Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , яка була зареєстрована на день смерті в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом на земельні ділянки площею 2,3112 га, 1,31 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Клюсівської сільської ради Сновського району Чернігівської області. Позивач як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини. Відповідно до поданої заяви в нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. Крім позивача інших спадкоємців не має. Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв"язку з тим, що Державні акти на вищевказані земельні ділянки втрачено. Позивачем була опублікована об`ява про втрату державних актів на земельні ділянки. Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.09.2012 року ( а.с. 7), яка була дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.01.1966 року ( а.с. 10). Встановлено, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала з позивачем в [ADDRESS] (а.с.11). За життя померла [PERSON] мала у приватній власності земельні ділянки загальною площею 1,31 га, 2,3112 га які розташовані на території Клюсівської сільської ради, що підтверджується копією Державних актів на право приватної власності на землю серії ЯГ № 825369, серії І - ЧН № 003717 ( а.с. 12,13). Згідно спадкової справи № 198/2019, яка заведена до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що 26.11.2019 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 05.02.2020 року представник позивача звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 05.02.2020 року державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки в зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята в зв`язку з відсутністю у спадковій справі правовстановлюючого документу на спірні земельні ділянки. Як встановлено у справі у Позивача відсутній оригінал належного правовстановлюючого документа на спірні земельні ділянки є тільки їхня копія (а.с.12,13). Дана обставина підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» від 21.02.2020 року. ( а.с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У справі встановлено, що внаслідок відсутності у позивача правовстановлюючого документу на спірні земельні ділянки, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за законом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку щляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати им документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельні ділянки, то спадкоємемець також набуває право власності у порядку спадкування. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7416749472020 від 07.02.2020 року та витягом Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7416749252020 від 07.02.2020 року підтверджується, що померла [INFO] [PERSON] на праві приватної власності мала земельну ділянку розміром 0,8753 га, кадастровий номер 7425882500:03:000:0771 та земельну ділянку розміром 0,4339 га, кадастровий номер 7425882500:03:000:0612, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території Клюсівської сільської ради Сновського району Чернігівської області (а.с.15-17, 21-23). Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7416749702020 від 07.02.2020 року підтверджується, що померла [INFO] [PERSON] на праві приватної власності мала земельну ділянку розміром 2,3112 га, кадастровий номер 7425882500:03:000:0186 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Клюсівської сільської ради Сновського району Чернігівської області (а.с.18-20). Тому, позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] в порядку спадкування за закономпідлягає задоволенню. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved