Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

06 березня 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому вказав, що його брат [PERSON] під час шлюбу з відповідачкою спорудили житловий будинок, який оформлено на відповідачку. Від шлюбу вони мали сина, який помер в [INFO]. Шлюб вони розірвали в 1999 році, а в грудні 2013 року брат помер. Після смерті брата позивач, як спадкоємець другої черги, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому що спадкоємців першої черги нема. В спадкове майно входить і половина житлового будинку з господарськими спорудами, які брат побудував з відповідачкою Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами, що [ADDRESS], визнати за ним - позивачем - право власності на 12 частину цього будинку в порядку спадкування за законом, розділити будинок та земельну ділянку біля будинку відповідно до варіантів поділу будинку, які визначить судова експертиза. 25 червня 2014 року подав письмову заяву про залишення позовних вимог про поділ будинку без розгляду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримує повністю і уточнив, що брат за життя не звертався із вимогою поділити майно. Брат був інвалідом з 2001 року, позивач хотів оформити опікунство над братом, але це йому не вдалося. Хоча будинок був на праві власності відповідачки, але він був старий і на місці цього будинку відповідачка братом у шлюбі фактично побудували новий будинок. Тому це є спільна сумісна власність подружжя. Відповідачка не згідна з позовними вимогами і в суді пояснила, що 35 частини будинку їй подарувала мати в 1981 році, інші частини будинку вона придбала в 1994 році у інших співвласників. За відповідного дозволу органів влади будинок був реконструйований за гроші її діда. [PERSON] жодних коштів в реконструкцію не вкладав з тих мотивів, що будинок належить їй. Після розірвання шлюбу [PERSON] жодних претензій про поділ будинку їй не пред'являв. Третя особа [PERSON] в суд не прибула, направила телеграму про розгляд справи без її участі, позов [PERSON] підтримує. Дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1981 року по 1996 рік перебували в шлюбі, мали сина, який помер в [INFO]. Шлюб розірвано за рішенням суду в 1996 році, а свідоцтво про розірвання шлюбу видано в 1999 році. В 1981 році відповідачка отримала за договором дарування 35 частини спірного будинку. В 1994 році придбала у співвласників ще 23 частини цього будинку. Рішенням виконкому Полонської районної ради від 17 квітня 1986 року № 88 [PERSON] отримала дозвіл на будівництво нового будинку взамін існуючого. Новий будинок підчас шлюбу було збудовано за гроші діда відповідачки. В 1995 році відповідачка отримала свідоцтво про право особистої власності на будинок. [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини за законом як спадкоємець другої черги. Дані обставини встановлені з пояснення сторін, показань свідків, наданими суду письмовими доказами. Свідок позивача [PERSON] в суді показала, що будинок, що належав [PERSON], був старий і тому вона із нині вже покійним чоловіком [PERSON] побудували новий будинок. Будувати помогали батьки [PERSON], він сам працював на будові будинку. Після розірвання шлюбу [PERSON] не мав наміру ділити будинок, тому що вважав, що він дістанеться їх синові [PERSON]. Свідок позивача, його дружина [PERSON] показала, що на побудову нового будинку батьки [PERSON] давали гроші, сам [PERSON] багато особисто працював на будові. Після розірвання шлюбу [PERSON] хотів поділити будинок, але відповідачка [PERSON] обіцяла йому придбати квартиру. Він чекав, що вона виконає свою обіцянку і тому не ділив будинок. Свідок відповідача [PERSON] в суді показала, що дід відповідачки мав гроші і вирішив побудувати для неї хату. Вона, будучи невісткою, особисто бачила, як дід розраховувався з працівниками, що будували будинок. Після смерті діда відповідачки гроші на хату отримав її чоловік і він розраховувався за роботу з працівниками та за матеріали. Свідок відповідача [PERSON] показала в суді, що перед смертю дід передав гроші батькові, який продовжував давати гроші [PERSON] на будівництво та матеріали. [PERSON] працював на будові, але після розірвання шлюбу із відповідачкою ніколи не піднімав питання про поділ будинку. Свідок відповідача [PERSON] в суді показав, що допомогав в будівництві будинку, будівництвом розпоряджався дід [PERSON]. [PERSON] теж працював працював на будові нового будинку. Свідок відповідача [PERSON] показала в суді, що посвідчувала факт передачі грошей [PERSON] за будинок для [PERSON] Також обставини, на які посилаються сторони, в суді підтверджені письмовими доказами - рішенням суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтвом про розірвання шлюбу між ними, свідоцтвом про право власності на будинок відповідачки, свідоцтвом про смерть [PERSON], поверховим планом будинку в 1994 році, рішенням виконкому селищної ради №19 від 23 лютого 1995 року про затвердження акту про закінчення будівництва будинку, витягом з реєстру про смерть [PERSON] в [INFO], витягом з реєстру про шлюб [PERSON] з [PERSON], розписками про отримання грошей від [PERSON] за 25 частини будинку, актом про закінчення будівництва будинку, договором дарування 35 будинку від 01 травня 1981 року, пенсійним посвідченням [PERSON], довідками про хворобу [PERSON] і отримання ним групи інвалідності та висновком лікарської комісії від 31 жовтня 2003 року про потребу в сторонньому догляді, рішенням виконкому районної ради від 17 квітня 1986 року №88 про надання [PERSON] дозволу на будівництво нового будинку замість старого, що був ветхим. Відповідно до ст. 16 Закону України „Про власність", який був чинним на час здійснення побудови будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом та Кодексом про шлюб та сім"ю України. Згідно ст.17 ч.1 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст.25 КпШС України будинок, що належав одному з подружжя, може бути визнаний спільним майном подружжя, якщо період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд вважає, що відповідачка [PERSON] надала суду достовірні та належні докази про те, що будинок належав їй, будова нового будинку взамін ветхого, що належав [PERSON], здійснена за кошти її діда. Позивач не надав достовірних і належних доказів на спростування доказів відповідачки. Доказів, що за час шлюбу внаслідок трудових або грошових затрат [PERSON] істотно збільшилась вартість будинку позивачем суду не надано. Також позивачем не надано доказів, що [PERSON] мав намір поділити будинок, був позбавлений можливості за життя звертатися за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів на будинок. Про те, що він не мав наміру ділити будинок, підтвердила свідок позивача [PERSON] Твердження свідка позивача [PERSON] про те, що покійний [PERSON] не ділив будинок з тих мотивів, що йому відповідачка обіцяла придбати квартиру, спростовано відповідачкою і будь-якими іншими доказами не підтверджені. Надані суду довідки про те, що [PERSON] хворів і йому була надана група інвалідності, в сукупності з іншими доказами не свідчать про те, що [PERSON] неспроможний був розуміти значення своїх дій, керувати ними, що хвороба істотно впливала на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Тому суд вважає, що [PERSON] за життя мав можливість захистити своє право на частину житлового будинку, якби вважав, що має право на нього. На час його смерті до складу спадщини не входив спірний будинок. Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Діючим законодавством України не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час звернення до суду померла. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що позивач [PERSON] в позові порушує питання про поновлення права свого покійного брата [PERSON] та відповідачки [PERSON], цивільна правоздатність [PERSON] припинена у зв'язку із смертю. Визначення частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими суперечить вимогам ст..3 ЦПК, ст..ст.27-31 ЦПК, оскільки в такому випадку мало би місце вирішення питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку із смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Доказів, достовірних і належних про те, що його брат [PERSON] мав право на 12 частину будинку, позивач не надав, тому права позивача не порушені, а позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed