Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ 11.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору на загальну суму 64286,43 гривень, яка складається з: - 3513,43 грн. тіло кредиту, - 56235,55 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; - 1000,00 грн. нарахованої пені, а також штрафи відповідно до умов договору: - 500,00 грн. (фіксована частина), - 3037,45 грн. (процентна складова), та судові\~витрати,\~сплачені ним\~у вигляді\~судового збору\~в сумі\~1762,00\~гривень. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційного банкуПриват Банк, належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, до суду не прибув. Надав заяву з проханням розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю (а.с.88). Відповідач [PERSON] 31.08.2018 року надала письмові заперечення проти позову, та просила суд застосувати позовну давність до позову, оскільки на її погляд, у Банку вже з березня 2014 року починається перебіг позовної давності, який скінчився у березні 2017 року. Крім того, у судовому засіданні 26.03.2019 року, відповідач [PERSON] позов не визнала, надала пояснення аналогічні викладеним у її заяві про застосування позовної давності по кредитному договору, просила застосувати позовну давність до позову. Суд, дослідивши заяву представника позивача, заяву відповідача, заслухавши відповідача та дослідивши\~\~матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: На підставі\~власноруч підписаної\~анкети -\~заяви №\~б/н\~від 01.08.2012\~року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за коритування кредитом у розмірі 27,60% на рік (а.с. 11). [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 11-36). ПАТ КБ\~«ПриватБанк» було\~надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У звязку із порушенням відповідачем умов договору станом на 02.05.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 64286,43 гривень, яка складається з: тіла кредиту 3513,43 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом 56235,55 гривень, заборгованості за пенею 1000,00 гривень, а також штрафи відповідно до умов договору: 500,00 гривень (фіксована частина), 3037,45 гривень (процентна складова) (а.с.9-10) Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є Донецька область, м. Лиман, вул. Перемоги, 36 (а.с. 37). Отже, справа підсудна Краснолиманському міському суду Донецької області. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст.525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідач не надала позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобовязання належним чином не виконала. Відповідач у своїй заяві просила суд застосувати позовну давність до позову. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. При цьому частиною першою\~статті 261 ЦК України\~передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, є незмінною і підстав для відступлення від неї суд не вбачає. Суд критично ставиться до пояснень відповідача, та її клопотання про застосування позовної давності до позову, оскільки воно не є обґрунтованими, та не має підтвердження того, що у Банку саме з березня 2014 року починається перебіг позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 02.05.2012 року (а.с. 9-10), остання проплата заборгованості за кредитним договором здійснена відповідачам 26.12.2015 року у сумі 100 грн., що відповідачем не спростовано. Таким чином, саме 26.12.2015 року у Банку починається перебіг позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 11.06.2018 року, саме до закінчення строку позовної давності. Отже,\~клопотання відповідача\~про застосування\~строку позовної\~давності задоволенню\~не підлягає,\~а у\~банку є\~право вимагати\~від [PERSON] повернення суми кредиту. Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 56235,55 гривень та заборгованості за кредитом в розмірі 3513,43 грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг при порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф (а.с. 22 зворот). Але згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014р. №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ч. 2 ст. 11 вказаного Закону його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Частиною 5 ст. 11 цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція м. Лиман та Лиманський район Донецька область включено в цей перелік. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079 р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р, в подальшому розпорядження від 05.11.2014р. №1079-р було предметом оскарження в адміністративному суді та у задоволенні позову було відмовлено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а також визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Матеріали справи\~свідчать про\~те,\~що відповідач\~[PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.37). Тому, з огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафів відповідно до умов договору: 500,00 гривень (фіксована частина), 3037,45 гривень (процентна складова) та пені в розмірі 1000,00 грн. не ґрунтуються на вимогах законодавства і задоволенню не підлягають. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із\~ст.\~133\~ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 16.05.2018 року (а.с.3). Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 64286,43 грн. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги частково на суму 59748,98 грн., що складає 92,9 % від заявлених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1636,90 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial