Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

15.11.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що він перебував з відповідачем в трудових відносинах з 01 квітня 2011 року по 8 липня 2013 року, працював гірничим робітником очисного вибою 5-го розряду, був звільнений 18.08.2013 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На день його звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату, заборгованість по якій станом на 09.01.2014 року складала 7481,10 грн., чим порушені ст. ст. 47, 115, 116 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці». Зазначена заборгованість не виплачена йому до теперішнього часу. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні відповідач зобов»язаний був виплатити їй всі суми, що належали їй від підприємства в день звільнення. Не зробивши з ним повний розрахунок в день звільнення, відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач зобов»язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Тому він просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 252,76 грн. Х 262 дні = 66223,12 грн. Вчасно не виплативши йому заробітну плату в повному обсязі, відповідач завдає позивачу моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях у зв»язку з протиправною поведінкою відповідача, через що був порушений його звичайний уклад життя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з"ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «Укрвуглебуд» з 01.04.2011 року по 08.07.2013 року, був звільнений на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України (а.с. 6-9, 41-43). В судовому засіданні встановлено, що у підприємства перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 7481,10 грн., яка не була сплачена йому на день звільнення, та залишається несплаченою по теперішній час ( а.с. 46). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в дні роботи в строки , передбачені колективним договором , але не менш як два рази в місяць через проміжок часу , який не перевищує 16 календарних днів. Згідно ст. 25 Закону України „Про оплату праці" забороняється будь-яким чином обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . Відповідно до ст.60, 66, 143 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що спору між позивачем та відповідачем про розмір заборгованості по заробітної плати немає, тому у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Позивач звільнився з роботи 08.07.2013 року, відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі позивачеві до теперішнього часу, в наслідок чого час затримки розрахунку за день розгляду справи складає 171 робочий день. На підставі п. 1 розділу I и п. 2 розділу II Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, з наступними змінами та доповненнями, середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні повинен розраховуватися за два місяці до звільнення. Відповідно до довідки відповідача (а.с. 46) середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяця перед звільненням складає 252,76 грн. У відповідності з п.5, п.9 розділу IV Порядку нарахування середньої заробітної платі, нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двух місяців робочі дні на число відпрацьованих днів. За період з 08.07.2013 року по 11.03.2014 року (день винесення рішення судом) відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі = 43221,96 грн. з розрахунку 252,76 грн. (середньоденний заробіток) х 171 (кількість днів затримки розрахунку) = 43221,96 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 7481,10 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 43221,96 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача [PERSON] щодо строків виплати заробітної плати та строків розрахунку при звільненні, йому заподіяні моральні страждання, які полягають в тому, що внаслідок затримки розрахунку погіршився матеріальний стан позивача, був порушений звичайний образ його життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд, виходячи з характеру, глибини та тривалості заподіяних позивачеві моральних страждань, вимог розумності і справедливості, вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 500 грн. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1% від суми задоволеного позову в частині вимог матеріального характеру, що складає 507,03 грн. ((43221,96 грн. + 7481,10 грн.) Х 1%), та 243,60 грн. - з позовних вимог про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial