Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

11.06.2018 р [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідача втратившим право користування будинком з надвірними будівлями № 30 по вул. Церковна в с. Голики, Славутського району, Хмельницької області, так як він понад рік не проживає в означеному будинку без поважних причин. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила, що проживає в [INFO] у власному будинку по вул.Церковна, 30. Також в будинку зареєстрований, але не проживає з 2008 року її колишній чоловік - [PERSON], який добровільно відмовляється знятися з реєстрації. У 2011 році вона розірвала шлюб з відповідачем [PERSON], а тому відповідач перестав бути членом її сім'ї. Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй будинком та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою с. Голики, Славутського району, вул. Церковна, 30. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом, не надав відзив на позовну заяву, не подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, наслідки якого їй роз"яснені. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку з надвірними будівлями № 30 по вул. Церковній в с. Голики, Славутського району, Хмельницької області, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 2009 року (а.с.6), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 листопада 2009 року (а.с.7) та технічним паспортом на житловий будинок від 26 жовтня 2009 року (а.с.5). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з довідки Варварівської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 15.06.2018 р № 02-25-143/2018, за адресою с. Голики Славутського району вул. Церковна, 30 зареєстрований, але не проживає з 2008 року [PERSON] (а.с.14). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний судом 27.04.2011 року (а.с.8). Свідок [PERSON], який є головою Варварівської сільської ради Славутського району Хмельницької області показав, що [PERSON] зареєстрований, але з 2008 року не проживає в [INFO], місце його проживання невідоме . В с. Радошівка Ізяславського району Хмельницької області за місцем народження відповідача він також відсутній, батьківська хата продана. Місцевий сільський голова пояснив, що місце знаходження [PERSON] протягом багатьох років невідоме. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-які договори щодо порядку користування належним позивачці будинком між сторонами відсутні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що в період з 2008 року він з поважних причин не проживає у будинку, належному позивачу, по вул. Церковна, 30 в с. Голики Славутського району Хмельницької області, а також що його відсутність в указаний період була пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою. Тому, суд знаходить доведеним факт відсутності відповідача без поважних причин в будинку по вул. Церковна, 30 в с. Голики Славутського району понад один рік без поважних причин. Визнання відповідача втратившим право користування жилим приміщенням тягне за собою зняття з реєстрації за вказаною адресою відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. На підставі наведеного суд знаходить позовні вимоги підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved