Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

29.09.2020 до суду надійшов позов Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» (далі КП НМР «ЖКО») до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову позивач вказує, що КП НМР «ЖКО» є надавачем послуг з управління багатоквартирними житловими будинками м. Нетішин, у тому числі і будинку по [ADDRESS] . Зокрема, КП НМР «ЖКО» забезпечує житлово-комунальними послугами квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Відповідачка належним чином не виконувала обов`язки щодо оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком, яка станом на 22.09.2020 року становить 14768 гривень 96 копійок. Позивач вважає, що між КП НМР «ЖКО» та відповідачкою виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надавав житлово-комунальні послуги, а відповідачка фактично ними користувалася. Окрім того, позивачем у позовній заяві зазначено, що КП НМР «ЖКО» неодноразово вручали попередження із зазначенням заборгованості та необхідністю сплатити борг, однак боржниця на численні нагадування про необхідність розрахуватись за надані послуги не реагувала. Позивач вважає такі дії відповідачки незаконними, оскільки у відповідності до ст. 68 ЖК України платежі за користування квартирою вносяться щомісячно, відповідно до ст.10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них, а також відповідно ст. 7 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно з даними виписки по особовому рахунку № [NUMBER] , яка додається до позовної заяви, заборгованість за надані послуги виникла в період з червня 2016 р. по вересень 2020 р. включно, але в виписці зазначається факт внесення оплати за надані житлово-комунальні послуги, в більшій сумі ніж нарахована вартість послуги, що підтверджує факт визнання боржницею заборгованості, а саме за квітень 2018 року сплачено 1600 гривень 39 копійок, а нараховано 298 гривень 88 копійок. Даний факт свідчить про те, що строк позовної давності перервано, що відповідає вимогам ч.1 ст. 264 ЦК України, яка передбачає переривання перебігу строку позовної давності, в зв`язку з вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, такими діями відповідачкою перерваний строк позовної давності у квітні 2018 року. Окрім цього, КП НМР «ЖКО» 23.01.2020 року звернулося в Нетішинський міський суд з заявою про видачу судового накзу про стягнення боргу з оплати житлово-комунальних послуг з [PERSON] , в результаті чого 28.01.2020р. було винесено ухвалу по справі № 679/104/20 про відмову у видачі судового наказу. Згідно ст. 264 ЦК України в такому випадку строк позовної давності переривається, після переривання якого такий строк розпочинається знову. При таких обставинах позивач посилається на те, що якщо і застосовувати строк позовної давності до заявлених вимог, то період відрахування слід починати з січня 2020 року, а період стягнення - з червня 2016 року по вересень 2020 року включно. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь КП НМР «ЖКО» заборгованість по оплаті за надані послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території в розмірі 14768 гривень 96 копійок та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явилася та не подала відзив, а тому суд, враховуючи письмову думку представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов до висновку. Згідно інформації виданої адміністратором відділу адміністративних послуг ВК НМР Нетішинської міської ради №182/ЕП від 30.09.2020 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно Договору №38-У про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 15.03.2019 «КП НМР «ЖКО» зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] квартири, за адресою: [ADDRESS] , заборгованість відповідачки [PERSON] за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з червня 2016 року по вересень 2020 року станом на 22.09.2020 становить 14768, 96 грн. Невиконання боржником обов`язків по сплаті наданих підприємством послуг з утримання будинку та прибудинкової території порушує права та інтереси КП НМР «ЖКО», чим позбавляє підприємство можливості надавати послуги належної якості та вчасно розраховуватися з підприємствами, що надають послуги для КП НМР «ЖКО». Статтею сьомою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживачів. Так, правом споживача є одержання вчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами укладених договорів, а обов`язком оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а також укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Як передбачено ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняться від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною першою статті 10 Закону встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання. Згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2018 року у цивільній справі 638/11034/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved