Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

В травні 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання [PERSON] , [PERSON] , які діють від себе та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право на користування житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право приатної власності, вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному будинку в квітні 2015 року зареєстровала свою доньку [PERSON] , [INFO] , з її чоловіком - [PERSON] , [INFO] та неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, в жовтні 2015року дочка з родиною та речами переїхали на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де мешкають по теперішній час. Добровільно останні не знялися з обліку за вказаною адресою, тому вона не може вирішити питання в позасудовому порядку. Посилаючись на дані обставини, просила вважати [PERSON] , [PERSON] , які діють від себе та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право на користування житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.110). Відповідач [PERSON] , діючий в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] , та [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином . Відповідач [PERSON] , діюча в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] , та [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву до суду заяву згідно якої не заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки на даний час вже змінила місце реєстрації де проживає разом з дітьми, просила розглянути справу без її участі (а.с.111). Представник співвідповідача відділу надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечував проти зняття відповідачів з місця реєстрації( а.с.113). Представник третьої особи - орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій, просила справу розглядати у її відсутність.(а.с.114). Також надала висновок органу опіки та піклування . Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно Витягу про державну реєстрацію прав, №32648377, КП «Одеське МБТІ та РОН» [PERSON] належить на праві власності про право на спадщину ј частина житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] (а.с.7). Також, згідно Витягу про державну реєстрацію прав, №34074521, КП «Одеське МБТІ та РОН» [PERSON] належить на підставі договору купівлі-продажу ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу з по будинкової книги будинку [ADDRESS] наявної в матеріалах справи [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані даною адресою. (а.с.9-12). Згідно до акту про фактичне місце не проживання громадян за адресою : [ADDRESS] , складений від 26.05.2019року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані , але фактично не проживають за даною адресою . (а.с.13-14) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , є батьками малолітніх [PERSON][INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.17-18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Роздільнянської РДА Одеської області від 01.07.2019року, Роздільнянська РДА, яка орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити права на користування житловим приміщенням розташованим за адресою : [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки вони разом з батьками не проживають за вказаною адресою з жовтня 2015року, та мають інше місце проживання. (а.с.115-116). Однак, судом встановлено, що на теперішній час відповідач [PERSON] , [INFO] , разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знялась з реєстрації за адресою : [ADDRESS] та з 28.08.2019 року зареєструвалася на адресою : [ADDRESS] , що підтверджується паспорта громадянки України серії [NUMBER] виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 16.08.2002року на імя [PERSON] наявного в матеріалах справи (а.с.112). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , співвласником спірного житлового будинку не являється, в зазначеному житловому будинку не проживає і не користується ним. Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають їй в реалізації права володіння та користування належним її на праві власності майном. В порядку ч.2 ст.48 Закону України „Про власність", позивач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] разом з неповнолітними дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , добровільно знялась з реєстраційного обліку за адресою : [ADDRESS] та зареєструвалася разом з дітьми за місцем фактичного проживання, а саме за адресою : [ADDRESS] . А відповідач [PERSON] за місцем реєстрації - [ADDRESS] - не проживає, таким чином втратив право на проживання в житловому будинку [ADDRESS] , так як не використовує будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач [PERSON] втратив , що встановлено судом під час судового розгляду. Доказів створення відповідачу перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що [PERSON] разом з дітьми - [PERSON] , та [PERSON] , добровільно знялася з реєстраційного обліку спірного будинку, а відповідач [PERSON] на теперішній час втратив право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] , як власника житлового будинку, в частині вимог до відповідача [PERSON] , законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача [PERSON] в належному їй житловому будинку, порушує її право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. В іншій частині в задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу України, та

Outcome: partial