Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

19.03.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] , подана через представника - [PERSON] , заінтересована особа: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті матері [PERSON] - [PERSON] , померлої [INFO] в м. Донецьк, Україна. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] в населеному пункті - м. Донецьк померла громадянка України [PERSON] , [INFO] , у віці 88-ми років, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та як тимчасово переміщена особа - за адресою: [ADDRESS] . Померла похована на міському кладовищі Донецьке море, розміщеному в м. Донецьк на вул. Одеська. З метою належної організації поховання померлої було укладено договір-замовлення № 432/71 031272 від 23.04.2020 про організацію та проведення такого. Причина смерті: церебральний атеросклероз. Померла доводиться матір`ю [PERSON] , 1951 року народження. Далі в заяві зазначено, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану громадян не виявилося за можливе, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Як слідує далі з заяви, Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовив в реєстрації смерті матері заявниці, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] , померлої [INFO] в м. Донецьк, Україна, було пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті на території, непідконтрольній державній владі території України, що відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 року №254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, це довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Також зазначено, що єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті (померлої) на території, непідконтрольній державній владі території України, що відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 року №254-У1П «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, є: довідка про смерть від 22 квітня 2020 року № 1800; свідоцтво про смерть від 22 квітня 2020 року серії [NUMBER] , що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, так як свідоцтво про смерть видане на території, так званої, Донецької Народної Республіки є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видати, бо знаходиться на тимчасово окупованій території України. Заявниця [PERSON] , її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, заяв, клопотань не надали. Представник заінтересованої особи - Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, заяв, клопотань суду не надали. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Донецьк, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 07.05.2003 року Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області, ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.15, 16-18), за даними заяви мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду через представника [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] в м. Донецьк, Україна. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 873/06-152 від 18.03.2021 року, наданої представнику заявника [PERSON] Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), було відмовлено у державній реєстрації смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки для підтвердження факту її смерті пред`явлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній законодавством України (а.с. 5). [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецьк була громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку від 11.10.2000 року, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Палацом одружень м. Донецька від 26.08.1971 року, 26 серпня 1971 року одружилися [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис № 3480. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 13). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Сталінозаводським РАЙЗАГС, Ленінська, 63, [INFO] , [INFO] в місті Сталіно Сталінозаводського району Сталінської області, народилася [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 218, батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно копії довідки від 17.11.2014 року № 1413001543 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] і перемістилася в [ADDRESS] (а.с. 15). Свідоцтво про смерть гр. [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] у віці 88 років у м. Донецьк, Донецька область, Україна, серії [NUMBER] від 22 квітня 2020 року, видане Ленінським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом її смерті, актовий запис № 432, є невстановленого зразка та не відповідає державним вимогам (а.с.19). Згідно копії довідки про причину смерті № 1800 від 22.04.2020 року, виданої відділом судмедекспертизи трупів Республіканського бюро судово-медичної експертизи ДНР, [PERSON] , 1931 року народження, померла [INFO] , причина смерті: церебральний атеросклероз (а.с. 20). З метою належної організації поховання померлої заявником було укладено договір-замовлення № 432/71 031272 від 23.04.2020 про організацію та проведення такого, що підтверджується копію акту приймання-передачі наданих послуг № 432/71 від 23.04.2020 року (а.с. 21, 22). Факт поховання [PERSON] на тимчасово окупованій території України підтверджується також доданими фотоматеріалами (а.с. 25). За таких обставин, встановлено, що заявник [PERSON] доводиться померлій [PERSON] , 1931 року народження, дочкою. Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Судом встановлено, що до суду звернулася [PERSON] через представника [PERSON] , так як позбавлена можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті матері [PERSON] на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме м. Донецьк, Україна, який відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як останній відмовлено у державній реєстрації смерті з підстави невідповідності медичної довідки та свідоцтва про смерть формі, встановленої законодавством України. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Донецьк, Україна, яка проживала за адресою: [ADDRESS] , у віці 88 років, причина смерті: церебральний атеросклероз, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема і побічно підтверджується довідкою про смерть від 22 квітня 2020 року № 1800; свідоцтвом про смерть від 22 квітня 2020 року серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить. Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (адміністративне провадження № К/9901/2383/17). Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику ВС, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст. 294 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті у заявниці є об`єктивні перешкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернулася з відповідною заявою. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: approved