Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач в вересні 2014 року звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], третя особа управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON],[INFO]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник прокуратури Дзержинського районна м.Харкова в судовому засіданні позов підтримала не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу в його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача, представника позивача, представника прокуратури та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 1999 року між позивачкою і відповідачем був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 583. [INFO] року під час перебування у шлюбних відносинах у позивачки з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Через деякий час після народження сина сімейні стосунки між подружжям погіршилося. 23 січня 2002 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 27. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка вирішила залишити прізвище колишнього чоловіка - [PERSON]. 27 серпня 2001 року Фрунзенським районним судом м. Харкова винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ? частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.08.2011 року. 27 вересня 2003 року позивачкою було укладено шлюб з [PERSON], у шлюбних відносинах з яким вона перебуває й по сьогоднішній день. Разом з позивачкою проживає також її неповнолітній син від першого шлюбу та малолітній син, народжений у шлюбі з [PERSON]. З моменту укладення шлюбу з [PERSON] відповідач у справі жодного разу не зателефонував, не потурбувався про стан здоров'я. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Крім того, 06 травня 2008 року відповідачем була складена заява про відмову від виховання та утримання сина, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Масловою Катериною Миколаївною, реєстровий запис № 643, що свідчить про відсутність у відповідача бажання піклуватися про власного сина. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивачки та їх спільної дитини, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Згідно з частиною 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з частиною 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на нашу думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved