Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.08.2014 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно житловий будинок в с.Веряця по вул.Миру, 19. Бажаючи оформити спадщину, нотаріусом їй було відмовлено в цьому, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і рекомендовано звернутися в суд. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с.Веряця, вул.Миру, 19 в порядку спадкування за законом. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду належним чином посвідчені письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги [PERSON] визнають повністю, не заперечують щодо їх задоволення. Представник третьої особи, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Заяв та клопотань не подавав. Розгляд справи проведено на підставі поданих доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 30.08.2014 року в м.Виноградів помер чоловік позивачки. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №177365 від 01.09.2014 року. Після його смерті відкрилась спадщини, зокрема, на житловий будинок, який знаходиться в с.Веряця по вул.Миру, 19 Виноградівського району Закарпатської області. Чоловіком позивачки за життя заповітного розпорядження залишено не було. Спадкоємцями до майна померлого за законом першої черги є позивачка [PERSON]І та діти померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі по справі, які претензій до вказаного спадкового майна не заявляють. Право власності [PERSON] на будинок №19 по вул.Миру, 19 в с.Веряця підтверджується довідкою Виноградівського РБТІ, згідно якої будинок з надвірними будівлями будівництвом завершений та рахується за [PERSON] Згідно довідки Веряцької сільської ради №02/17 від 08.11.2016 року відповідно до погосподарських книг, перезакладка яких проводилася в 2015 році та відповідно до номера обєкта по господарського обліку 01-0496-1 будинок, який знаходиться в с.Веряця по вул.Миру, 19 рахується за померлим [PERSON] [INFO], який помер 30.08.2014 року. Правомірність зведення житлового будинку №19 по вул.Миру в с.Веряця Виноградівського району стверджується Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, де забудовником зазначено [PERSON], земельна ділянка якому виділена на підставі рішення Веряцької сільської ради від 31.07.1967 року за №14. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Виноградівської районної Ради депутатів трудящих від 26.09.1967 року за №410 за типовим проектом №8 В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті чоловіка, позивачка звернулася із заявою до Виноградівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та державної реєстрації. У зв'язку з тим, що за життя чоловік позивачки [PERSON] не провів реєстрацію будинку в установленому порядку, позивачка вважає, що за нею необхідно визнати право власності на зазначене спадкове майно в цілому в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого і'суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивачка [PERSON] як спадкоємець після смерті спадкодавця [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Outcome: approved