Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить (згідно останнього уточнення від 27.11.2019) зобов`язати [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , визначити наступні способи участі у вихованні дитини: особисті побачення кожного тижня місяця у вівторок, четвер з 18:00 до 19:00 годин за місцем проживання дитини; один із вихідних днів у суботу чи неділю з 09:00 суботи до 18:00 години за взаємною домовленістю. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували в шлюбі з 03.10.2009 по 03.10.2018 . В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом з позивачем, [PERSON] - молодший син проживає разом з відповідачем. Останнім часом відповідач чинить позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач не допускає позивача до сина [PERSON] , не надає можливості спілкуватися з останнім, приймати участь у вихованні, займатися розвитком дитини. Такими діями відповідача порушуються права дитини. З системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 02.07.2019 відкрито загальне позовне провадження по справі ЄУ № 185/4888/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні батька з дитиною, та призначено підготовче судове засідання. 11.07.2019 відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, просить відмовити у задоволенні позиву посилаючись на наступне. Посилаючись на те, що дитина ще дуже маленька, потребує постійного догляду та піклування матері, через те що у сина спостерігається затримка мовлення, часто хворіє обструктивними бронхітами, не може залишати дитину наодинці з батьком, тому що не впевнена що дитині буде приділена достатня увага та догляд. Відповідач характеризує позивача як агресивного, з неадекватною поведінкою, який погано впливає на малолітніх дітей. 01.10.2019 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання по вищевказаній справі та призначено справу до розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, дав пояснення відповідно до обставин викладених в позові, зазначив, що за час розгляду справи в суді відповідач стала дозволяти йому бачитись з сином, навіть сама сина приводила до нього [PERSON] , лишала з ним, у них добрі стосунки між [PERSON] , старшим сином [PERSON] та ним, тому [PERSON] відмовлявся він нього уходити до відповідача, після чого відповідач знову заборонила йому бачитись з сином. Вважає, що в інтересах дитини доцільно встановити умови його спілкування сином так, як визначив орган опіки. В подальшому позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відмовився від допиту раніше заявленого свідка [PERSON] . Представник відповідача, відповідач в судове засідання не з`явилися, відповідача надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, підтримує позицію викладену у відзиві на позовну заяву, заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, в подальшому надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м. Павлоград Дніпропетровської області народився [PERSON] , батьками якого є - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161104464 від 26.03.2019, на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та № 246 виданий 22.03.2019 приватним нотаріусом Кримським Е.В., Павлоградського нотаріального округу Дніпропетровської області, [PERSON] , належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] з 03.04.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 91 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 91 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Таким чином із консолідованого змісту положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159, 257 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до частин 4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас, у частині 6 вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими, не є нормативно-правовими актами або правовими актами індивідуальної дії та мають не обов`язковий характер. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, щодо визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , від 02.09.2019 за вих. № 2824/0/2-19, враховуючи вік дитини, діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за можливе визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] за порядком: кожного тижня місяця у вівторок та четвер з 18:00 до 19:00 годин за місцем проживання дитини; один із вихідних днів у суботу чи неділю з 09:00 суботи до 18:00 години за взаємною домовленістю. Положення ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголосив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В статті 18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Сам факт подання позивачем цього позову до суду вказує на те, що між батьками не досягнуто згоди щодо участі у вихованні дитини кожного з них. А твердження відповідача та його представника про те, що при зустрічах позивачем з дитиною не буде приділена останньому достатня увага та догляд, жодним чином не може позбавити батька його законного права на виховання та спілкування зі своєю дитиною. Відповідно до чинної судової практики по справах про визначення порядку участі у виховання дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо, суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. При цьому, суди повинні враховувати вік дитини, стан її здоров"я, поведінку батьків та ставлення до них інших близьких родичів, а також - чи відповідає встановлений порядок психічному, фізичному, етичному розвитку дитини, чи не порушуються права батьків і чи забезпечується достатньою мірою участь у вихованні обох батьків тощо. Враховуючи характер стосунків, які склались між батьками дитини, а також вік дитини, з метою забезпечення прав дитини та виходячи з принципу повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, суд вважає доцільним та таким, що відповідає якнайкращім інтересам дитини встановити способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] за порядком: кожного тижня місяця у вівторок та четвер з 18:00 до 19:00 годин за місцем проживання дитини; один із вихідних днів у суботу чи неділю з 09:00 суботи до 18:00 години за взаємною домовленістю. На думку суду, встановлення способу участі батька у вихованні дитини у даному вигляді і на даному етапі буде максимально відповідати інтересам дитині, із врахуванням його віку та необхідністю забезпечення належних умов для проживання, виховання та навчання дитини, виходячи з балансу в першу чергу інтересів дитини та інтересів його батьків. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved