Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Богомаза А.П., звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому в шлюбі з відповідачем з 24.08.1991 р., від якого в них народилася [INFO] донка [PERSON] . 30.06.2016 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розірвання шлюбу і по час звернення з позовом до суду, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків. Відповідач веде жебрацький спосіб життя, жодного інтересу до виховання дитини не проявляє. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] від 31.07.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху. 13.02.2019 року представником позивача подана до суду заява про усунення недоліків. 15.05.2019 року у зв"язку із звільнення судді [PERSON] з посади, справу передано для розляду судді Заставенко М.О., яка ухвалою від 22.05.2019 року справу призначила до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2019 року суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду від 21.10.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибула, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою реєстрації місця проживання а також шляхом розміщення оглошення на сайті Судової влади, відзив та заяв по суті справи до суду від нього не надходило. Представник третьої особи також у судовоме засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. З урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України та з позицією представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.08.1991 р., який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2016 року було розірвано (а. с. 21, 23 -25) [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] (а. с. 22). Позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 28, 29). Відповідач зареєстрованого місця проживання на території України не має, що підтверджується відповідями з відділів адресно-довідкової роботи всіх областей України. Як стверджує позивач, після розірвання шлюбу відповідач перестав цікавитися життям дитини, жодної участі у її вихованні не приймає. Вказана обставина також підтверджується характеристикою зі школи на малолітню [PERSON] , та довідками з гуртків, які відвідує дитина (а. с. 30, 31, 32). Відповідно до акта обстеження умов проживання дитини від 28.08.2019, обстежуючи умови проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що житло має три кімнати, квартира з усіма комунальними зручностями, у дитини окрема кімната, де є ліжко, шафа для одягу, письмовий стіл, полиці для книг, комп"ютер. За вказаною адресою проживають та зареєстровані: позивач [PERSON] та [PERSON] , яка є бабусею малолітньої дитини. Відповідно до висновка від 28.11.2019 № 101-10976/03 Органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва, з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] [INFO] Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п.15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбаченихст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Як було встановлено під час розгляду справи, від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки відповідач самоусунувся. Дитина знаходяться повністю на утриманні матері, батько не цікавиться життям та існуванням своєї дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не бачиться з дитиною. Висновок Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить також інтересам дитини, оскільки збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved