Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

08 грудня 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 388М-07. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у сумі 40 000,00 грн. зі строком погашення до 10 червня 2010 року. Відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Погашення заборгованості за договором здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з відсотків, комісії, а також інших витрат, передбачених кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязання за договором виконав у повному обсязі, тобто надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 40 000,00 грн. У випадку порушення відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором, вона повинна сплатити банку проценти за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, які нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач до теперішнього часу не виконала зобов'язання щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів та сплати процентів. Станом на 06 жовтня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 388М-07 складає 110 463,88 грн. з яких: - заборгованість за кредитом 24492,07 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом 37436,94 гривень; - заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 48534,87 гривень; Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 388М-07 між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 12 червня 2007 року укладено договір поруки. Відповідно до вимог ст. ст. 610,654 ЦПК України боржник і поручитель несуть відповідальність як солідарні відповідачі. 05 листопада 2015 року позивачем на адресу відповідачів було надіслано повідомлення із зазначенням невиконаних зобовязань за договором №388М-07. Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 388М-07 у розмірі 110463,88 грн. та судовий збір - 1656,96 грн. У судовому засіданні [PERSON] у повному обсязі підтримав позовні вимоги. У судовому засіданні [PERSON] заперечив проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №388М-07, оскільки 12 червня 2007 року договір поруки з ПАТ КБ «Приватбанк» він не укладав і його не підписував. До нього жодного відношення не має. У 2015 році його викликали до ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу погашення заборгованості за цим договором, а також пропонували укласти новий договір поруки, але він своєї згоди на цей не надав. Повідомлення від 05 листопада 2015 року, яке надіслано на його поштову адресу, він не отримував. З відповідачем [PERSON]В він знайомий, оскільки вона працювала у нього на посаді бухгалтера. Просить суд відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з нього кредитної заборгованості та судового збору. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Суд, дослідивши докази по справі, встановив таке. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом, встановлено, що 12 червня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 388М-07, відповідно до умов якого банк надав останній кредит на споживчі цілі в сумі 40 000,00 грн. строком погашення до 10 червня 2010 року, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 40,00% річних від суми залишку непогашеної заборгованості . Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами. Відповідно до п.2.2.3 позичальник зобовязаний погашати кредит в дату оплати згідно графіку погашення кредиту, процентів та винагороди (а.с.11). Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбаченого п.п.1.3,2.2.3, п.2.3.3., 2.4.1, 4.11 договору, позичальник оплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (а.с.12, зворот. стор.). Пунктом 4.9 договору зазначено, що при несплаті кредиту у строк, що встановлений графіком погашення заборгованості, а також п.2.3.3, 4.12 кредитного договору, заборгованість в частині своєчасно несплаченої суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок процентів проводиться згідно з п.4.3 договору з дня виникнення простроченої заборгованості (а.с.12, зворот. стор.). Пунктом 6.1 кредитного договору вказано, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по оплаті процентів за користування кредитом, передбачених графіком погашення, а також п.п.2.2.2., 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3,4.4 договору, строків повернення кредиту, передбаченого графіком погашення, а також п.п..1.3.,2.2.3,2.3.3 договору, винагороди, передбаченої п.п4.5, 4.6 позичальник оплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України, діючої у період, коли сплачується пеня (а.с.13). Пунктом 6.2 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником зобовязань, передбачених п.п.2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 договору, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Суд встановив, що банк виконав свої зобовязання, а сторона за договором кредиту - відповідач [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору несвоєчасним поверненням суми кредиту та відсотків, і станом на 06 жовтня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 388М-07 від 12 червня 2007 року складає 110 463,88 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 24492,07 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом 37436,94 гривень; - заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 48 534,87 гривень. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги банку про повернення відповідачем частини кредиту, що залишилася, сплати процентів та пені є такими, що ґрунтуються на законі, оскільки відповідач прострочила строки виконання зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Для забезпечення виконання кредитного договору №388М-07 від 12 червня 2007 року між [PERSON] (далі - поручитель), та ПАТ «Приватбанк» (далі-кредитор) укладено договір поруки. Частинами 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 2 договору поруки зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.15). Пунктом 4 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.15). Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення дій з реалізації прав та обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це реально існуючі право відносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Сторони (боржник і поручитель) первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10 червня 2010 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Аналіз частини 4 статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-436цс15 від 23 грудня 2015 року. Остаточне виконання зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] повинна була здійснити не пізніше 10 червня 2010 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів. Вимогу до поручителя [PERSON] про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно було предявлено в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання кредитного договору, тобто до 10 грудня 2010 року. В зазначений строк позивач не звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON] Тому суд вважає, що договір поруки, укладений між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 12 червня 2007 року, є припиненим, і з відповідача [PERSON] не підлягає примусовому стягненню заборгованість за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] від 12 червня 2007 року № 388М-07. Суд вважає обґрунтованими вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом, процентам, пені до відповідача [PERSON] у розмірі 110 463,88 грн. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1656,96 грн. на корить ПАТ КБ "Приватбанк".

Outcome: partial