Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

03 вересня 2015 року представник позивача в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 7998 грн. 83 коп. В обґрунтування вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» зазначила, що 18.02.2011 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір № BL_ЖГ00013735, за яким [PERSON] отримала кредит на поточні потреби у розмірі 6500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% на рік за управління кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 лютого 2014 року. За умовами договору, відповідачка взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачені п.2.4 кредитного договору. У порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 27.08.2015 року складає 7998 грн. 83 коп, у тому числі, прострочена до повернення сума кредиту - 4030, 97 грн та плата за пропуск платежів 3967,86 грн. Посилаючись на те, що відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов'язань, позивач вважає, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості у зазначеному розмірі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 24), позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити та у разі неявки відповідачки по справі, просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'являлася. Відповідно до довідки Татарбунарського РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 08.09.2015 року № 595(а.с.17), [PERSON], [INFO], зареєстрована з 17.02.2004 року в с. Баштанівка Татарбунарського району Одеської області по вул. С.Лазо, 22. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, судові виклики вручені їй належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.19,28). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згодний. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 18 лютого 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20% на рік. Термін користування кредитом склав 36 місяців та кінцевий термін повернення кредиту визначений договором до 18 лютого 2014 року (а.с.а.3-6). Відповідно до п.п.2.4.2. цього Договору, [PERSON] зобовязалася проценти та комісію за управління кредитом сплачувати щомісячно в день повернення частину кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. За змістом п.2.5.1. Договору [PERSON] зобовязалася щомісячно здійснювати платіж, передбачений графіком, який складається із строкової частини кредиту та строкових процентів. Платежі є ануїтетними: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме; основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці строку договору за умови належного виконання зобовязання відповідачкою заборгованість повністю погашається. Розмір останнього платежу може корегуватись і буде дорівнювати сумі фактичної заборгованості за кредитом, процентами, комісіями та штрафними санкціями, що залишилася після сплати відповідачкою всіх попередніх платежів за кредитним договором. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення [PERSON] сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, [PERSON] має право вимагати від відповідача додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань ( а саме неповерненої чергової частини кредиту або несплачених процентів та комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 Спеціальної частину договору. Банк може використати право на застосування, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення відповідачкою терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святоком або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобовязень. З наданого ПАТ «ВіЕйБі Банк" розрахунку вбачається, що [PERSON] припинила виконання грошових зобов'язань, допустивши станом на 27 серпня 2015 року виникнення заборгованості в загальному розмірі 7 998 грн. 83 коп, з яких: заборгованість по сумі кредиту у розмірі 4030 грн. 97 коп., за процентами 0,00 грн., плата за пропуск платежів у розмірі 3967 грн. 86 коп. (а.с.7 ). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами із зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустила виникнення заборгованості, та, відповідно, порушила договірні зобовязання, у банка виникло право вимагати повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, при відсутності заперечень відповідачки, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) від 20.03.2015року №63 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015року №484-VIII (набрав чинності з 01.09.2015 року) уповноважена особа Фонду була звільнена від сплати судового збору у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Отже, з урахуванням того, що на момент подачі позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави у розмірі 1218 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved