Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку з погосподарськими будівлями, загальною площею 80,5 кв. м., житловою площею 47,0 кв. м, інвентаризаційною вартістю 65646 грн., що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. В мотивування позову посилається на те, що після смерті останнього відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кадубецької сільської ради від 13.02.2007 року він є спадкоємцем майна померлого, в установленому законом порядку прийняв спадщину, звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори. Спадкоємців , котрі б мали право на обов»язкову частку в спадщині немає. Позивач посилається на те, що постановою нотаріуса від 18.12.2013 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину по тій причині, що у померлого [PERSON] не було правовстановлюючого документу на житловий будинок. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обгрунтував їх вище наведеним. Представник територіальної громади в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. З92 ЦК). Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування " наголошує, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфіковуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності , на підставі спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов' язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадках визнання судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих , які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Згідно з погосподарської книги Кадубецької сільської ради за особовим [NUMBER], інвентарної справи вказаний житловий будинок належав [PERSON]. Згідно довідки, що міститься в інвентарній справі, рішення виконкому Кадубецької сільської ради від 29.10.1991 року житловий будинок із господарськими спорудами в [ADDRESS] побудований в 1969 роки. [PERSON] помер [INFO] році. За життя останній склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кадубецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 13.02.2007 року, яким все своє майно заповів сину [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказаний вище житловий будинок. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти спадщину. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно заяви, що міститься в матеріалах спадкової справи № 209/2013 року [PERSON] в установленому порядку прийняв спадщину після смерті батька, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 18.12.2013 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину по тій причині, що у померлого [PERSON] не було правовстановлюючого документу на житловий будинок. Спадкоємців, котрі б мали право на обов»язкову частку в спадщині немає. Оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи для підтвердження права власності на житловий будинок за спадкодавцем, то визнання судом права власності в порядку спадкуванням є в даному випадку необхідним. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і їх слід задовольнити повністю . Враховуючи наведене,

Outcome: approved