Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

04.04.2016 року позивач орган опіки та піклування Новотроїцької районної державної адміністрації звернулися до суду із означеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що виконавчим комітетом Громівської сільської ради 11.03.2016 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що відповідачка залишила дитину без догляду та з вересня 2015 року поїхала на заробітки за кордон. Дівчинка веде безвідповідальний спосіб життя, на зауваження не реагує, навчання не відвідує. Батько дівчинки - [PERSON], помер. За інформацією ВПУ № 17 м. Генічеська Діана має пропуски занять та наявна відсутність контролю з боку матері. 29.03.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини прайонної державної адміністрації було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON]. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей певного віку. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судовому засіданні прокурор Чорна А.С. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не з'являється, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, що вбачається з поштових повідомлень. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Треті особи представник районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON], представник Громівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області [PERSON] та представник Генічеського ВПУ № 27 [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з проханням розглядати справу без їхньої участі, проти позбавлення [PERSON] батьківських прав не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних, сімейних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.55, 58-60, 292 ЦК України; ст.150,155. 164 - 166, 180,181, 243, 249 Сімейного Кодексу України; п. 7, 15,16 Постанови ПВС України " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, відповідно до яких позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківський обов'язок по вихованню дітей і ухиляються від його виконання. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 18.07.2000 року та свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 25.12.2013 року відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Згідно з копіями актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 25.10.2015 року та 01.03.2016 року, дитина проживає одна без дорослих родичів, в кімнатах запах тютюнового диму, пляшки з-під пива. З висновку органу опіки та піклування Новотроїцької РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] вбачається, що відповідачка виїхала за кордон та залишила дитину без догляду. Дівчинка поводить себе агресивно, веде безвідповідальний спосіб життя, на зауваження не реагує, навчання не відвідує. В судовому засіданні встановлено факт винної поведінки відповідачкою та свідомого нехтування у відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» своїми батьківськими обов'язками щодо своєї неповнолітньої дитини, та той факт, що відповідач не займається її вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не сприяє засвоєнню дочкою загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює як ухилення відповідачкою від виховання дитини, оскільки вона є повнолітньою особою і повністю розуміє всю відповідальність за долю своєї доньки. Ці факти відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача довів доказами факти ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків щодо батьківського піклування відносно малолітніх дітей та факт позбавлення дітей батьківського піклування. Враховуючи викладене, зважаючи на ту обставину, що відповідачка не заперечує проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним позов задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст. 55, 58 - 60, 292 ЦК України; ст.150,155, 164 - 166, 243, 249, 180, 181 Сімейного Кодексу України; п. 7, 15,16 Постанови ПВС України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 і

Outcome: approved