Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що він найняв адвоката [PERSON] випадково отримавши його візитку, від невідомої особи, перед будівлею Святошинського районного суду м. Києва. Всі домовленості позивача з адвокатом були виключно усного характеру. Під час особистої зустрічі між ними було узгоджено порядок їхніх взаємовідносин, а сума оплати за надання послуг становитиме 10% від суми виграшної справи за позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В процесі надання вищезазначених послуг (під час одного із судових засідань) відповідач надав позивачу підписаний зі свого боку договір про надання юридичних послуг, але сума оплати за надання послуг в даному договорі вже значилась - в розмірі 15% від суми виграшної справи за позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що насправді не відповідала дійсності відповідно до первинних домовленостей. Відповідно даний договір позивачем не підписувався. Пізніше позивач виявив, що відповідач не виконує належним чином свої обов'язки як адвоката, пропускає засідання суду (на судові засідання апеляційної інстанції адвокат не з'являвся посилаючись на особисту зайнятість, хоча був належним чином повідомлений), через що судові засідання переносилися, адвокат [PERSON] не правильно обрахував середній заробіток на що було вказано в подальшому при розгляді в апеляції. Отримавши негативне рішення в апеляційному суді та відповідно не погоджуючись з ним, а також з огляду на професійні якості адвоката, позивач самостійно почав займатись підготовкою касаційної скарги, збором інформації, доказів та відповідно був вимушений звертатись до інших спеціалістів для правильного розрахунку середнього заробітку. Після виграшу позивачем справи в касаційній інстанції відповідач, який не приймав участь при касаційному розгляді, знаючи номер мобільного телефону позивача почав телефонними дзвінками щодня тероризувати його і вимагати кошти, погрожуючи приїхати в Погребище, де позивач був на той час зареєстрований і вчинити розправу над позивачем. Наслідком цих зухвалих дій з боку відповідача, від надмірних переживань у позивача постійно підіймався артеріальний тиск і він був змушений постійно звертатись до лікарів за допомогою. Вже маючи гіпертонічну хворобу II ст. позивач звернув увагу на те, що втрачає зір на підтвердження чого надав відповідні медичні довідки. Систематичні телефоні дзвінки відповідача з погрозами довели позивача до нервового стресу, нічного безсоння, високого очного тиску, відчуття постійної тривоги. Дії відповідача призвели до того, що позивачу довелось проходити обстеження в районній лікарні, яка надала направлення в центр мікрохірургії ока м. Києва. В даному центрі мікрохірургії ока позивачу зробили обстеження та направили на стаціонарне лікування, а звідти направили на МСЕК. 25.08.2015 МСЕК призначила позивачу II групу інвалідності і порекомендувала поїхати в санаторій для лікування. Варто зазначити, що матір позивача стала свідком здійснення тиску на нього та погроз з боку відповідача, адже саме на адресу де вона проживала на момент викладених подій поступали дзвінки з погрозами. А вже в квітні 2016 року вона померла. Позивач вважає, що загалом ситуація склалася таким чином із-за недбалого відношення відповідача до виконання своїх зобов'язань, як адвоката, не беручи належної участі в судовому розгляді справи позивача та халатною недбалістю при захисті його інтересів та безпосередньо до позивача, як до людини. Наслідком терору вчиненого відповідачем по відношенню до позивача стало часткова втрата зору, що спричинило значні додаткові фінансові витрати на лікування, в тому числі на путівку в санаторій в якому він перебував з 12 по 29 жовтня 2015 року. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями відповідача та завданою [PERSON] моральною шкодою, є прямий причинний зв'язок, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань і як наслідок подальше його лікування (в тому числі реабілітація у санаторії) є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у даному відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22.02.2016 винесеним в цивільній справі № 143/436/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірми «Юрпротект» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01.06.2016 змінено в частині стягнення витрат по оплаті судового збору, в іншій частині залишено без змін, та виконавчим листом виданим 22.02.2016 на підставі вказаного рішення, встановлено, що 23 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг (48-56). Також, вказаним вище рішенням встановлено, що відповідно до п.1.1. вказаного Договору виконавець, тобто відповідач, надає замовнику, тобто позивачу юридичні послуги шляхом надання усних консультацій з питань, що цікавлять замовника, складання документів правового характеру (заяви, позовні заяви, апеляційні скарги, клопотання), а також представництва інтересів замовника в суді всіх інстанцій у справі про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Згідно з п.7.1. Договору Замовник зобов'язується сплатити виконавцю за надані послуги грошову суму в розмірі 15 % від реально стягненої суми з КПЛБКГ (Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства) на користь замовника. На виконання п. 4.2. Договору відповідач [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність від 29 жовтня 2012 року. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Поновлено [PERSON] на роботі на посаду майстра виробничого навчання в Київський професійний ліцей будівництва і комунального господарства з 02 липня 2010 року. Визнано наказ № 81-к від 2 липня 2010 року, виданий Київським професійним Ліцеєм будівництва і комунального господарства, в частині звільнення [PERSON] з посади майстра виробничого навчання - незаконним. Стягнуто з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу 32 044 грн. 50 коп. Стягнуто з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 2 000 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено. 19 липня 2013 року директором ТОВ "Юридична фірма "Юрпротект" [PERSON] в інтересах [PERSON] було подано апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року. 18 жовтня 2013 року [PERSON] в інтересах [PERSON] до Апеляційного суду м. Києва було подано заперечення на апеляційну скаргу Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на вищезазначене рішення суду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] та апеляційну скаргу директора Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства відхилено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року було залишено без змін. 12 листопада 2013 року [PERSON] в інтересах [PERSON] до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ було подано касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 листопада 2013 року відкрито касаційне провадження у вищезазначеній справі за касаційною скаргою [PERSON] в особі його представника [PERSON] на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 січня 2014 року касаційну скаргу задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року в частині вирішення позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції 17 квітня 2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON] було здійснено та подано до суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року відхилена апеляційна скарга директора Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства, апеляційна скарга представника [PERSON] - [PERSON] задоволена частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 95224 грн. 12 коп. з утриманням із зазначеної суми податків та інших обов'язкових платежів. Таким чином, з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь [PERSON] було загалом стягнуто 95 224,12 грн. + 32 044,50 грн. + 2000,00 грн. = 129 268,62 грн. Таким чином, Святошинським районним судом м. Києва було встановлено, що адвокат [PERSON] належним чином виконав зобов'язання перед [PERSON], передбачені договору про надання юридичних послуг. Тобто, обставини не виконання відповідачем належним чином умов укладеного договору про надання правової допомоги, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, дослідженні наданих суду доказів, врахуванні думок та позицій сторін. Крім того, суд не може погодитись з доводами [PERSON] про те, що [PERSON] не був присутній у судовому засіданні при розгляді його справи більш ніж половину разів, не супроводжував справу належним чином та не виконував свої обов'язки, оскільки такі твердження [PERSON] не підтверджуються належними та допустимими доказами. Позивач зазначає, що внаслідок тиску відповідача [PERSON] на позивача, останній зазнав погіршення свого фізичного здоров'я. На підтвердження вказаних обставин, позивач надав суду виписку з історії хвороби амбулаторного, стаціонарного хворого № 11169, виписку «Центру мікрохірургії ока», виписку МСЕК про призначення [PERSON] інвалідності ІІ групи по зору з 25.08.2015, зворотній талон до путівки № 002171, проїзний документ серії БД№ 455876, зворотній талон до путівки № 004091 «Курорт Миргород» та пенсійне посвідчення № [NUMBER] видане на ім'я «[PERSON]», згідно якого позивач є інвалідом 2 групи, виписку з медичної карти амбулаторного хворого № 795 [PERSON], вкладку до форми № 88 на ім'я «[PERSON]» (а.с.4-10). Разом з тим, жодного доказу, який підтверджує причинний зв'язок дій відповідача [PERSON] з погіршенням здоров'я позивача суду надано не було. Крім того, позивач стверджує, що відповідач [PERSON] чинив на нього тиск, з приводу сплати позивачем на користь відповідача коштів за надані юридичні послуги. Однак, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин позивач не надав. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не її вини. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] уклав з адвокатом [PERSON] договір про надання юридичних послуг, який [PERSON] був виконаний в повній мірі, доказів вчинення тиску відповідачем на [PERSON] та доказів причинного зв'язку погіршення здоров'я позивача та дій відповідача суду надано не було, а відтак, враховуючи викладене вище та положення вказаних вище норм, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed