Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] , а саме: \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , та дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , або іншої адреси їх місця проживання; - \~ \~ \~ \~наближення на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , та дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - \~ \~ \~ \~особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , та дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] , [INFO] , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказує на те, що з грудня 2018 року вона почала проживати разом з [PERSON] , а з 16 травня 2019 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з лютого 2019 року [PERSON] почав вчиняти до неї психологічне та фізичне насильство, як то наполягав на аборті, бив її, в тому числі і вагітну у живіт. З того часу [PERSON] часто вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї дружини та її дітей шляхом погроз фізичною розправою, нецензурної лайки на їх бік, пошкодження належного їм майна, тобто вчиняє насильство, пов`язане з дією на психіку заявника шляхом словесних образ, погроз, залякування та застосування фізичної сили. [PERSON] систематично, протягом тривалого часу вчиняє фізичне насильство в сім`ї, тобто умисне нанесення одним членом сім`ї іншому члену сім`ї побоїв, тілесних ушкоджень, що може призвести до смерті постраждалої, порушення фізичного чи психічного здоров`я, нанесення шкоди її честі і гідності. Неодноразово він бив та штовхав свою дружину та її дітей. За таких обставин, на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» [PERSON] звернулася до суду з цією заявою. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] та заявниця [PERSON] підтримали заяву, просили її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у ній. Заінтересована особа [PERSON] заперечував фізичне насильство у відношенні до своєї дружини та дітей. Синці на тілі [PERSON] пояснює станом здоров`я дитини, а саме слабкими сосудами. Відкіля у Нікіти синці не може пояснити, можливо дитина вдарилася коли грала. Щодо психологічного насильства у формі образ, то він ніколи дітей не ображав, в тому числі і нецензурною лайкою. Дійсно дружині на вайбер він писав. Крім того пояснив, що його дружина [PERSON] не займається дітьми, а тому він заборонив їй підходити до дітей і [PERSON] займалася його мати, а іншими дітьми він. Дійсно він 24.05.2020 приходив у Будинок матері зі своєю матір`ю для того щоб побачити свою дитину, з якою йому та його матері, як бабусі, спілкуватися не дають, у зв`язку із чим він звернувся до органу опіки та піклування. Представник заінтересованої особи Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради Глотова І.В. просила вирішити заяву згідно чинного законодавства та як у найкращих інтересах дітей. Про ситуацію, яка виникла в цій сім`ї Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради повідомлена і винесено питання на комісію 02.06.2020. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника адвоката Сегеди Ю.А., заінтересованої особи [PERSON] , представника заінтересованої особи [PERSON] І.В., дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16 травня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №189. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1372. Також заявниця має ще двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з лютого 2019 року [PERSON] зі своїми дітьми стали жертвами фізичної розправи та психологічних знущань з боку [PERSON] 04 травня 2020 року поліцією був складний протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП України, серії [NUMBER] , відносно [PERSON] , [INFO] . Того ж дня, відносно [PERSON] був виданий терміновий заборонний припис серії [NUMBER] . Отже, органами поліції було встановлено наявність реальної загрози життю та здоров`ю [PERSON] та її дітей від дій [PERSON] . За фактом нанесення легких тілесних ушкоджень сину [PERSON] , [INFO] , в Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №12020040660000634 від 05.05.2020 за ч. 1 ст. 125 КК України, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань. З 19 травня 2020 року заявниця з дітьми проживає у «Будинку мами» Дніпропетровської обласної громадської організації «Центр захисту життя та сімейних цінностей» за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою про їхнє перебування в центрі. 24 травня 2020 року поліція повторно винесла щодо [PERSON] терміновий заборонний припис. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 26 Закону N 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону N 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, N 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалася на вчинення [PERSON] фізичного (штовхання, смикання за руку, погроза фізичною розправою, побиття) та психологічного (погрози, переслідування, завдання моральної шкоди та психологічних страждань) насильства за місцем її проживання з сім`єю та наразі за місцем її тимчасового проживання, що також підтверджується наданими письмовими доказами, а також поясненнями [PERSON] проте, що під час дії термінового забороненого припису він приходив до «Будинку мами», розташованого за адресою - [ADDRESS] , де наразі перебуває заявниця з дітьми. Крім того не заперечував факту переписки із заявницею по телефону за допомогою додатку « [INFO] ». Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, а тому слід видати обмежувальний припис строком на 6 місяців та роз`яснити заявнику, що обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved