Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що 24.06.2007 року помер її чоловік - [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,9709 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області. Після його смерті вона та її діти - син [PERSON] та дочка - [PERSON] фактично прийняли спадщину у вигляді зазначеної земельної ділянки. 10.01.2008 року помер її син - [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частки зазначеної земельної ділянки. На теперішній час вона не взмозі оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку, оскільки відсутні правовстановлюючи документи на ділянку на ім"я чоловіка та сина. Тому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 3,9709 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області після смерті [PERSON] та на 1/3 частку зазначеної земельної ділянки після смерті [PERSON] Позивач та його представник у судове засідання не з"явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала. За таких обставин, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК Укрїаїни, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст. 1265 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №206298, виданого 18 червня 2007 року Харківською райдержадміністрацією Харківської області на підставі розпорядження голови Харківської райдержадміністрації Харківської області №118 від 18.04.2002 року [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,9709 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і яка розташована на території Веселівської сільської ради, КСП "Липці" (а.с.14). Згідно з інформацією Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області №02-20/184 від 10.02.2017 року спірна земельна ділянка має кадастровий №6325180500:04:007:0410 (а.с.18). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, виданого Веселівською сільською радою Харківського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] 14 квітня 1973 року зареєстрували шлюб і [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.8). Від цього шлюбу є двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.9, 10). Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] помер 24 червня 2007 року (а.с.6). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 10 січня 2008 року (а.с.7). Після їх смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частки земельної ділянки кадастровий №6325180500:04:007:0410 після смерті [PERSON] та 1/3 частки зазначеної земельної ділянки після смерті [PERSON] Позивач після смерті чоловіка та сина зверталась до органів нотаріату за оформленням свої спадкових прав, але нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У відповідності до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, згідно зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Також, у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у цьому законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, згідно з ч.1 ст.4 того ж Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. На підставі пункту 4 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою КМУ №439 від 06 травня 2009 року, територіальний орган Держземагенства за місцем знаходження земельної ділянки, протягом чотирнадцяти днів зі дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку, проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на теперішній час спадкоємцем першої черги на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] та [PERSON] є позивач по справі. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач, який є також спадкоємцями після смерті [PERSON] та [PERSON], не претендує на спадщину, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті чоловіка та сина. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved