Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

21 квітня 2020 року за ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2020 року до Глухівського міськрайонного суду Сумської області надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач посилається на те, що з 22 липня 2016 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час їх спільного проживання, однак під час перебування відповідача в попередньому шлюбі, у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шосткинського міськрайсуду від 06.04.2017 року позивача визнано батьком [PERSON] та внесені відповідні зміни до актового запису про народження дитини. З 18 листопада 2017 року відповідач почала мешкати з іншим чоловіком, перестала дбати про сина, вести з позивачем спільне господарство, на Новий рік та Різдво 2018, 2019 років не привітала сина, не зважаючи на те, що на Різдво у нього день народження. Рішенням Шосткинського міськрайсуду від 02.10.2018 року шлюб позивача та відповідача розірвано, а рішенням від 22.01.2019 року - стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] . Аліментні зобов`язання відповідач не виконує. З листопада 2017 року відповідач разом із сином [PERSON] не мешкає, участі у його утриманні не приймає, про його духовний та фізичний розвиток не дбає, хоча перешкод для цього не має. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Разом з позовом заявив клопотання про витребування зі служби у справах дітей Шосткинської міської ради письмового висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , яке було задоволене ухвалою судді від 23.04.2020 року під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду. Також до початку розгляду справи по суду позивач заявив клопотання про допит свідків, яке задоволено судом. Відповідач своїм правом надати відзив не скористалась. Позивач [PERSON] в судовому засідання позов та доводи на його обґрунтування підтримав у повному обсязі. Пояснив, що дитина проживає з ним, бабусею та дідусем з жовтня 2017 року, ходить в садок. За цей час мати відвідала сина 3 рази - влітку, восени 2018 року та навесні 2019 року, потім обіцяла приїхати, але зникла, аліменти не сплачує. Деякі речі дитині передавала, але мотоцикл був зламаний, одежа не того розміру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що до дитини не приходила, бо останнім часом була в Москві на заробітках, а [INFO] цього року народила дитину, після цього через ускладнення лежала з дитиною в реанімації. Востаннє бачила дитину у серпні 2019 року. До того приходила постійно, грошима не допомагала, але передавала різні речі: електромотоцикл, спортивний костюм, цукерки, зимове взуття, светр. Позивач та його мати не дозволяють їй бачитись із дитиною, на телефонні дзвінки не відповідають, який садок відвідує син приховують, щоб не викрала дитину. З цього приводу зверталась до органу опіки, але безрезультатно, члени комісії лише ображали її, забрати дитину до себе відмовили, віддали сина [PERSON] . Про стягнення аліментів не обізнана, тому не сплачувала. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що років три тому дана родина попала в поле зору органу опіки та піклування, співпрацювали з батьком, який лікував та виховував дитину, мати не з`являлась, на телефонні дзвінки не відповідала, заяв на призначення зустрічей не подавала. Даючи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача орган опіки використав відомості з дитячого садка та зі слів батька дитини. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки та свідків, свідків, дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7), шлюб між якими розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.10.2018 року (а.с. 5-6). Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2019 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частині від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с. 8). Згідно довідки Шосткинського міськрайонного ВДВС заборгованість по аліментам складає 35345,14 грн. (а.с. 9). З довідки КО „Шосткинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 11 „Казка" вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує ДНЗ „Казка", вихованням дитини займається батько: відвідує батьківський збори, свята та тематичні розваги, спілкується з вихователями, забирає дитину додому, приймає активну участь у житті дитини. Мати упродовж 2018-2019 навчальних років у закладі дошкільної освіти не з`являлась, участі у вихованні дитини не приймала (а.с. 10). Згідно довідки Шосткинської міської ради від 22.11.2019 року до складу сім`ї за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] та його син [PERSON] (а.с. 11). З висновку виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 158 від 20.05.2020 року вбачається, що [PERSON] постійного місця проживання не має, разом з сином не проживає, з листопада 2017 року перестала дбати про сина [PERSON] , матеріально дитину не утримує, аліменти не сплачує, через що має заборгованість по аліментам у розмірі 35345,14 грн., вихованням дитини займається батько. [PERSON] проживає разом з батьком, який про нього турбується та матеріально забезпечує. Таким чином, [PERSON] втратила зв`язок із сином з листопада 2017 року, перестала дбати про нього та утримувати. Тому орган опіки та піклування дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 40, 84). 16 липня 2018 року відповідач звернулась до комісії з питань захисту прав дитини та повідомила, що чоловік забрав у неї дитину та не віддає, вона хоче, щоб дитина залишилась з матір`ю (а.с. 144). Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 18 липня 2018 року залишено проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком (а.с. 143). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради Жаден В.Г., яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що позивач у 2018 році звернувся до служби з питанням визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки мати не приймала участі у вихованні та утриманні дитини, місце проживання дитини визначили з батьком. Вона виїздила на місце проживання дитини, обстежували приміщення, матері при цьому не було. Відомо зі слів батька та лікаря, що коли дитина була з мамою, вона неналежно займалась її вихованням, дитина хворіла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює завідуючою амбулаторії, дитина народилась дуже слабкою, перебувала на особистому контролі. На прийом ходили обидва батьки та бабуся. До року часто хлопчик часто хворів, лежав у стаціонарі. Одного разу мама не з`явилась на прийом, вона поїхала з хворим сином у м. Київ, потім ще раз таке було. Звертались в поліцію. Після 1 року 7 місяців [PERSON] вона майже не бачила, вона забрала дитину і поїхала жити у м. Глухів. Потім батько забрав дитину. Останні два роки лікуванням займаються батько, баба та дід. Фрося більше з приводу дитини не зверталась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює вихователем в дитячому садку № 11 „Казка". Рік тому позивач звернувся за характеристикою для дитини для звернення до суду. Хлопчик з 2018 року ходить в садок, маму жодного разу не бачили. Дитина майже не знає, що таке мама. Коли [PERSON] прийшов у садок - це була педагогічно занедбана дитина, мав малу вагу для свого віку, зараз все добре. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що її онук [PERSON] живе і з ними, і сином. [PERSON] раптово втекла від її сина до першого чоловіка в Новгород - Сіверський, і пізніше [PERSON] забрав сина. Коли дитині було 1 рік 7 місяців, забрала [PERSON] і поїхала в Глухів, а через 3 місяці повернулась і залишила дитину. Потім хотіла, щоб жив один місяць у мами, а один місяць у тата. Коли дитині було 2 роки викрала його, як був вдома удвох з дідом. Востаннє була у червні 2019 року. За весь час була у дитини 3 рази. Мотоцикл привезла несправний, також купила кросівки, спортивний костюм, светр. Років півтора тому телефонувала на її номер (свідка) і просила пробачення, казала, що колись хотіла вбити [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що живе по сусідству з [PERSON] , років два тому бачила, як [PERSON] викрала дитину - вилетіла на вулицю з [PERSON] під пахвою, взимку як був вдома, так і понесла, кинула в таксі речі і поїхала. Слідом вибіг дідусь, сказав, що вона попросила таблетки, а сама вкрала дитину. Після цього бачила, як вона приїжджала один раз. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків. Батьки малолітнього [PERSON] вочевидь мають тривалий особистий конфлікт, що відображається на можливості спілкуванні матері з дитиною. При цьому відповідач не приділяє достатніх зусиль для виправлення ситуації, однак, як свідчать матеріали справи, дитиною цікавиться. Про це свідчать пояснення сторін, свідків [PERSON] та [PERSON] , які стверджують, що відповідач силоміць забрала дитину з помешкання свекрів. Також [PERSON] зверталась до органу опіки за визначенням місця проживання дитини з нею, що підтверджується копією її заяви та витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому заява була озвучена (а.с. 143, 144). В свою чергу позивач не довів ухилення відповідача від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, а наявні в справі докази не є достатніми для позбавлення матері батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , оскільки інтереси дитини у вирішенні питання позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей та зобов`язані усі питання перш за все вирішувати шляхом домовленостей, непорозуміння між батьками не мають мати наслідком вплив на права та інтереси дітей. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, що не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, висновок ґрунтується лише на довідці з дитячого садка «Казка» та словах батька дитини. За таких обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити тапопередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Outcome: dismissed