Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первісним позовом від 22.08.2006 року про визнання за ним права власності на ? частину будинку [ADDRESS] в м.Нікополі в порядку спадкування за законом. В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому належить, згідно угоди дарування від 12.09.2001 року, ? частина житлового будинку з подвірними будівлями [ADDRESS] в м.Нікополі, де він мешкає із свою родиною. Друга частина вказаного житлового будинку належить [PERSON], який був далеким родичем його померлої бабусі й помер в 2003 році. Вони фактично проживали однією родиною з померлим, надавали йому потрібну допомогу, сплачували і сплачують до цих пір комунальні й інші послуги. На теперішній час він фактично є власником всього житлового будинку, оскільки мешкає в ньому, оплачує комунальні послуги і підтримує помешкання в належному технічному стані. Тому просив суд визнати за ним ? частину спірного будинку з подвірними будівлями в порядку спадкування за законом. 18.09.2013 року позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на те, що він ніколи не бачив ніяких родичів померлого [PERSON] І після смерті [PERSON] в 1993 році, в частині будинку, яка йому належала, ніхто не мешкав. В 1995 році частина домоволодіння [PERSON] через замкнення електропроводки згоріла вщент і так і стояла в руїнах, поки він не став її ремонтувати, вважаючи своєю власністю. Починаючи з вересня 2001 року він відновлював вигорілу частину будинку й до теперішнього часу проводить відновлювані роботи не тільки в будинку, а й на подвір"ї. За ці роки він витратив на відновлення частини домоволодіння [PERSON] близько 20 000 грн. Позивачка [PERSON] у встановлений законом строк спадщину не прийняла, ніколи до домоволодіння не навідувалась. Тому він вважає себе особою, яка добросовісно набула майно і просить визнати за ним право власності на спірну частину домоволодіння як за особою, що добросовісно заволоділа нерухомим майном й володіє ним більше ніж 10 років. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому посилається на ту обставину, що законним власником ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] в м.Нікополі був її батько [PERSON], згідно договору купівлі - продажу від 01 серпня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в КП НМБТІ в реєстрі № 2-3033. [INFO] року її батько [PERSON] помер. Заповіту при житті він не залишав. В передбачений законом термін вона та її дідусь [PERSON] звернулись до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька як спадкоємці за законом першої черги. З матеріалів справи їй стало відомо, що крім неї та її дідуся, спадщину після смерті її батька прийняла і його дружина - [PERSON], місце перебування якої їй не відомо. Відповідно, після смерті її батька [PERSON] за законом прийняли спадщину вона, [PERSON], її дідусь - [PERSON] і дружина її батька - [PERSON]. Кожний прийняв спадщину по 1/6 частині домоволодіння, розташованого за адресою: м.Нікополь, [ADDRESS]. Її дідусь [PERSON] доглядав за вказаним домоволодінням після смерті свого сина і постійно їй скаржився на сусідів, що є власниками другої частини домоволодіння, які не пускали дідуся на загальний двір до своєї частини будинку, ображали його, не давали можливості спокійно доглядати за спадковою частиною нерухомості. Ці сварки привели до хвороби її дідуся і [INFO] року він помер. Після цього вона неодноразово намагалась зайти до своєї частки домоволодіння, але сусіди - власники іншої ? частини домоволодіння її не пускали з посиланням на те, що вона не має права власності на зазначену нерухомість. Вона зверталась до правоохоронних органів із означеним питанням, але їй було відмовлено в допомозі через відсутність правовстановлюючого документу на спадщину. У зв'язку з сімейними та фінансовими труднощами вона не мала можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті свого батька, але зазначений факт не позбавляє її права на спадщину, так як достатньо того, що вона своєчасно звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згідно ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При спадкуванні за законом майно переходить до зазначених в законі спадкоємців відповідно встановленої черговості, яка має сурово дотримуватись. Розширення кола осіб, що закликаються до спадкування за законом, неможливе. За вимогами ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, діями, що свідчать про прийняття спадщини, визнаються дії, якщо спадкоємець прийняв спадщину: п.2 якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.560, 561 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Приймаючи до уваги зазначене, вважає, що, згідно вимог закону, вона прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] шляхом своєчасного звернення з заявою до державного нотаріуса, прийнята нею спадщина визнається належною їй з моменту відкриття спадщини і вона має всі законні підстави на визнання за собою права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] у м.Нікополі після смерті її батька [PERSON] Позивач [PERSON] не є ні її родичем, ні родичем її батька. Відповідно, останній не може надати до суду жодного документу на підтвердження родинних стосунків з її батьком. В передбачений строк до державного нотаріуса за набуттям спадщини після смерті її батька [PERSON] [PERSON] не звертався. 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] у м.Нікополі позивач придбав через вісім років після смерті її батька, а саме 12.09.2001 року за договором дарування, збудував паркан і вчиняв всі можливі заходи щодо недопускання її до її частини спадщини. В 2006 році, ввівши в оману суд, указавши себе родичем [PERSON], спадкоємцем 4-ої черги, наполягаючи на відсутність інших спадкоємців, незаконно, шахрайським шляхом, заволодів її майном, а саме 1/2 частиною вказаного домоволодіння, господарськими будівлями та земельною ділянкою. На даний час [PERSON] вже не стверджує, що він є єдиним спадкоємцем 4 черги після смерті її батька [PERSON], а є особою, що добросовісно заволоділа нерухомим майном. Дійсно, він заволодів чужою спадщиною, але не добросовісним шляхом, а шляхом перешкод, парканів, погроз, хамства, грубощів, брехні в суді (а саме: [PERSON] не є родичем її родини; її батько помер [INFO] року, а не [INFO] року, як зазначив позивач; її батько ніколи не проживав з [PERSON] однією родиною впродовж 5 років, навіть ніколи його не знав; за життя її батька власником 1/2 частини були інші люди, а [PERSON] придбав зазначену половину домоволодіння тільки у 2001 році по сплину майже 7 років, як помер її батько; ніякого догляду, допомоги з боку [PERSON] на користь її батька теж не було. Все суцільна брехня з метою заволодіння чужим майном). Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, правило ст.344 ЦК України дає змогу визначити момент виникнення права власності на підставі набувальної давності, що настає за таких необхідних та достатніх умов, передбачених ст.344 ЦК, зокрема: І) добросовісності заволодіння чужим майном; 2) закінчення встановленого строку давності володіння, за умови відкритості та безперервності володіння протягом усього періоду. Зазначених умов достатньо, щоб виникло право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Дії [PERSON] ніяк не відповідають вимогам зазначеної норми, так як він заволодів її спадщиною недобросовісно, шляхом брехні у суді, погроз та перешкод доступу до нерухомого майна. Крім того, зазначена спадщина була нею прийнята шляхом своєчасного звернення з заявою до державного нотаріуса, прийнята нею спадщина визнається належною їй з моменту відкриття спадщини і вона має всі законні підстави на визнання за собою права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] у м.Нікополі після смерті батька [PERSON] Тому просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. А також визнати за нею право власності на 2/6 частини домоволодіння [ADDRESS], в м.Нікополі Дніпропетровської області у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. В судових засіданнях, які відбувались протягом 2013 - 2014 років, позивач свої позовні вимоги підтримував в повному обсязі і суду пояснював, що в 2001 році він отримав в подарунок від Новака ? частину домоволодіння, де зараз проживає із своєю сім"єю. Інша половина будинку стояла порожньою, бо її господар [PERSON] давно помер. Поданням до суду первісного позову, в якому зазначалось, що померлий [PERSON] був їх далеким родичем, займалась його мати, він первісного позову не писав і не підписував. Зараз його мати померла. Свідоцтво про смерть [PERSON] йому віддали колишні господарі його теперішньої частини будинку, сказавши, щоб він віддав свідоцтво тим, хто звернеться за свідоцтвом до нього. Але в доньки [PERSON], яка ховала свого батька, свідоцтво про смерть [PERSON] було і вона до нього не зверталась. В судовому засіданні, яке відбулось 01.04.2015 року, позивач від свого позову відмовився, позов [PERSON] визнав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник позивача в судових засіданнях, які відбувались протягом 2013 - 2014 років, позовні вимоги свого довірителя підтримував в повному обсязі і суду пояснював, що його довіритель відбудовував частину будинку, яка потерпіла від пожежі, тому, вважає, що його довіритель є добросовісним набувачем спірної половини будинку. Крім того, він ставить під сумнів відповіді з нотаріальної контори, бо вони йому не подобаються і викликають сумнів. В судовому засіданні, яке відбулось 01.04.2015 року, підтримав позицію свого довірителя, визнавши зустрічний позов [PERSON] і відмовившись від позовних вимог [PERSON] Відповідачка проти позовних вимог позивача категорично заперечувала, свої зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі й просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] категорично заперечувала. На задоволенні позовних вимог своєї довірительки за зустрічним позовом наполягала. Суду пояснила, що вони претендують лише на 1/3 частину спадкового майна, оскільки в нотаріальній конторі є ще заява дружини покійного спадкодавця. Однак, де зараз живе його дружина, їм встановити не вдалось. І на її частку в спадковому майні вони не претендують. Всі відповіді, надані нотаріусом по даній справі - дійсні і законні. А те, що на одній з відповідей немає печатки, лише технічна помилка канцелярії, яка не змінює суть та законність вимог. [PERSON] в судовому засіданні сам підтвердив, що він не є ніколи не був родичем покійного батька її довірительки, ніколи з ним не проживав однією сім"єю, ніколи його не доглядав, нічим йому не допомагав. Натомість свого батька - спадкодавця по справі - доглядала і ховала його донька - її довірителька. Крім того, донька спадкодавця вчасно звернулась до нотаріуса. Добросовісного заволодіння спадковим майном [PERSON] не було, її довірительку не пускали в спірну частину домоволодіння. Про це є заяви в міліцію. І спадщину її довірителька не могла оформити через те, що в неї не було свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке їй залишилось від батька. До нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась не лише її довірителька - донька померлого, а й його дружина. А [PERSON] став жити в спірному домоволодінні не з 2003 року, а з 2008 року, оскільки в цей час був на заробітках в Росії. Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON], на підставі договору дарування від 12.09.2001 року, належить ? частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] в м.Нікополі (а.с.3-7). Інша ? частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] в м.Нікополі, на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.1989 року, зареєстрована за [PERSON] (а.с.8, 11, 21-22, 38-41). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.23), не залишивши заповіту. Спадкоємцями вищевказаної частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] в м.Нікополі були батько спадкодавця [PERSON], донька спадкодавця [PERSON] (а.с.24, 34) та дружина померлого [PERSON] Інших спадкоємців за законом немає (а.с.33, 35). Як видно зі спадкової справи № 192/1993 до майна померлого [INFO] року [PERSON], розпочатої 02.04.1993 року, [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори з приводу спадку із письмовими заявами в строк, визначений законом для прийняття спадщини (а.с.57-58). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.33), не склавши заповіт. Після його смерті спадкоємцем за законом була онука померлого - відповідачка по справі [PERSON], інших спадкоємців немає (а.с.35). За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved