Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 8 020 доларів США, згідно розписки від 19.05.2020 року; стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 19.05.2020 року між нею та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути до 31.07.2020 року борг в сумі 8 020 дол. США, що відповіднро до довідки АТ КБ "Приват Банк" станом на 14.06.2021 року становить 214 535 грн. Однак у зазаначений строк відповідач борг не повернув. На телефонні дзвінки з приводу повернення коштів відповідач відповідає і кожного разу запевняє, що кошти поверне через місяць і так триває вже багато часу. Такий факт є підтвердженням того, що відповідач не має наміру повертати борг. Тому просила стягнути з відповідача борг в сумі 8 020 дол. США, згідно розписки від 19.05.2020 року. 12.07.2021 року відповідач подав заперечення на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що в минулі роки, коли він займався бізнесом, звертався до позивача з вигідними їм обом фінансовими пропозиціями, в тому числі, позичав у позивача кошти і завжди вчасно виконував свої зобов`язання по їх поверненню. Всього таких розписок по фактичному наданню коштів було чотири, а саме - від 21.01.2019 року, у сумі 500 дол. США (отримав суму 14 000 грн.), 02.05.2019 року у сумі 300 дол. США, 01.07.2019 року у сумі 300 дол. США та 01.08.2019 року у сумі 1000 дол. США (отримав 25 000 грн.) Починаючи з 21.02.2019 року завжди 21-го числа кожного місяця по 21.06.2021 року включно, він передавав позивачу винагороду за користування ним її коштами у сумі 800 грн. Ніяких інших коштів від позивача в тому числі згідно розписки від 19.05.2020 року в сумі 8 020 дол. США, він неотримував. Під час зустрічі 19.05.2021 року позивач запитала, чи не міг би він їй терміново повернути кошти для покупки гаражу за 2000 дол. США. Однак дані кошти він не мав можливості повернути. Він запропонував позивачу, з урахуванням додаткових вимог, скласти замість чотирьох попередніх розписок дві оновлені для свідомого вибору нею одного із запропонованих варіантів розписок : розписку від 19.05.2020 року, що об`єднує попередні чотири розписки по фактичному отриманню ним від позивача загальної суми 2 120 дол. США з бонусом до вказаної суми 380 дол. США для компенсації втраченої вигоди; розписку від 19.05.2020 року , як документ гарантію про виплату позичальником позикодавцю за фактом продажу квартири зайнятих у позивача 2 120 дол. США в чотирьох кратному розмірі у сумі 8020 дол. США, без щомісячної доплати. Стверджує, що не отримував від позивача кошти в сумі 8 020 дол. США згідно розписки від 19.05.2020 року, та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.16-22). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позові у позовній заяві та наданих доказів, що містяться в матеріалах справи, просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, пояснив, що що дану розписку писав, однак кошти не отримув. Просив відмовити в задоволенні позовую Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики (розписки) внаслідок чого [PERSON] позивається про її відновлення шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за вказаним договором позики (розпискою). Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 19.05.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки про отримання в борг коштів, відповідно до якого відповідач отримав в борг гроші в розмірі 8 020 дол. США та зобов"язався повернути в строк до 31.07.2020 року (а.с. 30). Відповідач факт написання розписки не оспорював, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Судом встановлено, що у зазначений в розписці строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було, а наявність у позивача оригіналу боргової розписки, виходячи з положень статей 527, 545 ЦК України, свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов`язання за договором позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що булипередані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як встановлено, боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 707/2606/16-ц. Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не отримував коштів від позивача, суду не надав. З матеріалів справи та поданої розписки вбачається, що строк повернення коштів був погоджений - до 31.07.2020 року. У матеріалах справи відсутні докази того, що зобов`язання було виконано чи частково, чи у повному обсязі. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи правову позицію, умови договору, оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору позики. Тому, позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 8 020 доларів США, підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. 09.08.2021 року між [PERSON] та адвокатом Зубарєв Р.Ю. було укладено угоду про надання правової допомоги (а.с. 34). Згідно акту виконаних робіт Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступні юридичні послуги: надання консультацій з правових питань; складання позовної заяви, запити, виготовлення копій; подача позовної заяви до суду. Вартість виконаних робіт складає 1500 грн.(а.с.31). Згідно квитанції №066122 від 15.06.2021 року вартість послуги, яку сплатила [PERSON] складає 1500 грн.(а.с.32). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати - 1 500 грн. витрат на правову допомогу та 2146, 00 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 533, 1046, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 137, 141 ЦПК України,

Outcome: approved