Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

07 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (Відповідач 1) та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (Відповідач 2), в якому просив стягнути з Відповідача 1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 68 444,18 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500,00 гривень та з Відповідача 2 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 98 457,81 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 03.07.1984 по 03.04.1985, з 03.09.1991 по 01.03.1992 року він працював на підприємстві Відповідача 1, а саме на шіхті ім. «Леніна» машиністом електровозу, з 25.04.1996 по 09.03.1998 працював на підприємстві Відповідача 1- шахті ім. «Орджонікідзе» машиністом електровозу, та з 10.03.1998 по 17.11.2004 року працював на підприємстві Відповідача 1- шахті ім. «Леніна» машиністом навантажувальної машини, у період з 18.11.2004 року по 17.01.2019 року працював на підприємстві відповідача 2- на шахті ім. «Орджонікідзе» гірником очисного забою. Висновком МСЕК від 15.01.2019 року йому первинно визначено 40% втрати професійної працездатності за трьома професійними захворюваннями- радикулопатія, хронічний бронхіт, туговухість. Вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, тривалий процес лікування хронічних професійних захворювань, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Зазначив, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідачів визначено з урахуванням стажу роботи на кожному з підприємств. 28 лютого 2019 року представником Відповідача 1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог заявлених до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», при цьому посилається на те, що Відповідач 1 не є правонаступником тієї частини ВО «Кривбасруда», д якої входила шахта «Орджонікідзе» у період роботи позивача на даному підприємстві, а саме з 25.04.1996 по 09.03.1998 року. Крім того зазначив, що позивачем не доведено самого факту спричинення моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що звільнившись із підприємства Відповідача 1 Позивач більше 14 років працював у шкідливих умовах праці на іншому підприємстві, протипоказань до роботи в таких умовах за станом здоров`я не мав. Крім того вказав, що довідкою МСЕК встановлено втрату професійної працездатності з наступним переоглядом, що свідчить про те, що обсяг втрати професійної працездатності у Позивача не визнаний сталим та стан здоров`я позивача може бути відновлений за умови виконання останнім медичних рекомендацій. Вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Також зазначив, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено відповідними доказами розмір витрат на професійну правничу допомогу. 26 лютого 2019 року представником Відповідача 2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог заявлених до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», при цьому посилається на те, що [PERSON] перед влаштуванням до підприємства Відповідача 2 мав трудові договори з ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є Відповідач 1 та перебував на зазначених підприємствах в умовах праці з важкими та шкідливими факторами, перед влаштуванням до підприємства Відповідача 2 Позивач був визнаний придатним для роботи в шкідливих умовах праці. Крім того зазначив, що в Акті розслідування професійного захворювання не встановлено винних осіб, котрі порушили норми охорони праці, які б знаходилися в причинному зв`язку з виникненням у Позивача професійного захворювання та моральної шкоди. Також зазначив, що при прийнятті на роботу до підприємства Відповідача 2 Позивачу було повідомлено про умови праці та останній свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Зазначив, що Відповідач 2 будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання не вчиняв, а тому відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. Вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року, клопотання представника відповідача, задоволено, витребувані докази. Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою сторін. В судове засідання сторони не зявилися, налали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] у період з 03.07.1984 по 03.04.1985, з 03.09.1991 по 01.03.1992 року та з 10.03.1998 по 17.11.2004 року працював на шахті ім. «Леніна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» машиністом електровозу та машиністом навантажувальної машини відповідно; у період з 25.04.1996 по 09.03.1998 року та з 18.11.2004 по 17.01.2019 року працював на шахті ім. «Орджонікідзе» Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо- збагачувальний комбінат» машиністом електровозу та гірником очисного забою відповідно. 17.01.2019 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача. ( а.с. 6-9) Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 27.09.2018 року за №1382, встановлений професійний характер захворювань [PERSON] : радикулопатія, хронічний (пиловий) бронхіт, нейросенсорна приглухуватість. (а.с.16-17) 29 жовтня 2018 року на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань [PERSON] , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого Начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісар В.В. В даному Акіт зазначено, що професійні захворювання: радикулопатія, хронічний (пиловий) бронхіт, нейросенсорна приглухуватість, виникли за обставин праці на посаді гірника очисного забою шахти імені Орджонікідзе ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», а також встановленню професійних захворювань послужив профмаршрут, зокрема, у період з 03.07.1984-23.04.1985; 03.09.1991-01.03.1992 -ВО «Кривбасруда», РУ ім. Леніна, машиність електровоза; 25.04.1996-09.03.1998 -ВО «Кривбасруда», шахта ім. Орджонікідзе, машиність електровоза підземний, 10.03.1998-17.11.2004 - ВАТ «КЗРК» шахті ім. Леніна, машиність навантажувальної машини підземний. (а.с.18-19) Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні мадичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 054269 від 15.01.2019 року позивачу [PERSON] первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (25% - радикулопатія, 10% - хронічний бронхіт, 5%- туговухість) без визначення групи інвалідності, з 02 січня 2019 року до 01 лютого 2020 року, з переоглядом 15 січня 2020 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарскими засобами, виробами медичного призначення. (а.с.20) У зв`язку з професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, що підтверджується відповідними виписними епікризами. (а.с.21-26) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку маса вантажу, статичне навантаження, періодичне перебування в позі стоячи, концентрація пилу перевищували гранічно допустимі норми, що стали причиною профзахворювання позивача. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідачів. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - відповідачами внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної впливу підвищених параметрів пилу у повітрі робочої зони, фізичного перевантаження, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення Відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представників відповідачів щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідачів суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи Відповідачів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 40% без визначення групи інвалідності, які встановлені не безстроково, періоди роботи на підприємствах кожного з відповідачів, в умовах впливу шкідливих факторів, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки вже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з Відповідача 1 в розмірі 30 000,00 гривень та з Відповідача 2 в розмірі 30 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Радченко О.М. 04.02.2019 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки правової позиції тощо (а.с.28,29). Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 06.02.2019 року [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 3000,00 гривень, що підтверджується квитанцією №04/02/19 від 06.02.2019. (а.с.30,31). Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я до двох відповідачів та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою та складається із двох окремих позовних вимог. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Згідно положення п.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше позовних вимог, судовий збір сплачується за кожну позовну вимогу. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, дату звернення позивача до суду у лютому 2019 року, суд приходить до висновку, що з Відповідачів підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі по 768,40 грн. та витрати пов`язані з правничою допомогою у пропорційному розмірі щодо задоволених вимог, тобто в сумі 500,00 гривень.

Outcome: partial