Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

11 листопада 2013 р. Публічне акціонерне товариство банк комерційний банк "Приватбанк» звернулося до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 29.12.2007 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк» та [PERSON] уклали договір № б/н відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 3750 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення строк дії картки. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. [PERSON] порушила вимоги кредитного договору. В зв'язку з чим станом на 03.11.2013 року виникла заборгованість в сумі 11044 грн. 22 коп. Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що відповідач свій обов'язок за кредитним договором не виконала і залишається зобов'язаною перед банком. Відповідач та її представник, в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнали, просили суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі, та застосувати строки позовної давності. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи та дослідженими доказами, враховуючи норми матеріального і процесуального права, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 29.12.2007 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк» та [PERSON] уклали договір №б/н відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 3750 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення строк дії картки (а.с. 6-10). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та Банком договір та підтверджується підписом в заяві (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а.с. 9). До посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності суд відноситься критично, оскільки. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Проте, як вбачається з виписки наданої публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від 14.01.2014 року № 344580 (а.с. 44-47) [PERSON] здійснила поповнення кредитної карти востаннє 17.02.2011 року, що стало підставою для переривання строку позовної давності. (а.с. 45). Відповідно до умов договору погашення заборгованість здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією.(а.с. 6-10). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов»язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. [PERSON] порушила вимоги кредитного договору. В зв'язку з чим, станом на 03.11.2013 року виникла заборгованість в сумі 11044 грн. 22 коп., яка складається з: 2531 грн. 96 коп. - заборгованість за кредитом; 7510 грн. 15 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500 грн. штраф (фіксована частина), 502 грн. 11 коп. - штраф (процентна складова). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved