Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

21 січня 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про захист права власності. 16 квітня 2014 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у вільному доступі до стіни належної їй частини будинку [ADDRESS], що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні [PERSON], для її ремонту та догляду тричі на рік в період з 15 по 30 березня, з 15 по 30 липня, з 15 по 30 жовтня. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить 72/100 частин домоволодіння [ADDRESS], а відповідачці [PERSON] належить 28/100 частин цього домоволодіння. Земельна ділянка була надана в користування для будівництва будинку рішенням № 1794 виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих від 20 жовтня 1953 року [PERSON] - першому власнику домоволодіння. На підставі рішення райради був складений акт відводу земельної ділянки 06.03.1954 року та видані довідка про землекористування і план земельної ділянки. На підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 14.11.1979 р. № 780 земельна ділянка також зареєстрована за [PERSON] Ухвалою Самарського районного народного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 1989 року була затверджена мирова угода про поділ домоволодіння [ADDRESS] на 28/100 та 72/100 частин та визначений порядок користування земельною ділянкою. Власнику 28/100 частин домоволодіння була виділена земельна ділянка площею 179 кв.м., а власнику 72/100 частин - 429 кв.м. Порядок користування земельною ділянкою був визначений таким чином, що були відсутні ділянки спільного користування та не було передбачено можливості співвласниками будинку доступу до своєї частини будинку. Згідно цього порядку вона не має доступу до зовнішньої стіни свого будинку (приміщення 1-6 та 1-5), так як встановлений паркан (споруда 16), який належить відповідачу. На період придбання нею частини будинку співвласником була не [PERSON], а її покійна мати, яка перешкод при потребі підходу до її частини будинку ніяких їй не чинила. Але після смерті матері відповідачка вселила в свою частину будинку дочку з сім'єю та почали перешкоджати у доступі до її частини будинку у той час, як вона вирішила капітально відремонтувати стіну зі сторони двору відповідачки. На сьогодні позивача до стіни відповідачі, а саме [PERSON], яка є донькою третьої особи та власниці будинку і [PERSON], що є чоловіком третьої особи відповідно не допускають позивача до спірної стіни для її ремонту та догляду. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Про час і місце засідання суду повідомлена згідно вимог чинного законодавства. [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у позовних вимогах в повному обсязі у зв'язку з їх незаконністю та необґрунтованістю, про що надав письмові заперечення. [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити у позовних вимогах в повному обсязі у зв'язку з їх незаконністю та необґрунтованістю, про що надала письмові заперечення. Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника відповідача та третю особу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Суд встановив, що позивачу на праві власності на підставі договору дарування частини домоволодіння від 4 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], належить 72/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську (а.с.4). В домоволодінні позивачу належить: в житловому будинку А-1 квартира № 1 загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,10 кв.м.; літня кухня літ. Б, сараї літ. В, И, К, сарай (тимчасовий) вхід в погріб літ. Л, душ літ. М, убиральні літ. Ж, навіси літ. Р,С,Ш, сарай тимчасовий літ. Ч, споруди № 2,5, 8-15,1. В житловому будинку позивачу належать приміщення: 1-6 житлова кімната площею 6,8 кв.м.; 15 - житлова кімната площею 19, 4 кв.м.; 1-4 -житлова кімната площею 8,9 кв.м.; 1 - 3 - ванна площею 4,4 кв.м.; 1-2 кладова площею 2,0 кв.м.; 1-1 кухня площею 7,4 кв.м., про що свідчить копія технічного паспорту станом на 12.01.2007 року (а.с.7-11). Відповідачці [PERSON] належить 28/100 частин домоволодіння [ADDRESS], про що остання не заперечувала у своїх запереченнях на позовну заяву (а.с.31-32). Рішенням Самарського суду м. Дніпропетровська від 10.10.2012 року встановлено що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 637 кв.м., яка була надана в користування для будівництва будинку рішенням № 1794 виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих від 20 жовтня 1953 року [PERSON] - першому власнику (а.с. 39-40). На підставі рішення райради був складений акт відводу земельної ділянки 06.03.1954 року та видані довідка про землекористування і план земельної ділянки. Ухвалою Самарського районного народного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 1989 року була затверджена мирова угода про поділ домоволодіння [ADDRESS] на 28/100 та 72/100 частин та визначений порядок користування земельною ділянкою. Власнику 28/100 частин домоволодіння була виділена земельна ділянка площею 179 кв.м. а власнику 72/100 частин - 429 кв.м. згідно доданої схеми (а.с.12-14). Порядок користування земельною ділянкою був визначений таким чином, що були відсутні ділянки спільного користування та не було передбачено можливості співвласниками будинку доступу до своєї частини будинку. На час розгляду справи, земельні ділянки сторонами не приватизовані та визначений лише порядок користування ними. Суд встановив, що на момент придбання позивачем частини будинку порядок користування земельною ділянкою був встановлений так, як вказано на плані земельної ділянки в технічному паспорті, який був виготовлений за станом на 12.01.2007 року (а.с.7-11). Згідно цього порядку позивач фактично не має доступу до зовнішньої стіни свого будинку (приміщення 1-6 та 1-5), так як встановлений паркан (споруда 16), який належить [PERSON]. Як встановлено рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10.10.2012 року на період придбання позивачем частини будинку, співвласником була покійна мати [PERSON], яка перешкод при потребі підходу до частини будинку, позивачу ніяких не чинила. З пояснень позивача та допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], було встановлено, що позивач приступила до капітального ремонту стіни зі сторони двору [PERSON], про що також свідчать надані фото таблиці (а.с.154-162), однак під час виконання будівельних робіт, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди позивачці у доступі до стіни. Ці обставини підтвердив і допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. Як вбачається з рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 12.03.2013 року було зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди у вільному доступі до стіни належної їй частини будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні [PERSON] для її ремонту та догляду (а.с. 39-40). Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Факт того, що відповідачі чинять перешкоди у доступі до стіни не заперечує і відповідач [PERSON]. Таким чином, відповідачі не мають права позбавити позивача, як власника частини будинку, вільного доступу до стіни будинку, яка знаходиться на земельній ділянці відповідача, при необхідності проведення ремонтних робіт, догляду за стіною та вікном, оскільки такі дії свідчать про порушення права власності позивачки на її частину будинку. Посилання [PERSON] та [PERSON] на той факт, що відповідачі не є належними відповідачами та не можуть чинити перешкоди у користуванні позивачем своєю власністю, оскільки не є власниками спірного домоволодіння і не мають права пускати позивачку до нього не може бути взято судом до уваги, оскільки факт здійснення перешкод підтверджується матеріалами справи та не спростовується поясненнями відповідача та третьої особи. Крім того, згідно ч. 1 ст. 108 Земельного кодексу України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Аналізуючи приведені вище норми права, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial