Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 11/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Решта 14/25 частин вказаного домоволодіння належить його братові - відповідачу [PERSON] Просив виділити йому у особисту власність в рахунок належних 11/25 частин у праві власності на домоволодіння наступне нерухоме майно: житловий будинок (літ."А-І") з прибудовами (літ.літ. "а", "а1", "а2", "а3"), погріб (літ."Ж"), сарай тимчасовий (літ."З"), огорожа "№3". Решту нерухомого майна, що входить до складу домоволодіння, просив виділити у особисту власність відповідача, в рахунок належних йому 14/25 частин, а саме: житловий будинок (літ."Г-І") з прибудовою (літ. "г"), вбиральню (літ."Д"), огорожу "№1,2". Такий варіант розподілу обґрунтував обставиною фактичного користування спільним майном, яке склалося протягом тривалого періоду часу, а також досягнутою з відповідачем попередньою домовленістю. Також, позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою, з урахуванням запропонованого варіанту поділу нерухомого майна та відповідно до плану, затвердженого спільною заявою сторін від 29.10.2013р. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з названих у ньому підстав. По суті позову надав суду пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, надав суду письмову заяву про його визнання. У своїх поясненнях підтвердив наявність домовленості із позивачем про поділ майна та встановлення порядку користування землею, як це запропоновано у позові. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення адвоката позивача, думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторонам по справі належить на праві спільної часткової власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS], до складу якого входять: житловий будинок (літ."А-І") з прибудовами (літ.літ. "а", "а1", "а2", "а3"), погріб (літ."Ж"), сарай тимчасовий (літ."З"), огорожа "№3", житловий будинок (літ."Г-І") з прибудовою (літ. "г"), вбиральню (літ."Д"), огорожу "№1,2". Частки у праві власності кожного із співвласників складають 11/25 та 14/25 відповідно. Наявність у позивача [PERSON] права власності на 11/25 частин підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування, укладеним з [PERSON] 20.02.1996р. Наявність у відповідача [PERSON] права на 14/25 частин підтверджується свідоцтвом про право власності №142, виданим МЖКУ 14.09.1990р. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Однак, в ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Кожен з учасників спільної часткової власності має певні правомочності у відношенні належної йому частки в праві власності на спільне майно. Відповідно до цього кожен зі співвласників може вимагати виділу своєї частки зі спільного майна. Розподіл спірного будинковолодіння - розділ у натурі житлового будинку, у відповідності з ідеальними частками співвласників (або в частках, близьких до ідеальних), з облаштуванням окремих ізольованих квартир, які відповідають вимогам будівельних норм і правил. Розподіл житлового будинку в натурі можливий, якщо кожній із сторін практично може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом, що представляє собою ізольовану квартиру, яка відповідає санітарним і технічним вимогам, при яких можливе проживання людини без шкоди для її здоров'я. Виділ в натурі часток житлового будинку також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати існуючі приміщення в ізольовані квартири. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України" в постанові № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Це можливо, якщо кожній з сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає за можливе виділення позивачу 11/25 частин домоволодіння, відповідачу - 14/25 частин домоволодіння, по фактичному користуванню. Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Суд вважає за необхідне припинити право спільної часткової власності [PERSON] до [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS]. Згідно з ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. В п. 21 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року вказано наступне: виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Дана угода не ущемляє законні права сторін, не позбавляє їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку, не суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам та єдиним можливим варіантом визначення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням власності сторін та сталого порядку користування своїми земельними ділянками. Аналізуючи викладене, судом достеменно встановлено, що між співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який існує і по даний час відповідно до плану розподілу земельної ділянки, що є додатком до спільної заяви землекористувачів від 29.10.2013р., посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за №1809-1810. Тобто, порядок користування існує тривалий час, він є сталим, власники домовилися саме про існуючий порядок користування земельними ділянками і даний порядок не порушує законних прав та інтересів співвласників.

Outcome: approved