Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про зобовязання відповідачів припинити зловживання своїми правами шляхом надсилання запитів, предметом яких є отримання інформації щодо надання копії Контрольної картки медичного обстеження форми Ф-030/0 та Ф-112 №01501301, які заведені на дитину відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідачі з посиланням на норми Законів України Про доступ до публічної інформації та Про адвокатуру та адвокатську діяльність з початку 2015 року періодично надсилають запити щодо отримання певної інформації, зокрема, форми №112/0 Історія розвитку дитини, про що позивачем надавались своєчасні відповіді, дії відповідачів з цього приводу є зловживання своїми правами, оскільки останні ...роблять звернення на урядову гарячу лінію та подаються запити на отримання інформації, зміст яких тотожній попереднім..., у звязку з чим позивач піддається зайвому, необгрунтованому витрачанню часу, необхідному для надання повторних відповідей відповідачам, що в свою чергу перешкоджає виконанню обовязків по наданню медичної допомоги населенню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов за вищевикладених обставин. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що дії відповідачів щодо неодноразових та аналогічних запитів вчиняються в порушення вимог ст.13 ЦК України і порушують право позивача, оскільки надання відповідей на запити потребує значного часу і відволікає від прямих обов"язків позивача по наданню медичної допомоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що витребувана інформація стосується інтересів її дитини [PERSON] у зв"язку з лікуванням останньої, запити різні, інформація на запити надавалась неповно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що витребувала інформацію щодо дитини відповідача [PERSON] відповідно до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", медичну картку Ф-112 не витребувала. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Право на доступ до інформації є елементом правового статусу особи. Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване ст.34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено, насамперед, Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", відповідно до яких кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів, право на інформацію охороняється законом та держава гарантує всім суб"єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформаці, при цьому реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. В судовому засіданні встановлено, що згідно запитів на інформацію від 27 березня 2015 року, 08 квітня 2015 року, 05 травня 2015 року [PERSON] ставиться питання перед позивачем про надання інформації про посади лікарів, які здійснюють прийом дітей у Ніжинській дитячій поліклініці; про контрольну картку диспансерного обстеження (форма №030/о) на [PERSON] за період 2009-2014 років, порядку проведення та періодичності проведення медичних оглядів даної дитини, результатів даних оглядів; про обстеження своєї дитини та результатів цього. Відповідачем [PERSON] в порядку ст.ст.20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" в запиті від 11 травня 2015 року ставиться питання перед позивачем про надання контрольної картки медичного спостереження Ф-030/о на дитину [PERSON] та відомостей про перебування даної дитини на обліку і з якого часу. Позивачем згідно запитів відповідачів надавались відповіді 07 квітня 2015 року, 23 квітня 2015 року, 13 травня 2015 року, відповідно до яких медична документація на дитину [PERSON] у дитячій поліклініці відсутня, так як ...Ф-112 з дня народження і до 2009 року у Вас на руках, і у Вас є змога подивитись, коли і якими лікарями оглядалась ваша дитина у цей період, а Ф-112 №01501301, що заведена у поліклініці у листопаді 2009 року, вилучена міліцією 16.01.2015 року..., штатні посади лікарів формуються із врахуванням штатних нормативів, відповідачу [PERSON] розяснено право проведення оглядів своєї дитини у лікувальних закладах вищого рівня; повідомлено про встановлення діагнозу дитині [PERSON], "...копію Ф-030/о до 2009 року надаємо, решту не можемо, так як Ф-112/о до 2009 року у Вас на руках, а з 2009 року-вилучена міліцією у січні 2015 року...". Відповідно до повідомлення позивача на адресу [PERSON] від 28 січня 2015 року останній роз"яснені правомірні дії лікарні щодо відмови у видачі на руки форми №112/0, "...вказана медична картка №01501321 була вилучена для представлення в суді як речовий доказ...". Із врахуванням викладеного відповідачем [PERSON] неодноразово ставилось питання перед позивачем про надання інформації щодо обстеження, лікування своєї дитини [PERSON], [INFO], надання карток медичного спостереження Ф-030/о та Ф-112 №01501301, відповідачем [PERSON] в порядку ст.ст.20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ставилось питання перед позивачем про надання контрольної картки медичного спостереження Ф-030/о на дитину [PERSON] та відомостей про перебування даної дитини на обліку, дана запитувана інформація стосується інтересів відповідача [PERSON] щодо лікування своєї дитини, є відкритою, позивач є компетентним у наданні відповіді на вищезазначені запити, про що заперечення сторін в судовому засіданні відсутні. Докази на підтвердження витребуванням відповідачем [PERSON] інформації та матеріалів, окрім запиту від 11 травня 2015 року,- відсутні, доказування не може грунтуватись на припущеннях. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Положеннями ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі під час вчинення вищезазначених запитів, реалізували свої конституційні права згідно ст.ст.34, 40 Конституції України, відповідач [PERSON] також вчиняла свої дії відповідно до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", тим самим реалізували своє право на одержання відповіді на свої звернення від позивача, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов'язком держави. Докази на підтвердження вчинення вищезазначених дій в порушення вимог ст.13 ЦК України відсутні, доказування не може грунтуватись на припущеннях. За таких обставин наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: dismissed