Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що між [PERSON] та [PERSON] 04.09.2013 року та 28.11.2013 року було укладено договори позики, згідно з якими розміри позик наданих позивачем в користування відповідачу складали 10 000,00 грн. та відповідно 20 000,00 грн. На підтвердження укладення договорів позики та отримання грошей [PERSON] були написані відповідні розписки в присутності двох свідків. У визначені строки, тобто до 04.11.2013 року та до 28.02.2014 року кошти в сумі 10 000 грн та 20 000 грн відповідачем повернуті не були. На сьогоднішній день [PERSON] взагалі уникає розмов в цього приводу. Наведені обставини свідчать про його умисне ухилення від повернення позичених коштів, що змушує позивача звернутись із вказаним позовом до суду. Просить позов задоволити та стягнути із відповідача в користь [PERSON] загальну суму боргу за договорами позики – 37 893,98 грн а також сплачені ним судові витрати. Відповідач в справі [PERSON] в судові засідання на 11.11.2014р, 19.11.2014 року не з”являвся будучи неодноразово повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи по суті. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до положень ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Таким чином, ураховуючи вищенаведені положення закону не може доводитися свідченням свідків, а також поясненнями сторін не лише заперечення факту вчинення або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Із письмової розписки від 04.09.2013 року (а.с.14) та від 28.11.2013 року (а.с.14), оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму 10 000 грн, яку зобов"язувався повернути до 04.11.2013 року та відповідно 20 000 грн, які зобов"язувався повернути до 28.02.2014 року. Вказаний факт засвідчується власноруч написаними розписками [PERSON], в присутності двох свідків. При цьому, в ході судового розгляду відповідачем не подано суду письмових заперечень, а ні по факту написання та підпису боргових розписок від 04.09.2013 року та 28.11.2013 р , а ні доказів в підтвердження виконання ним свого боргового зобов”язання. Таким чином судом встановлено, що фактично відповідно до договорів позики від 04.09.2013 р та від 28.11.2013 року [PERSON] надав [PERSON] в борг 30 000,00 грн . Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку (а.с.18-20) загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить : 37893,98 грн. За вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні вимоги позивача. Окрім цього, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача витрати пов"язані із сплатою судового збору в сумі 378,94 грн. На підставі наведеного ст. ст. 23, 625, 1046, 1047, 1050, 1167 ЦК України,

Outcome: approved