Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В січні 2009 року позивачка звернулася в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 11.07.2005 року вона перебувала у трудових відносинах з ПМП «Обрій» та працювала на посаді пекаря і 28.08.2007 року була звільнена із займаної посади. При звільненні з роботи, відповідач в порушення вимог трудового законодавства, розрахунок з нею не провів, а тому з посиланням на положення статтей 116, 117 КЗпП України, просила стягнути з останнього на її користь невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.06.2010 року позов задоволено частково та стягнуто з ПМП «Обрій» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену їй при звільненні з роботи заробітну плату за червень, липень і серпень 2007 року в сумі 1 263, 97 грн.. Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь [PERSON] невиплачену їй при звільненні з роботи компенсацію за невикористану відпустку - 50 календарних днів, за період з 11 липня 2005 року по 28 серпня 2007 року в сумі 814, 64 грн.. Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь позивачки 1 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. В травні 2013 року позивач [PERSON] звернулася в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із відповідача на її користь 15 424 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 серпня 2007 року по 04 листопада 2009 року , по день подання останнньої позовної заяви . Свої вимоги мотивувала тим, що вона подавала докази та давала суду пояснення з приводу позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак суд не ухвалив рішення по цій позовній вимозі. Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.10.2013 року доповнено рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.06.2010 року, згідно якого [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені в сумі 15 424 грн. з ПМП «Обрій» відмовлено за пропуском строку звернення до суду. Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги стосовно стягнення 15 424 грн. за затримку розрахунку при звільненні. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року Додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.10.2013 року залишено без змін. Увалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року скасовано. справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Суд прийшов до висновку , що фактичні дані , які мають значення для вирішення справи апеляційним судом не встановлені , ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПУ України , щодо законності та обгрунтованості. Суд вважає , що [PERSON] пропустила строк на звернення до розрахунку з позовом про стягнення середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні , оскільки на час її звернення до суду остаточного розрахунку з нею проведено не було. Той факт , що відповідач вважає що розрахунок з позивачем проведено повністю , не є підставою для незастосування положення ст. 117 КЗпП Укураїни . Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 березня 2014 року Додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.10.2013 року - скасовано і питання про ухвалення у справі додаткового рішення передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки на час звернення в суд, остаточний розрахунок з позивачем проведений не був. Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону. Сторони в судове засідання не з"явились , хоча про день та час розгляду заяви були належним чином повідовлені , від позивачки надійшла заява, в якій вона просить заяву розглядати у її відсутності та відсутності її представника [PERSON]. Заяву підтримала , просить її задовольнити . Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення, не є обов'язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, і не ухвалено рішення. Вивчивши матеріали цивільної справи , встановлено, що [PERSON] 04 листопада 2009 року збільшила свої позовні вимоги, подавши до суду відповідну заяву, в якій просила стягнути з відповідача ПМП «Обрій» заборгованість по заробітній платі в сумі 4 421 грн., заборгованість за невикористану відпустку в сумі 964 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 15 424 грн., моральну шкоду в сумі 15 000 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 1 500 грн. ( т. 1 а. с. 102-104). Зі змісту рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року вбачається, що в судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, з приводу позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні . Однак, в резолютивній частині рішення відсутній висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а. с. 171-173). Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України у резолютивній частині рішення має бути зазначено висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 13 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст. 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено. Таким чином, ухваливши рішення 17 червня 2010 року про часткове задоволення позову [PERSON], у резолютивній частині рішення суд не вказав про прийняте рішення стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені . В травні 2013 року позивач [PERSON] звернулася в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із відповідача на її користь 15 424 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду від 01 жовтня 2013 року , доповнено рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року, яким [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 15424 грн з ПМП " Обрій " Козятинського району Вінницької області було відмовлено за пропуском строку звернення . Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року Додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.10.2013 року залишено без змін. Увалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Суд прийшов до висновку , що фактичні дані , які мають значення для вирішення справи апеляційним судом не встановлені , ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПУ України , щодо законності та обгрунтованості. Суд вважає , що [PERSON] пропустила строк на звернення до розрахунку з позовом про стягнення середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні , оскільки на час її звернення до суду остаточного розрахунку з нею проведено не було. Той факт , що відповідач вважає що розрахунок з позивачем проведено повністю , не є підставою для незастосування положення ст. 117 КЗпП Укураїни . Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 березня 2014 року Додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.10.2013 року - скасовано і питання про ухвалення у справі додаткового рішення передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки на час звернення в суд, остаточний розрахунок з позивачем проведений не був. Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону. Правовідносини які виникли, регулюються положеннями ст.116 КЗпП України, де зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, визначальним є день фактичного розрахунку з працівником. Враховуючи те , що невиплата заробітної плати сталася з вини відповідача , суд приходить до висновку про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку , тобто з дня звільнення з 28 серпня 2007 року по 4 листопада 2009 рік - по день подання останньої позовної заяви в сумі 12692 гривни 65 копійок . Згідно довідки про заробітню плату, що є у матеріалах справи за 2006-2007 роки заробітна плата незмінно складає 482 гривні на місяць. Зважаючи на те, що у серпні 2007 року позивачка працювала не повний місяць, до розрахунку береться заробіток за червень - липень 2007 року. Згідно листа мін. праці та соц.плітики №6540/0/14-06/13 за 2006 рік у червні 2007 року було 20 робочих днів, у липні 2007 року -22 робочих дні. Таким чином, за два останні повні місяці було 42 робочих дні. Відповідно середньоденна заробітня плата складає (482+482):42= 22 гривні 95 коп. Суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені обраховується виходячи із середньоденного заробітку в розмірі визначеному згідно з п,2 Порядку обчислення середньої заробітньої плати, затвердженого постановою КМУ від 03.02,1995 року №100. Оскільки , остання позовна заява була подана 4 листопада 2009 року, а позовна вимога стоїть про стягнення на день подання позовної заяви, то до обрахунку беруться робочі дні за період 4 дні серпня та 4 місяці 2007 року , за 12 місяців 2008 року, за 10 місяців та 3 дні листопада 2009 року . Таким чином, з дня звільнення з 28 серпня 2007 року по 4 листопада 2009 рік - по день подання останньої позовної заяви заборгованість за час затримки розрахунку при звільнені складає : (22 гр.95 коп. х 4 дні за серпень 2007 року ) + (482 грн. х 26 міс.) + (22 грн.95 коп. х3 дня за листопад 2009 року ) = 12692 гривень 65 копійок.

Outcome: approved