Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У червні 2019 року позивач приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (СК «Уніка») звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позовній заяві позивач вказав, що 09.09.2016\~року між\~ПрАТ «СК\~«УНІКА» та\~ТОВ «Астрон\~Девелопмент Груп\~Капітал» було\~укладено Договір\~добровільного страхування\~транспортного засобу\~Вольво (д.р.н.\~ [NUMBER] ).\~Договір було\~укладено відповідно\~до Закону\~України «Про\~страхування».\~21.11.2016\~в м.\~Маріуполь сталося\~ДТП за\~участю автомобіля\~ГАЗ (д.р.н.\~ [NUMBER] )\~під керуванням\~ [PERSON] та\~автомобіля Вольво\~(д.р.н.\~ [NUMBER] )\~під керуванням\~водія [PERSON] \~(власник\~автомобіля -\~ТОВ «Астрон\~Девелопмент Груп\~Капітал»),\~внаслідок чого\~було пошкоджено\~автомобіль Вольво\~(д.р.н.\~ [NUMBER] ),\~що був\~застрахований ПрАТ\~«СК «УНІКА»\~за Договором\~добровільного страхування\~наземного транспорту\~№021171/4100/0000016.\~Згідно постанови\~Іллічівського районного\~суду м.\~Маріуполя від\~08.12.2016\~року ДТП\~сталося внаслідок\~порушення водієм\~ [PERSON] \~ПДР України.\~Страхувальник звернувся\~до позивача\~з повідомленням\~про настання\~події,\~що має\~ознаки страхового\~випадку та\~заявою на\~виплату страхового\~відшкодуванні за\~договором добровільного\~страхування транспортного\~засобу.\~Відповідно до\~розрахунку суми\~страхового відшкодування,\~страхового акту\~00208897\~та умов\~Договору страхування\~№021171/4100/0000016,\~розмір страхового\~відшкодування склав\~70\~629,51\~грн. Відповідно до\~звіту №357\~вартість відновлювального\~ремонту транспортного\~засобу Вольво\~ [NUMBER] ),\~становить -\~80\~629,51грн.,\~без ПДВ. Розрахунок страхового відшкодування: 80 629,51грн. (Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Вольво д.р.н. [NUMBER] ) - 10 000,00 грн. (франшиз згідно договору, що дорівнює 1% від страхової суми) = 70 629,51 гривень, які просять стягнути з [PERSON] та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом оголошення про виклик до суду для розгляду справи. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 09.09.2016 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «Астрон Девелопмент Груп Капітал» було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу Вольво (д. р. н. [NUMBER] ). Договір було укладено відповідно до Закону України «Про страхування». 21.11.2016 в м. Маріуполь сталося ДТП за участю автомобіля ГАЗ (д. р. н. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] та автомобіля Вольво (д. р. н. [NUMBER] ) під керуванням водія [PERSON] (власник автомобіля - ТОВ «Астрон Девелопмент Груп Капітал»), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Вольво (д. р. н. [NUMBER] ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №021171/4100/0000016. Згідно постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2016 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень. В постанові вказується, що 21 листопада 2016 року о 22 годині 20 хвилин в Кальміуському районі м. Маріуполя на перехресті вул. Новосибірської та пр. Карпова водій [PERSON] , керуючи тз ГАЗ днз [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки при гальмуванні, не впорався із керуванням, виїхав на зустрічний бік (смугу) дороги та скоїв зіткнення із автомобілем FM34R днз [NUMBER] іх під керуванням [PERSON] , власником авто, завдав матеріальної шкоди, чим порушив вимоги п. 12.1,11.3 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у заподіянні неправомірними діями шкоди позивачу, не підлягає доказуванню, оскільки встановлена постановою судді у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили і яка є обов 'язковою для суду. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту 00208897 та умов Договору страхування №021171/4100/0000016, розмір страхового відшкодування склав 70 629,51 грн. Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до цих правових норм шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.\~993\~ЦК України та ст.\~27\~Закону України\~"Про\~страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1188\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст.\~76\~вищезазначеного Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~цього ж\~Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved