Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

11.04.2019 позивач, [PERSON] , звернулась до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Посилалась на те, що між нею та відповідачем були укладені письмові розписки 15.11.2017 на суму 5 000 доларів США ( строк повернення до 15.12.2018), 08.12.2017 на суму 5 567 доларів США ( строк повернення до 08.12.2018), 22.12.2017 на суму 5 500 доларів США( строк повернення до 22.12.2018), 24.02.2018 на суму 7 000 доларів США ( строк повернення до 24.02.2019), згідно з якими вона передала [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 23 067 доларів США ( 615 798.89 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2019), а відповідач зобов`язувався їх повернути у повному розмірі в порядку, вказаному у розписках. Вона неодноразово намагалася вжити заходів досудового врегулювання спору з відповідачем, але вони не дали жодного результату. За період прострочення оплати заборгованості з 16.11.2018 по 10.04.2019 (день пред`явлення позову до суду), необхідно стягнути з відповідача 3% річних за кожний день прострочення у розмірі 5 205.29 грн. Також, за період прострочення заборгованості з грудня 2018 по березень 2019 підлягає стягненню інфляційні витрати у розмірі 15 167.22 грн. Просила, стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у загальному розмірі 636 171.40 грн., а саме: 615 798.89 грн. основного боргу за договором позики, 5 205.29 грн. 3% річних за прострочення оплати боргу за договором позики за період з 16.11.2018 по 10.04.2019, 15 167.22 грн. інфляційних витрат за прострочення оплати боргу за договором позики та понесені судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави Антонова А.В. від 06.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17.07.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 03.06.2019 позивач [PERSON] надала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову. Посилалась на те, що вона вважає за необхідне покласти на відповідача витрати на отримання правничої допомоги, що становить 15 000 грн. Також, зазначала, що між нею та відповідачем [PERSON] були укладені розписки про отримання грошових коштів, а саме 18.06.2018 на суму 2 000 доларів США ( строк повернення до 18.12.2018), 22.06.2018 на суму 2 000 доларів США ( строк повернення до 22.12.2018), 05.04.2018 на суму 7 000 доларів США ( строк повернення до 05.04.2019), 01.05.2018 на суму 6 000 доларів США ( строк повернення до 01.05.2019), 29.05.2018 на суму 4 000 доларів США ( строк повернення до 29.05.2019), загальна сума становить 21 000 доларів США ( станом на 30.05.2019 становить 560 350.89 грн.). Кошти по вказаним розпискам вона передала відповідачеві, однак він в указаний строк не повернув борг. Окрім того зазначала, що необхідно стягнути з відповідача на її користь 3% річних за кожний день прострочення у розмірі 2 601.07 грн та інфляційні витрати за період з січня 2019 року по квітень 2019 року у розмірі 5 496.77 грн. Просила, стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у загальному розмірі 1 204 620.14 грн., а саме: 1 176 149.79 грн. основного боргу за договором позики, 7 806.36 грн. 3% річних за прострочення оплати боргу за договорами позики за період з 16.11.2018 по 29.05.2019, 20 663.99 грн. інфляційних витрат за прострочення оплати боргу за договорами позики з грудня 2018 року по квітень 2019 року, витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. та понесені судові витрати. 30.09.2019 позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути щаборгованість за договорами позики в валюті догвору, а саме доларах США , а також стягнути 3% річних за весь час прострочення грошового зобов"язанню по час ухвалення рішення суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованого ( а.с.120), відзив на позов не надавав. Враховуючи клопотання позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 280 - 283 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд керується наступним. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладені договори позики, шляхом видачі відповідачем ( боржником) письмових розписок на загальну суму 44 067 доларів США, а саме: 15.11.2017 на суму 5 000 доларів США, строк повернення до 15.12.2018 ( а.с.18), 08.12.2017 на суму 5 567 доларів США, строк повернення до 08.12.2018 ( а.с.17), 22.12.2017 на суму 5 500 доларів США, строк повернення до 22.12.2018 ( а.с.16), 24.02.2018 на суму 7 000 доларів США, строк повернення до 24.02.2019 ( а.с.15), 18.06.2018 на суму 2 000 доларів США, строк повернення до 18.12.2018 ( а.с.50), 22.06.2018 на суму 2 000 доларів США, строк повернення до 22.12.2018 ( а.с.52), 05.04.2018 на суму 7 000 доларів США ( строк повернення до 05.04.2019) ( а.с.122), 01.05.2018 на суму 6 000 доларів США ( строк повернення до 01.05.2019) 9 (а.с.123), 29.05.2018 на суму 4 000 доларів США ( строк повернення до 29.05.2019) ( а.с.124). З указаних розписок убачається, що відповідач отримав від позивача кошти, що зазначені в розписках та встановлений строк повернення позики. Предметом договорів позики була грошова одиниця - долар США. Відповідачем [PERSON] зобов`язання не виконано, кошти не повернуто. Ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що тлумачення абзацу першого частини першої статті 1046, абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац перший частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац перший частини першої статті 1049 ЦК України). Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказувала, що у пунктах 47, 55 постанови ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тобто Великою Палатою Верховного Суду допускається стягнення боргу в іноземній валюті, при цьому не здійснено відступу від постанови Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Частиною 1 ст. 13 ЦПК україни передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поланим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі длоказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 4 ст. 11 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просила суд стягнути кошти за договорами позики на загальну суму 44 067 доларів США, однак в перерахунку на українську гривню, отобто просила стягнути борг в українській гривні, але потім уточнила позовні вимоги та просила стягнути борг в іноземній валюті- долар США. Оскільки відповідач не повернув кошти у розмірі 44 067 доларів США, які він взяв у борг у позивача, позовні вимоги про стягнення боргу у вказаній сумі підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Отже слід дійти до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат. Щодо нарахування 3 % річних на суму простроченої позики, наданої в інвалюті, то згідно зі ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити і суму боргу, і 3 % річних від простроченої суми. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році). В постанові № 373/2054/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під час розрахунку 3 % річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті. Позивачем пред"явлені позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з часу прострочення виконання грошового зобов"язання по час ухвалення рішення суду. Будь-яких збільшень позовних вимог в цій частині позивач не надала. Отже 3% річних вираховуються судом станом на 29.05.2019 включно по кожному договору позики окремо. 1. Договір позики від 15.11.2017, сума позики 5 000 доларів США, строк повернення 15.11.2018. Прострочено станом на 30.09.2019 319 днів, отже 3% річних становить 131.10 долари США. 2. договір позики від 08.12.2017 на суму 5 567 доларів США, строк повернення до 08.12.2018, прострочено станом на 30.09.2019 295 дні, отже 3% річних становлять 130.00 долари США. 3. договір позики від 22.12.2017 на суму 5 500 доларів США, строк повернення до 22.12.2018, прострочено станом на 30.09.2019 282 дні , отже 3% річних становлять 127.50 долари США. 4. договір позики від 24.02.2018 на суму 7 000 доларів США, строк повернення до 24.02.2019, прострочено станом на 30.09.2019 217 днів, отже 3% річних становлять 124.85 долари США. 5.договір позики від 18.06.2018 на суму 2 000 доларів США, строк повернення до 18.12.2018, прострочено станом на 30.09.2019 318 днів , отже 3% річних становлять 52.30 доларів США. 6. договір позики від 22.06.2018 на суму 2 000 доларів США, строк повернення до 22.12.2018, прострочено станом на 30.09.2019 314 днів, отже 3% річних становлять 51.60 доларів США. 7.договір позики від 05.04.2018 на суму 7 000 доларів США строк повернення до 05.04.2019, прострочено станом на 30.09.2019 179 днів, отже 3% річних становлять 102.99 долари США. 8. договір позики від 01.05.2018 на суму 6 000 доларів США строк повернення до 01.05.2019, прострочено станом на 30.09.2019 152 дні, отже 3% річних становлять 74.96 долари США. 9. .договір позики від 29.05.2018 на суму 4 000 доларів США строк повернення до 29.05.2019 , прострочено станом на 30.09.2019 124 дні, отже 3% річних становлять 40.77 долари США. Всього за договорами позики підлягає стягненню 3% річних, станом на 30.09.2019 836.07 долари США. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь витрати понесені нею на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем не надано до суду доказів, які підтверджують здійснення нею відповідних витрат, а саме: квитанції про сплату коштів за отримання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Окрім того адвокат не приймав участі у розгляді справи. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати понесені на правничу допомогу не підлягають задоволенню. Ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог на загальну суму 44 903.07 лолари США ( 2 408.28 грн за 100 лоларів) судовий збір становить 9605 грн ( максимальна ставка).

Outcome: partial