Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. У судове засідання позивач не з"явився, проте звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав , просив задовольнити їх у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився та неповідомив про причини неявки, хоча повідомлявся судом про час та місце судового розгляду. За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності сторін на підставі зібраних по справі доказів, з врахуванням особливостей, передбачених ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 19.09.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до вищезазначеного договору банк надав клієнту кредитні кошти на загальну суму 29140,26 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON], уклали договір застави рухомого майна № ІРІНАЕ00000349 від 19.09.2007р. (надалі - договір застави). Згідно з договором застави [PERSON] надав в заставу автомобіль Мерседес-бенц, модель: 300TD, 1998 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належать йому та зареєстрований на нього. 13.04.2009р.,14.07.2011р, 19.09.2011р, 21.05.2012р. та 16.04.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано- Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження . Вищезазначені арешти державного виконавця зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, про що свідчить Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 41014557 від 19.06.2013 року (запис 2, 3, 4, 5 та 6 ). Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку право застави виникло у ПриватБанку, як зазначено вище, - 26.09.2007року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена 13.04.2009році, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставне майно має ПриватБанк. Отже, державна виконавча служба не має права звернути стягнення на заставне майно. Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. ПАТ КБ ПриватБанк як заставодержатель 13.05.2013р. звертався до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області з клопотанням про зняття арешту з вищевказаного транспортного засобу . 27.05.2013р відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області відмовило у знятті арешту з вищевказаного арешту та роз'яснило заставодержателю про можливість зняття арешту в судовому порядку. Статтею 52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. Виходячи з вищенаведених норм закону суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 52, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 57,60 ЦПК України, ст.ст. 11. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved