Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.04.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної кратки, згідно умов якого банк відкрив клієнту рахунок та надав платіжну картку типу Visa Classic Domestic та пін-код до неї і встановив кредитну лінію розмірі 9360,00 грн. зі строком дії кредиту на відповідний період дії платіжної картки і при випуску платіжної картки на новий термін продовжується на строк дії платіжної картки з фіксованою процентною ставкою 24% річних, що сплачується щомісячно. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 19.06.2019 у загальному розмірі 23585,37 грн. з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми заборгованості за кредитом, яку банк просить стягнути з відповідача. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності з підтриманням позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. 01.04.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної кратки, згідно умов якого банк відкрив клієнту рахунок та надав платіжну картку типу Visa Classic Domestic та пін-код до неї і встановив кредитну лінію розмірі 9360,00 грн. зі строком дії кредиту на відповідний період дії платіжної картки з фіксованою процентною ставкою 24% річних, що сплачується щомісячно ( п. 1.1 пп. 1.1.1., 1.1.2. Договору). Строк дії кредитної лінії встановлено на період дії платіжної картки та при перевипуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Відповідач отримав кредитні кошти та використав їх, але взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 19.06.2019 утворилась заборгованість у розмірі 23585,37 грн., яка складається з: - загальної суми основної заборгованості (основного боргу) - 9122,91 грн.; - загальної суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 7756,16 грн.; - загальної суми заборгованості за РКО - 54,33 грн.; - загальної суми нарахованої пені - 4116,94 грн.; - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 1967,56 грн.; - розмір 3 % річних на суму простроченого кредиту - 10,50 грн.; - розмір 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 556,97 грн. (а.с. 4-11). 06.12.2018 відповідачу направлено рекомендованим листом повідомлення з вимогою терміново ліквідувати заборгованість перед банком (а.с. 25). Однак дана вимога виконана не була. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони вільні в укладенні договору, обранні контрагенту та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін узгоджені ними, та умови, що є обов`язковими у відповідності з актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в встановлений термін відповідно до умов договору. Таким чином, позичальник, будучи зобов`язаним щомісячно вносити платежі по договору, припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, допускаючи прострочення платежів. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Стаття 625 ЦК України регламентує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ч. 1 ЦПК України визначено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На виконання вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, відповідачем не спростовано наданих розрахунок позивача щодо заборгованості за кредитним договором, а за таких обставин, суд вважає наданий позивачем розрахунок суми заборгованості таким, що відповідає умовам договору. Отже, сукупність досліджених доказів щодо заборгованості відповідача перед позивачем в межах виконання умов договору, які свідчать про невиконання умов договору з боку відповідача згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, відповідно до вказаних норм закону є підставою для задоволення вимог. Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволений повністю, судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved