Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28.11.2006 року по 31.03.2014 року її дочка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] року народження та [PERSON], [INFO]. За рішенням Городенківського районного суду від 31.03.2014 року шлюб між відповідачами був розірваний, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір»ю. Хоча, діти зареєстровані в [ADDRESS], але фактично проживають у бабусі та дідуся по [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу батьки вихованням та доглядом дітей не займаються взагалі, всі обов»язки по опіці над дітьми переклали на позивачку та її чоловіка. Так, [PERSON] відразу після розлучення покинула дітей на позивачку, пішла з дому, не пояснивши куди, та протягом місяця їй не телефонувала, не навідувала дітей, взагалі не цікавилася ними. Потім повернулася на день-два, діти лише зраділи її поверненню, а вона знову покинула їх на невизначений термін. Це вкрай безвідповідально і дуже жорстоко по відношенню до неповнолітніх дітей, тому що вони лише побачать маму, сподіваються, що вона повернулася, як вона знову покидає їх. Після візитів так званої мами діти плачуть, переживають сильні душевні хвилювання через те, що їх покинула рідна мати. Відповідачка не цікавиться ні їх вихованням, ні їх здоров»ям, не дивлячись на те, що стан здоров»я дітей дуже слабкий. Матеріального утримання вона також не дає. [PERSON] отримувала допомогу на сина [PERSON], який є інвалідом ІІ групи, проте кошти витрачала на власні цілі, тоді як лікування та утримання дитини займалася позивачка. Після звернення [PERSON] до Служби у справах дітей, остання направила клопотання в Управління праці та соціального захисту населення Городенківської РДА про припинення виплати допомоги. 08.04.2015 року [PERSON] була викликана в Службу у справах дітей для проведення з нею профілактичної бесіди, де обіцяла виправити поведінку та ставлення до виконання материнських обов»язків, проте з того часу нічого не змінилося, а ставлення відповідачки до дітей стало ще байдужішим. Відповідач [PERSON] після розлучення повернувся жити до своїх батьків у с.Ясенів-Пільний Городенківського району. Він інколи провідував дітей, однак матеріальної допомоги на їх утримання не надавав. Відповідач був викликаний у Службу у справах дітей Городенківської РДА, де йому роз»яснили обов»язок матеріального утримання дітей та необхідність надання щомісячної грошової допомоги, після чого [PERSON] перестав цікавитися дітьми взагалі, не провідує їх, кошти на їх утримання не надає. У червні 2015 року у молодшого внука [PERSON] під час огляду виявлено серйозне захворювання суглобів та виникла потреба негайного лікування, вирішується питання встановлення групи інвалідності. Однак, відповідачі участі у лікуванні дітей не приймають. Через хронічні захворювання позивачка змушена возити дітей по лікарнях та лікувально-профілактичних санаторіях, а біологічних батьків це зовсім не цікавить. Оскільки стан здоров»я дітей - це перше, що повинні забезпечити батьки, то байдужість відповідачів до цього питання є вже злочинною. Така поведінка сильно травмує психіку дітей, вони почуваються непотрібними батькам та покинутими, постійно питають, чи буде ще в них сім»я, що негативно впливає на їх моральний та духовний розвиток. Внаслідок протиправної поведінки відповідачів діти цілком і повністю позбавлені батьківської ласки і турботи, не відчувають їхнього тепла та уваги. Позивачка вказує, що вона з чоловіком (дідусем дітей) намагаються замінити їм батьків та створити їм родинний затишок. Забезпечена житлом, в якому діти мають окрему, комфортну для їх проживання кімнату. Вона з чоловіком працює та самостійно утримують онуків на належному рівні. З внуками у них склалися хороші, довірчі стосунки, намагаються компенсувати їм брак батьківської турботи. Оскільки, материнство та батьківство відповідачів носить лише біологічний характер, діти їм зовсім не потрібні, то вона зможе самостійно забезпечити їх виховання та утримання відповідно до вимог. Ухвалою суду від 15.09.2015 р. орган опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав наведених у ньому та просила його задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно. Про час і місце судового розгляду була належним чином повідомлена, що підтверджується матеріалами справи, а саме оголошенням у газеті «Галичина" від 08.10.2015 року про виклик відповідачки в судове засідання. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження та висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 19 квітня 2010 року виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що він народився [INFO] р., свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 11липня 2007 року виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що він народився [INFO] р. їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] 31.03.2014 року розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір»ю, що стверджено копією рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2014 року. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], мешканки [ADDRESS] від 22.05.2015 року №122/02.2-19 встановлено, що [PERSON], [INFO] не працює, за господарством числиться земельна ділянка площею 0,35 га., підсобне господарство не ведеться, будинок не газифікований, водопровід відсутній. Сім»я за вказаною адресою не проживає, так як житловий будинок находиться в аварійному стані і не придатний для проживання. Довідкою Котиківської сільської ради № 505 від 22.05.2015 року підтверджено, що неповнолітні діти зареєстровані в [ADDRESS], але фактично проживають у бабусі [PERSON], [INFO] по [ADDRESS], що доводиться довідкою Котиківської сільської ради № 1008 від 15.09.2015 року. Згідно характеристики Городенківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2, у якій навчається [PERSON], вбачається, що хлопчик характеризується позитивно, доглянутий, однак батьки зовсім не цікавляться навчанням та вихованням дитини, не відвідують школу та батьківські збори, всю відповідальність за навчання та виховання хлопчика взяла на себе бабуся, яка забезпечує побут та навчально-виховний процес дитини. Характеристикою дошкільного навчального закладу «Барвінок» на вихованця [PERSON] доводиться, що хлопчик чемний і товариський, завжди доглянутий, охайно одягнутий, проте батьки ним не цікавляться зовсім, в садочок приводять бабуся та дідусь, які відвідують всі свята та батьківські збори, а також здійснюють оплату харчування та інші витрати. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є вчителем початкових класів Городенківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2, у якій навчається [PERSON]. Вказує, що мами [PERSON] вона жодного разу не бачила. Батька дитини вона взагалі не знає і нічого про нього не чула. Вихованням дитини займаються батьки по лінії матері [PERSON] це бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON], які приводили дитину до школи, відвідували батьківські збори, платили за харчування. [PERSON] ніколи не згадував про батьків і не розповідав хто вони такі. На даний час [PERSON] знаходиться у санаторію в м.Яремче. Свідок [PERSON], суду пояснив, що позивачка є його дружиною, а відповідачка [PERSON] являється її дочкою та матір'ю [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що мати дітей не піклується ними, не займається їхнім вихованням, вдома не проживає. Жодних коштів на виховання та лікування дітей не надає, допомогу, яку отримувала на сина [PERSON], який є інвалідом ІІ групи, витрачала на власні цілі, тоді як лікуванням та утриманням дитини займалися вони з дружиною (бабусею дітей). Після чого змушений був звернутися до Служби у справах дітей із заявою про про припинення виплати допомоги. А після того, як діти о першій годині ночі самі, тримаючись за ручки, прийшли до них з бабусею додому, так як вони на той час проживали разом з матір»ю, залишив їх проживати біля себе. Вказує, що уже більше півроку взагалі не бачив відповідачки. Також пояснив, що батько дітей [PERSON] є непоганою людиною. Після розлучення із [PERSON] переїхав проживати до своїх батьків у с.Ясенів-Пільний. Дітей забирати відмовився, оскільки у нього немає постійного місця проживання, хоча вони пропонували йому проживати разом із дітьми у них вдома, однак той відмовився, пояснив, що хоче влаштовувати своє життя та виїжджати на заробітки на довготривалий час. До дітей не навідується, жодної матеріальної допомоги на виховання та лікування дітей не надає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] та [PERSON], є бабусею і дідусем [PERSON] та [PERSON]. Вказують, що вихованням дітей займаються бабуся та дідусь. Батьки [PERSON] та [PERSON] дітьми не піклуються, не надають жодної матеріальної допомоги на їх виховання та лікування. Батько дітей проживає у своїх батьків у с.Ясенів-Пільний Городенківського району, а маму дітей уже більше півроку не бачили. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з дітьми, не приймають участі в їх вихованні, не турбуються про стан здоров'я дітей, їх фізичний та духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги, [PERSON] та [PERSON] проживають з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 11.08.2008 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1374 від 04.07.2008 року належить будинок, на праві приватної власності, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Висновками органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації № 01-29/470 від 17.06.2015 року та №01-29/797 від 16.10.2015 року стверджено, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] р.н. стосовно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації 16.06.2015 та 13.10.2015 року. Висновок містить посилання на те, що шлюб між батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] розірвано (рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2014 року). Згідно довідки Котиківської сільської ради №505 від 22.05.2015 року [PERSON] разом з малолітніми дітьми зареєстровані в [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрований і батько дітей [PERSON] Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 22.05.2015 року №122/02.2-19 житловий будинок за вищевказаною адресою знаходиться в аварійному стані і не придатний для проживання. Малолітні діти [PERSON], та [PERSON] фактично проживають разом з бабусею і дідусем по лінії матері, де створені всі умови для проживання, виховання та нормального розвитку дітей. На звернення [PERSON] працівниками служби у справах дітей районної державної адміністрації та районного центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді здійснювався виїзд в сім»ю [PERSON], з метою обстеження умов проживання та з»ясування обставин щодо неналежного виконання батьківських обов»язків щодо малолітніх дітей. На момент обстеження місце перебування матері родичам було невідоме. Догляд за дітьми здійснював дідусь [PERSON] Умови проживання в будинку визнано добрими. 08.04.2015 року з [PERSON] проведено бесіду щодо неналежного виконання нею батьківських обов»язків стосовно малолітніх дітей, попереджено про відповідальність за неналежне ставлення до дітей. Також Службою ініційовано притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов»язків. 22.05.2015 року службою у справах дітей направлено клопотання в управління праці та соціального населення щодо припинення виплати допомоги [PERSON], яку вона отримувала на дитину-інваліда [PERSON], [INFO] оскільки дану допомогу вона витрачала на свої цілі, а не для задоволення потреб дитини. Мати, [PERSON], не цікавиться життям синів, переклала відповідальність за виховання та утримання дітей на своїх батьків, часто пропадає з дому на тривалий період, не повідомляючи про своє місце перебування та не відповідає на телефонні дзвінки, не реагує на зауваження та попередження працівників служби у справах дітей. Крім того, в службу у справах дітей був запрошений разом з батьками [PERSON], де їм було роз»яснено про обов»язок батьків щодо виховання, утримання та матеріального забезпечення дітей та попереджено про відповідальність за неналежне ставлення до дітей. Обговоривши ситуацію, яка склалася було вирішено, що батько дітей буде проживати з дітьми та доглядати за ними, оскільки він проживає у будинку своїх батьків, де також проживає ще сім»я брата. На друге засідання [PERSON] не з»явився, з»явилася мати [PERSON], яка повідомила, що син в даний час перебуває на роботі в Москві, оскільки дітям потрібні кошти на лікування. Також на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було з»ясовано, що позбавлення батьківських прав батька необхідне для призначення дітям державної допомоги, яка допоможе в лікуванні дітей. Таким чином, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON]. [INFO] р.н. та [PERSON].[INFO] р.н. та вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON]. [INFO] р.н. та [PERSON].[INFO] р.н. Однак, як встановлено в судовому засіданні, після неодноразових намагань, як працівниками служби так і батьками колишньої дружини, створити всі умови [PERSON] для належного спілкування з дітьми та виховання дітей, відповідач ухиляється від виконання батьківського обов»язку щодо виховання, утримання та матеріального забезпечення дітей, що знайшло підтвердження у розгляді даної справи та стверджено заявою самого відповідача, який не заперечує щоб його позбавили батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до стаття 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачі, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляються від їх виконання у відношенні своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, виховання, не дбають про харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх повноцінного розвитку, тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідачів батьківських прав у відношенні їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved