Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом до відповідачки, в обґрунтування якої зазначив, що відповідачка користаючись послугами позивача, оплату за надані послуги не робила, у зв'язку з чим за нею утворилася заборгованість, внаслідок чого просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.07.1996 року по 01.06.2013 року в сумі 15708,62 гривень основного боргу; 6443,81 грн. - втрати від інфляційних процесів; 2629,02 гривень - 3% річних, а всього 24781,45 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача ЛМКП «Теплокомуненерго» - Кархардіна Н.В. у судове засідання не з'явилася та до початку розгляду справи від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона наполягала на позовних вимогах у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутністю /а. с. 42/.. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилася та до початку розгляду справи на адресу суду від її представника - [PERSON] надійшли письмові заперечення, в яких він не був згоден із заявленими вимогами ЛМКП «Теплокомуненерго», оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, між [PERSON] та позивачем не було укладено угоди про надання послуг теплопостачання, тому просив у позові повністю відмовити /а. с. 31 - 32/. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS], відповідно до фотокопії довідки № 293 від 07 червня 2013 року, виданої філією №2 МКП «Центрожилком» /а. с. 5/. Теплопостачання будинку, у якому проживає відповідач, робить позивач. Відповідач зобов'язаний робити щомісячну оплату за теплопостачання квартири, однак, своїх обов'язків не виконує і в даний час за період 01 липня 1996 року по 01 червня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 15708,62 грн., відповідно до фотокопії розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги на о/р № 4049105 /а. с. 6/. Судом встановлено, що між сторонами склалися житлові правовідносини. Статтями 64, 68, 162 ЖК України встановлено обов'язок наймача (наймачів), (власника) житлового приміщення сплачувати комунальні послуги, у тому числі і послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання. Плата за комунальні послуги стягується, крім квартирної плати, по затвердженим в встановленому порядку тарифам. Квартирна плата та плата за комунальні послуги вноситься щомісяця в строки, встановлені діючим законодавством. Відповідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р., споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки,платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.18 Правил). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 3 цього Закону передбачено, що предметом його регулювання є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Виконавці житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій визначаються органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків відповідно до Порядку, встановленому наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року N60 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 р. за N 541/10821. Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Згідно Правил утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, комунальні послуги, це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, установленому законодавством. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до п. 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Комунальні послуги, тарифи на які визначені з розрахунку на 1 кв. м загальної площі квартир, оплачуються незалежно від факту проживання. Приймаючи до уваги, що позивач щомісячно надавав вищенаведені послуги, а відповідач їх частково оплачував, що не заперечується сторонами, та підтверджується фотокопіями квитанцій про сплату послуг з теплопостачання /а. с. 33 - 38/, суд вважає, що між сторонами фактично з 1996 року по теперешній час існують договірні відносини про надання житлово-комунальних послуг відповідно до ЗУ „Про житлово-комунальні послуги". За таких підстав, доводи [PERSON] викладені у запереченнях, про те, що між нею та ЛМКП «Теплокомуненерго» не укладався договір на постачання тепло забезпечення, а тому підстав для нарахування та стягнення заборгованості немає, на увагу не заслуговують, оскільки позивач послуги відповідачу надав, і має право вимагати від відповідача оплати наданих послуг, однак є підстави для зменшення суми боргу, з застосуванням строку позовної давності, оскільки на цьому наполягає представник відповідача в письмових запереченнях. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість утворилася з 01 липня 1996 року, доказів поважності пропуску позивачем трирічного строку позовної давності суду не надано та позивач ЛМКП «Теплокомуненерго» звернувся до суду для захисту свого порушеного права 03 жовтня 2013 року, згідно з штемпелем Артемівського районного суду м. Луганська на позовній заяві /а. с. 3/, тому у відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК України сума заборгованості відповідача за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання з 03 липня 2010 року по 01 червня 2013 року складає (15708,62 - 10434.77) = 5273.85 грн.. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із застосуванням строку позовної давності за період з 03 липня 2010 року по 01 червня 2013 року у розмірі 5273.85 грн.. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача ЛМКП «Теплокомуненерго» - 3 % річних і інфляційних нарахувань, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржники, які прострочили виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає виключне право надавача послуг - пред'явлення вимоги про оплату наданої послуги від виконавця, право заявника на стягнення заборгованості із урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції не передбачено. Закон не передбачає такого поняття, як «інфляційні нарахування»; позивач посилається на ст. 625 ЦК України, в якій таке поняття відсутнє. Позивачем невірно витлумачені норми і поняття даної статті закону. Крім того, дана норма закону розповсюджується на випадки наявності грошових зобов'язань, зокрема з послуг фінансового характеру або виниклих з інших законних підстав. В даному ж випадку мова йдеться про поточну оплату комунальних послуг, які не є послугами фінансового характеру. Тому відсутні підстави для застосування даної норми закону до даних правовідносин. Згідно Постанови КМУ, що регулює питання нарахування плати за комунальні послуги, за несвоєчасну сплату комунальних послуг передбачено нарахування пені; інші нарахування на комунальні послуги не передбачені. Договору між сторонами, яким би було передбачено такі наслідки, також не укладалось. Крім того, суд враховує, що позивач не довів правильності поданих ним розрахунків і не зміг їх належним чином обґрунтувати. Враховуючи, що зазначеними нормативними актами передбачена інша відповідальність сторін у правовідносинах з надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК Україні, є необґрунтованим та безпідставним. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ЛМКП «Теплокомуненерго» про стягнення з відповідачки [PERSON] інфляційних витрат у сумі 6443,81 грн. та 3 % річних - 2629,02 грн., у зв'язку із необґрунтованістю заявлених вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ЛМКП «Теплокомуненерго» підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 247,82 грн., відповідно до фотокопій платіжних доручень: № 889 від 13 вересня 2013 року /а. с. 1/ та № 10290 від 21 червня 2013 року /а. с. 2/. На підставі викладеного і

Outcome: partial