Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору. Свої вимоги мотивує тим, що 26 червня 2013 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 500385989, відповідно до умов якого Банк надав позивачеві кредитні кошти у розмірі 50 000 грн. 00 коп. на строк по 27 червня 2016 року. Посилаючись на те, що відповідач при укладенні даного договору порушив ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками кредитів, а саме перед укладенням кредитного договору ПАТ«Альфа-Банк» не надав позивачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, просить на підставі ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 500385989 від 26 червня 2013 року укладений між [PERSON] та відповідачем. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з тих же підстав просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що на момент укладення кредитного договору позивач був ознайомлений та згодний з умовами договору, ніяких зауважень та заперечень не мав, що підтверджується підписом [PERSON] на кредитному договорі. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 26 червня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 500385989 (а.с. 4-5) Відповідно до п. 2.1. - 2.3. умов договору Банк надав позивачеві кредитні кошти у розмірі 50 000 грн., з процентною ставкою 0, 1 % річних, на строк по 27 червня 2016 року. У судовому засіданні встановлено, що банк виконав вимоги кредитного договору та надав позивачу кредити у повному обсязі, а отже виконав, взяті на себе кредитним договором зобов'язання. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ч. 2 статті 11 даного Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та [PERSON] на кредитному договорі. Згідно п. 2.7 Кредитного договору сукупна вартість кредиту з урахуванням усіх супутніх послуг визначена Додатком № 1 до цього Договору, який є його невід"ємною частиною. У пункті 5 даного договору зазначено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значенням абсолютного породження кредиту, вартості, виду та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ…тощо. Позивач був ознайомлений з умовами договору. ніяких зауважень та заперечень не мав, що підтверджується підписом [PERSON] на кредитному договорі. [PERSON] не звертався до ПАТ «Альфа-Банк» із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, а також не скористався передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами кредитного договору. Доказів того, що при укладенні договору позивач був введений в оману, згідно матеріалів справи, до суду надано не було. Відповідно до ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження введення його ПАТ «Альфа-Банк» в оману, оскільки при підписанні договору позивач був ознайомлений з умовами договору і протягом дії вказаного договору не звертався за захистом свого права. При підписанні вказаного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню позов задовленню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed