Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У травні 2013 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 08.05.2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і Банком договір. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. У порушення ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував і станом на 29.03.2013 року має заборгованість в розмірі 36519,77 грн., яка складається з наступного: 9301,18 грн. -заборгованість за кредитом, 23253,36 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1750,00 грн. - заборгованість по комісії, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина, 1715,23 грн.- процентна складова. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.09.2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено через пропуск позовної давності, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05.11.2013 року залишено без змін, а апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилена. Втім ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд зробив висновок, що суди, не давши належної оцінки доказам, належним чином не дослідивши умови укладеного між сторонами договору, дійшли передчасного висновку щодо пропуску ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку для звернення до суду з позовом про захист своїх прав. У червні 2014 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 08.05.2007 року станом на 30.05.2014 року в розмірі 43470,07 грн., складовим частинами якої є: 9301,18 грн. - борг за кредитом, 29872,70 грн. - проценти за користування кредитом, 1750 грн. -несплачена комісія, 2546,19 грн. - штраф. В обґрунтування цієї суми в самій позовній заяві позивачем наведений розрахунок, з якого вбачається, які суми щомісячно повинні були вноситися відповідачем на погашення кредиту, та які фактично за період з травня 2007 по лютий.2009 року ним були сплачені. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Ковалишкін В.В. підтримав позов повністю з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, доповів по його суті та просив задовольнити, пояснивши додатково, що за умовами договору він діє в необмеженому часі, оскільки відповідач не подавав заяву на закриття картрахунку і по закінченні строку дії платіжної картки міг сплачувати кредит готівкою. Станом на дату внесення останнього платежу, на 02.02.2009 року відповідач мав таку заборгованість за кредитним договором: тіло кредиту непрострочене - 5836,54 грн., прострочене тіло кредиту - 3464,64 грн., проценти за користування кредитом - 1484,04 грн. та несплачена комісія - 250 грн., оскільки за умовами договору він мав сплачувати щомісячно не менше 7% від залишку заборгованості, проте здійснював оплату не щомісячно. Наказом №СП-2008-624 були внесені зміни до тарифів та умов обслуговування кредитних карток Gold, відповідно до якого щорічна комісія за обслуговування карток збільшилася до 500 грн. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову, наполягаючи на тому, що позивачем пропущено строки звернення до суду, тому просив суд прийняти до уваги наявну у справі заяву про застосування позовної давності, а крім цього врахувати, що з боку [PERSON] відсутні будь-які порушення умов кредитного договору. На його переконання, відповідачем повністю погашений кредит з нарахованими процентами і комісією, проте надати у підтвердження цього платіжні документи він не може, бо за давністю на чеках вже не видно жодної інформації. [PERSON] при отриманні кредиту підписувалася лише одна заява, Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг ним не підписувалися, а тому не можна стверджувати, що він з ними був ознайомлений. Згідно пояснень представника позивача, перевипуску картки не було. Попередження про наявну заборгованість після останньої проплати йому не направлялися. Розрахунок заборгованості позивачем надано односторонньо, без звірки з відповідачем. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, враховуючи наступне. Так, судом встановлено, що 08.05.2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і Банком договір. Позичальник взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості з оплатою комісії банку, що підтверджується копіями заяви позичальника, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Правилами користування платіжною карткою. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконував належним чином. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 30.05.2014 року має заборгованість в розмірі 43470,07 грн., складовим частинами якої є: 9301,18 грн. - борг за кредитом, 29872,70 грн. - проценти за користування кредитом, 1750 грн. - несплачена комісія, 2546,19 грн. - штраф, нарахований відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання однієї сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з п. 9.12 Умов та правил надання банківських, послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід"ємною частиною договору, передбачено, що у випадку незгоди із змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком ( у випадку, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 19 березня 2014 року зробив висновок, що таке свідчить про те, що сторони, укладаючи кредитний договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто момент досягнення домовленості вважається таким, що настав Тобто, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки. З матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення договору 08.05.2007 року, ніхто із сторін не заявив про свій намір припинити його, зокрема, відповідач не надав банку заяви про закриття картрахунку. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвала ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року набрала законної сили, бо не підлягає оскарженню. Тому, на переконання суду, позивачем в обґрунтування заявлених вимог надані належні і допустимі докази, які свідчать про наявність заборгованості з боку відповідача по кредитному договору станом на 30.05.2014 року на загальну суму 43470,07 грн., а тому позов належить задовольнити повністю. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про належне виконання відповідачем умов договору та відсутності заборгованості за кредитом внаслідок його повного погашення, оскільки жодного доказу у підтвердження цього факту суду не надано та вони суперечать іншим письмовим доказам по справі. Зокрема, з виписки по картрахунку відповідача вбачається, що за період з моменту встановлення на картку кредитного ліміту в розмірі 15000 грн., відповідач станом на 13.07.2007 року зняв з карткового рахунку чи сплатив за відповідний товар суму, яка дорівнює 15764 грн., при цьому за період з 25.06.2007 року по 02.02.2009 року поповнював картрахунок лише 6 разів, а саме: 25.06.2007р. - на 1100,00 грн., 28.09.2007р.- на 1000,00 грн., 11.03.2008р.- на 3000,00 грн., 12.03.2008р. - на 2600,00 грн., 25.03.2008р.- на 2400,00 грн., 02.02.2009р. - на 2000,00 грн., а всього на загальну суму 12100 грн. Тобто, відповідачем не погашено повністю навіть тіло кредиту, не говорячи вже про необхідність оплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування картки. Крім цього, суд не знаходить підстав для прийняття до уваги заяви відповідача про застосування позовної давності, враховуючи, що вона не пропущена, виходячи з умов укладеного між сторонами договору та висновку про це суду касаційної інстанції. Враховуючи надані позивачем докази по справі, суд вважає обґрунтованими і доведеними підстави для стягнення з відповідача всієї суми заборгованості по кредитному договору, враховуючи, що відповідач в свою чергу жодних заперечень з приводу правильності нарахування Банком сум по тілу кредиту, відсоткам, комісії та штрафам суду не надав, голослівно заперечуючи наявність самого боргу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 434,70 грн.

Outcome: approved