Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

01 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлової квартири [ADDRESS] загальною площею 46,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 січня 2008 року. Відповідно до довідки №1846 від 20 липня 2018 року, виданої Маловисківською міською радою, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON]. 12 січня 2018 року відповідач зібрав особисті речі і переїхав проживати за іншою невідомою позивачу адресою, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 27 липня 2018 року, проведеною комісією Маловисківської міської ради. Оскільки, починаючи з 12 січня 2008 року [PERSON], припинив користування жилим приміщенням, а саме квартирою №8 в будинку №15" по вулиці Олега Кошового в місті Мала Виска Кіровоградської області, але, офіційно залишився на реєстраційному обліку, факт його реєстрації в квартирі позбавляє позивача права вільного користування та розпорядження власністю, а тому, просить суд усунути перешкоди у користуванні житловою квартири [ADDRESS] загальною, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою. Позивач в судове засідання не з'явилася, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутність, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та постановити заочне рішення, за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №28, який був укладений між позивачем та відповідачем. Згідно інформації, наданої органом реєстрації місця перебування та місця проживання особи - Маловисківським районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: квартира [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27 липня 2018 року, в результаті обстеження встановлено, що з дня купівлі квартири [PERSON], громадянин [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ст. 150, 156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В силу ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, \~\~відповідно \~\~до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідач є зареєстрований в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві власності, проте він на даний час не є членом сім'ї власника житлового приміщення та між ними відсутні будь-які інші правовідносини. Отже, враховуючи, що власник житлового приміщення, в якому відповідач був зареєстрований в житловому приміщенні, змінився і право власності на зазначене майно набула інша особа і те, що відповідач до кола членів сім'ї нового власника не входить, то, відповідач втратив право користування жилим приміщенням, а факт його реєстрації місця проживання у даній квартирі порушує права нового власника, у зв"язку із чим останній вправі вимаги усунення перешкод у користуванні власністю, в даному випадку - квартирою. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлений той факт, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], наявність факту реєстрації відповідача, як за місцем свого проживання перешкоджає\~ належним\~ чином позивачу\~ користуватися\~ належною йому на праві власності квартирою. Таким чином, позов є обрунтованим і підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~ У зв"язку із задоволенням даного позову, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору.\~\~\~\~\~

Outcome: approved