Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, мотивувавши тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , та від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач постійно нехтувала сімейними цінностями, не могла підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, між ними часто виникали сварки, скандали в присутності малолітньої доньки, що погано впливало на її здоров`я та виховання їх дитини. Крім того, зловживала алкоголем, вела аморальний спосіб життя. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року шлюб між ними розірвано, неповнолітню доньку [PERSON] залишено проживати з ним, позивачем. Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року вищезгадане рішення суду в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком відмовлено .В решті рішення суду залишено без зміни. Вказує, що рішення суду першої інстанції скасовано оскільки було вирішено спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини без участі відповідача [PERSON] та без обов`язкової участі представника органу опіки та піклування, без відповідного висновку щодо розв`язання спору. Зазначив, що відповідач й надалі не цікавиться їх дочкою, не виявляє бажання займатись її вихованням та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, він один піклується про доньку. Також, відповідач не бере участі у додаткових витратах, які постійно виникають оскільки дитина хворіє, а він, позивач самостійно забезпечує повноцінний фізичний, духовний та творчий розвиток дитини, а коли дочка хворіла відповідач жодного разу її не провідала та не поцікавилась її станом здоров`я . З приводу неправомірних дій відповідача, а саме того, що відповідач намагалася забрати без його, позивача, відома та дозволу дитину до м.Харкова, він звертався до Коломийського відділу поліції. Вказує, що під час опитування працівниками правоохоронних органів його доньки, остання пояснила, що 01.06.2018 року біля 10:00 год. вона зустрілася з мамою, щоб разом провести час, в подальшому мати сказала, що забирає її до м. Харкова. Дитина категорично відмовилася і злякалася, намагалася втекти. Однак мати застосувавши фізичну силу, примусила їхати з нею. Дитина повідомила, що протягом одинадцяти днів разом із мамою перебувала у чоловіка на ім`я [PERSON] , який є знайомим її матері у м. Славута Хмельницької області. Також, що мати завжди кричить на неї та в її присутності вживає алкогольні напої, у зв`язку із цим не бажає проживати з нею. Вказує, що на даний час відповідач не має постійного місця проживання, за порушення дисциплінарного статуту ЗС України звільнена із військової служби, що підтверджується Службовою характеристикою , не спілкується з дочкою, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не дбає про нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Дитина відмовляється проживати разом із своєю матір`ю і про це заявляє йому неодноразово, вона боїться матері, адже відповідач неодноразово застосовувала фізичну силу до доньки. З червня 2017 року та весь цей час дитина проживає з ним, позивачем. 23 грудня 2017 року він виїхав в зону АТО для проходження служби, а доньку залишив проживати разом із своєю матір`ю, [PERSON] , яка також проживає з ними та доглядає доньку [PERSON] . З 08 лютого 2018 року по 08 березня 2018 року він перебував у щорічній основній відпустці в місті Коломия разом із донькою. На даний час він офіційно перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] в м.Коломия, тому має змогу утримувати матеріально та доглядати за дитиною, мати ж їхньої спільної дитини відповідач офіційно не працевлаштована, постійного місця проживання, доходів не має та зловживає алкогольними напоями. Вказує, що ним неодноразово вживалися заходи для досудового врегулювання спору, але відповідач відмовляється брати участь у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач жодного разу не з`явилася на комісію органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Коломийської міської ради. Вказав, що не заперечує дитині спілкуватися з матір ю. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним, батьком [PERSON] , та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 1500 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позов, в котрому позовні вимоги не визнала. Вважає, що в даному випадку є всі підстави для закриття провадження в справі відповідно до ст. 255 ч.1 п. 3 ЦПК України, оскільки постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , 2010 р.н. з батьком - відмовлено. Зазначає, що після її повернення в складі військової частини із зони АТО та звільнення із військової служби вона, відповідач, була позбавлена можливості забрати доньку до себе, яку тимчасово залишила з позивачем, оскільки перебувала в зоні АТО, а позивач не надає їй можливості забрати доньку до себе та спілкуватися з нею, мотивуючи наявністю в нього рішення Коломийського міськрайонного суду, скасованого 21.08.2018 року. Донька фактично проживає з в сім ї позивача, де матір останнього також не надає їй можливості спілкуватися з донькою. Вказує, що донька на даний час знаходиться під психологічним тиском позивача та його матері, які всяким чином намагаються її, відповідача «очорнити» як матір, користуючись тими важкими життєвими обставинами, які склалися у неї, однак це не може бути підставою для визначення місця проживання доньки з батьком . Крім того вказала, що суду при вирішенні даного спору слід врахувати в тому числі і принцип 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року згідно якого проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Просить відмовити у задоволенні позову та закрити провадження по справі. Представник третьої особи\~ Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Коломийської міської ради Івахнюк І.В. не заперечив щодо задоволення даного позову, підтримав висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком позивачем по справі та зазначив, що на акції та тренінги в міській раді малолітню дитину приводить батько. Дитина щаслива, доглянута, у дитини гарні взаємовідносини і повне порозуміння з батьком. Батько [PERSON] , позивач по справі, реально бере участь в житті дитини і як результат остання гарно та аккуратно одягнута, чиста, вихована, займається танцями, має гарну поведінку, забезпечена окремою кімнатою з усіма необхідними меблями, комп ютером, дитячими іграшками та іншими засобами для дозвілля і розвитку, натомість мати відповідач по справі в житті дитини - відсутня. Крім того відповідач не з явилася з невідомих причин на засідання комісії з питань захисту прав дитини 17.10.2018року. Враховуючи пояснення сторін, беручи до уваги відзив на позов відповідача, вивчивши матеріали справи, суд доходить таких висновків . \~Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої\~статті 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. \~ \~ \~ \~ \~ \~Статтею141 СК України\~визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року\~у справі «М. С. проти України»,\~заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишено проживати з батьком [PERSON] (а.с.7). Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року вищезгадане рішення суду в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком відмовлено. В решті рішення суду залишено без зміни.(а.с.13-15). Дочка сторін\~по справі\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в даний\~час є\~малолітньою дитиною\~(ч.2\~ст.6\~СК України). Встановлено, що позивач [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] разом з дитиною [PERSON] , що підтверджується довідками від 21 червня 2018 року № 0000098539 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та від 30 липня 2018 року № 0000098663 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.6,12). Відповідно до довідки № 3136 від 07.08.2018 року, виданої начальником штабу першим заступником командира ВЧ [NUMBER] [PERSON] , позивач [PERSON] приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. (а.с.16) На даний час позивач офіційно перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідкою № 3138 від 07.08.2018 року(а.с.17). Довідкою № 103 від 05.09.2018 року підтверджується той факт, що [PERSON] , дійсно навчається в 2-Б класі Коломийської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2.(а.с.19) Крім того встановлено, що з приводу неправомірних дій відповідача вона ж матір малолітньої дитини, позивач [PERSON] звертався до Коломийського відділу поліції ГУНП Івано-Франківської області, що підтверджується відповіддю від 26.06.2018 року № 10685/108/56-18, з якої вбачається, що по результатах розгляду звернення позивачу [PERSON] видано довідку про те, що 05.06.2018 року до Коломийського відділу поліції надійшло звернення позивача [PERSON] з проханням вжити заходів стосовно протиправних дій відносно його колишньої дружини [PERSON] , яка 01.06.2018 року без його дозволу забрала спільну дитину і вивезла за межі області. [PERSON] пояснив, що 20.09.2017 року розірвав шлюб із [PERSON] та згідно рішення суду неповнолітня дитина [PERSON] , 2010 р.н. залишилася проживати з батьком. Будучи опитаною, малолітня [PERSON] пояснила, що дійсно 01.06.2018 року біля 10:00 год. вона зустрілася з мамою, щоб разом провести час, в подальшому мати сказала, що бере її до м.Харкова. Дитина категорично відмовилася і злякалася, намагалася втекти, однак мати застосувавши фізичну силу, примусила їхати з нею. Крім того, дитина повідомила, що протягом одинадцяти днів разом із мамою перебувала у м. Славута Хмельницької області, у чоловіка на ім`я [PERSON] , який є знайомим її матері. Також дитина доповнила, що мати завжди кричить на неї та в її присутності вживає алкогольні напої, у зв`язку із цим не бажає проживати з матір ю. (а.с.9) В матеріалах справи наявна службова характеристика, видана ТВО Командира військової частини [NUMBER] [PERSON] , відповідно до якої відповідач [PERSON] характеризується з негативної сторони, мали місце неодноразові грубі порушення відповідачем військової дисципліни (вживання спиртних напоїв). Також, вказано, що [PERSON] звільнена з військової служби згідно наказу командира в/ч [NUMBER] ( у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцями) (а.с.11) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється класним керівником дитини [PERSON] пояснила, що познайомилася з батьком дитини позивачем по справі [PERSON] та дитиною [PERSON] у серпні 2017 року під час подачі документів до Коломийської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2. Вказала, що батько дитини займається вихованням дочки, систематично особисто і з бабусею дитини відвідують шкільні свята та збори, а мати дитини навчанням та життям дитини не цікавиться. Зазначила, що мати дитини прийшла у школу на свято Матері, але поруч з дочкою [PERSON] не була і не спілкувалась. Також пояснила, що бачила відповідача біля шкільного класу, яка представилась їй матір`ю [PERSON] , однак відповідач нічого непитала про дочку [PERSON] , ні про навчання дочки, ні про її шкільне життя. Як їй відомо, [PERSON] проживала деякий час з матір`ю і після цього, дитина стала збуджена та перелякана, має почуття страху. Як їй відомо, вихованням дитини займається батько і бабуся [PERSON] , відповідач активно та систематично цікавиться успіхами дитини. Їй, свідкові [PERSON] , [PERSON] повідомила про своє бажання проживати з батьком, а не з мамою, і нагадування про маму в ході бесіди [PERSON] сприймає та реагує з почуттям тривоги, страху,наляканості, не бажає підтримувати розмову згадуючи матір. Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30.10.2018 № 230, з червня 2017 року дочка [PERSON] проживає разом з батьком, що підтверджується відповідними довідками. 11.09.2018 року комісія з представників служби у справах дітей міської ради провела обстеження умов проживання сім`ї позивача [PERSON] по [ADDRESS] , відповідно умови проживання сім`ї належні. Донька має свою окрему кімнату з усіма необхідними меблями та комп`ютером. В житлі є багато дитячих іграшок, конструкторів, та інших засобів для дозвілля і розвитку дитини. Встановлено, що у дитини гарні взаємовідносини і повне розуміння з батьком; дитина навчається у Коломийській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 у 2-Б класі, після уроків бере активну участь у позакласній роботі , займається танцями; дитина гарно та акуратно одягнута, чиста, вихована, має гарну поведінку. Зазначено також, що питання про визначення місця проживання житини розглядалося на засіданні комісії 17.10.2018 року, однак мати дитини вона ж відповідач [PERSON] не з`явилась з невідомих причин. Виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2010 року народження з батьком [PERSON] . (а.с.48-48,50). Як вбачається з Акту обстеження умов проживання неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] , та має окрему кімнату, де розміщено ліжко, шафа, письмовий стіл, комп"ютер, дитячий одяг , іграшки. В Акті зазначено, що [PERSON] відвідує 2 клас Коломийської ЗОШ № 2 , сім"я переїхала з м. Донецьк у лютому 2014 р. Мати дитини [PERSON] з травня 2017 року не проживає з сім"єю. Вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається батько . (а.с.51) Згідно довідки від 21.12.2018 р. амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 6 [PERSON] здорова, догляд за дитиною здійснюється батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] (а.с.54). Отже, судом встановлено, що батько [PERSON] , 2010 року народження позивач по справі [PERSON] має постійне місце проживання, військовослужбовець, постійно цікавиться і виявляє більшу увагу та турботу щодо навчання дитини, її виховання, приймає активну участь у шкільному та позашкільному житті дитини, сприяє її розвитку та створює необхідні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку, що дитина після розірвання шлюбу між сторонами проживала і продовжує проживати з батьком, та більш прихильна до батька. Натомість, таких доказів та жодних даних про постійне місце проживання відповідача, склад її сім`ї, працевлаштування, суду відповідачем не надано. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Тому враховуючи вищенаведене суд заперечення відповідача до уваги не приймає так як дані заперечення спростовуються дослідженими у судовому засіданні вищезгаданими доказами. Крім того, що стосується посилання відповідача щодо врахування судом при вирішення даного спору принципу 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, згідно якого дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю, то суд доходить наступного висновку. Вирішуючи спір у даній справі щодо визначення місця проживання дитини суд враховує те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, у той час як Конвенція про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України, а тому не може судом бути врахована при вирішенні даного спору. Крім того поняття «розлучення» з матір ю не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням і. як встановлено, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю. Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу\~Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно\~ст. 157 СК України\~хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Крім того встановлено, що позивачем [PERSON] подано позов до відповідача [PERSON] ,\~ третя\~особа:\~ Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Коломийської міської ради, про визначення місця проживання дитини, тому суд вважає, що правової підстави для закриття провадження в даній справі відповідно до вимог ст. 255\~ЦПК України, як того просить відповідач, не встановлено, оскільки позов пред`явлений позивачем [PERSON] в даній справі не являється тотожним з його позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини (справа № 346/3297/17), оскільки склад учасників цивільного процесу в цих справах є відмінним. Крім того, суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови врахував, що даний спір вирішувався без участі відповідачки, без обов`язкової участі представника органу опіки та піклування, без відповідного висновку останнього щодо розв`язання спору. На підставі вищевикладеного, суд врахувавши висновок комісії з питань захисту прав дитини, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров`я, виходячи з інтересів дитини, прийшов до висновку, що позов у частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню Оскільки позивачем не представлено документальних даних щодо сплати 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, то в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно із ч. 6ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача слід стягнути в дохід Державної судової адміністрації України 704,80 гривень судового збору. На підставі\~\~наведеного ст.ст.\~151,\~160-163\~Сімейного\~Кодексу\~України,\~\~\~\~

Outcome: approved