Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

04 березня 2020 року, відповідно до штемпелю на конверті, [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначила, що з 22 липня 1992 року позивачка розпочала трудову діяльність на Донецькій залізниці оператором при черговому по станції Микитівка. Станція Микитівка шляхом злиття реорганізоване у виробничий підрозділ «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно із наказом від 10 липня 2017 року № 4660/ДН-ос про припинення трудового договору [PERSON] було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату. Вказала, що до теперішнього часу їй була не виплачена заробітна плата за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсація за 51 день невикористаної щорічної відпустки, вихідна допомога при звільненні. Просить суд стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на її користь належну заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 10900 грн. 09 коп. вихідну допомогу при звільненні у розмірі 5075 грн. 20 коп., компенсацію за 51 день невикористаної щорічної відпустки у розмірі 7922 грн. 85 коп., а всього - 23898 грн. 14 коп.. 23 квітня 2020 року представником відповідача Парахотіним А. П. , який діє на підставі довіреності № 4026 від 25 липня 2019 року, надіслано на адресу суду заперечення(відзив) на позовну заяву, де зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» не погоджується з позовними вимогами [PERSON] просить відмовити у їх задоволенні, виходячи з таких підстав. Фактичне місце роботи позивача - непідконтрольна територія, станція Микитівка, м. Горлівка. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб, внесено відомості до ЄРДР № 1201705042000286 за ст. 341 КК України. Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю за місцем роботи позивача - станція Микитівка, - відповідача, відсутністю контролю обліку робочого часу позивача відповідачем, первинних бухгалтерських документів, відповідач позбавлений можливості перевірити присутність позивача на робочому місці, та дані первинних бухгалтерських документів. Крім того, представлені позивачкою відповідачу документи про заробітну плату не відповідають вимогам чинного законодавства та не були прийняті відповідачем як такі, що є підставою виплати заробітної плати. За таких обставин, представлені позивачем документи складені невідомо ким, сам по собі факт, що особу звільнено з посади саме відповідачем не є підставою для нарахування та виплати заробітної плати. У зв`язку з цим, підстави для виплати заробітної плати за період з 16 березня по 17 липня 2017 року відсутні. Щодо сплати коштів за період з 01 березня по 15 березня 2017 року нараховані в сумі 243 грн. 00 коп. та перебувають у касі Дирекції м. Лимана. Просить відмовити у позові. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання представника відповідача, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року у справі відкрито спрощене провадження та витребувані із Державного ощадного банку України АТ «Ощадбанк»: належним чином завірені копії виписок по зарплатному картковому/банківському рахунку відкритому на ім`я [PERSON] та витребувані із Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, належним чином завірені копії індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) [PERSON] .. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив такі обставини. Відповідно до повідомлення від начальника виробничого підрозділу станції «Микитивка» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 05 травня 2017 року позивачку повідомлено про скорочення штатів(а.с.7). Відповідно до копії трудової книжки, за наказом № 208/ДС від 21 липня 1992 року позивачка розпочала трудову діяльність на Донецькій залізниці з посади оператора при черговому по станції Микитівка. Згідно із наказом від 10 липня 2017 року № 4660/ДН-ос про припинення трудового договору, [PERSON] було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП зі скороченням штату (а.с.8), що також підтверджується відомостями трудової книжки, серія: [NUMBER] від 31 грудня 1991 року (а.с.9-11). 08 липня 2016 року на підставі наказу № 01-ОС від 06 липня 2016 року у зв`язку із реорганізацією підприємства шляхом злиття Державне підприємство «Донецька залізниця» було перейменовано у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а станція Микитівка ДП «Донецька залізниця», реорганізована шляхом злиття у ВП «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що також відображено в трудовій книжці. На підставі вказаного наказу продовжено безстрокові трудові договори із працівниками ВП «Микитівка», у тому числі і з [PERSON] , про що зазначається у додатку до наказу( а.с.12 -19). Згідно із наказом № 236/ДНД від 17 березня 2017 року начальника в.о. регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про встановлення простою» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Доручено начальниками структурних підрозділів встановити відповідними наказами початок простою з 20 березня 2017 року. Для всіх працівників виробничого підрозділу, провести роз`яснювальну роботу в трудових колективах, ознайомити причетних працівників з даним наказом під підпис; оплату за час простою провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.(а.с. 33-34). Згідно із наказом № 92/ДС від 17 березня 2017 року начальника ВП «Станція Микитівка» «Про встановлення простою по виробничому підрозділу «Станція Микитівка» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією, відповідно до наказу в.о. регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 236/ДНД від 17 березня 2017 року начальника Донецької дирекції залізничних перевезень встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Микитівка».(а.с 30-32) Відповідно до розрахунку середнього заробітку, середня заробітна плата становить 5075,20 грн. та вихідна допомога при звільнені один оклад - 5075грн. 20 коп.(а.с. 20). Відповідно до розрахунку оплати відпустки, оплата відпустки становить: середньоденний заробіток - 155 грн. 35 коп., компенсація за 51 день невиплаченої відпустки становить - 7922 грн. 85 коп.( а.с.21). Згідно табелів обліку робочого часу по виробничому підрозділу «Станція Микитівна» зафіксовано кількість годин відпрацьованого робочого часу та їх характер( простій тощо) [PERSON] , за якими позивачці нараховано годин в березні 2017 року 175 годин, з яких неповний робочий день 32 години, простій 143 години; в квітні 2017 року 152 години, з яких 152 години простою, в травні 2017 року 159 годин простою, в червні 2017 року 159 годин, з яких 120 годин простою, 39 годин недопрацьованого часу, в липні 2017 року 88 годин, з яких 56 годин простою, 32 години недопрацьованого часу(а.с.22-24). Відповідно до розрахункових листів заробітної плати ВП « ДС « Микитівська «СП`ДДЗП» філії «Донецька залізниця» (ідентифікаційний код 40150216) [PERSON] нараховані наступні суми: за березень 2017 року(175 год.) - 2471 грн.76 коп.(з яких оплата простою 2126 грн. 54 коп., заохочувальна премія за ювілейну дату 300 грн. 00 коп, матеріальна допомога системного характеру - 45 грн. 22 коп.) сума до оподаткування 2426 грн. 54 коп., сума до виплати 1965 грн. 49 коп.; за квітень 2017 року(152 год.) - 2650 грн. 91 коп.(з яких оплата простою 2602 грн. 41 коп., матеріальна допомога системного характеру - 48 грн. 50 коп.) сума до оподаткування 2602 грн. 41 коп., сума до виплати 2107 грн. 96 коп.; за травень 2017 року(159 год.) - 2650 грн. 91 коп.(з яких оплата простою 2602 грн. 41 коп., матеріальна допомога системного характеру - 48 грн. 50 коп.) сума до оподаткування 2602 грн. 41 коп., сума до виплати 2107 грн. 96 коп.; за червень 2017 року(159 год.) -2000 грн. 88 коп.(з яких оплата простою 1964 грн. 08 коп., матеріальна допомога системного характеру - 36 грн.60 коп.); за липень 2017 року(88 год.) - 14123 грн. 88 коп.( з яких компенсація за 51 день невикористаної відпустки - 7922 грн. 85 коп., оплата простою 867 грн. 47 коп. матеріальна допомога системного характеру - 258 грн. 36 коп., вихідна допомога при звільненні - 5075 грн. 20 коп.) Згідно із наданою на виконання ухвали суду інформацією щодо руху грошових коштів за рахунком, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , в філії АТ «Державний ощадний банк України», за період з 01 березня 2017 року по липень 2017 року на рахунок заробітної плати грошові кошти не надходили. Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , наданими органами Пенсійного Фонду України, страхувальником [PERSON] за березень місяць 2017 року регіональною філією «Донецька залізниця» акціонерного товариства »Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40150216), страхові внески сплачені, сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у березні 2017 року склала - 2471,76 грн., у квітні, травні, червні, липні 2017 р. - 0,00 грн. (страхові внески не сплачені). Науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільнені ( звільнені) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснені господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку, м. Горлівки, м. Ясинувата. З 20 березня 2017 року господарська діяльність на управління виробничими процесами відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ »Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Горлівка, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих процесів та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особливих справ працівників. Початок дій форс- мажорних обставин(обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по оплаті праці, до якої включаються заробітна плата за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Положеннями ст. 115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Та обставина, що позивачка працювала у відповідача та була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, сторонами визнається та не оспорюється, крім цього підтверджується дослідженими в судовому засіданні записами в трудовій книжці, наданими суду розрахунковими листами, персоніфікованими даними ПФУ. Та обставина, що на підприємстві був оголошений простій сторонами визнається та підтверджується вищенаведеним наказом, який був предметом дослідження в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що позивачка у період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року не знаходилася на робочому місці, як то зазначено у наказі про простій. Натомість позивачкою суду надані розрахункові листи, в яких зазначено помісячно за оспорюваний період нараховану заробітну плату та інші виплати із зазначенням днів роботи. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. У зв`язку з цим, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що товариство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Зазначені вимоги закріплені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5. Відповідачем представлені позивачкою докази не спростовані. Суд також повторно зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Судом також не приймається до уваги посилання на неможливість оплати праці у зв`язку із форс-мажорними обставинами, наявність яких підтверджена висновком торгово - промислової палати. Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні. В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні. Судом також не встановлено обставин, передбачених ст. 113 КЗпП України, за якими простій встановлений на підприємстві стався з вини позивача. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст. 1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачкою законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. Крім того, суд звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини виникли у 2017 році, і станом на теперішній час підприємство перемістилося на територію, підконтрольну владі в Україні, тобто на сьогодні є всі підстави для виконання обов`язку щодо виплати сум, які належали до виплати на час звільнення, однак цього зроблено не було. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем у спірний період, у виробничому підрозділі з 20 березня 2017 року було встановлено простій, що підтверджується наказом № 92-ДС від 17 березня 2017 року, який на час звільнення позивачки не припинено. З наданих позивачкою розрахункових листків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що позивачу було нараховано оплату простою, компенсацію за невикористані 51 день відпустки, а також вихідну допомогу, однак зазначені суми виплачені не були, що відповідачем не спростовано, а також підтверджується відомостями з Ощадбанку з яких видно, що на рахунок, відкритий на ім`я позивачки, 11 квітня 2017 року від Ясинуватської профорганізації поступила неоподаткована матеріальна допомога за березень 2017 року в сумі 500 грн. 00 коп., і інших сум в рахунок заробітної плати не надходило, та даними ПФУ, з яких видно, що за березень 2017 року був здійснений звіт та виплата податків із заробітної плати позивача відповідачем, після чого нарахування зарплати та податкування заробітної плати припинено. За таких обставин суд вважає можливим стягнути невиплачені суми, які зазначені в розрахункових листках заробітної плати. Дослідивши докази, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню нараховані, але не виплачені суми заробітної плати за час простою, компенсації за невикористані 51 день відпустки та вихідної допомоги, а саме: за березень 2017 року - 2471 грн.76 коп.(з яких оплата простою 2126 грн. 54 коп., заохочувальна премія за ювілейну дату 300 грн. 00 коп, матеріальна допомога системного характеру - 45 грн. 22 коп.) сума до оподаткування 5560 грн. 96 коп., сума до виплати 4504 грн. 38 коп.; за квітень 2017 року - 2650 грн. 91 коп.(з яких оплата простою 2602 грн. 41 коп., матеріальна допомога системного характеру - 48 грн. 50 коп.); за травень 2017 року - 2650 грн. 91 коп.(з яких оплата простою 2602 грн. 41 коп., матеріальна допомога системного характеру - 48 грн. 50 коп.); за червень 2017 року -2000 грн. 88 коп.(з яких оплата простою 1964 грн. 08 коп., матеріальна допомога системного характеру - 36 грн.60 коп.); за липень 2017 року - 14123 грн. 88 коп.( з яких компенсація за 51 день невикористаної відпустки - 7922 грн. 85 коп., оплата простою 867 грн. 47 коп. матеріальна допомога системного характеру - 258 грн. 36 коп., вихідна допомога при звільненні - 5075 грн. 20 коп.) А всього на суму 23898 грн. 34 коп.( з яких 10900 грн. 29 коп. оплата простою та матеріальна допомога системного характеру, 5075 грн. 20 коп. - матеріальна допомога при звільненні, 7922 грн. 85 коп. - компенсація за 51 день невикористаної відпустки). При цьому із представлених суду розрахункових листів видно, що у вказану суму входять доплати, з яких не утримуються обов`язкові платежі, отже сума коштів, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі становить 23460 грн. 96 коп.( за березень 2017 року - 2426 грн. 54 коп, за квітень 2017 року - 2602 грн. 41 коп., за травень 2017 року - 2602 грн. 41 коп., за червень 2017 року - 1964 грн. 08 коп., за липень 2017 року - 13865 грн. 52 коп.) Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то враховуючи ту обставину що судом прийнято рішення про відмову у позові, стягнення судових витрат понесених позивачем, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають, інші витрати з врахуванням пільг позивача щодо сплати судового збору компенсуються за рахунок держави. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved