Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

10.01.2020 р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал» (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А., у якій просила: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 14.11.2019 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 7743, стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500900082, укладеним 04.12.2012 р. між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та [PERSON] , яка виникла за період з 16.01.2019 р. по 15.10.2019 р. в сумі 34 841,28 грн., а також судовий збір у розмірі 840,80 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 04.12.2012 р. між позивачкою та ПАТ «Альфа Банк» (далі - банк) було укладено кредитний договір № 500900082. Відповідно до Додатку №1 від 04.12.2012 р. до кредитного договору встановлено щомісячна сума погашення з 08.01.2012 року по 07.12.2015 р., яка становили 460,52 грн. В той же час, із заявою про вчинення виконавчого напису звернувся не ПАТ «Альфа-банк», а відповідач не повідомивши позивачку про заміну кредитора його правонаступником. У грудні 2019 р. позивачка дізналась що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. від 14.11.2019 р. № 7743. При цьому, позивачка вважає, що нотаріусом було порушено норми чинного законодавства України щодо строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, адже право вимоги за кредитним договором ПАТ «Альфа-Банк» набуло ще 07.12.2015 р. Крім того, позивачка вказує, що нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача, оскільки нотаріус взяв до уваги тільки розрахунок розміру заборгованості без урахування думки позивача. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що порушено вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 а тому, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який просила задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 28.01.2020 р. було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив та відзиву не подав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 14.11.2019 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис за № 7743. Згідно вказаного виконавчого напису звернуто до стягнення з позивача як боржника за кредитним договором № 500900082 від 04.12.2012 р., укладеним з ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є «ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості за вказаним кредитним договором за період з 16.01.2019 р. по 15.10.2019 р. на загальну суму 34 841,28 грн., у тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3 259,51 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 4 195,45 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 8 336,32 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями 19 050,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що не була повідомлена про заміну кредитора його правонаступником, крім того, нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача, оскільки нотаріус взяв до уваги тільки розрахунок розміру заборгованості без урахування думки позивачки, а тому вона вважає, що виконавчий напис за № 7743 від 14.11.2019 р. був вчинений з порушенням вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства. Цим актом є, зокрема, Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 р. № 296/5 та зареєстрований у Мін`юсті 22.02.2012 р. за №282/20595 (далі - Порядок № 282/20595). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172 з подальшими змінами затверджено «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно з п.2 вказаного переліку за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому вказаний п.2 Переліку попередньо втратив чинність на підставі Постанови КМ № 1602 від 29.11.2001 р., у подальшому після доповнення Переліку вказаним пунктом 2 згідно з постановою КМУ від 26.11.2014 р. №662 вже ця постанова в частині пункту 2 визнана незаконною та нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14, яка залишена без змін судами касаційних інстанцій. У положеннях статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 гл. 16 розд. ІІ Порядку № 282/20595). Згідно з п.п.2.1 п. 2 гл. 16 розд. ІІ Порядку № 282/20595 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають стосунок до вчинення виконавчого напису, нотаріус управі витребувати їх у стягувача (пп.2.2 п.2 гл. 16 розд. ІІ Порядку№ 282/20595). Пунктами 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку № 282/20595 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік № 1172). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку. Цей перелік не передбачає інших умов учинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в законі «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Вимогами статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до правової позиція висловленої у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року № 6-887цс17, учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. У відповідності до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2018 року у справі №369/11680/15-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Крім того, як вказав у своїй постанові Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі від 10.04.2019 року № 201/11696/16-ц, для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису став кредитний договір № 500900082 укладений 04.12.2012 р. між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», відповідно до умов якого, позичальник зобов`язався точно в строки, обумовлені кредитним договором, здійснити погашення кредиту - 7 630,42 грн. та своєчасно сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань на першу вимогу кредитора сплачувати штрафні санкції, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодовувати завдані збитки. Пунктом 2.6 Кредитного договору було визначено, що порядок повернення кредиту, сплату процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та є невід`ємною його частиною. Як вбачається з Додатку №1 до кредитного договору № 500900082 від 04.12.2012 р., сторонами було встановлено новий графік і визначено щомісячну суму, як підлягала сплаті з 08.01.2012 р. по 07.12.2015 р., яка становили 460,52 грн. Таким чином, сторонами встановлено щомісячні платежі, які мав здійснити позивачкою за кредитом. Судом, встановлено, що позивачка на виконання умов кредитного договору за період з 04.12.2012 р. по 07.07.2014 р. здійснила часткове повернення коштів на суму 8 985,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості від 23.12.2019 року за кредитним договором № 500900082 від 04.12.2012 р., наданим АТ «Альфа-банк». Окрім кредитного договору, підставою для вчинення вказаного виконавчого напису була заява ТОВ «Вердикт Капітал» про вчинення виконавчого напису від 23.10.2019 р., до якої в додатках зазначено: виписка з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, договір Факторингу 2019-ІКІ/ВЕСТА, договір про відступлення прав вимог № 16-01/19/1 від 16.01.2019 р., документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. 16.01.2016 року АТ «Альфа-банк» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі договору факторингу, яке 26.12.2018 року відступило право вимоги ТОВ «ФК «ВЕСТА», в свою чергу, остання 16.01.2019 р. відступила право вимоги за кредитним договором № 500900082 від 04.12.2012 р., до ТОВ «Вердикт Капітал». З матеріалів справи вбачається, що подана відповідачем до приватного нотаріуса заява про вчинення виконавчого напису ґрунтувалася, на кредитному договорі, виписці з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, договір Факторингу 2019-ІКІ/ВЕСТА, договір про відступлення прав вимог № 16-01/19/1 від 16.01.2019 р., документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. Проте суд вважає, що інформація вказана у виписці з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, є неповною, оскільки позивачка на виконання умов кредитного договору за період з 04.12.2012 р. по 07.07.2014 р. здійснила часткове повернення коштів на суму 8 985,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості від 23.12.2019 року за кредитним договором № 500900082 від 04.12.2012 р., наданим АТ «Альфа-банк» та наявними в матеріалах справи копія квитанцій, крім того, а ні нотаріусом чи відповідачем не направлялась вказану виписку на адресу позивачки або вимога відповідача про такої погашення заборгованості. За таких обставин, судом встановлено що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису між сторонами існував спір в частині нарахованої заборгованості, що, в свою чергу, мало б бути повідомлено стягувачем під час звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Крім того, підставами для задоволення позовних вимог для суду в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,є ті обставини, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29.01.2019 р. у справі № 910/13233/17, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 р. у справі № 826/20084/14, які стосувались оскарження постанови КМУ від 26.11.2014 р. № 662. Суди дійшли висновку, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, - в тому числі за кредитними договорами. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29.01.2019 р. у справі № 910/13233/17зазначено, що згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття .З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 р., про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі № 910/13233/17. Перелік № 1172, діючий на даний час в редакції від 29.11.2001 р., не містить вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а відтак виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку. За таких обставин, враховуючи, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису між сторонами існував спір в частині нарахованої заборгованості, крім того, стягнення заборгованості за кредитним договором не може провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 р. якою регулювався порядок вчинення таких виконавчих написів визнано незаконною та нечинною, а тому суд вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 7743, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. 14.11.2019 р. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 34 841,28 грн. вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved