Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, в якій просить визнати за нею право власності по праву спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 10,8979 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: ділянка №25 масив №33 [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер 5123980400:01:004:0258, яка належала [PERSON], померлій 05.05.2010 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №062869 виданого [PERSON] сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі рішення 5 сесії ХХІІІ скликання [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 21.08.1999 року №32-ХХІІІ. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області про час та місце слухання по справі була сповіщена належним чином рекомендованим листом, надали суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнали та просили слухати справу без участі їх представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що 05.05.2010 року померла [PERSON], яка є матірю позивачки [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді трьох окремих земельних ділянок площею 8,04 га, 10,93 га, 10,90 га, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІП-ОД №062869 від 01.10.1999 року. Земельну ділянку площею 10,90 га [PERSON] отримала у спадщину після смерті чоловіка [PERSON], який помер 01.01.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕІ №065543, виданим 12.11.2001 року державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON]. Відповідно до зазначеного свідоцтва [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії ОД №0105896. Після виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку та встановлення меж в натурі площа земельної ділянки була внесена до Державного акту на право приватної власності на землю ІП-ОД №062869. За життя, спадкодавець [PERSON] склала заповіт, яким заповіла три належні їй земельні ділянки своїм дітям і з них земельну ділянку площею 10,89 га заповіла своїй доньці [PERSON] У встановленому порядку [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу №23/2010. Однак в видачі свідоцтва про право спадщину на земельну ділянку їй було відмовлено у звязку з тим, що успадкована позивачкою земельна ділянка схематично зображена в в Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-ОД №062869 від 01.10.1999 року і підставою для внесення змін до державного акту вказано свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.11.2001 року, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка не земельну ділянку , а право на земельну частку (пай) площею 10,90 га. Крім того нотаріусом вказано, що мають місце розбіжності, що містяться у вище зазначеному державному акті, щодо підстави виникнення права власності на земельну ділянку площею 10.90 га та інформації, яка міститься у державному земельному кадастрі, а саме відповідно до даних зазначених у витязі ДЗК № НВ5127422202016, вбачається, що документ, який посвідчує право державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №062869, виданий 01.10.1999 року, документ, який є підставою для виникнення права - рішення органу місцевого самоврядування рішення сесії [PERSON] сільської ради від 20.11.2001 року № 4956. Тому просить рішенням суду дати оцінку законності внесених змін до державного акту про право власності на земельну ділянку вдповідно до діючого законодавства та визнати за нею право власності по праву спадкування за заповітом на вказану земельну ділянку, яка належала [PERSON], померлій 05.05.2010 року. Вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.05.2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №218626, виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №8. (а.с.7). При житті [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІП-ОД №062869 від 01.10.1999 року належали земельні ділянки площею 8,04 га, 10,93 га, 10,90 га, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123980400:01:004:0258. (а.с.8) Земельну ділянку площею 10,90 га [PERSON] отримала у спадщину після смерті чоловіка [PERSON], який помер 01.01.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕІ №065543, виданим 12.11.2001 року державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON]. Відповідно до зазначеного свідоцтва [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії ОД №0105896, яка розташована в землях КСП «Зоря» с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, виданого на імя спадкодавця - Дерус [PERSON] райдержадміністрацією 15.02.1997 року, на підставі виписки з додатку №1 до Державного акту ОД 20-174, виданої районним відділом земельних ресурсів 17.11.2001 року за №56. (а.с.9) Після виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку та встановлення меж в натурі площа земельної ділянки була внесена до Державного акту на право приватної власності на землю ІП-ОД №062869.(а.с.8) Постановою Верховної ради Української РСР від 13.03.1992 року за №2201 "Про форми державних актів на право приватної влансості на землю і право постійного користування ними" було затверджено форми державних актів , які видавалалсь в Україні в період з 23.06.1992 року по 08.01.2004 року. Державний акт про право вланості видавався виключно громадянам, підписувався Головою відповідної ради, а такоє реєструвався відповідною радою за місцем розташування земельної ділянки в Книзі реєстрації державних актів. Дані про реєстрацію не вносились до електронної бази, кадастрова зйомка із зазначенням координат при його видачі в переважній більшості випадків не здійснювалась. За своїм змістом бланк державного акту давав можливість внесення змін до нього в разі зміни площі земельної ділянки. Тому внесення змін до Державного акту на право приватної власності на землю ІП-ОД №062869 від 01.10.1999 року шляхом схематичного зображення успадкованої земельної ділянки після встановлення меж в натурі в раніше виданому [PERSON] Державному акті про право приватної власності на землю, відповідало вимогам діючого на той час законодавства і тому право власності на успадковану земельну ділянку за померлою [PERSON] суд вважає підтвердженим. Вартість належної [PERSON] вище зазначеної земельної ділянки становить 462518,04 грн, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Одеської області від 01.07.2016 року №13-1846/2-16.(а.с.24) Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. [PERSON] (до одруження Дерус) є донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯК №406110 виданого Новоселівським с/ЗАГС Роздільнянського району Одеської області. За життя [PERSON] склала заповіт від 26.07.2005 року, посвідчений секретарем Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №11, згідно якого заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 10,90 га, розташовану на плані зовнішніх меж Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №062869. (а.с.43) Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, на підставі якої була заведена спадкова справа №23/2010. Для оформлення спадщини було виготовлено технічну документацію на земельні ділянку, які є предметом спадщини і земельній ділянці площею 10,8979 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №25 масив №33 [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області було присвоєно кадастровий номер 5123980400:01:004:0258, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.03.2016 рок (а.с.10,13,17) Відповідно до п.4.15 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання а судовому порядку. Згідно матеріалів спадкової справи, судом встановлено, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у звязку з тим, що успадкована позивачкою земельна ділянка схематично зображена в в Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-ОД №062869 від 01.10.1999 року і підставою для внесення змін до державного акту вказано свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.11.2001 року, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка не земельну ділянку , а право на земельну частку (пай) площею 10,90 га. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.3.1 листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України) Тому суд вважає, що наданими доказами підтверджено факт належності земельної ділянки померлій [PERSON] і вона успадковується після її смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах без зміни її цільового призначення. На час розгляду справи в суді право власності на землю ніким не оспорюється. Оскільки єдиним спадкоємцем вказаного спадкового майна померлої є [PERSON], то право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлою 05.05.2010 року, належить визнати за нею. Судові витрати позивачами сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі. На підставі ст.1216-1218, 1223, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved