Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.10.2016 року звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, спричиненого трудовим каліцтвом . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуваючі у трудових правовідносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта «Україна» 23.12.2015 року під час виконання трудових обовязків отримав виробничу травму. Відповідно до висновків МСЕК від 07.04.2016 року йому встановлено первинно стійку втрату працездатності в розмірі 50 % відсотків. Пошкодженням здоровя позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та матеріального забезпечення. З наведених підстав [PERSON] звернувся до суду, та просить стягнути з відповідача 25 000 грн. 00 коп. в порядку відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду надані заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача та письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги позивача не визнав, вказавши, що правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, спричинену позивачу шкоду повинно відшкодовувати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області, та вважає, що сплинув строк позовної давності. Суд, вивчив матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» починаючи з 05.03.2014 року по 13.05.2016, відповідно до трудової серія БТ-ІІ № 06.01.1989 від 17.05.2006 року. Відповідно до акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 10 від 31.12.2015 року за формою Н-1, нещасний випадок з [PERSON] стався 23.12.2015 року о 10 годині 30 хвилин на ВП Шахта «Україна», в результаті якої [PERSON] отримав тупу травму, забійні рани повік, розрив райдужки біля кореня, підвивих кришталика, гемофтальм правого ока Відповідно до довідки серії МСЕК серія АБ № 0041164 від 07.04.2016 року, [PERSON] первинно встановлена 3 група інвалідності, з встановленням втрати професійної працездатності 50%. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що нещасний випадок, який відбувся з позивачем 20.10.2014 року на виробництві, заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений зараз докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок травми на виробництві він зіткнувся з труднощами побутового плану. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки виробничої травми. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. Суд знаходить неспроможними доводи представника відповідача про те, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, тому що встановленням стійкої втрати професійної працездатності, на думку суду, позивачу заподіяно ще більш тяжкі страждання. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на пропущення позивачем строків позовної давнини, оскільки до даних правовідносин позивна давнина не застосовується. Крім того, суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача, що відшкодування шкоди повинно провадитися відділенням ФССНВ та ПЗ, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, а саме Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Відділення. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню, і є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину моральних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також стан здоров'я позивача, характер, тривалість, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, він знаходиться під наглядом лікарів, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, а також враховує час праці позивача саме на підприємстві відповідача. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 25 000 грн. 00 коп. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. З огляду на вищевикладене, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн. 00 коп. в порядку відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 88 ч.2 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial