Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що він 15 квітня 2015 року придбав у власність у відповідача [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що за адресою: Житомирська область, смт.Черняхів, вул. Мельнична, 20. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 1825655100:03:002:0364, загальною площею 0,1500 га. Земельна ділянка перебувала у користуванні відповідача [PERSON] Вподальшому, позивач маючи намір приватизувати земельну ділянку, що за адресою: Житомирська область, смт.Черняхів, вул. Мельнична, 20 та звернувся до [PERSON] селищної ради Черняхівського району, де дізнався, що на даний час вказана земельна ділянка перебуває у власності відповідача [PERSON] Таким чином, позивач як законний власник житлового будинку внаслідок протиправних дій відповідача, не має можливості реалізувати своє право володіння земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок та господарські будівлі. На підставі викладеного, позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1500га, кадастровий номер 1825655100:03:002:0364 , розташовану за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, смт.Черняхів, вул. Мельнична, 20. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не з"явились, звернулись до суду із заявами про слухання справи у їх відсутності, позов [PERSON] визнали та не заперечували проти його задоволення. Відзиви на позов не подавали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори від 15 квітня 2015 року [PERSON] прийняв у власність у [PERSON] житловий будинок №20, що розташований в селищі Черняхів, Черняхівського району Житомирської області, вулиця Мельнична (а.с.5). Згідно п. 1.1. договору купівлі-продажу, земельна ділянка, кадастровий номер 1825655100:03:002:0364, загальною площею 0,1500 га, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями і яка необхідна для їх обслуговування, не є власністю продавця, що підверджується довідкою [PERSON] селищної ради Житомирської області від 02.04.2015 року за № 2379. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач зареєстрував своє право власності на житловий будинок №20 по вул.Мельничній в смт.Черняхів, Житомирської області. (а.с.6). Згідно матеріалів справи, зокрема, листа Відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1825655100:03:002:0364. Однак, своє право вланості на земельну ділянку не зареєстрував, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 02.07.2018 року (а.с.28). Таким чином, позивач як законний власник житлового будинку не має можливості реалізувати своє право володіння земельною ділянкою, на якій розташований придбаний ним житловий будинок та господарські будівлі. Згідно вимог ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідачів в дохід держави по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: approved