Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на жатку »John Deerе 925 флекс" серійний номер [NUMBER], 1997 року випуску вартістю 348300 гривень та комбайн »John Deerе СТS9780» з жаткою «John Deerе», 2001 року випуску, вартістю 1854300 гривень, стягнути з відповідача на свою користь 752850 гривень за належну йому ? частину спільної сумісної власності та понесені судові витрати в розмірі 7 529 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договорів купівлі-продажі сільськогосподарської техніки № 151 від 07.08.2013 року та № АГ 25/09 від 25.09.2013 року вони з відповідачем стали співвласниками вищевказаної сільськогосподарської техніки, придбаної за спільні кошти з метою ведення спільної підприємницької діяльності з надання послуг сільськогосподарським підприємствам по обмолоту сільськогосподарських культур. За домовленістю із відповідачем, право власності на комбайн John Deerе СТS9780» з жаткою «John Deerе», 2001 року випуску, зареєстрували на відповідача, а жатку »John Deerе 925 флекс" серійний номер [NUMBER], 1997 року випуску на позивача. Зазначає, що з 2015 року стосунки з відповідачем погіршилися, що призвело до припинення спільної діяльності та необхідності визнання права спільної сумісної власності на вищевказане майно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача адвокат Нечепуренко А.В. в судовому засіданні позовних вимог не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні. (а.с.37-38) Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 07.08.2013 року між ТОВ «Гранд Хол» в особі директора Валевського С.Б. та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 151 від 07.08.2013 року, зазначеної в специфікації № 1 від 07.08.2013 року до даного договору, а саме: жатки зернової John Deerе, № шасі (кузова) [NUMBER] вартістю 40 000, 00 гривень та комбайна John Deerе СТS9780, реєстраційний номер [NUMBER], № шасі (кузова) [NUMBER] вартістю 360 000,00 гривень. (а.с.-9-10) 25.09.2013 року між ПП «Агротехніка, Інк», в особі директора [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № АГ/09 жатки John Deerе 925 флекс серійний номер [NUMBER], 1997 року випуску вартістю 82 000,00 гривень. (а.с.-11-14) Із копії довідки експерта-оцінювача від 10.03.2017 року встановлено, що ринкова вартість комбайна зернозбирального John Deerе СТS9780 з жаткою зерновою 2001 року випуску та жатки зернової John Deerе 980, 1997 року випуску станом на 09 березня 2017 року становить 2 202 600 (два мільйони двісті дві тисячі шістсот) гривень.(а.с.-15) Із копії рішення Тетіївського районного суду Київської області від 14.07.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлено, що [PERSON] зобов»язано повернути [PERSON], як власнику, жатку John Deerе 925 флекс серійний номер [NUMBER], 1997 року випуску вартістю 82 000 гривень. (а.с.17-18) Із копії вироку Тетіївського районного суду Київської області від 01.11.2016 року встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. (а.с.-19-22) Позивач вважає, що вищевказане рішення та вирок суду підтверджують факт визнання відповідачем того, що вищевказана сільськогосподарська техніка куплена ними за спільні кошти та є їх спільною сумісною власністю, а тому в силу ст. 61 ЦПК України дані обставини не потребують доказуванню при розгляді даної справи. Аналізуючи таким чином зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів ( правовстановлюючих документів) на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а саме на підтвердження наявності у нього права на спірне майно, окрім жатки »John Deerе 925 флекс". Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна часткова власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб»єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» ( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98.) розглядаючи позови, пов»язані з спільною сумісною власністю громадян, суди повинні виходити з такого, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім»ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об»єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю; квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім»ї наймача у їх спільну сумісну власність. В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Із пояснень позивача встановлено, що письмових угод, укладених між ним та відповідачем, які б визначали, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю не існує. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визнання права спільної сумісної власності слід відмовити, а враховуючи що, вимога про стягнення грошової компенсації вартості належної позивачу частки є похідною, то належить відмовити також і в задоволенні цієї позовної вимоги.

Outcome: dismissed