Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

25.11.2019 \~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виділення в натурі частини нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2006 позивач є власником цілого житлового будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, яка не перебувала у приватній власності. 17.05.2008 згідно договору купівлі-продажу співвласником 41/100 ідеальних частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами являється відповідач [PERSON] . Між сторонами як співвласниками цього майна виникають суперечки та непорозуміння з приводу користування, утримання та збереження цього нерухомого майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із спільного володіння не досягнуто, що унеможливлює подальше співіснування без виділення належної позивачу частки і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, [PERSON] остаточно просила виділити їй у натурі частку, яка становить 59/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за Варіантом № 1 поділу домоволодіння та поділу земельної ділянки, зазначеному у висновку експерта від 20.07.2020 № 2-20/07. Ухвалою від 06.12.2019 позовну заяву залишено без руху (т.1 а.с.68), а після усунення вказаних судом недоліків позовної заяви ухвалою суду від 16.12.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 23.01.2020 (т.1 а.с.93). 23.01.2020 відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як він з позивачем у жовтні місяці 2019 року мав намір укласти договір у нотаріуса про виділ в натурі часток, звернутись до Бюро технічної інвентаризації, яке на їх замовлення підготує висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна та здійснить розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна. Натомість позивач замість мирного досудового шляху врегулювання виниклих правовідносин, подала позов до суду, не зважаючи на відсутність спору з боку відповідача та намагання останнього вирішити питання розподілу нерухомого майна шляхом укладення договору у нотаріуса (т.1 а.с.98-99). 23.01.2020 за клопотанням позивача постановлено ухвалу про призначення комплексної судово-будівельно-земельно-технічної експертизи з приводу розподілу спірного будинку та земельної ділянки, провадження по справі було зупинено (т.1а.с.106-107). 28.01.2020 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що між сторонами склалися неприязні відносини, позивач зверталася до правоохоронних органів із заявами на неправомірні дії сусіда, також позивач зазначає, що в позасудовому порядку вирішити спір між сторонами не вбачається можливим, так як не досягнуто згоди (т.1 а.с.117-126). Ухвалою від 30.07.2020 відновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.11.2020 (т.2 а.с.154). Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 10.11.2020 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні (т.2 а.с.175). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, виділивши їй в натурі частину житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до першого варіанту розподілу будинку та земельної ділянки, запропонованого у висновку експерта за результатами проведеної судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Зазначила, що саме перший варіант має найменший відступ від ідеальних часток, до того ж у неї відсутня можливість сплатити відповідачеві 16361,00 грн. компенсації за зменшення його частки, так як вона виплачує кредит, який взяла в банку для оплати експертизи, робила ремонт сараю для проведення експертизи, здійснює догляд за матір`ю, яка має інвалідність, крім того вона вагітна, тому відсутні кошти на сплату [PERSON] вказаної у висновку експерта суми. Судові витрати також просить покласти на відповідача повністю або частково. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти розподілу спірного житлового будинку [ADDRESS] , однак, зазначив, що для нього найкращим являється другий варіант, запропонований у висновку експерта за результатами проведеної судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, посилаючись на те, що в першому варіанті поділу йому закривається доступ до приватизованої ним земельної ділянки. Також заперечував щодо стягнення з нього судових витрат, оскільки витрати на ремонт сараю, який завалився і відремонтований позивачем, не мають відношення до судових витрат, також не підлягають з нього стягнення витрати на направлення йому позивачем копій документів, які не мають жодного відношення до справи, щодо стягнення з нього витрат за проведення експертизи також категорично заперечив, посилаючись на те, що в підготовчому засіданні він пропонував позивачеві розділити будинок і земельну ділянку через БТІ, так як експертиза дороговартісна, а він являється пенсіонером і згідний на проведення експертизи лише за умов її оплати позивачем, з чим остання погодилася, наполягаючи на проведенні експертизи і взяла на себе витрати, пов`язані з її проведенням. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 21.11.2006 [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на цілий жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1280 кв.м, яка не перебуває в приватній власності. До будинку належать: сарай Б-1, сарай б-1, погріб п/п, огорожа 1-2. По цьому документу посвідчено договір купівлі продажу веранди 2-1, кімнати 2-2, кімнати 2-3, що складає 41/100 ідеальних частин житлового будинку 17.05.2008 за реєстром № 2022 (т.1 а.с.10-11,12). Згідно Договору купівлі-продажу 17.05.2008 [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) належні продавцеві на праві приватної власності веранда 2-1 площею 4,4 кв.м., кімната 2-2 площею 14.9 кв.м., кімната 2-3 площею 15,3 кв.м., що складає 41/100 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] (а.с.14-15). 28.07.2008 проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 17.05.2008 41/100 частку будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.16). Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 41/100 частка будинку [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 17.05.2008, а 59/100 частки вказаного будинку належить [PERSON] (т.1 а.с.17-18). Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 1825010100:06:002:1283 площею 0,1 га належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.01.2019 та Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (т.1 а.с.19-20,30,88-89). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.11.2018 земельна ділянка з кадастровим номером 1825010100:06:002:1283 площею 0,1 га розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.25-29). Рішенням виконкому Радомишльської міської ради від 12.03.2014 № 564 «Про присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна» присвоєно об`єкту нерухомості (частина житлового будинку) на земельній ділянці в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , таку поштову адресу: [ADDRESS] (т.1 а.с.31). Із Довідки виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 27.12.2018 № 730/02-26 вбачається, що згідно Рішення виконкому Радомишльської міської ради від 12.09.2018 № 150 «Про перейменування вилиці Отамана Мордалевича на вулицю Вокзальна м. Радомишля» [ADDRESS] (т.1 а.с.34). Із матеріалів справи також вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки та виникають конфлікти, що підтверджується неодноразовими зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів (т.1 а.с.62,145,146,147,148,149,150) та інших органів державної влади (т.1 230-232,234-235,236-237) та місцевого самоврядування (т.1 а.с.228). Інші надані позивачем в якості доказів документи, які були досліджені в судовому засіданні, суд не бере до уваги по причині невідповідності останніх вимогам належності доказів, жодної доказової інформації в даній справі ці документи не мають. Згідно з частиною першою\~статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно положень ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина четверта\~статті 120 ЗК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17, не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі №\~6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма\~статі 120 ЗК України\~закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало\~у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного\~і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак, земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику». Відповідно до статті 91 ЗК України\~власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з висновком судової комплексної будівельнотехнічної та земельно-технічної експертизи від 20.07.2020 № 2-20/07, проведеної на підставі ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 23.01.2020,\~поділити житловий будинок [ADDRESS] без відступу від ідеальних часток співвласників не можливо (сторінка 24,46 з 47). Судовий експерт [PERSON] запропонував два варіанти розподілу домоволодіння з незначним відступом від ідеальних часток співвласників відповідно до користування житловим будинком, що склався між співвласниками та умов договору купівлі продажу частини житлового будинку [PERSON] у [PERSON] з урахуванням ринкової вартості земельних поліпшень (будівель і споруд) домоволодіння [ADDRESS] 283600,00 грн. (ідеальні частки співвласників складатимуть: [PERSON] 59/100 167324,00 грн., [PERSON] 41/100 116276,00 грн.) (сторінка 36 з 47). Крім того, експерт запропонував два варіанти розподілу земельної ділянки, вказавши, що варіанти поділу земельної ділянки між співвласниками розроблено виходячи з ідеальних часток співвласників з урахуванням варіантів поділу житлового будинку. Згідно Варіанту № 1 поділу домоволодіння [ADDRESS] на дві ізольовані квартири з незначним відступом від ідеальних часток, пропонується виділити: [PERSON] - веранда 1-1 площею 8,7 кв.м.; кухня 1-2 площею 7,5 кв.м.; кімната 1-3 площею 8,3 кв.м.; кімната 1-4 площею 15,8 кв.м., а також сарай літера Б, огорожа № 1-2; [PERSON] - веранда 2-1 площею 4,4 кв.м.; кімната (кухня) 2-2 площею 14,9 кв.м.; кімната 2-3 площею 15,3 кв.м., а також погріб літера В. Поділ горища житлового будинку проводиться по лінії поділу будинку. Арифметичні частки співвласників відповідно до даного варіанту поділу домоволодіння становитимуть: [PERSON] 58/100; [PERSON] 42/100. В грошовому вираженні частка [PERSON] буде менша на 2008,00 грн., частка [PERSON] буде більша на 2008,00 грн. (сторінки 36,37 з 47). У відповідності до Варіанту № 1 поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд експертом запропоновано Варіант поділу земельної ділянки площею 0,1 га (1000 кв.м) кадастровий номер 1825010100:06:002:1283, що розташована за адресою: [ADDRESS] (сторінки 43,44 з 47), який зображено на схемі в додатку № 4 до висновку експерта. Згідно Варіанту № 2 поділу домоволодіння [ADDRESS] на дві ізольовані квартири з незначним відступом від ідеальних часток, пропонується виділити [PERSON] - веранда 1-1 площею 8,7 кв.