Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про надання у володіння та користування частки квартири в натурі. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування 1/4 частки квартири [PERSON] передала у безоплатну власність [PERSON] 1/4 частку квартири [ADDRESS]. 21 березня 2016 року право власності було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також співвласниками спірної квартири є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які володіють по 1/4 частці спірного майна кожен. Відповідачі не надають можливості позивачу користуватись її часткою квартири. У зв'язку з викладеним просить надати у володіння і користування кімнату площею 9,8 кв.м.; виділити у користування [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м.; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м.; місця загального користування: кухню площею 7,4 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 12,9 кв.м. залишити у спільному користуванні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що їх донька [PERSON] внаслідок зловживання наркотичними засобами з метою отримання грошових коштів в борг домовилася з позивачем про укладання договору позики. Оскільки позивачем донька була введена в оману, то підписала договір дарування частини спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнала позовні вимоги. Пояснила, що в суді розглядається справа за позовом відповідачів про визнання цього договору дарування недійсним та накладено арешт на спірну квартиру. Тому підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Підтримав пояснення відповідача [PERSON] Додатково пояснив, що у 2016 році позивач звернулася до них та вимагала ключі від вхідних дверей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 лютого 2012 року органом приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с. 60). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна 18 березня 2012 року була проведена державна реєстрація прав власності відповідачів на квартиру [ADDRESS] (а.с. 42- 43). Відповідно до договору дарування 1/4 частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. [PERSON] передала у безоплатну власність [PERSON] 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна 21 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності позивача на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 41). Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] складається з трьох кімнат загальною площею 65,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м.: перша кімната площею 11,9 кв.м, друга кімната площею 18,1 кв.м, третя кімната площею 9,8 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 12,9 кв.м., вбудована шафа площею 1,2 м.кв. (а.с.5). Дослідивши добуті докази, суд дійшов наступного висновку. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Відповідно до п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та складається з трьох кімнат загальною площею 65,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м.: перша кімната площею 11,9 кв.м, друга кімната площею 18,1 кв.м, третя кімната площею 9,8 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 12,9 кв.м., вбудована шафа площею 1,2 кв.м. Позивачами заявлені вимоги про надання у володіння та користування частки квартири в натурі. Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З урахуванням розміру житлової площі - 39,8 кв.м., рівності часток у праві власності на спірну квартиру, запропонованого варіанту користування вимоги про визначення порядку користування підлягають задоволенню повністю: визначити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 65,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м. Виділити у користування [PERSON] кімнату площею 9,8 кв.м.; виділити у користування [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м.; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м.; інші приміщення кухню площею 7,4 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 12,9 кв.м. залишити у спільному користуванні. Оскільки під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей, позивач не довів порушення цього права, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. Тому у задоволенні позовних вимог про надання у володіння частки квартири слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При поданні заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З урахуванням викладеного з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 137 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial