Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

11.07.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», яке перейменовано в ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі «ПрАТ»/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПрАТ 290 000 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що в 1971 р.р. , та з 1973 по 1978 р.р., з 1978 р.р. по 1987 р.р., з січня 1989 р. по червень 2014 р. працював на ПрАТ помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора в карєрі. Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих та небезпечних факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту від 18.03.2016 р. йому встановлено наступні захворювання: Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з вираженою полірадикулопатією, двобічним плечолопатковим пері артрозом(ПФС другого ст..), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого другого ст.), деформуючим артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.). Висновком МСЕК від 24.05.2016 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі всього 25 % безстроково. Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.03.2016 р. причиною професійного захворювання стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Виходячи з характеру захворювання, він відчуває постійний ниючий та тягнучий біль у поперековій ділянці хребта, болі в потиличній ділянці, оніміння пальців рук та ніг, він не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, що порушує його нормальні життєві звязки, просить стягнути з ПрАТ 290 000 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи в свою відсутність. Представник ПрАТ «ПівнГЗК» за довіреністю [PERSON] надала письмові заперечення, з клопотанням про розгляд справи в відсутності представника ПрАТ. Вказує, що комбінат був побудований на початку 60-х років минулого століття та був спроектований за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин і механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Однак, свого часу проект пройшов державну експертизу на відповідність діючим нормативним актам з охорони праці. Позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Позивач пропрацював на підприємстві тривалий час, свідомо погоджувався на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати та право на пенсію на пільгових умовах. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоровя. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення матеріальної шкоди, обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума в 290 000 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в 1971 р., з 1973 по 1978 р.р., з 1988 по 1989 рік та з січня 1989 р. по червень 2014 р. позивач працював на ПрАТ помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора в Ганнівському карєрі а.с.39-44. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 18.03.2016 р., а.с.4-7, позивачу встановлене хронічне професійне захворювання: Вібраційна хвороба другої ст. від дії загальної вібрації, з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з вираженою полірадикулопатією, двобічним плечолопатковим пері артрозом(ПФС другого ст..), деформуючим остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого ст.). Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25%, згідно висновку МСЕК від 24.05.2016 р., а.с.8-8зв. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 18.03.2016р., а.с.4-7, встановлені хронічне професійне захворювання: Вібраційна хвороба другої ст. від дії загальної вібрації. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці машиніста екскаватора за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 39 років. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 24.05.2016 р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.9-38, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 290 000 грн. завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial