Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач позовні вимоги обгрунтував тим, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . ВІн є власником данного будинку з 1985 році. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, належить йому відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 01 лютого 2010 року. Разом з ним в будинку за вказаною адресою зареєстровані відповідачі: його колишня дружина [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, протягом останніх 20 років вони фактично не проживають за місцем реєстрації. В будинку відсутні будь-які їх речі та жодних обов`язків по утриманню житла останні не здійснюють. Позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В суді позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що вже більше двадцяти років в цьому будинку відповідачі не проживають, ним не користуються. Йому не відомо, де проживають та знаходяться відповідачі, ніяких зв"язків з ними не підтримує. В будинку більше 15 років він проживає з дружиною [PERSON] . Просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи, судові витрати просила покласти на відповідачів. Відповідачі до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, заяв та клопотань від них не надходило. Відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідками Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 12.03.2020 р. та архівною довідкою КУ "Трудовий архів Брусилівської селищної ради" від 09.09.2020р. ( а.с.9,10, 111). В житловому будинку [ADDRESS] , крім позивача, зареєстровані: [PERSON] -дружина; [PERSON] - колишня дружина; [PERSON] ,1990 р.н.,- син; [PERSON] ,1991р.н., - син; [PERSON] ,1995р.н., - син; [PERSON] ,1996р.н. - дочка, що підтверджується довідкою Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 02.03.2020 р. ( а.с.8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24.05.2005 року (а.с.12,113). В суді свідок [PERSON] показала, що з 2005 року перебуває у шлюбі з позивачем і проживає разом з ним в будинку [ADDRESS] . Колишня дружина позивача та їх діти в будинку не проживають, речей їх там не має. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що вони є сусідами [PERSON] , який давно проживає в житловому будинку [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . Колишня дружина та діти [PERSON] на протязі тривалого часу, більше двадцяти років, у вищевказаному будинку не проживають та його не утримують. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не є власниками житлового будинку [ADDRESS] , не проживають в ньому більше двадцяти років та витрат з утримання будинку не несуть. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Враховуючи, що відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації більше одного року, не є власниками будинку [ADDRESS] , то вони підлягає визнанню такими, що втратили право користування житловим будинком. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved