Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В квітні 2015 р.[PERSON] звернувся до суду з позовом ,в якому зазначає,що 19.06.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-проджажу ? частини квартири [ADDRESS]. ? частина належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О. Г. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. До набуття позивачем права власності відповідач, як колишній власник проживав та був зареєстрований у зазначеному житловому приміщені. У порушення умов договору купівлі-продажу від 19.06.2012 року, [PERSON] не припинив свою реєстрацію у належній позивачу на праві власності квартирі. Посилаючись на те що, на теперішній час відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, позивач, як власник, сплачує квартирну плату та комунальні послуги, частина яких нараховується в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Відповідач утратив право користуватися квартирою, не має законних підстав для продовження реєстрації місця проживання за вказаною адресою, просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], таким що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання представник позивача адвокат Воронова Н.В. не з*явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судових повісток. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ч.1,3 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання,судова повістка надсилається фізичній особі за адресою її зареєстрованого місця проживання або перебування. З матеріалів справи видно, що відповідач зареєстрований за адресою,вказаною позивачем в позовній заяві,а саме в [ADDRESS]. За вказаною адресою реєстрації [PERSON] були направлені судова повістка з додатками,які повернуті суду установою пошти за закінченням терміну зберігання. Статтею 76 ЦПК України встановлено порядок вручення судових повісток, зокрема в частині 1 цієї статті вказано, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Згідно із ст.77 ЦПК України,у разі відсутності заяви сторони або іншої особи,яка бере участь у справі,про зміну місця проживання або місця знаходження,судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою,навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Жодних заяв про зміну місця проживання або про направлення кореспонденції на іншу адресу,відмінну від адреси реєстрації,відповідач не подавала,таким чином не повідомляла про необхідність направляти судові повістки за місцем її перебування,невідомим позивачу та суду. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та перевірено доказами, що 19.06.2012 року між [PERSON], позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейніковою Н.О. Відповідно до умов договору продавець передає, а покупці [PERSON], [PERSON] приймать у власність по 1/2 в рівних частках кожен належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 11 договору купівлі-продажу від 19.06.2012 року «продавець зобов'язався звільнити вищезазначену квартиру, передати ключі та виписатися з квартири до 19.07.2012 року. 1/2 частина квартири належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О. Г. Позивач, як власник квартири правомірно звернувся до суду за захистом свого права. Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12 2003 року припинення реєстрації місця проживання здійснюється також на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зважаючи на положення ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини» кожна особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд. Як передбачено ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо такі перешкоди не пов'язані з позбавленням права володіння власністю. З матеріалів справи суд встановив, що відповідач в квартирі, що є приватною власністю позивача, не проживає, але залишається зареєстрованим, що порушує права позивача як власника. З наведеного вище суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачеві, є формальною, але чинить перешкоди власнику - позивачу по справі - в здійсненні своїх прав щодо користування та розпорядження належним йому майном, на підставі чого позовні вимоги необхідно задовольнити. На підставі ст.316, 317,391 ЦК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини», ст. 41 Конституції України, 3, 10, 11, 57, 60, 169, 208-209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України,суд-

Outcome: approved