Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

03.06.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ТОВ "Тревел [PERSON] груп" в рахунок відшкодування вартості оплачених, але не наданих туристичних послуг, грошові кошти у розмірі 1940 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 40\~904,68 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 480,77 грн., індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 15\~187,91 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. та витрати на правову допомогу. При цьому, позивач посилається на те, що 30.10.2014 року між ТОВ «АРТ ФЛАЙ» за дорученням ТОВ «Тревел [PERSON] груп» та [PERSON] було укладено договір про надання туристичних послуг № 12, за яким до обовязків відповідача, зокрема, відноситься і оформлення Туроператором виїзної вїзної візи до Індонезії о. Балі. Оскільки, відповідачем у строки визначені договором не виконано обовязок по організації туру, грошові кошти не повернуто, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. Також представник пояснила, що сторона позивача не володіє інформацією щодо оформлення для супутника позивача виїзної візи до Індонезії, о. Балі. [PERSON] не було отримано офіційної відмови у відкритті віз або будь-якої іншого документу, який би підтверджував виконання відповідачем зобовязань за Договором. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову. При цьому представник пояснив, що позивачем не визначено, які права її як споживача було порушено відповідачем. Представник вказав, що позивачем завищено ціну позову, оскільки візовий збір, сплачений відповідачем відповідно до умов договору, за жодних обставин не повертається. Оскільки, переговори відповідача із партнерами Туроператора по організації туру, спрямовані на зменшення розміру штрафних санкцій за анулювання замовлення, бажаного результату не дали, відповідач був змушений прийняти рішення про відмову у поверненні коштів за договором. Представник третьої особи ТОВ [PERSON]" - [PERSON] у судовому засіданні 30.06.2015 року не висловила свого ставлення до заявлених вимог та просила надати час для ознайомлення із матеріалами справи. При цьому матеріали справи не містять заяви представника на ознайомлення, та в подальшому представник ТОВ «Арт Флай» до судових засідань не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 30.10.2014 року між ТОВ «Арт Флай» /Турагент/, який діє від імені, під контролем та за дорученням ТОВ «Тревел [PERSON]» /Туроператор/ на підставі Агентського договору «Партнерська програма» від 09.10.2014 року та [PERSON] /Турист/ було укладено договір про надання туристичних послуг № 12 /а.с. 4-6/. Відповідно до умов якого, Турагент зобовязується забезпечити надання Туристу туру, а Турист зобовязується своєчасно і в повному обсязі оплатити вартість туру гідно Договору. Вартість туру з урахуванням послуг Турагента становить 25\~414,00 грн., що еквівалентно 1940 дол. США. Пунктом 2.6.1 Договору передбачено, що Турагент зобовязується надати тур, сформований Туроператором (на двох осіб, прізвища яких зазначаються в рахунку) в Індонезію з 10.01.2015 року по 20.01.2015 року. Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконала свій обовязок щодо оплати вартості туру, що підтверджується квитанцією від 03.11.2014 року та квитанцією від 06.11.2014 року /а.с. 8 та а.с. 8 зворот/. Згідно п. 2.6.2 Договору, Турагент зобовязаний передати Туристу всі необхідні документи, які надають йому право на одержання туристичних послуг не пізніше, ніж за 1 день до початку туру, або не пізніше, як за 2 години до початку туру, якщо документи передаються в місці початку подорожі. Обовязок Туроператора по організації туру вважається виконаним з моменту передання Туристу повного пакету документів, які дають право на отримання туристичного продукту. Пунктом 3.16 Договору встановлено, що Туроператор не несе відповідальності за відмову Посольства країни відвідуванні в видачі візи або невидачу візи до початку подорожі. У випадку відмови Посольства у видачі візи або невидачі візи до початку подорожі Турагент повертає Туристу вартість туру, за вирахуванням витрат, які вже поніс Туроператор/Турагент на організацію туру, визначених в п. 2.2. Договору, та анулювання всіх туристичних послуг на момент такої відмови. Вартість послуги по оформленню візи Туристу не повертається. Згідно листа ТОВ «Тревел [PERSON]» № 27/15 від 16.04.2015 року наданого на звернення позивача від 30.03.2015 року слідує, що менеджером компанії ТОВ «Тревел [PERSON]» відповідно до заявки № ID10015001 було заброньовано пакет туристичних послуг для відпочинку в Республіці Індонезії, який зокрема включав послуги з оформлення туристичних віз. Однак, туристам у видачі віз було відмовлено, що унеможливило використання туристичних послуг. В листі вказано, що Туроператором було надано до консульської установи своєчасно та в повному обсязі пакети документів для відкриття Туристам віз. Не відкриття віз до початку подорожі ТОВ «Тревел [PERSON]» вважає фактором, що знаходиться поза сферою компетенції товариства, що обґрунтовує правомірність застосування ТОВ «Тревел [PERSON]» 100 % штрафу по заявці № ID10015001, його утримання з коштів, сплачених за організований по заявці тур, та унеможливлює повернення коштів Туристам. Доводи позивача стосовно можливого вирішення спору в досудовому порядку за допомогою звернень до відповідача та третьої особи підтверджуються окрім дослідженого судом листа ТОВ «Тревел [PERSON]» № 27/15 від 16.04.2015 року, наданого на звернення позивача від 30.03.2015 року, ще й листом ТОВ «Арт Флай», наданим у відповідь на звернення [PERSON] від 06.04.2015 року, а також листом ТОВ «Тревел [PERSON]» № 731 від 05.06.2015 року. Так, листом ТОВ «Арт Флай», наданим у відповідь на звернення [PERSON] від 06.04.2015 року повідомляється, що відповідно до преамбули Договору про надання туристичних послуг № 1 від 30.10.2014 року, ТОВ «Арт Флай» діє від імені, під контролем та за дорученням ТОВ «Тревел [PERSON]», яке і є стороною договору. У зв'язку із чим повідомлено про необхідність звернення із запитами саме до ТОВ «Тревел [PERSON]». Однак, з метою ефективного вирішення ситуації ТОВ «Арт Флай» звернулося до ТОВ «Тревел [PERSON]» із запитом про результат роботи щодо оформлення візи, відповідь на який не отримана. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача щодо неодноразового звернення ТОВ «Тревел [PERSON]» до консульського відділу Посольства Республіки Індонезії з проханням надання документального підтвердження відмови у відкритті вїзної візи громадянину [PERSON] пану [PERSON] позивача. Оскільки, на підтвердження вказаних обставин, стороною відповідача не надано жодних доказів, як і не надано жодних доказів на підтвердження вчинення ТОВ «Тревел [PERSON]» дій щодо звернення до консульської установи із пакетами документів для відкриття Туристам віз та фінансового документу про сплату коштів, передбачених договором, за оформлення візи. З дослідженого листа ТОВ «Тревел [PERSON]» № 731 від 05.06.2015 року, слідує, що ТОВ «Арт Флай» є самостійним субєктом господарювання, ніяким чином не пов'язаний з ТОВ «Тревел [PERSON]» та не обтяжений будь-якими обовязками стосовно передачі інформації про надходження до ТОВ «Арт Флай» звернень громадян. Також у листі вказано, що [PERSON] не зверталась до товариства з питань оформлення виїзних віз до Індонезії. Окрім того зазначено, що рішення стосовно повергнення [PERSON] коштів, сплачених нею за договором про надання туристичних послуг № 12 від 30.10.2014 року, прийнято ТОВ «Тревел [PERSON]» та 22.04.2015 року направлено на адресу ТОВ «Арт Флай». Доводи представника відповідача щодо того, що сплачений візовий збір не повертається за жодних обставин, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки сторона відповідача ні при наданні заперечень на позов, ні в ході судового розгляду справи не надано суду доказів щодо звернення відповідача до консульської установи з пакетами документів для отримання туристам візи та оплати щодо даного звернення. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню вся сума сплачених позивачем коштів без вирахування витрат на візовий збір. Оскільки, заперечення відповідача в цій частині не підтверджені належними доказами, та в силу положень ст. 60 ЦПК України, є недоведеними. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про туризм» встановлено, що за неналежне виконання своїх зобовязань туроператор, тур агент, інші субєкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про туризм», туристи і екскурсанти мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів в рахунок відшкодування вартості оплачених, але не наданих туристичних послуг підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі, коли виконавець не може виконати роботу (надання послуг) згідно з договором. За кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 3-142гс11 зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Тревел [PERSON]» починаючи з 11.01.2015 року /дати запланованого початку туру/ по день звернення позивача до суду, не повертає [PERSON] кошти, отримані в якості оплати вартості туру. Вказаними коштами відповідач користується, у звязку із чим, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому суд погоджується із наявним у позовній заяві розрахунком 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн., суд приходить до наступного. Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується субєктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Абзацом 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України \~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд погоджується з доводами позивача стосовно завдання їй моральної шкоди відповідачем, однак суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що за пред'явлення позову [PERSON] не сплачувала судовий збір, оскільки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» /в редакції, що діяла на дату подання позову/, від сплати судового збору звільняються, зокрема, споживачі за позовами, що повязані з порушенням їх прав. Стосовно позовних вимог [PERSON] у частині стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, на підтвердження заявлених вимог в даній частині позивачем не надано жодних доказів, та взагалі не вказано розмір витрат на правову допомогу, який позивач просить стягнути. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції, що діяла на дату подання позову/ ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмір 615,73 грн. підлягає стягнення з відповідача.

Outcome: partial