м.; кухня 1-2 площею 7,5 кв.м.; кімната 1-3 площею 8,3 кв.м.; кімната 1-4 площею 15,8 кв.м., а також сарай літера Б, погріб літера В, огорожа № 1-2; [PERSON] - веранда 2-1 площею 4,4 кв.м.; кімната 2-2 площею 14,9 кв.м.; кімната 2-3 площею 15,3 кв.м. Поділ горища житлового будинку проводиться по лінії поділу будинку. Арифметичні частки співвласників відповідно до даного варіанту поділу домоволодіння становитимуть: [PERSON] 65/100; [PERSON] 35/100. В грошовому вираженні частка [PERSON] буде більша на 16361,00 грн., частка [PERSON] буде менша на 16361,00 грн. (сторінки 37,38 з 47). У відповідності до Варіанту № 2 поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд експертом запропоновано Варіант поділу земельної ділянки площею 0,1 га (1000 кв.м) кадастровий номер 1825010100:06:002:1283, що розташована за адресою: [ADDRESS] (сторінки 45,46 з 47), який зображено на схемі в додатку № 5 до висновку експерта. У висновку зазначено, що запропоновані варіанти поділу не передбачають проведення реконструкції, переобладнання будинку, оскільки поділ приміщень житлового будинку запропоновано відповідно до фактичного поділу будинку. Вирішуючи\~\~спір\~\~та обираючи варіант поділу спірного житлового будинку, суд виходить з того, що\~\~з технічної точки зору спірний будинок та земельну ділянку можливо поділити\~\~в натурі між співвласниками, відповідно до висновку судової комплексної будівельно-технічної\~\~та земельно-технічної експертизи, з компенсацією відступлення від рівності часток. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що за фактичних обставин реалізація права співвласника [PERSON] щодо виділу належної їй частки в житловому будинку не порушить права іншого співвласника -\~ [PERSON] , оскільки із вибраного позивачем варіанту № 1 виділу вбачається найменший відступ від ідеальних часток з незначним перевищенням вартості розміру частки у праві власності на домоволодіння: сума, яку має сплатити [PERSON] являється незначною 2008,00 грн., порівняно з варіантом № 2 16361,00 грн., які б підлягали сплаті [PERSON] , при цьому суд бере до уваги зазначені останньою обставини щодо її матеріального стану: непрацевлаштована (а.с.т.1 а.с.191-194), доглядає за хворою матір`ю (т.1 а.с.151-163). При вирішенні спору суд також звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, від 05.06.2018 у справі №\~338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17. За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відзначалося, що «суди не покликані вирішувати будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин (наприклад, з політичних правовідносин). Функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто юридичних спорів». Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору, суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення. У справі, яка розглядається, спосіб захисту, обраний позивачем [PERSON] , є належним, бо дозволяє ефективно захистити особисте майнове право власності кожного із сторін - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності з відповідачем [PERSON] . Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ в натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна. Таким чином, враховуючи, що експертним висновком підтверджена можливість розділу спірного домоволодіння та сторони не заперечують проти його поділу, тому є законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та розподілу домоволодіння відповідно до першого варіанту розподілу, запропонованого експертом у висновку від 20.07.2020 № 2-20/07 за результатами проведення судової комплексної будівельнотехнічної та земельно-технічної експертизи, зі стягненням компенсації з відповідача на користь позивачки за відступ від рівності часток в домоволодінні. Що стосується клопотання позивача про стягнення з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 20930,72 грн., які складаються із: судового збору у сумі 768,40 грн.+384,20 грн.=1152,60 грн., виплати на оплату експертизи - 17900,00 грн., витрати на ремонт сараю 1104,80 грн., та інші витрати: на комісійні доходи банку за переказ коштів, за направлення відповідачу копій письмових відзивів, пояснень до підготовчого засідання та інших заяв з додатками та копій документів, всього на суму 773,32 грн., суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Дослідивши надані копії чеків суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме в сумі 1152,60\~грн. сплаченого позивачем судового збору. Суд при цьому приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, та вважає, що стягнення з відповідача інших нарахованих позивачем витрат не підлягають задоволенню. При цьому, судом враховується, що відповідач [PERSON] під час проведення підготовчого засідання пропонував врегулювання спору шляхом звернення до БТІ для вирішення питання без призначення дороговартісної експертизи, так як він не має коштів на її оплату, після чого позивач, наполягаючи на призначенні судової експертизи, погодилася взяти витрати по її оплаті на себе. Що стосується вимог позивачки про стягнення на її користь з відповідача витрати на ремонт сараю 1104,80 грн., та інші витрати на суму 773,32 грн. у якості судових витрат, то вказана сума не є судовими витратами в розумінні\~статті 133 ЦПК України\~та не підлягає стягненню.

Outcome: partial