Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

23.09.2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Державного регістратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манюти Сергія Васильовича (далі по тексту - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Алькор Інвест» (далі по тексту - відповідач-2) про скасування запису про право власності та поновлення право власності (а.с.3-8). Так, позивачка просить суд: -скасувати запис про право власності номер:32438461 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який було внесено на підставі рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг», Одеська область Манюта Сергія Васильовича, індексний номер: 174211474 від 17.07.2019 року, щодо державної реєстрації права власності за ТОВ "Фінансова Компанія "Алькор Інвест" (код ЄДРПОУ 39306471) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1874508251103; -поновити за нею право власності шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64, 9 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С; -стягнути на її користь з державного реєстратора КП « Агенція реєстраційних послуг», Одеська область Манюта Сергія Васильовича, «Фінансова Компанія «Алькор Інвест» (код СДРПОУ 39306471) судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп., у рівних частках, тобто по 768 грн. 40 коп. з кожного. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/8674/19 за позовом [PERSON] до Державного регістратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манюти С.В. та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» про скасування запису про право власності та поновлення право власності. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.60-61). 25.02.2020 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Алькор Інвест» - Василенко В.Г. до суду надійшли пояснення на позовну заяву [PERSON] , відповідно до яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Так, представник відповідача зазначив, що пунктом 4.1 додаткової угоди № 1 від 01.11.2008 року до кредитного договору № 9к-356 від 29.05.2007 року зобов`язано позивачку укласти з банком додаткову угоду по договору застави (іпотеки) протягом 3 банківських днів з моменту підписання цієї угоди, тобто позивачкою визнано факт відсутності укладання зазначеної угоди та невиконання зобов`язання за цією угодою. Відповідно до п.4 іпотечного договору, квартира передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором на суму 31 500 доларів США, строком до 29.05.2020 року, тобто строк дії іпотечного договору не закінчився. Таким чином представник відповідача вказує, що строк дії іпотечного договору не закінчився, зобов`язання за кредитним договором позивачкою не виконано в повному обсязі, не надано жодних доказів про повернення кредиту. На підставі договорів про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Алькор Інвест» перейшли всі права ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (первісного кредитора) у зобов`язані за кредитним та іпотечним договорами, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до п.61 ПКМУ від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як на момент винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2019 року, так і на теперішній час не передбачає внесення в реєстр документів на які посилається позивачка. За твердженням представника відповідача, позивачка була належним чином повідомлена про заміну кредитора у зобов`язані та була обізнана з вимогою нового кредитора про усунення порушень зобов`язань та наміром відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки в разі неповернення у 30-денний термін всієї заборгованості за кредитним договором. Відомості про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотеки, а саме на підставі застереження в договорі іпотеки у порядку, встановленому договором були внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.07.2019 року, тобто на момент внесення відомостей у реєстр ТОВ «ФК «Алькор Інвест» був наданий реєстратору документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку відповідно до умов іпотечного застереження, добровільного погодження сторонами при укладені кредитного іпотечного договору від 30.05.2007 року, проте ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути застосований до спірних правовідносин, так як вимоги вказаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна. На підставі вищенаведеного представник відповідача вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню (а.с.85-88). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.01.2021 року закрито підготовче провадження по справі № 495/8674/19 за позовом [PERSON] до Державного регістратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манюти С.В. та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» про скасування запису про право власності та поновлення право власності. Справу призначено до судового розгляду (а.с. 167-168). У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Шаркевич Я.В. підтримав доводи викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ФК «Алькор Інвест» - Унгуряну С.І. з позовними вимогами не погодився, підтримав подані пояснення на позовну заяву та просив суд відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Відповідач - державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манюта С.В., в судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного регістратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манюти С.В. та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» про скасування запису про право власності та поновлення право власності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 29.05.2007 року між [PERSON] та філією «ОРУ» банку «Фінанси та кредит» укладений кредитний договір № 9к-356, відповідно до якого банк надає позивачці в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 31 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 13,5 % процентів річних. Кредитні ресурси отримані позивачкою за цим договором використовуються за цільовим призначенням, а саме для придбання 3 - кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64, 9 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. (а.с.14-17). За кредитним договором позивачка зобов`язувалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 29 травня 2020 року, погашення проводиться шляхом зарахування щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного платежу у розмірі 430 доларів США. Відповідно до п.5.1 кредитного договору: забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава нерухомого майна (іпотека): придбання 3 - кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64, 9 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. Позивачка зобов`язувалася укласти з банком договір застави (іпотеки) зазначеної нерухомості, в термін до 30 травня 2007 року. 30 травня 2007 року між Банком «Фінанси та Кредит», товариство з обмеженою відповідальністю, в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю [PERSON] та позивачкою укладено іпотечний договір від 30.05.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3896 та посвідчений приватним нотаріусом Білгород- Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С., відповідно до якого на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням іпотечного договору накладається заборона відчуження зазначеної в договорі квартири [ADDRESS] (а.с.19-20). Відповідно до п.4 іпотечного договору: зазначена у п.1 цього договору, квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 9к-356 від 29 травня 2007 року на суму 31 500 доларів СІІІА, строком до 29 травня 2020 року, а також сплати процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 13,5 % річних, а також комісійної винагороди за кредитними договором, неустойки за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. У випадку зміни сторонами кредитного договору процентної ставки за користування кредитними ресурсами, іпотекодавець зобов`язується невідкладно укласти з іпотекодержателем відповідну додаткову угоду до цього Договору. 01 листопада 2008 року між Банком «Фінанси та Кредит», товариство з обмеженою відповідальністю, в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю [PERSON] та позивачкою укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 9к-356 від 29 травня 2007 року, відповідно до якої внесені зміни в пункт 4.1., а саме: позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, за процентною ставкою 20 % річних (а.с.18). Вказана додаткова угода є невід`ємною частиною Кредитного договору № 9к-356 від 29.05.2007 року, набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання зобов`язань сторонами. За твердженням позивачки, п.4.1. додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 9к-356 від 29.05.2007 року року в частині «Позичальник зобов`язується укласти з Банком додаткову угоду до договору застави (іпотеки) протягом 3 банківських днів з моменту підписання цієї угоди» не було виконано, у зв`язку з чим на її думку, іпотечний договір від 30.05.2007 року припинив дію, так як змінилися умови кредиту. Відповідно до п.4 іпотечного договору-квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 9к-356 від 29 травня 2007 року, на суму 31 500 доларів США. Позивачка зазначила, що відповідно до квитанцій по сплаті по кредиту вона виплатила в проміжок часу з червня 2013 року по жовтень 2017 року грошові кошти у сумі 36 059 доларів США та 11 009 гривень, що підтверджує факт припинення основного зобов`язання. 14.04.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся з позовною заявою до позивачки та інших про стягнення заборгованості по кредитному договору, яку було залишено без розгляду. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг», Одеська область Манюта С.В., індексний номер:174211474 від 17.07.2019 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1874508251103 за ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест». Позивачка вказує, що в даній квартирі вона мешкає з чоловіком та дітьми та дана квартира є їх єдиним власним обєктом нерухомого майна, постійним місцем реєстрації та мешкання. На думку позивачки, невідомо з яких підстав доТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест»перейшло право вимоги, так як підставами внесення відомостей є іпотечний договір, серія та номер 3896, виданий 30.05.2007 року, видавник ПН БДМНО Щукіна Л.С., докази повідомлення, серія та номер: б\\н, виданий 15.05.2019 року, видавник Укрпошта; Лист - вимога, серія та номер 7, виданий 26.04.2019 року, видавник ТОВ «ФК» «Алькор Інвест», звіт про оцінку майна, серія та номер: 902\\06\\19, виданий 24.06.2019 року, видавник: ПП «Габяно», що суперечить переліку документів, визначених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не містить підстав, а саме наступних документів: договору факторингу; договору відступлення права вимоги; вимога про усунення порушень основного зобов`язання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Крім того, позивачка вказала, що квартира [ADDRESS] має загальну площу 64,9 кв.м., яка виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, її загальна площа не перевищує 140 кв.м. та вона використовується як місце постійного проживання її сім`ї, іншого житла вона не має, тому вважає, що дана квартира підпадає під вимоги Закону України «Про мораторії на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року. Дані обставини і стали підставою для звернення позивачки [PERSON] з відповідною позовною заявою до суду. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.9 ч.1 ст. 2 цього Закону реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з загальних засад державної реєстрації права є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених законом. Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Загальними засадами здійснення державної реєстрації прав, зокрема, є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених законом. Згідно із п.2 ч.1 ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою. Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться у такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень має бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Очевидно, що в даному випадку мали місце суперечності між зареєстрованим і поданим на реєстрацію правом. Згідно до ч.3 ст. 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.3 ч. 3 ст.9 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст.12 Закону України «Про іпотеку», а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а вразі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Підставами припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України «Про іпотеку», а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Так, відповідно до п.4 Іпотечного договору укладеного 30.05.2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. за реєстровим номером № 3896, «зазначена у п.1 цього договору квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 9к-356 від 29.05.2007 року на суму 31 500 доларів США, строком до 29.05.2020 року», тобто строк дії іпотечного договору не закінчився, а позивачкою не надано підтвердження виконання основного зобов`язання. Таким чином вбачається, що дія іпотечного договору не закінчилась, а також враховуючи те, що забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором не виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору не припиняються, відповідно не має підстав вважати, що зазначений іпотечний договір припинив свою дію від 30.05.2007 року, так як змінилися умови кредиту. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно де цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно із ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до п. 11.3, 11.3.1. та 11.3.2. Іпотечного договору укладеного 30.05.2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною JI.C. за реєстровим номером № 3896, сторони дійшли згоди про те, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 11.3.1. та 11.3.2. цього договору, а саме: задовольнити вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за Кредитним договором в порядку, установленим ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Крім того цей Договір містить застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя згідно зі ч.3 ст. 36 Закону. Суд не погоджується із твердженням позивачки стосовно того, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відсутні в якості підстави наступні документи: договір факторингу; договір відступлення права вимоги; вимога про усунення порушень основного зобов`язання, з посиланням на п. 61 Постанови Кабінету міністрів від 25.12.2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з наступних підстав. Згідно із вимогами п.61 Постанови Кабінету міністрів від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Таким чином, п. 61 Постанови Кабінету міністрів від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як на момент винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2019 року, так і на теперішній час, не передбачає внесення в реєстр документів на які посилається позивачка. Згідно з відомостями які містяться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 174211474) підставами виникнення права власності, що були внесені державним реєстратором до даного реєстру були: іпотечний договір, серія та номер 3896, виданий 30.05.2007 року, видавник: ПН БДМНО Щукіна Л.С.; докази повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 15.05.2019 року, видавник: Укрпошта; Лист - вимога, серія та номер: 7, виданий 26.04.2019, видавник: ТОВ «ФК «Алькор Інвест»; звіт про оцінку майна, серія та номер: 902/06/19, виданий 24.06.2019 року, видавник : ПП «Габяно». Встановлено, що 26.04.2019 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест», новим кредитором, на адресу позивачки належним чином було направлено вимогу, якою її повідомлено про те, що даним товариством придбано право вимоги за кредитним договором № 9к-356 від 29.05.2007 року з усіма додатковими угодами до нього, а також іпотечним договором. Крім цього, ТОВ «ФК «Алькор Інвест» повідомлялось позивачці про наявність в неї заборгованості за вказаним вище кредитним договором та необхідністю погашення заборгованості у найкоротший термін, тобто позивачка була належним чином повідомлена про заміну кредитора, а також про необхідність погашення заборгованості та наміром відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки, уразі неповернення позивачкою у 30-денний термін всієї суми заборгованості. Відповідно до п.11.3, 11.3.1 та 11.3.2 Іпотечного договору укладеного 30.05.2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. за реєстровим номером № 3896, сторони дійшли згоди про те, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибирати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.11.3.1 та 11.3.2 цього договору. Так, стягнення було звернуто у позасудовому порядку відповідно до умов іпотечного застереження, добровільного погодження сторонами при укладені іпотечного договору від 30.05.2007 року. Між тим, закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути застосований до спірних правовідносин, так як вимого вказаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна. Вказане вище знайшло своє підтвердження у відповідних постановах Верховного Суду (ПВС від 13.06.2018 року у справі № 645/5280/16-ц; ПВС від 12.07.2018 року у справі № 372/977/16-ц; ПВС від 09.12.2019 року у справі № 464/8589/15). За таких обставин, положення Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.1 ст.659 ЦК України, продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Відповідно до статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, згідно із висновками, викладеними у постанові КГС ВС від 28.10.2020 № 910/10963/19, з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав: на відміну від положень ч.2 ст.26 ЗУ № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про незаконність, необґрунтованість та неправомірність позовних вимог [PERSON] до Державного регістратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манюти Сергія Васильовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Алькор Інвест» про скасування запису про право власності та поновлення право власності, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed