Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,2801 га кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на присілку "Гора" в с.Уторопи, виданого [PERSON] на підставі рішення Уторопської сільської ради від 15.11.2005 року. В судове засідання позивачка [PERSON] та її адвокат Дуткевич М.В. не з"явилися, адвокат Дуткевич М.В. подав до суду заяву, в якій просить позовні вимоги в уточненому варіанті задоволити повністю, а розгляд справи проводити без його участі і участі позивачки. Однак, в попередньому судовому засіданні позовні вимоги, в тому числі уточнені вимоги, підтримали та позовній заяві позивачка зазначила, що рішенням Уторопської сільської ради Косівського району від 24.07.2013 року № 158-15/25013 позивачці було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 0,35 га на присілку «Гора», в с. Уторопи. Згідно довідки начальника відділу Держкомземагентства України у Косівському районі від 11.02.2014 року, ця земельна ділянка значиться за [PERSON] як земля для \-ведення особистого селянського господарства. На підставі рішення сесії сільської ради від 24.07.2013 року землевпорядна організація «Діл-інженер» розробила проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га на присілку «Гора», в с. Уторопи.08.08.2013 року позивачка разом із землевпорядником Уторопської сільської ради [PERSON] та представником проектної організації [PERSON] встановили межі території земельної ділянки площею 0,35 га, яка підлягала приватизації. При цьому, розподіл пройшов по природній межі - багаторічними деревами та межею, по якій її земельна ділянка була вище, ніж у [PERSON] . Крім того, у [PERSON] все поле було скошене, а та земельна ділянка, яка повинна була відійти позивачці, заросла травою, і легко було визначитись, кому і яка земельна ділянка належить. Землевпорядник склала чорновий варіант план-схеми меж земельної ділянки, який долучений до проекту землеустрою. У кадастровому плані земельної ділянки зазначена площа 0,35 га, і він підписаний [PERSON] . На плані межа земельної ділянки проходить по літерах В та Г. Тобто, станом на 2013 рік ніякого спору між ними не було. Однак, позивачка не змогла зареєструвати у державного кадастрового реєстратора вказану земельну ділянку, оскільки частина земельної ділянки, яка повинна відійти їй, перебуває у власності [PERSON] А тому, просить скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім?я [PERSON] , в межі земельної ділянки якої включено і частину земельної ділянки позивачки. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та відзив на позовну заяву не подавав. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справина підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України, і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, згідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні було встановлено, що на замовлення позивачки [PERSON] , землевпорядною організацією МП «Діл-інженер» було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,3500 га у власність, в с. Уторопи, присілок Гора (а.с.4-23). Згідно кадастрового плану відведеної земельної ділянки, суміжний землекористувач [PERSON] погодив своїм підписом межу між ним і [PERSON] , яка проходить по межі земельної ділянки відміченої літерами від В до Г (а.с.19). Проте, 31.03.2014 року рішенням Держаного кадастрового реєстратора Косівського відділу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області було відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.24). На звернення [PERSON] до Держгеокадастру щодо виявлення причин відмови їй у реєстрації земельної ділянки, позивачці було надано відповідь, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , площею 1,2801 га, яку він успадкував після смерті [PERSON] . Додатково, позивачці рекомендовано було звернутись для встановлення причин невідповідності кадастрових планів її, [PERSON] та [PERSON] до Уторопської сільської ради, та роз?яснено, що зареєстроване речове право [PERSON] може бути оскаржено в судовому порядку (а.с.25). Оскільки відповідач в судові засідання не з`являється, і будь-які докази на підтвердження безпідставності позовних вимог [PERSON] та правомірності свого користування суміжною із позивачкою земельною ділянкою - суду не надав, то судом за клопотанням позивачки було витребувано копії правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на земельну ділянку, державний акт на яку просить скасувати позивачка. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами - передбачено главою 19 Земельного Кодексу України, зокрема, статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. В свою чергу, згідно вимог ч.1 та ч.2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. З аналізу копії технічного звіту по оформленню у власність земельної ділянки [PERSON] в с. Уторопи, та копій документів, на підставі яких складено цей технічний звіт (а.с.176-182), судом встановлено наступне. По - перше, з заявою до землевпорядної організації про проведення геодезичних робіт, [PERSON] звернулася 05.12.2005 року (а.с.177), і завдання на виконання робіт по виготовленню технічної документації ІТБ «Техбюро» також було погоджено і затверджено 05.12.2005 року (а.с.178). Проте, рішення Уторопської сільської ради, яке міститься у вказаному Технічному звіті (зворотній бік а.с.177), було ухвалено Уторопською сільською радою 15.11.2005 року, тобто перед подачею [PERSON] вказаних заяв. Тобто, як видно із тексту рішення Уторопської сільської ради № 16-8 від 15.11.2005 року, сільська рада, розглянувши технічну документацію на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] загальною площею 1,53 га в с. Уторопи, - вирішила передати у власність гр. [PERSON] земельні ділянки загальною площею 1,53 га та видати державні акти на право власності на земельні ділянки. А згідно штампу на обкладинці, технічний звіт був виготовлений в січні 2006 року (а.с.176). По - друге, в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що Державний акт про право власності на землю виданий на ім`я [PERSON] він не підписував, хоча на той час він був обраний головою сільської ради, в обов`язки якого входило скріплювати своїм підписом та гербовою печаткою державні акти, які видавалися громадянам. По - третє, на вимогу суду від 16.05.2019 року (а.с.11 Т.2), Уторопською сільською радою було надано копію протоколу шістнадцятої сесії четвертого демократичного скликання Уторопської сільської ради від 15.11.2005 року та прийняті на вказаному засіданні сесії, копії рішень сільської ради (а.с.16-33 Т.2). І під номером 16-8, - 15.11.2005 року, Уторопською сільською радою прийнято зовсім інше рішення, щодо іншої особи, а саме, гр. [PERSON] (а.с.26 Т.2). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, суд приходить до висновку, щоДержавний акт на право власності на земельну ділянку виданий на прізвище [PERSON] на підставі рішення Уторопської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 15.11.2005 року, слід визнати незаконним та скасувати. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15-16, 316-319, 328 ЦК України, ст.ст.107, 116, 118, 152, 155, 158 ЗК України та

Outcome: approved