Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

26 квітня 2019 року до Володимирецького районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 12.03.2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.12.2014 року шлюб розірвано. Також згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2015 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. З січня 2018 року син [PERSON] постійно проживає з позивачем в с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області, перебуває на його утриманні та вихованні. Просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] разом із батьком, припинити стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] та стягнути на його користь з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі. Ухвалою суду від 06.05.2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 28.05.2019 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з`явилась,хоча своєчасно та належним чином пеовідомлена про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судового засідання не клопотала. Відзиву, будь-яких письмових пояснень на позов, а також будь-яких доказів [PERSON]. суду не надала. Як вбачається з ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; Представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача на вимогу суду надано висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, який долучено до матеріалів справи. Оцінивши та проаналізуваши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 12.03.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.12.2014 року, розірвано. Сторони по справі є батьками малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та [NUMBER] . Також судом встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає в с.Довговоля Володимирецького району в будинку свого батька [PERSON] , з 22.01.2018 року навчається в Довговільському НВК "ЗОШ 1-111 ст - ДНЗ". Вказані обставини підтверджуються довідками № 316 від 25.03.2019 року, №444 та 445 від 10.04.2019 року, виданими виконавчим комітетом Довговілької сільської ради, а також довідкою навчального закладу № 36 від 25.03.2019 року. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, як це вбачається з ч.4 ст.29 ЦК України, У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом закону, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно висновку Органу опіки та піклування Володимирецької РДА Рівненської області щодо розв`язання спору між громадянами [PERSON] та [PERSON] про місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , який надано суду у відповідності до положень ч.5 ст.19 СК України, Володимирецька РДА, як орган опіки та піклування вважає, за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] , з яким малолітня дитина фактично проживає на протязі понад 17 місяців, має належні житлово-побутові умови, працює та має щомісячний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та праці. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами - довідками про дохід [PERSON] №1/04 від 02.04.2019 року та №2/04 від 10.04.2019 року, характеристиками, виданими виконавчим комітетом Довговільської сільської ради та ФОП Крупич, письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] Проживання в сім"ї батька позитивно вплинуло на успішність та поведінку [PERSON] , при цьому позивач [PERSON] цікавиться навчанням та вихованням сина, приділяє цьому належну увагу, як це вбачається з характеристики учня [PERSON] , виданою Довговільським НВК. Враховуючи сукупність вказаних доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, батько виховує та утримує сина, та з урахуванням позиції органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. При цьому суд також приймає до уваги, що вказаний висновок повністю враховує інтереси дитини, оскільки під час бесіди зі спеціалістами служби [PERSON] висловив бажання проживати з батьком. Щодо звільнення [PERSON] від раніше призначених рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2015 року аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] , суд приходить до наступних висновків. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2015 року, з [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 400 (чотириста) гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що аліменти на користь [PERSON] призначались на утримання синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Оскільки відповідач виховує та утримує лише одного сина [PERSON] , то відповідно суд приходить до висновку про звільнення позивача від сплати аліментів в розмірі 400 грн. на користь [PERSON] , які призначались на утримання сина [PERSON] Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Враховуючи встановлені судом обставини та загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] , від обов`язку сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] 02.04.2010 року, що стягнуті відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2015 року. З приводу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ст.180-182 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Дитина [PERSON] проживає спільно з батьком та перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою Довговільської сільської ради №316 від 25.03.2019 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі, яка є матір`ю малолітніх дітей, зобов`язана утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Оскільки домовленості між сторонами про способи та розмір утримання не досягнуто, і починаючи з січня 2018 року, тобто з часу, коли дитина фактично почала проживати з батьком, відповідач коштів на її утримання не надає, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Позивач, з яким проживає син [PERSON] , обрав стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що відповідає вимогам ст.ст.182, 184 СК України. З приводу розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом встановлено наступне. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст.184 СК України вбачається, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі може бути визначений судом або домовленістю між батьками, та підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом, із індексацією розміру у відповідності до ст.184 ч.2 СК України. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved