивача не змінилося, окрім тієї обставини, що суттєво збільшилась його заробітна плата. До того ж позивач просить зменшити розмір аліментів, починаючи з 09.10.2012р., які він вже частково виплатив, що є неможливим, оскільки суперечить чинному законодавству. Враховуючи викладене, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] в судове засідання 21.05.2018р. не з'явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Неодноразово (у заяві від 13.03.2018р. і електронному повідомленні від 17.05.2018р.) просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити повністю, врахувавши надані ним докази (а.с. № 62, 189). Відповідачка 21.05.2018р. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, в задоволенні позовних вимог відмовити, врахувавши її заперечення на позов. При цьому, просила суд звернути увагу, що сину [PERSON] [INFO] вже виповниться 23 роки (а.с. № 193). Оскільки сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд 21.05.2018р. розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами та виніс по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2014р. стягнуто з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів до закінчення сином навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23 років, стягуючи їх на користь матері - [PERSON], починаючи з 09.10.2012р. (а.с. № 13). Ухвалою Московського міського суду від 18.05.2016р. зазначене рішення (з урахуванням ухвал про виправлення описок від 10.10.2014р. і від 13.01.2015р.) приведене до примусового виконання на території Російської Федерацій (а.с. № 92 - 95). На виконання рішення Московським міським судом від 18.05.2016р. по справі № 3м-194/2016 видано виконавчий лист (а.с. № 87, 88), на підставі якого постановою судового пристава-виконавця МО з ВАП № 1 Управління федеральної служби судових приставів по Москві Карпухіної О.С. від 31.08.2016р. порушене виконавче провадження № 30662/16/771048ИП стосовно [PERSON] (а.с.№ 83) Постановами того ж судового пристава-виконавця від 31.08.2016р. і від 25.10.2016р. звернуте примусове стягнення на заробітну плату [PERSON] за місцем його роботи у ТОВ «Газпром ПХВ». У постанові вказано, що станом на 01.07.2016р. заборгованість по аліментам складає 1 304 214руб. 33коп., встановлений порядок стягнення наявної заборгованості і поточних виплат (а.с. № 83, 84, 90). Постановою судового пристава-виконавця від 18.12.2017р. внесені зміни у постанову від 25.10.2016р. щодо порядку стягнення заборгованості, яка станом на 22.08.2017р. складає 1 096 687руб. 88коп. (а.с. № 91). Крім того, як вбачається з наданих позивачем документів, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2006р. були стягнуті з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього на той час сина [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів доходів, починаючи з 24.07.2006р., яке також на підставі ухвали Московського міського суду від 14.09.2012р. було допущене до примусового виконання на території Російської Федерації на підставі виконавчого листа № вс002196996 (3м-0219/2012) від 14.09.2012р. (виконавче провадження № 48198/32/11) (а.с. № 71 - 73, 74 , 75). Постановою судового пристава-виконавця МО з ВАП № 1 Управління федеральної служби судових приставів по Москві Карпухіної О.С. від 29.07.2016р. закінчене виконавче провадження № 48198/32/11 з виконання цього виконавчого листа у зв'язку із фактичним виконанням (а.с. № 82). Крім зазначеного, рішенням мирового судді суддівської дільниці № 16 району Північне Бутово м. Москви Ізотовою Т.Ю. від 18.07.2016р. з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, а також аліменти на утримання самої [PERSON] в розмірі 15 000 руб. щомісяця, до досягнення дитиною 3-х років, а саме до [INFO]. На виконання цього рішення мировим суддею суддівської дільниці № 16 району Північне Бутово м. Москви видано 18.07.2016р. два виконавчих листа (а.с. № 98 - 105). Як вбачається з наданої позивачем довідки про стягнення з нього аліментів від 28.02.2018р. № 20-13-3 ТОВ «Газпром ПХГ» (а.с. № 63, 64), останні відраховувались із заробітної плати [PERSON] щомісячно на утримання [PERSON], стягнуті за рішенням суду як на неповнолітню дитину (40 % від доходу у період з квітня 2013р. по червень 2013р., 20 % від доходу у період з лютого 2016р. по червень 2016р. в загальній сумі 389 325 руб. 45 коп.), а також відраховувалися аліменти, стягнуті за рішенням суду, як вже на повнолітню дитину [PERSON] до досягнення ним 23 років (43,34% від доходу у період з листопада 2016р. по січень 2018р. в загальній сумі 726 759руб. 61коп.). Також відраховувалися аліменти на підставі рішення мирового судді суддівської дільниці № 16 району С.Бутово м. Москви на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] та дружини [PERSON] у період з липня 2016р. по січень 2018р. в загальній сумі 889 612руб. 34коп.). На обґрунтування підстав зменшення розміру аліментів, позивач надав копію кредитного договору № 0686-ІП/11 від 13.05.2011р., укладеного ним з ТОВ «Газпромбанк» на 3 261 000 руб., з цільовим призначенням - придбання квартири у [ADDRESS], з графіком погашення щомісячними платежами по 35 425 руб., з кінцевим терміном погашення до 30.04.2026р., а також копію договору споживчого кредиту № 7553-ПБ/14 від 27.11.2014р. на 500 000 руб. з графіком погашення щомісячними платежами по 17 362 руб., з кінцевим терміном погашення до 25.11.2017р. (а.с. № 136 - 159). Разом із тим, жодних документів, які підтверджують сплату ним кредитних платежів позивач не надав. Суд враховує, що один з кредитних договорів (від 13.05.2011р.) вже був укладений ним на момент винесення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2014р. про стягнення аліментів на повнолітнього [PERSON], і одразу після винесення цього рішення, позивач уклав ще один кредитний договір (27.11.2014р.). З установлених судом обставин вбачається, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів з позивача на користь [PERSON] до досягнення ним 23-х років, позивач з 2016р. сплачує додатково аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі ј від усіх видів доходів. Родина [PERSON] має посвідчення багатодітної сім'ї м. Москви [NUMBER], видане 11.11.2012р. Управлінням соціального захисту населення району, з якого видно, що сім'я позивача складається з дружини [PERSON] і чотирьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],[PERSON],[INFO], [PERSON],[INFO] (а.с.№ 174-178) Разом із тим, суд не може ці обставини покласти в основу рішення про задоволення позову. Мати [PERSON] і [PERSON]; [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. № 179). 02.11.2012р. позивач одружився з [PERSON], що видно зі свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. № 11). У них народився син [PERSON], [INFO] Суд звертає увагу, що дитина народилася ще до винесення заочного рішення суду (07.10.2014р.) і позивач не був позбавлений обов'язку щодо її утримання. Лише з 2016р. позивач офіційно сплачує аліменти. Судячи з посвідчення багатодітної сім'ї, [PERSON], [INFO], не є дитиною позивача. Про його усиновлення, додаткові витрати на його утримання, участь у його вихованні, позивач жодних міркувань не навів. Не надав документів, які підтверджують доходи його дружини. Отже, суду не є зрозумілою позиція позивача стосовно цієї дитини. Позивач зазначив у позові, що на його утриманні знаходяться двоє дітей від попереднього шлюбу ([PERSON] і [PERSON]), але не надав жодних пояснень і доказів того, що ці діти, як і інші, які вписані у посвідчення багатодітної сім'ї, на цей момент мешкають із ним і він приймає участь у їх вихованні, витрачає додаткові кошти на їх навчання, розвиток, тощо. Окрім зазначеного, донька [PERSON], [INFO], на сьогодні вже стала повнолітньою. Довідкою № 11-16/48 від 27.02.2018р. підтверджується, що вона студентка 1-го курсу юридичного факультету денної форми навчання ФДБОУВО «Російський державний університет правосуддя», навчається на платній основі (а.с. № 182). Між тим, позивач жодних доказів про здійснення витрат на її навчання, утримання також не надав. Судом при розгляді цієї справи встановлено, що син позивача та відповідачки [PERSON] навчається на 6-му курсі денного відділення 3-ї групи, 1-го медичного факультету КЗ „Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ", що підтверджено довідкою закладу від 13.03.2017р. (а.с.№202). Проживає з матір'ю у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], не працює, знаходиться на її утриманні. Як вбачається з довідок Державної податкової інспекції ДФСУ в Соборному районі м. Дніпра від 10.10.2016р. і 28.12.2016р. (а.с.№ 52-53) відповідачка у 2016 році доходів від підприємницької діяльності не отримувала. Має кредитні зобов'язання за договором на кредитування житла з Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву від 23.11.2000р., за яким сплачує кошти за квартиру, в якій проживає з сином [PERSON] ([ADDRESS]) (а.с. № 54 - 61). Мати відповідачки [PERSON] є особою похилого віку (1941р.н.), має статус «дитини війни», перебуває на лікуванні в Обласній клінічній лікарні ім І.І. Мечникова, потрібує операції з заміни меніска правого колінного суглоба і лікування спондилолістезу (а.с. № 197-199). Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Позивач не надав пояснень з приводу того, що у нього у період від постановлення судового рішення 07.10.2014р. і до цього часу склалася така ситуація, при якій він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному раніше судом розмірі. Позивач не повідомив, що він будь-коли надавав [PERSON] іншу допомогу, крім аліментів, що він обізнаний про стан здоров'я сина, про майновий стан отримувача аліментів. Доказів зміни стану здоров'я платником аліментів суду також не надавалося. Отже, вказані у позові обставини існували і на момент винесення заочного рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у 07.10.2014р., окрім тієї, що у листопаді 2014р. позивач взяв новий споживчий кредит, що не може бути свідченням погіршення його майнового стану, а навпаки, вказує на наяву платоспроможність позивача. Позивач працює, має постійне місце роботи у ТОВ «Газпром ПХВ», його заробітна плата, судячи з наданих довідок за 2012 - 2018р.р., постійно збільшувалася. Так, у 2012р. позивачеві нараховано 1 382 424руб. 25коп., у 2013 році - 1 552 931руб. 55 коп., у 2014 році - 1 545 543руб. 64коп., у 2015 році - 1 533 225руб. 86 коп., у 2016 році - 1 915 156руб. 53коп., у 2017 році - 2 012 982руб. 42коп. (а.с. № 106 - 111). Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017р., який набрав чинності 08.07.2017р., були внесені зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з 08.07.2017р. мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв'язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розмірі аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір не повинен бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, станом на момент розгляду справи, розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У відповідності до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує зокрема: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. За змістом цієї норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад, зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, а не зобов'язаний це зробити, як наполягає на тому позивач, вважаючи, що закон визначає, що розмір аліментів не може бути більшим, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Наведеними нормами встановлено, що аліменти визначаються або у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі за вибором одержувача і сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Між тим, при зменшенні розміру аліментів, таке зменшення можливо тільки з дня набрання рішенням законної сили, а не як того просить позивач - у розмірі 30 % від прожиткового мінімуму дитини і з дня пред'явлення первісного позову відповідачкою до нього (09.10.2012р.) Вимоги позивача сформовані не у взаємозв'язку із власними доходами (не до певної частки від свого доходу), а у взаємозв'язку із прожитковим мінімумом дитини, при цьому позивачем не враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини [PERSON] вже не має з дня досягнення ним повноліття. Глава 16 Сімейного Кодексу України, в якій знаходиться ст.ст. 198-201 СК України, не випадково має назву „Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання". На відмін від цього глава 15 СК України регулює обов'язки батьків про утриманню саме дитини. Отже, при визначені розміру аліментів у відповідності до ст. 200 СК України положення ст. 182 СК України (до яких є відсилка у ч. 1 ст. 200 СК України) приймаються тільки в обсязі обставин, зазначених в ч.1 ст. 182 СК України, та жодним чином не застосовуються положення ч.4 ст. 182 СК України, де йдеться про граничний мінімум у 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено вище [PERSON] з для повноліття правового статусу дитини не має. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів до 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку з дня пред'явлення первісного позову відповідачкою (09.10.2012р.), задоволенню не підлягають. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачеві у задоволенні його вимог відмовлено, суд не находить підстав для стягнення з відповідачки на його користь судових витрат у вигляді сплати судового збору в сумі 640 грн. (а.с. № 2). На підставі вище вищевикладеного,

Outcome: dismissed