Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

02.09.2021 р [PERSON] звернувся в суд з позовом до Славутського міського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за вереснь 2020 року в сумі 2629 грн 84 коп, компенсацію за невикористанні відпустки в сумі 10925 грн 46 коп, 37452 грн 51 коп середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 51007 грн 11 коп та витрати на правову допомогу в розмірі 7200 грн. В позовній заяві позивач вказав, що з 17.10.2017 р працював на посаді інструктора виробничого навчання водіння Славутського міського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України. 31 жовтня 2020 р був звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте, при звільненні йому не була виплачена заробітна плата за вересень 2020 р та компенсація за 138 календарних днів невикористаної відпустки. Наявність заборгованості відповідачем не оспорюється. Таким чином, роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок (виплата всіх належних позивачу сум), а саме: заробітної плати в сумі 2629,84 грн за вересень 2020 року та грошової компенсації за невикористанні дні відпусток в сумі 10925,46 грн, а всього - 13555,30 грн. Розмір його середньоденної заробітної плати складає 180,93 грн. Перебіг строку затримки розрахунку при звільненні розпочався у день звільнення та триває до дня звернення з позовом до суду. Станом на 31 серпня 2021 року сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає 37452,51 грн. Тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в його користь заробітну плату за вересень 2020 року в сумі 2629 грн 84 коп, компенсацію за 138 днів невикористаної відпустки в сумі 10925 грн 46 коп, 37452 грн 51 коп середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 51007 грн 11 коп та витрати на правову допомогу в розмірі 7200 грн. Представник відповідача Славутського міського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України відзив на позов не подав. Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог - Хмельницька обласна організація товариства сприяння обороні України, яка є засновником Славутського міського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України, пояснення по справі не надала. Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, у відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цивільним кодексом, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Встановлено, що 17 жовтня 2017 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду інструктора виробничого навчання водіння Славутського міського спортивно-технічного клубу ТСОУ, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача серія [NUMBER] від 06 вересня 1982 року (а.с.4-6). Наказом директора Славутського МСТК ТСОУ № 12/к від 30 жовтня 2020 року [PERSON] - інструктор виробничого навчання водінню Славутського МСТК ТСОУ звільнений з роботи з 31 жовтня 2020 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та зобов`язано гголовного бухгалтера провести розрахунки за невикористані відпустки (а.с.2). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. З наданого відповідачем розрахунку при звільненні інструктора виробничого навчання водінню [PERSON] вбачається, що невиплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований період з 17.10.2018 р по 31.10.2020 р становить 10925,46 грн, невиплачена зарплата за вереснь 2020 року - 2629,84 грн (а.с.3). Вказаний розмір невиплаченої позивачу заробітної плати за вересень 2020 р та компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований період з 17.10.2018 р по 31.10.2020 р відповідачем не оспорений. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-79цс14 роз`яснив, що передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В день звільнення позивача відповідачем не було здійснено виплати всіх сум, що належать позивачу від роботодавця, в день звільнення. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII „Оплата праці" вказаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Установивши в ході розгляду справи, що позивачу не були виплачені належні йому від роботодавця суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період затримки розрахунку з моменту звільнення по день звернення з позовом до суду, що становить 37452,51 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорюється. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню в користь держави з відповідача. Щодо відшкодування позивачу судових витрат, то суд враховує наступне. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано суду Договір про надання правової допомоги від 26.08.2021 р, укладений між адвокатом Мазуркевичем О.С. та [PERSON] (а.с.10), угоду про виплату гонорару з детальним описом наданих послуг та їх вартість (а.с.11), розрахунок вартості надання правової допомоги до угоди про виплату гонорару від 31.08.2021 р (а.с.11), квитанцію до прибуткового касового ордера №6 від 31 серпня 2021 р про отримання від [PERSON] 7200 грн оплати за надання професійної правничої допомоги (а.с.12). Розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для позивача. Відповідач не спростував наведене.

Outcome: approved