Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

До Березнівського районного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів, в якому просить суд припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі виконавчого листа № 555/859/15-ц, виданого Березнівським районним судом Рівненської області 25.08.2015 року з часу звернення ним до суду та стягувати із [PERSON] , [INFO] , жительки с.Озірці Березнівського району Рівненської області аліменти на його користь на утримання дітей: дочки [PERSON] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позов вказує, що відповідно до рішення Березнівського районного суду Рівненської області №555/316/18 від 14.05.2018 року визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позивачем. Дане рішення суду набрало законної сили. Ще до винесення судом вищевказаного рішення діти проживали з ним із 29.05.2017 року, що підтверджується актом обстеження Поліської сільської ради від 29.05.2017 року. Після набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання дітей із позивачем, він зареєстрував їх місце проживання у своєму будинку, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання.На даний час діти також проживають з ним та перебувають на повному його утриманні, він самостійно виховує доньок. Відповідач, матір доньок, разом з нами не проживає, жодної участі у вихованні та утриманні доньок не бере, однак продовжує отримувати від нього аліменти на утримання доньок і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від представника позивача адвоката Оніщук М.А. надійшла письмова заява, в якій вона просить суд розглядати справу без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Для повідомлення відповідача було подано оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України». Відзив не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що з липня 2007 року по вересень 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 08.09.2014 (справа № 555/1894/14). Від спільного подружнього життя сторони мають четверо неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . З оглянутих свідоцтв про народження дітей серія [NUMBER] від 17.09.2008р., серія [NUMBER] від 23.08.2007р., серія [NUMBER] від 27.12.2010р., серія [NUMBER] від 02.03.18р., вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 25 серпня 2015 року Березнівським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист по справі № 555/859/15-ц про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 200 гривень в місяць до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області № 555/316/18 від 14.05.2018 року визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з позивачем. Дане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання51-54 від 19.07.2018р. діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою позивача: [ADDRESS] з 19.07.2018р. Відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей, що ставить позивача у важке матеріальне становище. Відповідно до ч.3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи ті обставини, що неповнолітні діти перестали проживати з матір`ю, а проживають з позивачем, що підтверджено рішенням Березнівського районного суду №555/316/18 від 14.05.2018 року, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає, що позивач має бути звільнений від сплати аліментів на утримання дітей на користь матері. Припинення стягнення аліментів може бути вирішено лише на підставі рішення суду, тому з моменту звернення позивача до суду почали діяти спірні правовідносини, що регулюються нормами чинного сімейного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з дня звернення позивача з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов`язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст.1 ЗаконуУкраїни «Пропрожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи фактичні обставини справи, взаємини сторін, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків, щодо дітей, беручи до уваги, що обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб, з метою забезпечення нормального догляду за дітьми, враховуючи матеріальне становище відповідачки, характер та розмір витрат на виховання та гармонійний розвиток дитини, те, що відповідачка працездатна, інших утриманців немає, не є особою похилого віку, здатна своєю працею заробляти на життя, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають до часткового задоволення, та слід стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 (одна тисяча двісті) грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України, стаття 180 Сімейного кодексу України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено суму судового збору за позовну вимогу про звільнення від сплати аліментів в розмірі 840 грн. 80 коп., вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першоїстатті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved