Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 22.06.2010 року Корольовський районний суд м.Житомира виніс рішення, яким звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком, а також виселив з вказаної квартири [PERSON]. Однак, як виявилося згодом, в квартирі зареєстровані ще й інші особи. Позивач з посиланням на ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України вказує, що після прийняття вищевказаного судового рішення всі мешканці квартири зобов'язані на письмову вимогу банку як іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання відповідної вимоги, в протилежному випадку їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зазначає, що банк направив відповідне повідомлення з вимогою про добровільне звільнення житлового будинку, а тому вважає, що відповідач підлягає виселенню з вищевказаної квартири із зняттям її з реєстраційного обліку. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 73). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 72). У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд, прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 22.06.2010р. позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру та виселення задоволено, звернуто стягнення на чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 73,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу банком, з правом укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням "ПриватБанку" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселено [PERSON] з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку в Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м.Житомира (а.с.16-18). З довідки №541 від 08.07.2014 року, виданої КП «ВЖРЕП №13», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 62). Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2, 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення, позивач має право після звернення стягнення на квартиру направити відповідачу та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку. Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно положень Закону України «Про іпотеку» виселення відповідача необхідне для вжиття заходів по реалізації предмета іпотеки, усунення перешкод для здіснення реалізації предмета іпотеки, а також забезпечення прав майбутніх покупців. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, а саме 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved