Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

В березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») 170 000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював на підприємстві ПАТ «КЗРК» з 25.09.1975р по 07.05.2014 роки на шахті «Октябрська» на різних посадах, а саме, слюсар з ремонту обладнання, гірничим робітником очисного забою, машиніст бурової установки, з 03.03.2003р. був переведений по підприємству на легку роботу. Звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію ст.38 КЗпП України. Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини в 1995 році йому було встановлені два професійні захворювання Ангіоневроз верхніх кінцівок; Двухстороній кохлеарний неврит з легким зниженням слуху. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 08 грудня 1995 року. За висновком МСЕК від 14 грудня 1995 року йому первинно була встановлено 35% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності. При наступних переоглядах, а саме 1997 р. по 2004 р. йому було зменшено відсоток втрати професійної працездатності та встановлено вже 25%. 09.12.2004 року безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності. Причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідач не забезпечивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвели до професійного захворювання, втрати працездатності, моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткові зусилля для організації свого життя. В зв'язку з хворобою він змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування він змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків. Це також примушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати причинену моральну шкоду в зазначеному вище розмірі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Зазначив, що у звязку з професійним ушкодженням здоров'я його довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" у рахунок відшкодування моральної шкоди 170 000,00 гривень. Представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» [PERSON] позов не визнав. Просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Звернув увагу, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про небезпечні та шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці позивача - [PERSON] пропрацював на шахті Октябрська ПАТ «КЗРК» на посадах: слюсара з ремонту обладнання, гірничим робітником очисного забою, машиністом бурової установки. За рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини 1995 році [PERSON] встановлені два професійні захворювання: - Ангіоневроз верхніх кінцівок; - Двухстороній кохлеарний неврит з легким зниженням слуху. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 08 грудня 1995 року. Причиною професійного захворювання є тривала робота на машинах і механізмах, які видають вібрацію і шум. Відповідно до висновку санітарногігієнічних характеристик умов праці від 04 грудня 1996 року [PERSON] працював на ш.Октябрська з повним робочим днем в підземних умовах. Працюючи, наражався на дію шкідливих виробничих чинників, параметри яких за даними атестації робочих місць наступні: -Машиніст бурової установки: 1.1концентрація пилу кремнію діоксину в повітрі робочої зони 10.8 мг/м3 при нормі 2 мг/м3; 1.2шум -116 дБА при нормі 80 дБА; Тривалість перебування в умовах дії шкідливих чинників 80% тривалості робочої зміни. -Гірничий робітник очисного забою: 2.1 концентрація пилу кремнію діоксину в повітрі робочої зони 18,1 мг/м3 при нормі 2 мг/м3; 2.2 шум -96 дБА при нормі 80 дБА; 2.3 вібрація локальна -110 дБ при нормі 112 дБ; 2.4 маса піднімання і перевищення вантажів 20 кг при нормі до 30 кг. Тривалість перебування в умовах дії шкідливих чинників 80% зміни. Відповідності гігієнічної класифікації умов праці [PERSON] можливо віднести до ІІІ класу 3 ступені шкідливості з підвищеною небезпекою розвитку професійних захворювань пилової та шумової етиології. За висновком МСЕК від 14 грудня 1995 року йому первинно була встановлено 35% втрати професійної працездатності з 31.12.1995 по 01.01.1997р.р. Останнім переоглядом МСЕК від 09.12.2004 року встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує медикаментозного і санаторно-курортного лікування, ВМП. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Крім того, Акт розслідування нещасного випадку не оскаржено підприємством-Відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представника ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням його здоров'я, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом ушкодження здоров'я в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно частин 1, 3 ст.13 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я позивачу на виробництві, та моральних страждань потерпілому. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків, здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 25%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками ушкодження здоров'я, позивачу порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності безстроково, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] 25 000,00 гривень, що буде горошовим евівалентом компенсації тих страждань і переживань, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial