Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання угоди мнимою та визнання права власності на майно за договором купівлі-продажу, розподіл побутового майна. У позовній заяві вказує наступне. В 2002 році він познайомився з [PERSON], її донькою - [PERSON] та батьком - [PERSON]. В січні 2003 року він з [PERSON] та її дочкою [PERSON] почали спільне життя в його однокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] і з того часу по 20.01.2013 року вони з [PERSON] жили як подружжя, вважаючи їхні стосунки такими, що складають одну сім'ю. Після смерті його батька 26.01.2003 року, йому з братом у спадок залишилась його двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS], яку вони вирішили продати, а виручені від продажу квартири гроші поділити між собою, що ними і було зроблено. В зв'язку з тим, що йому незручно було добиратися на роботу, а також при роботі позмінно він потребував відпочинку в окремій кімнаті, то він разом з [PERSON] та [PERSON] вирішили продати належну йому квартиру і купити двокімнатну квартиру в центрі міста. Однак в цей же час [PERSON] звільнилась з роботу і вони всі - він, [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] вирішили, що він продасть свою однокімнатну квартиру, а відповідачі продадуть свою трикімнатну, в якій крім відповідачів були зареєстровані - дружина, син і онук [PERSON]. При цьому було вирішено, що для сина і онука [PERSON] придбають кімнату для проживання в іншому житловому приміщенні, як частину квартири, яка буде оформлена на [PERSON], оскільки син [PERSON] страждав алкоголізмом і міг пропити житло. Тобто, синові і внукові [PERSON], як належала кімната в трикімнатній квартирі, так кімната за ними і повинна була бути залишена, і фактично залишалася. Між ними також було вирішено, що трикімнатну квартиру, яку вони мали придбати, а це спірна квартира за адресою [ADDRESS] вони придбають і зареєструють такими чином: 50% права власності на квартиру належатиме йому і 50% [PERSON], оскільки остання була неповнолітньою, і її мати - [PERSON] вирішила віддати свою частину житла саме їй. Для того, щоб син і онук [PERSON] не претендували на житло, яке вини придбавали за вищевказаною адресою, вони домовились, що з коштів, отриманих ним від продажу свої квартири, він виплачує 4 000 доларів (на той час вартість квартири) [PERSON] (онуку [PERSON].), що ним і було зроблено. Під час укладення угоди купівлі-продажу спірного житла, був присутній [PERSON] - батько [PERSON], який за раніше досягнутою домовленістю не повинен був приймати участь в договорі купівлі-продажу як його сторона. Однак, після того, як фактично гроші продавцям були передані, [PERSON] несподівано заявив, що він теж хоче бути власником квартири. Оскільки він довіряв [PERSON], то віддав всі свої документи (паспорт та ідентифікаційний код) для оформлення у нотаріуса договору купівлі-продажу і чекав, коли його покличуть. Однак, вже після того, як угода була укладена, йому стало відомо, що він не був включений в склад покупців. Разом з тим, [PERSON] його завірила, і в нього на той момент були відсутні підстави їй не довіряти, що в подальшому, після смерті її батьків, квартира буде оформлена на них обох. [PERSON] також пообіцяв, що як тільки його дружини не стане, він подарує йому за попередньою їхньою домовленістю 50% спірної квартири. У вказану квартиру, за письмовою згодою [PERSON] та [PERSON] він вселився 10.04.2004 року як співвласник того житла, яке вони придбали і як члени сім'ї і проживав у вказаній квартирі по 20..01.2013 року. Весь цей час вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, вони разом придбавали меблі та предмети побуту. Влітку 2012 року він став офіційно безробітним. Відносини в родині стали напруженими, оскільки він став приносити менше грошей в сім'ю. Коли восени 2012 року помер [PERSON] і придбана для нього кімната залишилася вільною, він запропонував переписати її на нього. На тай час власником кімнати був [PERSON] - онук [PERSON]. З його пропозицією спочатку всі погодилися, [PERSON] поставив його до відому, що готує документи для переоформлення, і вони будуть готові до 25.12.2012 року. Він почав готуватися до переоформлення цієї кімнати на нього. З цією метою зібрав всі свої речі в мішки, для переїзду. Однак, 20 січня 2013 року, коли він приїхав з заробітків додому, не зміг потрапити в квартиру, оскільки замок вхідних дверей було поміняно. З цього часу в квартиру його не пускають і він не може в неї попасти. З цього приводу він звертався в Орджонікідзевський райвідділ міліції м. Запоріжжя і тільки за допомогою працівників міліції зміг забрати частину своїх речей. Практично тільки в цей момент йому стало відомо, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири, його обманули і позбавили права власності на 1/2 частини цієї квартири. Також, за час їхнього спільного проживання з [PERSON] як подружжя, вони у вказаній квартирі за ті кошти, які були виручені ним від продажу належної йому квартири та квартири його батька, яку він набув у спадщину, зробили ремонт. Також за час їхнього спільного проживання, вони придбали холодильник вартістю 2 450 грн., два телевізори „Самсунг" вартістю 7 695 грн., посудомийну машину „Індезит" вартістю 2 535 грн., стаціонарний комп'ютер в зборі вартістю 2 380 грн., ноутбук „Асус" вартістю 4 190 грн., монітор вартістю 1 570 грн., пральну машину - автомат вартістю 2 264 грн., спальний гарнітур вартістю 4 800 грн., стіл та столик для комп'ютеру вартістю відповідно 250 та 1110 грн.. Таким чином він вважає, що з вини відповідачів його протиправно - шляхом обману, було позбавлено належної йому 1/2 частини спірної квартири, а оскільки [PERSON] не визнає його право власності на вказану частину квартири, так само як і на інше майно, яке було придбано ними за час спільного проживання однією сім'єю, то вказані його права - як право власності на 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS], підлягає захисту, оскільки угода, яку 01.12.2003 року було укладено між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншого боку, є фактично удаваною угодою, вчиненою внаслідок обману його зі сторони відповідачів, і яка фактично прикрила іншу - договір купівлі-продажу, про який він з усіма відповідачами домовився, а також між сторонами, що уклали спірний договір і який вони мали на увазі укласти як з [PERSON], так і з [PERSON], а саме - договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, за яким що 50% права власності на квартиру повинно було належати йому, і 50% [PERSON]. Вищевказане побутове майно та меблі в теперішній час знаходяться в спірній квартирі у відповідачів. Він вважає, що йому належить і 1/2 частина вартості побутової техніки та іншого майна, яке залишилось у відповідача [PERSON]. При цьому він бажає отримати належну йому частину майна в грошовому виразі. Тому з відповідача [PERSON] на його користь необхідно стягнути 1/2 частину вартості цього майна в сумі 14 617 грн. (загальна вартість майна - 29 234 грн.).. На підставі викладеного позивач просить: - встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з січня 2003 року по 20 січня 2013 року; - визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], частково недійсним, визнавши цю угоду від 01.12.2003 року мнимою, яка прикривала угоду про придбання ним разом з [PERSON] вищевказаною квартири у спільну сумісну власність; - визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS]; - визнати за ним право власності на 1/2 частину іншого, побутового майна та меблів, провести його розподіл, залишивши його у відповідача [PERSON] і стягнувши з неї на його користь вартість цього майна в сумі 7 450 грн.; - судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], позов не визнала. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано письмові заперечення проти позову, які залучені до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON]. та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Суду надали письмові заперечення проти позову та заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чорненька О.М. в судове засідання не з'явилася. Суду надала письмові пояснення щодо позову та заяву про розгляд справи за її відсутністю. У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та третьої особи, що не з'явилися, на підставі наданих суду доказів. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2003 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М., за реєстровим №3268 було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON], [PERSON] (покупці). В своїй позовній заяві [PERSON] просить встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з січня 2003 року по 20 січня 2013 року, та як наслідок застосувати до спірної квартири статтю 74 СК України, якою передбачено, що „якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбу між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільною сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Разом з тим, як вбачається з вищевказаного договору купівлі-продажу, відповідач [PERSON] не була стороною договору, не набувала права власності на спірну квартиру, а виступала лише в якості законного представника своєї малолітньої дочки. Крім того, відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Відповідно до Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Оскільки спірне майно набуте відповідачами 01.12.2003 року, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України застосовувати норми Сімейного кодексу до статусу такого майна неможливо. Щодо визнання договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], частково недійсним, визнавши цю угоду від 01.12.2003 року мнимою, яка прикривала угоду про придбання ним разом з [PERSON] вищевказаною квартири у спільну сумісну власність, слід зазначити наступне. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено 01.12.2003 року, тобто під час дії Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Відповідно ст. 58 ЦК УРСР в редакції 1963 року недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач, який не є стороною договору, чітко не визначившись з позовними вимогами, одночасно вказуючи що договір купівлі-продажу є удаваним і мнимим, а також вимагає захистити його право власності, на майно власником якого він ніколи не був, не надає жодного належного та допустимого доказу в підтвердження своїх позовних. Позовні вимоги, щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину іншого, побутового майна та меблів, проведення його розподілу, також не підлягають задоволенню, з підстав недоведеності цих вимог належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на законі, є необґрунтованими і недоведеними, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed