Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21.11.2010 року між ними було укладено шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дочку [PERSON]; протягом останнього року сімейне життя між позивачем та відповідачем погіршилося, через різні погляди на сімейне життя та обов"язки, що фактично призвело до припинення шлюбних відносин; вказані обставини унеможливлюють подальше подружнє життя сторін і тому [PERSON] просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з"явилася, хоча була належним чином сповіщеною про час та місце слухання справи, про поважність причин неявки суду не повідомила, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 21.11.2010 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 146. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка разом з матір"ю зареєстрована і проживає в [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.11.2010 року, копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 09.08.2011 року, довідкою Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 03.07.2015 року (а.с.7,8). Протягом останнього року сторони подружніх відносин не підтримують, ведуть окреме господарство, проживають в різних населених пунктах, спільних інтересів та спору щодо визначення місця проживання дитини не мають. За даних обставин шлюб між ними носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не з»явився, заперечень проти позову не надіслав, своїм правом подати суду докази та надати пояснення не скористався. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved