Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про про повернення боргу за невиконану роботу та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 04 жовтня 2012 року відповідач взяв у позивача кошти в розмірі 1350,00 грн. на виготовлення та встановлення вхідних дверей у під»їзді багатоквартирного житлового будинку, які він повинен був зробити до 22 жовтня 2012 року, про що було складено договір від 04 жовтня 2012 року, та написано розписку. Після 22 жовтня 2012 року відповідач дверей не виготовив, грошей не повернув. Тому позивач був вимушений 29 жовтня 2012 року замовити двері за власні кошти у іншої особи. Нові двері були встановлені у під»їзді 09 грудня 2012 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням індексу інфляції за час прострочення 3% річних від суми боргу у розмірі 87,50 грн., а всього стягнути кошти на загальну суму 1437,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., яка полягає в моральних стражданнях та фізичному болі. Відмічає, що вперше при укладенні данного договору ним було сплачено 1500,00 грн., які через хворобу відповідача були повернуті позивачу без виконання умов договору. Кошти в сумі 1350,00 грн. сплачували вже вдруге на виготовлення, доставку та монтаж вхідних дверей під'їзду. Тому позивач змушений звернутися з дами позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд провів заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про виготовлення, доставку та монтаж дверей в під»їзд з кодовим замком строком до 22 жовтня 2012 року, вартість даних робіт становить 2000,00 грн., при цьому [PERSON] сплатив 1350,00 грн. Відповідно до письмового списку мешканці будинку поздавали по 350,00 грн. на дані двері. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 24 квітня 2013 року кримінальне провадження відносно [PERSON], порушене у зв»язку із вищевикладеними обставинами за заявою [PERSON], закрито у зв'язку з відсутністю в події складу кримінального правопорушення. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавство. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А тому борг в сумі 1350,00 грн. та нараховані індекс інфляції та 3 % річних у розмірі 87,50 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач наполягав на відшкодуванні моральної шкоди, яку оцінив у 3000 грн. Моральна шкода полягає в моральних стражданнях та фізичному болі. Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факти заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору". Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На сьогодні застосування принципу презумпції моральної шкоди прямо не випливає з чинного законодавства. Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст. 60 ЦПК, яке передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. І з цієї точки зору потерпілий повинен довести факт спричинення йому моральної шкоди, щоб суд вирішив питання про відшкодування на його користь. На думку суду, в судовому засіданні позивач не довів достатнього обгрунтування правомірності вимог в частині стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., тому суд,

Outcome: partial