Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Ділове місто" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки при розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 01.11.2013 р. була прийнята на роботу в ТОВ «Видавництво «Ділове місто» на посаду журналіста. 07.07.2015 р. звернулася з заявою про звільнення за угодою сторін, про що було видано наказ № 1-7/15 від 07.07.2015 р. Під час роботи на займаній посаді керівництвом підприємства, в порушення вимог законодавства про працю, не виплачувалася заробітна плата, оскільки за час роботи на підприємстві (з 01.11.2013 року по 07.07.2015 року) заробітна плата виплачувалась лише до березня 2014 р., а починаючи з березня 2014 р. керівництво підприємства пояснювало, що у зв'язку з фінансовими труднощами заробітна плата буде виплачена пізніше. При звільненні відповідач не повідомив про належні їй суми та не надано довідку про нарахування заробітної плати. За розрахунками позивачки заборгованість по заробітній платі з березня 2014 р. по 07.07.2015 р. за 16 місяців складає 19488 грн. Окрім цього під час роботи в ТОВ «Видавництво «Ділове місто» нею не використана щорічна основна відпустка за 2014 рік та 6 місяців 2015 р. Розмір компенсації за невикористану відпустку за 36 днів складає згідно її розрахунків складає 1442,37. Враховуючи, що порушення законодавства про працю, а саме не виплата заробітної плати призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від мене додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки не отримувала коштів на які розраховувала, їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн. Позивачка просить суд з врахуванням ст.. 117 КЗпП України винести рішення яким: стягнути з ТОВ «Видавництво «Ділове місто» 19488 грн. - заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, у розмірі 1442,37 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку або прийняття рішення суду. В суді позивачка та її представник позов підтримали, просять його задовольнити. Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що є головним редактором видання; позивачка була прийнята на роботу на неповну ставку, отримувала заробітну плату за яку розписувалася у відомостях; з березня по червень 2015 р. перебувала на лікарняному, за той час справами редакції не займалася і хто платив заробітну плату працівникам, в тому числі і позивачці їй не відомо, за цей час було втрачено бухгалтерську документацію; дійсно під час звільнення розрахунок з позивачкою не було проведено оскільки заборгованості по заробітній платі не було, за липень 2015 р. заробітну плату позивачці не виплатила, розрахунок з нею не провела; позивачка знада на яких умовах вона працює оскільки брала в 2014 р. довідку для оформлення субсидії; зверталась в правоохоронні органи з заявою про викрадення бухгалтерських документів, звернулася в Кам'янець-Подільську ОДПІ із заявою про проведення податкової перевірки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що разом із позивачкою працював в редакції газети «Ділове місто», з квітня по червень 2015 р. коли головний редактор хворіла займався організаційними питання, за той час заробітну платню їм ніхто не платив, позивачка як і інші працівники готували матеріали для газети, засновник газети [PERSON] вирішував всі інші питання пов'язані із друком та розповсюдженням газети, обіцяв розрахуватися по всіх боргах редакції; 07.07.2015 р. звільнився разом із позивачкою, розрахункових коштів не отримував. Заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачка працювала з 01.11.2013 р. по 07.07.2015 р. в ТОВ «Видавництво «Ділове місто» на посаді журналіста, що підтверджується копією її трудової книжки, копією наказу № 1-7/15 від 07.07.2015 р. про звільнення(а.с.7), копією заяви позивачки до директора відповідача про звільнення за згодою сторін від 07.07.2015 р.(а.с.6). Той факт, що позивачка з листопада 2013 р. по липень 2015 р. працювала у відповідача також підтверджується формою ОК-5 виданої управлінням Пенсійного фонду України(а.с.41). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представником відповідача не надано суду доказів підтверджуючих, що у підприємства відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачкою, доказів підтверджуючих виплату позивачці заробітної плати з березня 2014 р. по липень 2015 р. включно, що за час роботи позивачці в редакції надавалась оплачувана відпустка, про звернення в правоохоронні органи із заявою про викрадення бухгалтерських документів, не надано суду і документів підтверджуючих проведення перевірки Кам'янець-Подільською ОДПІ. Суд враховує визнання представником відповідача в суді тої обставини, що при звільненні з позивачкою не було проведено розрахунок. Критично суд оцінює доводи представника відповідача, що позивачка приймалась на роботу на неповний робочий день оскільки ним на неодноразові пропозиції суду не було надано копію наказу про прийняття на роботу позивачки, доказів підтверджуючих табелювання робочого часу позивачки за період її роботи в редакції, доказів що позивачка працювала в редакції погодинно, неповний робочий день(тиждень). Із змісту форми ОК-5 виданої управлінням Пенсійного фонду України(а.с.41) - «Індивідуальні відомості про застраховану особу» вбачається, що редакцією в управління Пенсійного фонду подавались відомості про заробітну плату позивачки за повні календарні місяці: за листопад 2013 р. 573,50 грн. за 30 днів; за грудень 2013 р. 610,00 грн. за 31 день; за січень 2014 р. 305,00 грн. за 31 день; за лютий 2014 р. 610,00 грн. за 28 днів; за березень 2014 р. 610,00 грн. за 31 день; за квітень 2014 р. 305,00 грн. за 30 днів; за травень 2014 р. 305,00 грн. за 31 день; за червень 2014 р. 305,00 грн. за 30 днів; за липень 2014 р. 317,00 грн. за 31 день, за серпень 2014 р. 317,00 грн. за 31 день, за вересень 2014 р. 317,00 грн. за 30 днів, за жовтень 2014 р. 317,00 грн. за 31 день, за листопад 2014 р. 317,00 грн. за 30 днів; за грудень 2014 р. 317,00 грн. за 31 день; за січень 2015 р. 317,00 грн. за 31 день; за лютий 2015 р. 700,00 грн. за 28 днів; за березень 2015 р. 350,00 грн. за 31 день; за квітень 2015 р. 350,00 грн. за 30 днів; за травень 2015 р. 350,00 грн. за 31 день; за червень 2015 р. 350,00 грн. за 30 днів; за липень 2015 р. 76,09 грн. за 7 днів. Відповідно до ст.3 закону України «Про оплату праці» та ст. 95 КЗпП України - мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Розмір мінімальної заробітної плати в грудні 2013 р. - липні 2015 р. складав 1218,00 грн. згідно законів «Про державний бюджет України на 2013 р.» , «Про державний бюджет на 2014 рік» та «Про державний бюджет України на 2015 р.». Оскільки розмір заробітної плати, яка нараховувалась позивачці відповідачем протягом грудня 2013 р. - липня 2015 р. був менше мінімальної заробітної плати, відповідачем не надано доказів виплати цієї заробітної плати позивачу, а тому враховуючи позовні вимоги позивачки про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2014 р. по 07.07.2015 р. за 16 місяців згідно ст..11 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вимоги стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 19488 грн.(1218 грн. X 16 міс.) за період з березня 2014 року по 07.07.2015 року підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України та ст..24 закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Представником відповідача в суді визнано, що розрахунок при звільненні з позивачкою не було проведено, що позивачка використала відпустку за 2014 р. - 2015 р., а тому, на думку суду, вимоги позивачки стягнути грошову компенсацію за невикористану нею за час роботи в редакції відпустку підлягають до задоволення також. Оскільки, згідно ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, то враховуючи зміст позовних вимог позивачки компенсація за невикористану відпустку за 18 місяців роботи в 2014-2015 р. повинна їй бути нарахована за 36 днів(24 дні:х 1,5 року = 36 днів). Середньоденна заробітна плата позивачки за 12останніх повних місяців роботи(липень 2014 р. - червень 2015 р.) становила 41,17 грн.( 1218 грн. х 12 місяців = 14616 грн.; 14616 грн. : 355 днів(365 календарних днів і 10 днів святкових та неробочих днів згідно ст..73 КЗпП) = 41,17 грн.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку з врахуванням позовних вимог позивача становитиме 1482,17 грн.(41,17 грн. х 36 днів), а тому з врахуванням позовних вимог позивачки відповідно до ст..11 ЦПК України її вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1442,37 грн. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не здійснив розрахунок при звільненні позивачки з нею повний розрахунок, що в суді визнав представник відповідача, а тому вимоги позивачки стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення судом підлягають до задоволення. При визначенні розміру середнього заробітку який підлягає до стягнення на користь позивача суд враховує розмір мінімальної заробітної плати 1218,00 грн., розмір середнього заробітку за період з травня 2015 р. по червень 2015 р., кількість робочих днів в цей період визначені в листі Мінпраці України від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», а тому середній заробіток який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 08.07.2015 р. по 18.01.2016 р. становитиме 8845,80 грн.: 1218,00 грн. х2 : 38 днів(кількість робочих днів в травні-червні 2015 р.) = 64,10 грн.; липень 2015 р.(з 08.07.2015 р. по 31.07.2015 р.) за 18 робочих днів + 23 роб.дні(серпень 2015 р.) + 21 роб.дні(вересень 2015 р.) + 22 роб.дні(жовтень 2015 р.) + 22 роб.дні(листопад 2015 р.) + 20 роб.дні(грудень 2015 р.) + 12 роб.дні(січень 2015 р., з 01.01.2016 р. по 18.01.2016 р.) = 138 роб. дні; 64,10 грн. х 138 роб.дні = 8845,80 грн. Ст.2371 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приймаючи до уваги пояснення позивача про понесені ним моральні страждання, враховуючи обставини справи, час перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем, час затримки з розрахунком, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З сум заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки з розрахунком які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обов'язкові платежі. На підставі ст. ст. 83, 95, 116, 117, 2371 КЗпП України, законами України «Про оплату праці» та «Про відпустки», «Порядком обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями),

Outcome: approved