Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Заявник [PERSON] 10 вересня 2021 року звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що [INFO] у м. Донецьк, Донецької області помер [PERSON] , [INFO] . 11 травня 2020 року була видана довідка про причини смерті (до форми № 106/у № 2110), в якій зазначено, що [PERSON] помер [INFO] . Просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Горлівка, Донецької області, який помер [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10 вересня 2021 року заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~317\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2016 року № 9-1130/0/4-16 "Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року N 990-УШ "Про внесення змін до\~Цивільного процесуального кодексу України\~щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України" - За змістом частини першої статті 257-1\~ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Слід зауважити, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України має розглядатися судом за загальними правилами, передбаченими для розгляду заяв про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 часини першої\~статті 256 ЦПК України), у тому числі щодо суб`єктів звернення у такій категорії справ. У контексті порушеного питання слід враховувати, що у померлої особи може не бути родичів, які можуть звернутись із заявою про встановлення відповідного факту. Водночас відмова у відкритті провадження за заявою чоловіка чи дружини з підстави, що вони не були родичами померлого, унеможливить реалізацію ними своїх майнових та немайнових прав, зокрема права на спадкування, що є порушенням їх конституційних прав. Враховуючи зазначене, а також те, що положення чинного законодавства, зокрема\~Сімейного кодексу України, відносять дружину/чоловіка до членів сім`ї, судам слід розглядати таку категорію справ за заявами чоловіка або дружини померлої особи про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи), яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини (ч.1\~ст. 1222 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 256 ЦПК України\~в судовому порядку встановлюються факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно копії заповіту, посвідченого 07 травня 2008 року державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори Хіргій Л.Р., зареєстрованого у реєстрі за № 6-1631, [PERSON] належна йому на праві власності квартира, він заповів заявнику. Отже, заявник є спадкоємцем за вищезазначеним заповітом на випадок смерті [PERSON] . Суд оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть [PERSON] , який помер [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України, як заклади охорони здоров`я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть. Відповідно до роз`яснень п. 13 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Згідно інформації Попаснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 30 вересня 2021 року, вбачається, що актового запису про смерть відносно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у Державному реєстрі актів цивільного стану, не виявлено. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки про причини смерті (до форми № 106/у № 2110), виданої 11 травня 2020 року, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ст.\~293\~ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у відповідності до ст. 249 ЦПК України. Відповідно до п. 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Суд приходить до переконання, що встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення. За наведених обставин, з урахуванням наданих доказів, вимоги заявника є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, ухвалене судове рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved