Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] (надалі - Заявник) звернулась до суду із заявою, в якій просить Встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із батьком, [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] , який помер [INFO] . Вимоги мотивують тим, що у [INFO] помер її батько. Померлий мав у власності земельну ділянку площею 4,1989 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На момент смерті батька за його адресою реєстрації, заявниця не була зареєстрована, але постійно проживала з ним. З метою прийняття спадщини, у березні 2020 року Заявниця звернулась до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті батька, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте 06 березня 2020 року державний нотаріус Деркач Я.В. винесла постанову, якою відмовила у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що у заявниці пропущений строк для прийняття спадщини і відсутні докази постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і запропонувала звернутись до відповідного суду. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник не з`явилась, до початку розгляду справи представник заявника [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги, викладені в заяві підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Глеюватської сільської ради Криворізького району (правонаступник - Шевченківської сільської ради Криворізького району) в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій підтримує заявлені вимоги, та визнаю викладні обставини (а.с. 38). Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені, окрім визначених у частині першій статті 315 ЦПК України, інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Такі факт повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; і такі факти не пов`язуються з подальшим вирішенням спору про право в судовому порядку, Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи встановлено, що заявниця [PERSON] , мала дошлюбне прізвище: « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 23 листопада 1987 року (а.с.9) Батьками заявниці [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.06.1964 року Широківською сільською радою Софіївського району, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 15 травня 2017 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.12). За життя [PERSON] належала земельна ділянки площею 4,1989 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Орджонікідзенської сільської ради, Криворізького району, Дніпропетровської області відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.04.2013р., індексний номер: 3059666. З дослідженої судом спадкової справи після смерті [PERSON] , встановлено, що після його смерті з заявою про видачу спадщини за законом звернулась донька померлого [PERSON] , крім неї з заявою про прийняття або відмову від спадщини до Шостої криворізької державної нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до довідки, виданої Глеюватською сільською радою за № 743 від 01 грудня 2020 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно на день смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , проживала разом з ним за адресою : [ADDRESS] , доглядала його, вели спільне господарство та проводила поховання за власний рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області УІІ скликання 1 сесія від 09 січня 2020 року "Про початок реорганізації Шевченківської сільської ради шляхом приєднання до Глеюватської сільської ради" Глеюватська сільска рада є правонаступником всього майна та прав та обов"язків Шевченківської районної ради. Постановою державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 березня 2020 року представнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємиці [PERSON] після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутні докази постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Цією ж постановою запропоновано звернутися до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, або звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Право вибору способу захисту оспорюваного права покладається виключно на особу, яка звертається до суду із позовом, заявою. [PERSON] обрала спосіб захисту - встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки стверджує по фактичне прийняття спадщини в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Частиною першоїю статті 1269 ЦК України унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Аналізуючи подані заявником докази, суд приходить до висновку про доцільність встановлення факту в порядку окремого провадження, оскільки з спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , за зверненням заявника у справі встановлено відсутність інших спадкоємців, не вбачається спору про право, і про такий спір не заявляють заінтересовані особи. Крім того, заявник в інший спосіб не має можливості підтвердити факт, який має юридичне значення, і від якого залежить виникнення, зміна його особистих та майнових прав. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до суду з метою підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, для прийняття спадщини після її рідного батька [PERSON] , який помер [INFO] . У цій справі мова йде лише про наявність чи відсутність факту проживання зі спадкодавцем та його доведеність, оскільки інших спадкоємців крім [PERSON] після [PERSON] немає, а тому спір про право між [PERSON] та заінтересованою особою на даному етапі відсутній. Встановлення цього факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з акту, складеного за участі [PERSON] , [PERSON] , засвідченого головним спеціалістом Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області заявниця [PERSON] проживала разом зі своїм батьком впродовж останніх десяти років. Ці обставини також підтверджені довідкою Глеюватською сільською радою за № 743 від 01 грудня 2020 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] дійсно на день смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , проживала разом з ним за адресою : [ADDRESS] , доглядала його, вели спільне господарство та проводила поховання за власний рахунок. Також суд звертає увагу, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання заявниці за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] або реєстрація місця проживання заявниці за іншою адресою не є абсолютним підтвердженням або спростуванням обставин про те, що спадкоємець проживав або не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вирішуючи дане питання слід виходити з наявності або відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із батьком, [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] , який помер [INFO] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Outcome: approved