Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Перший заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації звернувся до [PERSON] про стягнення коштів витрачених на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення в сумі 17 975 грн. 00 коп. Позовну заяву мотивує тим, що 01.05.2018 близько 18.30 год., [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі «Канів-Чигирин-Кременчук» зі сторони м.Канів в напрямку м.Черкаси, в порушення вимог п.п.2.3 б), 10.1,11.3 та 13.4 Правил дорожнього руху України, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, а тому в момент виявлення на смузі руху перешкоди у вигляді вибоїн дорожнього покриття не переконавшись, що виконуваний ним маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху виконання об`їзду вибоїн, не надавши дорогу автомобілю марки Mazda - CX 7 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , виїхав на смугу зустрічного руху, чим створив небезпеку для водія автомобілю Mazda - CX 7 д.н.з. [NUMBER] . Останній виїхав на зустрічне узбіччя, де автомобіль ВАЗ 21017 допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ВАЗ 2101 д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Порушення ПДР відповідачем, відповідно до висновків судових автомеханічних експертиз знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків, що спричинили потерпілій [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя та середньої тужності тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я. За даними КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у даному комунальному закладі в ортопедичному відділенні протягом 34 ліжко-днів, в період з 13.05.2016 року по 16.06.2016 року та 26 ліжко-днів з 29.06.2016 року по 25.07.2016 року. Загальна сума витрачених лікувальним закладом коштів у період з 13.05.2016 року по 16.06.2016 року становить - 9692,72 грн. та за перод з 29.06.2016 року по 25.07.2016 року - 8282,72 грн. Просять суд, стягнути з відповідача [PERSON] витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] в розмірі 17 975, 44 грн. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Прокурор не з"явився у судове засідання, надав письмову заяву в якій просить розгляд провести в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Комунальне некомерційне підприємство «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» надіслало заяву про розгляд справи в їх відсутність, вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений, його неявка є повторною, оскільки ні 22 січня 2020 року, ні 25 лютого 2020 року відповідач не заявлявся. Заяв про перенесення розгляду, розгляд в його відсутність не надходило. Також 22 січня 2020 року на сайті Судова влада України міститься оголошення про виклик [PERSON] в судове засідання. (а.с.96) Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань, заперечень чи заяви про відкладення розгляду справи від [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За приписами ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через фізичний чи матеріальний стан, неповноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" являється комунальною установою, фінансується за рахунок місцевого бюджету, в суд з позовом до відповідача про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої не зверталася, відповідно на відшкодування витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, зачіпає інтереси держави. Таким чином, у даному цивільно-правовому спорі вбачаються правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням у межах компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року [PERSON] визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком один рік. (а.с.9-10). Відповідно до вартості ліжко-дня на лікування стаціонарного хорового наданого КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» на лікування потерпілої [PERSON] від злочину за період з 13.05.2016 року - 16.06.2016 року становить 9 692,72 грн. (а.с.36) Відповідно до вартості ліжко-дня на лікування стаціонарного хорового наданого КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» на лікування потерпілої [PERSON] від злочину за період з 29.06.2016 року -25.07.2016 року становить 8 282,30 грн. (а.с.37) Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст.119 1ЦК України держава, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» понесла витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] , які підтверджені належними доказами та з цими витратами є прямий причинний зв`язок, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, а тому обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. За таких обставин, позовні вимоги першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури Троцько Є в інтересах держави в особі КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» до [PERSON] про стягнення коштів витрат на стаціонарне лікування підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved