Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 21.02.2003 року укладено шлюб між ним та відповідачем. Дітей від шлюбу у них немає. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя не склалося, впродовж десяти років разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а шлюб носить формальний характер. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити. Не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER], виданого 21.02.2003 року, сторони 21.02.2003 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 208 (а.с. 3). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя не склалося, впродовж десяти років разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а шлюб носить формальний характер. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до частини п'ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved