Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку на якій він розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог пояснила, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки на якій він розташований. Ніякого розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є його дружина [PERSON] та доньки: [PERSON] та [PERSON] - позивач по справі. Однак [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли і на неї не претендують. У встановлений законом строк, [PERSON] звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті батька, однак у видачі свідоцтва про право на їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. У зв'язку з тим, що позивач не може оформити свої спадкові права через нотаріальну контору вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність (а.с. 24). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою, в якій проти задоволення позовних вимог позивача не заперечували та просили розглядати справу без їх присутності (а.с. 25, 26). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] помер [PERSON], свідоцтво про смерть [NUMBER], видане виконавчим комітетом Малиновської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 11 (а.с. 12). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], (технічний паспорт на будинок а.с. 14), та земельної ділянки на якій він розташований. Належність [PERSON] на праві власності нерухомого майна підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 21.04 1969 року, реєстровий номер 1819 (а.с. 11) згідно якого житловий будинок він успадкував після смерті батька, та Державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], згідно якого [PERSON] на підставі рішення виконкому Малиновської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 21.10.1997 року № 64/29 була передана у приватну власність земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,34 га, з якої 0,15 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а 0,19 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.13). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] оскільки є його донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 18.12.1951 року Малинівським селищним відділом ЗАГС (а.с. 9). Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після шести місяців з часу відкриття спадщини. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом вважається такою що прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як фактично мешкала разом з ним оскільки доглядала його, що підтверджується довідкою Малиновської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 05.10.2016 року № 2168 (а.с. 23). Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року N7 та статті 1225 ЦК України і 131 ЗК України вказують, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Outcome: approved