Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вказуючи, що 08.07.2016 між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Жовтневим районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 210. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] .. Позивач зазначив, що подружнє життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, відсутність взаємопорозуміння та відсутність спільних інтересів, вони втратити почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та вже з грудня 2019 року вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, ніхто з них не намагався відновити сімейні відносини. Позивач зазначив, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишиться проживати із відповідачем. Майнових спорів між сторонами не має. Оскільки шлюб має формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, він просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 27.04.2020 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. 26.05.2020 представником відповідача була подана до суду через канцелярію суду Заява про вжиття заходів щодо примирення подружжя, посилаючись на те, що тимчасові розлади, які на разі існують в їх сім`ї, не можуть бути підставою для розлучення та, що відповідач бажає зберегти сім`ю та просить суд врахувати наявність у сторін неповнолітньої доньки під час вирішення питання щодо примирення подружжя. Позивач в судове засідання призначене на 28.05.2020 р. з`явився разом зі своїм представником. Відповідач у судове засідання не з`явився, у зв`язку із чим Ухвалою суду від 28.05.2020 була визнана обов`язковою явка в судове засідання відповідача та відкладено розгляд справи. Позивач в судове засідання призначене на 31.07.2020 р. не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідачка та її представник у судове засідання з`явились, не скористались правом надання відзиву на позовну заяву, відповідачка просила надати строк для примирення, її явка була визнана судом обов`язковою. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. У зв`язку з викладеним, враховуючи перебування даної справи в провадженні суду тривалий час, обізнаність відповідачки про її право на подання відзиву на позовні вимоги та можливість приймання участі у справі через свого представника, суд враховує конкретні обставини справи, зважаючи на ініційований однією із сторін спору захід до примирення, шляхом заявлення клопотання про надання для цього строку. Тривалість такого строку процесуальним законом не встановлена, однак строк розгляду справи майже 3 місяця, з моменту подачи позову, що відповідало б наданному строку на примирення. При цьому, відповідачка має довести, що шлюб можливо зберегти; та подальше спільне життя не суперечитиме інтересам подружжя, та буде в інтересах дитини (дітей). Пояснення кожної з сторін у судовому засіданні не можуть гарантувати відновлення сім`ї, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.07.2016 між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Жовтневим районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 210 (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Також встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачені і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами відсутні. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно з ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, оскільки це суперечать інтересам позивача та відповідача. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved