Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

03 липня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] і відповідачем [PERSON], зареєстрований 15 вересня 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управляння юстиції, актовий запис № 917. Визначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі 13000 гривень щомісяця для [PERSON] до досягнення повноліття, та 7000 гривень для [PERSON] до досягнення повноліття. Поділити спільне майно, а саме автомобіль Toyota Prado 2004 року випуску д.н. [NUMBER], шляхом присудження мені. Присудити грошову компенсацію [PERSON] у розмірі 30 відсотків вартості автомобіля. Поділити спільне майно, шляхом виділення мені в натурі один комод, один телевізор, дитяче двоповерхове ліжко, ноутбук, посудомийна машину. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 15 вересня 2001 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, причиною цього є різні погляди на життя, а також виникаючі між ними сварки та розбіжності по найважливішим життєвим питанням, втрачено почуття любові та поваги. Також позивач стверджувала, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Вказує, що їй матеріально важко утримувати дітей, вона потребує матеріальної допомоги, з урахуванням того, що необхідно оплачувати витрати на харчування, розвиток, одяг, лікування. Крім того стверджує, що відповідач працездатний, фізично здоровий і може за своїм матеріальним станом надавати дітям допомогу Окрім того, позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, однак вона та його чоловік не можуть дійти згоди щодо його розподілу. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 11.07.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суду від 25 жовтня року було розєднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна та стягнення аліментів. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України Позивач [PERSON] у судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Годонова) [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 917, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії І ЖД № 310018. В період вказаного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис за № 591 та [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі було складено актовий запис за № 1561. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена\~Конституцією України\~охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON], та жінки [PERSON], й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved