Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. Відповідно до заповіту [PERSON] від 03 листопада 1997 року позивач є спадкоємцем. Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказане спадкове майно, оскільки оригінал державного акту відсутній. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. У судове засідання сторони не з`явились. Від відповідача надійшов лист, в якому останній просив розгляд справи провести без участі його представника та не заперечував проти позову (а.с. 27). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29 березня 1949 року серії [NUMBER] (а.с. 10). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16 січня 1998 року серії [NUMBER] (а.с. 6). При житті, а саме 03 листопада 1997 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Горностаївської сільської Ради народних депутатів Ленінського району АР Крим Шимовою Т.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 263, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті в тому числі житловий будинок з надвірними спорудми в с. Новоселиця Чорнобаївського району Черкаської області, належний їй на праві приватної власності, заповіла свої дочці [PERSON] , тобто позивачу (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Зокрема, згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю від 19 листопада 2002 року серії [NUMBER] [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2,7135 га для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 11). Відповідно до довідки Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 1 квітня 2019 року № 299 [PERSON] дійсно приїжджала у 1989 році в с. Новоселиця Чорнобаївського району Черкаської області та забрала домашні речі своєї матері [PERSON] (а.с. 31). Згідно з листом Черкаського обласного державного нотаріального архіву від 27 лютого 2019 року (вих. № 241/01-24) (а.с. 24), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 18), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 13 лютого 2018 року (вих. № 81/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 12). Відповідно до листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 лютого 2019 року (вих. № 207 01/16), після померлої [INFO] року [PERSON] заяви про прийняття спадщини не поступали. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 26). Оскільки [PERSON] померла [INFO] року, відповідно при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення чинного на той час ЦК УРСР. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з положеннями ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦКУ РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ на неї відсутній. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В розумінні глави 12 Цивільного кодексу України земельна ділянка як нерухоме майно є об"єктом цивільних прав. Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом права власності. Згідно з п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved