Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач 02.09.2020 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22 листопада 2000 року у Виконавчому комітеті Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, зареєстрував шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 41. Від шлюбу дітей немає. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружнє життя не склалось, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. та втрату взаєморозуміння між ними. На підставі чого в сім"ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім"ю немає. Подружні відносини між ними припинилися більше 4 років, з цього часу спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. За наведених обставин просить шлюб розірвати, Позивач, явка якого визнана обов"язковою в судове засідання, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, підтвердивши, що він подавав такий позов і примирення неможливе, оскільки 6 років подружжя живе порізно. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо розірвання шлюбу, при цьому підтвердила, що сторони не живуть протягом 6 років разом. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого повторно 03 січня 2019 року (а.4) сторони зареєстрували шлюб 22 листопада 1986 року у Виконавчому комітеті Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про що складено відповідний актовий запис № 41. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. При цьому, шлюб є добровільною згодою, а тому враховуючи небажання позивача зберігати сімейні відносини після 6-ти років окремого проживання, заперечення відповідача проти розірвання шлюбу без належного обґрунтування є недоведеним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved