Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

03.04.2018 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі крім нього також зареєстрована його колишня дружина [PERSON] З січня 2016 року відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має її речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні його власністю, визнавши [PERSON], такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі № [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, судовою повісткою. Клопотання про відкладення розгляду справи він неї не надійшло. З огляду на це, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів, без фіксації судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири №207 від 14 квітня 2005 року. (а.с.10). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім"ї №163 від 21.03.2018 року, виданою Комунальним підприємством "Житлово-водопостачальне господарство Очеретинської селищної ради", а також довідкою виконкому Очеретинської селищної ради №154/02-25 від 12.04.2018 року. (а.с.14, 24) Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON], що підтверджується актовим записом про шлюб №2 від 08.02.2013 року, зробленим виконавчим комітетом Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області та актовим записом про розірвання шлюбу №20 від 20.10.2017 року, зробленим Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. (а.с.8,9) Також з матеріалів справи, а саме с акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 19.03.2018 року, [PERSON] з січня 2016 року в квартирі [ADDRESS], не проживає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 03.04.2018 року [PERSON] просив визнати відповідача [PERSON], такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з січня 2016 року, тобто понад два роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації, а саме з 19 травня 2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності №7283335 від 19.05.2005 року. (а.с.12) Тобто на час звернення власника квартири до суду (03.04.2018 року ) з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, минуло два роки. З зазначеного в позові моменту [PERSON] відсутня в спірному житловому приміщенні, а тому є усі правові підстави для визнання [PERSON], такою, що на час звернення позивача до суду втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, за можливе скасувати реєстрацію відповідача у спірній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved