Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2004 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки припинені у середині лютого 2019 року з тієї причини, що відповідач приділяла йому недостатньо уваги як чоловікові, займалась лише собою та своїми проблемами Її поведінка відносно до нього стала цинічною, вона у категоричній формі відмовляється виконувати обов"язки дружини та тим самим не сприяє збереженню сім"ї. Проживають окремо. Вважає примирення неможливим, адже їх погляди на спільне життя є різними. До зали судових засідань позивач не прибув. До позову додана заява про розгляд справи за його відсутності, за участю представника [PERSON]. Позов підтримує, просить його задовольнити. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. При цьому зазначив, що позивач строку для примирення не потребує; судовий збір у розмірі 768,40 гривень, сплачений ним за подання даного позову, просить залишити за його рахунок. Відповідач також надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та зазначила про визнання нею позову; із доводами позову погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Строку на примирення не потребує. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище без змін. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, викладені ними у заявах, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 24 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 340. Також встановлено, що у подружжя в шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами не підтримуються з середини лютого 2019 року та припинені з причини відсутності взаєморозуміння з приводу питань сімейного життя та різні погляд на обов"язки подружжя. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, заперечує проти строку на примирення; відповідач позов визнає, з його доводами погоджується, строку для примирення не потребує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила бажання залишити прізвище без змін. Приймаючи до уваги, що позивач просить покласти судові витрати на нього, суд вважає можливим залишити сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 гривень за його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved