Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

у січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: -визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 червня 2019 року, укладений між [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурменко Н.О. за реєстровим номером 3687; -визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 21 червня 2019 року, укладений між [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурменко Н.О. за реєстровим номером 3686; -визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 серпня 209 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. за реєстровим номером 801; -визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 серпня 209 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. за реєстровим номером 805; -визнати поновленим право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015; -визнати поновленим право власності [PERSON] на житловий будинок, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; -витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015; -витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову позивачем [PERSON] зазначено про те, що він є власником будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, посвідчених 10 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В. 16.07.2019 року позивач дізнався про те, що 21.06.2019 року невстановлені особи шахрайським способом заволоділи належним йому нерухомим майном - будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом підроблення підпису позивача [PERSON] у довіреності, виданої на ім`я [PERSON] на продаж та оформлення відповідних договорів купівлі-продажу вказаних вище будинку та земельної ділянки. Позивач вказує, що з жодним із відповідачів не знайомий, ніколи не мав наміру відчужити належне йому майно, дізнавшись про вказану подію, звернувся до органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою порушено кримінальне провадження та триває досудове розслідування. У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: -визнати [PERSON] добросовісним набувачем об`єктів нерухомого майна, а саме земельної ділянки, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житлового будинку, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. за реєстровим номером 801, та договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. за реєстровим номером 805; -визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житловий будинок, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених у позовній заяві вимог, позивач [PERSON] зазначає, що 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. посвідчено договори купівлі-продажу наступних об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житлового будинку, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладених між [PERSON] , як продавцем майна, та [PERSON] , як покупцем майна, відповідно до умов яких [PERSON] набув у власність вказане вище нерухоме майно. У вересні 2019 року [PERSON] дізнався, що на вказане вище нерухоме майно накладено арешт в межах кримінального провадження, зареєстрованого за заявою [PERSON] за фактом заволодіння майна, що належить останньому, а саме: вказаних вище земельної ділянки та житлового будинку. Позивач [PERSON] зазначає, що станом на момент укладення ним договорів купівлі-продажу не існувало жодних обмежень чи заборон щодо вказаного нерухомого майна, майно було придбано за відплатним договором у особи, яка мала правовстановлюючі документи на майно та за якою було проведено державну реєстрацію права власності на таке майно, відтак просить визнати його добросовісним набувачем майна та визнати за ним право власності на майно. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 9 грудня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно. (а.с. 25 т.1) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурменко Н.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування їх державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння та поновлення права власності на майно. (а.с. 55 т.2) 04 лютого 2020 року [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 59 т.2) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене в того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі. Факт того, що [PERSON] не мав права відчужувати об"єкти нерухомості, які на момент продажу належали йому на праві приватної власності на підставі відплатних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених 21 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурменко Н.О., не доведений, а отже він мав право відчужувати таке майно. Оскільки [PERSON] оплатно придбав нерухоме майно в [PERSON] , який належним чином підтвердив своє право власності на відчужуване майно, інші відомості на момент укладення угоди, посвідчення договорів та реєстрації права власності [PERSON] небули відомі і відповідно положення ч. 1 ст. 388 ЦК України не можуть бути застосовані до [PERSON] , як добросовісного набувача. 12 лютого 2020 року [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 124 т.2) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки право власності у [PERSON] виникло в результаті злочинних дій, які кваліфікуються відповідно до ч. 4 ст. 190 КК України. В Голосіївському УП відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення злочину та триває досудове розслідування. Слідством встановлено та підтверджується висновком судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Білоус Ю. № 17-3/1864 від 19.12.2019 р. [PERSON] набув право власності на вищевказані земельну ділянку та житловий будинок незаконно, внаслідок підробки підпису [PERSON] на довіреності від його імені на [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурменко Н.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування їх державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння та поновлення права власності на майно, та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно. Присвоєно цивільній справі номер 752/248/20. (а.с. 162 т.2) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. (а.с. 164) 16 червня 2020 року третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. надіслала до суду пояснення. Просить розглянути справу без її участі, прийняти до уваги її пояснення та винести рішення на розсуд суду. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, просив позов задовольнити з вказаних у ньому підстав. Проти задоволення позову [PERSON] заперечував повністю. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] повністю, просив їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 10 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В. за реєстровим номером 4200 (т. 2 а.с. 9). Також, 10 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В. за реєстровим номером 4195 (т. 2 а.с.11). Тієї ж дати, 10 грудня 2013 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житловий будинок № площею 66 кв .м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується даними витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 14319335 та 14318848 від 10 грудня 2013 року (т. 2 а.с. 10, 12). Матеріали цивільної справи (т. 2 а.с. 13) містять копію довіреності, складеної від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено 3 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гнідюком О.Б. за реєстровим номером 321, за текстом якої [PERSON] уповноважив [PERSON] бути представником з питань управління та розпорядження (продажу, міни, передачі в іпотеку) належним [PERSON] нерухомим майном: земельною ділянкою, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житловим будинком № площею 66 кв.м., що розташований за адресою : [ADDRESS] . Крім того, матеріали цивільної справи (т. 2 а.с. 15-18) містять копії договорів купівлі-продажу від 21 червня 2019 року, укладених від імені [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 3 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. за реєстровим номером 321, як продавця, та [PERSON] , як покупця, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурменко Н.О. за реєстровими номерами: 3687 та 3686. За змістом вказаних договорів [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 3 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. за реєстровим номером 321, відчужено на користь [PERSON] належне [PERSON] майно, яким є: земельна ділянка, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житловий будинок, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 12 серпня 2019 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, посвідчений приватним нотаріусом Київсього міського нотаріального округу Кравчук О.П. за реєстровим номером 801 (т. 2 а.с. 21-22). Також, 12 серпня 2019 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київсього міського нотаріального округу Кравчук О.П. за реєстровим номером 805 (т. 2 а.с. 23-24). У поданому позові [PERSON] зазначає, що не звертався до нотаріуса для посвідчення вказаної вище довіреності, довіреність від 3 червня 2019 року не підписував. Вказана обставина знайшла своє ствердження в ході розгляду цивільної справи та підтверджується даними висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 17-3/1864 від 19 грудня 2019 року, відповідно до якого підпис від імені [PERSON] у довіреності від 3 червня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., зареєстрованої в реєстрі за номером 321, бланк ННТ № 655250, виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням його підпису. Рукописний запис « [PERSON] » у довіреності від 3 червня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., зареєстрованої в реєстрі за номером 321, бланк ННТ № 655250, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т. 2 а.с. 34-50). Зазначений висновок у копії надано в розпорядження суду як стороною позивача [PERSON] , так і на відповідний запит суду слідчим слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві Б. Загачевським, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019100010006041, відомості про яке 17 липня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України, в рамках якого і проведено вказану почеркознавчу експертизу. За вказаних обставин суд вважає вказаний висновок експерта належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України. Відповідно до п.п. 4,10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, оскільки вони встановлюють спеціальні правила для захисту такого права. Це випливає з того, що оскільки добросовісне набуття відповідно до ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком угоди, вчиненої з таким порушенням, є не визнання правочину недійсним, а повернення майна з незаконного володіння, якщо для цього є передбачені законом підстави. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України. Однак, ст. 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Отже, на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання, згідно ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц, відповідно до якої майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання індикаційного позову, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таке витребування застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. За змістом вказаної норми закону випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] не уповноважував [PERSON] на представництво інтересів з питань управління та розпорядження (продажу, міни, передачі в іпотеку) належним [PERSON] нерухомим майном: земельною ділянкою, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житловим будинком, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зібраними у справі доказами стверджується, що підпис від імені [PERSON] , а так само рукописний запис, у довіреності від 3 червня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., зареєстрованої в реєстрі за номером 321, бланк ННТ № 655250, виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням його підпису. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житлового будинку, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , вибуло з володіння власника [PERSON] поза його волею. Також, судом встановлено, що вказане вище нерухоме майно перебуває у володільця [PERSON] не на підставі укладеного з власником майна ( [PERSON] ) договору, між [PERSON] (володільцем майна) та [PERSON] (законним власником майна) відсутні будь-які юридичні правовідносини, оформлені договором. Володільцем майна [PERSON] зазначене нерухоме майно придбане за відплатними договорами, у особи, яка не мала права його відчужувати ( [PERSON] ), про що володілець майна [PERSON] не знав і не міг знати. Доказів на спростування вказаних обставин, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, суд надходить до висновку про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Відповідно до п.п.21-25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). У даному випадку суд, аналізуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, надходить до висновку про необхідність застосування положень частини першої статті 388 ЦК України до позовних вимог [PERSON] . Відтак, за встановлених обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами права, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , як законний власник будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , наділений правом витребувати своє майно без визнання за рішенням суду низки правочинів, вчинених щодо цього майна, недійсними, оскільки зазначене майно вибуло із володіння [PERSON] не з його волі іншим шляхом на підставі неіснуючої довіреності, яка у встановленому законом порядку [PERSON] не видавалась, а тому і подальше відчуження майна іншим особам, зокрема [PERSON] , [PERSON] , також вважається таким, що відбулося із порушенням вимог закону та майнових прав позивача. При цьому, у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки задоволення вказаних вимог не зумовить бажаних для нього наслідків - повернення у власність спірного житлового будинку та земельної ділянки, оскільки такий спосіб захисту є неефективним, цей спосіб не відповідає завданням цивільного судочинства - ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи. Також, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] повністю, оскільки у даному випадку пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Крім того, часткове задоволення позовних вимог [PERSON] на підставі ст. 388 ч. 1 ЦК України, виключає задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за останнім права власності на земельну ділянку, площею 0,0562 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:697:0015, та житловий будинок, площею 66 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір.

Outcome: partial