Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що позивач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та є власником квартири, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.08.2005 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9187602 від 06.12.2005 року. Після укладення договору купівлі-продажу квартири та реєстрації права власності, попередній власник квартири [PERSON]. разом з іншими членами своєї сім"ї виїхали з квартири. Проте, родич власниці - [PERSON] в квартирі не проживає , до цього часу не знявся з реєстраційного обліку. Той факт, що в квартирі досі зареєстрований член сім"ї попереднього власника будинку [PERSON], заважає позивачу повноцінно нею користуватися. Враховуючи те, що відповідач вже тривалий термін з 2005 року не проживає в квартирі а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням і зняти його з реєстрації. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений вчасно і належним чином через засоби масової інформації, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що позивач по даній справі [PERSON] є належним власником квартири, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.08.2005 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9187602 від 06.12.2005 року. В зазначеній квартирі , окрім позивача також зареєстрований відповідач по справі [PERSON].. Також судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2005 року без поважних причин . Факт відсутності відповідача у спірному житлі підтверджено даними акту обстеження умов проживання, поясненнями свідків [PERSON],[PERSON] які підтвердили, що відповідач не проживає по місцю своєї реєстрації з 2005 року. Вирішуючи позов, суд погодився з доводами представника позивача про те, що позивач не може здійснити своє право власності і розпорядитися належним йому майном, так як в належній йому квартирі залишився зареєстрованим відповідач [PERSON]. . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позовні вимоги про зняття з реєстрації відповідача у спірній квартирі є безпідставними а тому до задоволення не підлягають в зв*язку з тим, що позбавлення відповідача права користування житлом є підставою для зняття його з реєстрації. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачу на праві власності на законних підставах, відповідач не проживає у ньому понад року, з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку не звертався. Тому, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 317,383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved