Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач 14.08.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], державної казначейської служби України в особі ГУ ДКСУ в Одеській області про зобов'язання державної казначейської служби України в особі ГУ ДКСУ України в Одеській області списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 24300, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2794,28 грн. - матеріальні витрати, понесені при оскаржені постанови посадової особи органу державної влади при здійснені нею своїх повноважень, а також судові витрати, сплачені при подачі цього позову в розмірі 486,60 грн., послуги банка в розмірі 2,00 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 650 грн., а всього 28232,88 грн. В процесі розгляду справи, судом до участі у справі було залучено - Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, прокуратуру Приморського району м.Одеси. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою № 2368 від 12.09.2012 року, яка винесена заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON]. його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Вказану постанову він не оскаржував, штраф у розмірі 850 грн. сплатив. 21.10.2013 року відносно нього знову складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 96 КпАП України, на підставі якого 24.10.2013 року [PERSON] винесла постанову № 893, якою його визнано винним та накладено штраф у розмірі 5950,00 грн. Вказану постанову він оскаржив шляхом подачі адміністративного позову до Ананьївського районного суду. Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 14.02.2014 року, постанова № 893 від 24.10.2013 року, винесена заступником начальника ІДАБК в Одеській області [PERSON], про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення вимог ч. 5 ст. 96 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 5950 грн.- скасована. Однак 23.12.2013 року відносно нього знову складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого [PERSON] винесла постанову № 1133 від 27.12.2013 року, якою його визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КпАП України та накладено штраф у розмірі 6800 грн. Вказану постанову він знову оскаржив до суду та постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 04.04.2014 року, постанова № 1133 від 27.12.2013 року, винесена заступником начальника ІДАБК в Одеській області [PERSON], про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення вимог ч. 1 ст. 188-42 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. - скасована. В результаті його звернень до суду за захистом своїх порушених прав він зазнав істотних матеріальних та моральних збитків. Він не є фахівцем в області права, тому при здійсненні свого права на захист в судовому порядку, він скористався допомогою адвоката, так за підготовку позовної заяви на оскарження постанови № 893 від 24.10.2013 року 01.11.2013 року він сплатив послуги адвокату в розмірі 550 грн.. судовий збір в розмірі 114.70 грн., послуги банка в розмірі 3,50 грн.. та послуги адвоката за представництво його інтересів в суді при розгляді зазначеного позову в розмірі 800 грн., а всього 1468,20 грн. За підготовку адміністративного позову на оскарження постанови № 1133 від 27.12.2013 року, 06.02.2014 року він сплати послуги адвоката в розмірі 600 грн., судовий збір в розмірі 73,08 грн., послуги банка в розмірі 3,00 грн., та послуги адвоката за представництво його інтересів в суді при розгляді зазначеного позову в розмір 650 грн., а всього 1326,08 грн. Таким чином розмір матеріальних збитків складає 2794,28 грн. Окрім матеріальних збитків йому завдана моральна шкода, тобто моральні страждання, які виявляються у відчуттях страху, сорому, приниженні, а також в переживаннях, які ним пережиті, тому просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 24300, 00 грн. завдану йому незаконним рішеннями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з викладених в позові підстав, просили його задовольнити. В судовому засідання представник ГУ ДКСУ в Одеській області- Масалов П.В., позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. При цьому вказав, що ІДАБК юридична особа, правовідносини виникли між позивачем та посадовою особою ІДАБК [PERSON], отже відповідальність несе сама посадова особа та ІДАБК в Одеській області, казначейство не може нести відповідальність за дії інших осіб, а також позовні вимоги не відповідають законодавству, а саме дії посадової особи не були визнанні протиправними. Тому відсутні необхідні складові наявності шкоди для стягнення коштів. В судовому засіданні прокурор Коваленко І.А. позов не визнав. Просив у задоволенні позову відмовити. В судове засідання не з'явилися співвідповідачі- представник ІДАБК в Одеській області та [PERSON] про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представник ІДАБК в Одеській області та [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою № 2368 від 12.09.2012 року по справі про адміністративне правопорушення, винесеною заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON], [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 4-5). Як вбачається з вказаної постанови підставою притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності стало порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил при виконання робіт з забудови другого поверху та прибудови веранди. Позивачем [PERSON] було сплачено штраф у розмірі 850 грн., що підтверджується копією квитанції наявної в матеріалах справи (а.с. 6). Постановою № 893 по справі про адміністративне правопорушення від 24.10.2013 року, винесеною заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON], [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч. 5 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 5950 грн.(а.с. 6-7) Як вбачається з вказаної постанови, підставою притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності стало порушення п. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, а саме виконання будівельних робіт з будівництва двоповерхового житлового будинку з прибудованою верандою по [ADDRESS] Одеської області за відсутності документів, які надають право забудовнику здійснювати будівельні роботи, а саме без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Позивачем [PERSON] вказана постанова була оскаржена до Ананьївського районного суду м.Одеської області. Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 14.02.2014 року по справі № 491/1739/13-а, адміністративний позов [PERSON] до Інспекції ДАБК в Одеській області на постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, задоволено частково, скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення № 893 від 24.10.2013 року, яка винесена заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON] відносно [PERSON] за порушення вимог ч. 5 ст. 95 КпАП України у вигляді штрафу і сумі 5950 грн. Справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення вимог ч. 5 ст. 96 КпАП України, провадженням закрито.(а.с. 8) Постановою № 1133 по справі про адміністративне правопорушення від 27.12.2013 року винесеною заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON], [PERSON] був знову притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 188-42 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.(а.с. 9-10) Як вбачається з вказаної постанови, підставою притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності стало порушення абз. а) п.3 ч.4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме не виконана вимога припису № 973 від 21.10.2013 року наданого Інспекцією, щодо усунення порушень вимог містобудівного законодавства при виконанні будівельних робіт з будівництва двоповерхового житлового будинку з прибудованою верандою у встановлений термін. Позивачем вказана постанова знову була оскаржена до суду. Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 04.04.2014 року по справі № 491/157/14-а, адміністративний позов [PERSON] до заступника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON] про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження - задоволено, постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1133, винесену 27.12.2013 року заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON] про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. скасовано, провадження в справі закрито.(а.с. 11-12). Як вбачається з вказаної постанови суд прийшов до висновку, що постанова інспекції підлягає скасуванню на підставі того, що заступником начальника інспекції [PERSON] було порушено порядок притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності при розгляді 27.12.2013 року справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП. Вищевказаним постановами суду дії заступника інспекції [PERSON] незаконними або протиправними не визнавалися. Позивачем надано суду в якості доказів про оплату послуг адвоката квитанції № 4711 від 01.11.2013р. у розмірі 550 грн., № 4744 від 06.02.2014 року у розмірі 600 грн., № 4768 від 11.02.2014 року у розмірі 650 грн., № 4700 від 29.11.2013 року у розмірі 800 грн., № 4784 від 02.06.2014 року у розмірі 650 грн. (а.с.13) Також позивачем надані квитанції про сплату судового збору при подачі адміністративних позовів до суду у розмірі 114,70 грн., послуги банку у розмірі 3,50 грн.(а.с. 14), судовий збір у розмірі 73, 08 грн., послуги банку - 3,00 грн. (а.с. 15) та про сплату судового збору за подачу позову до Приморського районного суду м.Одеси у розмірі 243,60 грн., послуги банку 1,00 грн.(а.с. 16). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Предмет та підстави позову визначає саме позивач(ст..10,11 ЦПК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Конституційним Судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року по справі N 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода- це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У відповідності до ст. 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи. Згідно закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами. (ст..3). Згідно ст..41 цього закону передбачено, що Державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Відповідно до ч.9. ст..41 У разі заподіяння шкоди, завдання збитків внаслідок порушення працівниками органу державного архітектурно-будівельного контролю вимог, встановлених цим та іншими законами, а також вимог щодо перевірок суб'єкт господарювання може звернутися до суду із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. За таких обставин необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Позивач в підтвердження своїх доводів щодо неправомірності дій посадової особи ІДАБК в Одеській області щодо складання постанов про притягнення його до адмінвідповідальності посилався на постанови Ананьївського районного суду Одеської області від 14.02.2014 р. у справі N 491/1739/13-а про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у відношенні позивача за ч.5 ст. 95 КУпАП , підставою для притягнення якого був Акт від 21.10.2013р. складений головним державним інспектором ІДАБК в Одеській області Рідош Р.В. Так, даною постановою, як було зазначено вище, скасовано постанову від 24.10.2013р. і провадження по справі закрито було закрито у зв'язку з тим, як зазначено в мотивувальній частині постанови суду, що вина [PERSON] в повному обсязі не установлена. Крім того суд також зазначив, що судові витрати та їх розмір, які поніс в рамках цієї адміністративної справи, не підтверджені згідно діючого законодавства, тому «залишаються за позивачем». Як вбачається з постанови Ананьївського районного суду Одеської області від 04.04.2014 р. у справі N 491/157/14-а про оскарження постанови про адміністративне правопорушення від 27.12.2013р. №1133 у відношенні позивача за ст. 188-42 КУпАП , якою постанова від 27.12.2013р. 31133 була скасована, провадження в справі-закрито, судом в мотивувальній частині було встановлено, що заступник начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON] порушила порядок притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності при розгляді 27.12.2013р. справи про адміністративне правопорушення. Вищевказані постанови суду від 14.02.2014р. та від 04.04.2014р. набрали законної сили, і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені у судовому рішенні неправомірні дії заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON] не визнані. Крім того позивач постанову №2368 від 12.09.2013р. взагалі не оскаржував та навіть сам сплатив штраф ,що підтверджує його згоду на вказані в постанові правопорушення. Позивач не звертався з позовними вимогами про визнання дій посадової особи [PERSON] неправомірними. Таким чином позовні вимоги пов'язані з понесенням матеріальних витрат при оскарженні постанови від та за яким постановлено постанову суду від 14.02.2014р. взагалі не підлягають задоволенню оскільки цим рішенням не встановлено неправомірних дій з боку заступника ІДАБК [PERSON] Позивач просить стягнути матеріальну шкоду яка складається з сплаченого ним судового збору за подання адміністративного позову, послуги банка, за складання адвокатом позову , та послуги адвокат за представництво його інтересів в суді при розгляді справи. Проте вказане спростовується тим, що як вбачається з тексту постанови суду від 04.04.2014р. ані позивач, ані його представник не брали участі в судому засіданні. Також позивачем надано в обґрунтування матеріальних вимог копії квитанцій (а.с.13) про оплату ним за представництво в суді адвокату [PERSON], але в підтвердження цих витрати суду не було надано свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю [PERSON], договору про надання правової допомоги укладеного між позивачем та [PERSON], оригіналів квитанцій. Наявність такої шкоди, вини та причинного зв`язку відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про відшкодування шкоди, на загальних підставах. За таких умов позивачу слід було довести неправомірність та протиправність дій щодо нього з боку працівників ІДАБК в Одеській області, наявності в їх діях (бездіяльності) вини у спричиненні моральної шкоди, чого в даному випадку [PERSON] зроблено не було. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винність та протиправність дій ІДАБК в Одеській області та її посадової особи- заст. начальника [PERSON] як загальних підстав для відшкодування шкоди, а також причинного зв'язку між діями відповідачів та негативними наслідками, що настали для позивача та розміром шкоди, що підлягає відшкодуванню. Крім того вказані витрати відносяться до судових витрат, пов'язаних з сплатою судового збору та витрат на правову допомогу, тому вони не відносяться до матеріальної шкоди. У зв'язку з зазначеним суд не вбачає підстав для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2794,28 грн. Згідно позовних вимог позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 24300, 00 грн. завдану йому незаконним рішеннями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, пояснюючи при цьому зазнав моральних страждань у зв'язку з незаконними постановами про притягнення його до адміністративної відповідальності та неможливістю до цих пір здійснювати будівництво вже понад три роки. Згідно ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Так, п.п. З, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також у вищевказаній постанові визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, при вирішенні питання про відшкодування шкоди з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У зв'язку з тим, що позивачем не доведено протиправність дій посадової особи ІДАБК в Одеській області , також належними та допустими доказами наявність моральної шкоди у зазначеному розмірі, та причинними зв'язком між ними , суд не вбачає підстав також і для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. При цьому, за правилами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень. За викладених обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову - відмовити у повному обсязі у зв'язку з недоведеністю заявлених вимог.

Outcome: dismissed