Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

11 червня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , ( [ADDRESS] ) та [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , ( [ADDRESS] ), зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 13.02.2010 року, актовий запис № 92. Прізвище після розірвання шлюбу залишити « [INFO] ». Неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишити мешкати з матер`ю [PERSON] . Поділити спільне набуте майно подружжя, визнати та виділити в особисту приватну власність: [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) автомобіль Hyundai Getz, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] автомобіль INFINITI FX35, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Визнати право власності в порядку спільно набутого майна подружжя за [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) на Ѕ частину готівкових коштів та стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , ( [ADDRESS] ) готівкові кошти в сумі $ 900 (дев`ятсот доларів США). Визнати право власності в порядку спільно набутого майна подружжя за [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) на Ѕ\~ частину грошових коштів, які розміщені на банківських рахунках відкритих на ім`я [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) у ПАТ «Державний ощадний банк України», код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 00032129 в розмірі 31691,50 грн. з відсотками та на 3140 грн. відсотків; у AT «УкрСиббанк», код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 09807750 в розмірі 20 758 грн. з відсотками. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , ( [ADDRESS] ) судові витрати у розмірі 2157,60 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, однак, вона та її чоловік не можуть дійти згоди щодо його розподілу, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суді від 04.07.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання. Одночасно з подачею позову позивач звернулась до суду з клопотанням, в якому просила: вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти, заборонити вчиняти певні дії, пов`язані з користуванням та розпорядженням цими коштами, які знаходяться на рахункових рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] : у ПАТ «Державний ощадний банк України», код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 00032129; у AT «УкрСиббанка», код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 09807750. Ухвалою суду від 04 липня 2019 року у задоволенні даної заяви було відмовлено. Також з подачею позову позивач звернулась до суду з клопотанням, в якому просила витребувати номера розрахункових рахунків з випискою з розрахунку про наявність/рух грошових коштів відкритих на ім`я [PERSON] з ПАТ «Державний ощадний банк України», код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 00032129; з AT «УкрСиббанка», код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 09807750. А також у відповідача [PERSON] копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля INFINITI FX35, 2004 року випуску. Ухвалою суду від 04 липня 2019 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено в повному обсязі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, звернулась з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився, позов визнав проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 13 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 92. В період даного шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте рухоме майно, а саме: - автомобіль Hyundai Getz, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] з 20.02.2013 року зареєстрований за [PERSON] ; - автомобіль INFINITI FX35, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] з 14.06.2017 року зареєстрований за [PERSON] . Також судом встановлено, що у ПАТ «Державний ощадний банк України» відкритий рахунок на ім`я [PERSON] ( номер рахунку [NUMBER] (980) на якому станом на 06.08.2019 року розміщені грошові кошти в сумі 63\~383. 16 гривень. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена\~Конституцією України\~охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON] , та жінки [PERSON] , й збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). У відповідності до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується вимог позивача в частині визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом Зважаючи на те, що у сторін відсутній спір щодо визначення місця проживання сина та вони погодили, що дитина буде проживати з матір`ю, суд вважає за необхідним задовольнити вказані вимоги в повному обсязі. Вимоги позивача в частині поділу майна подружжя підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: автомобіль Hyundai Getz, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль INFINITI FX35, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та розміщені у ПАТ «Державний ощадний банк України» грошові кошти в сумі 63\~383. 16 гривень є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а від так підлягає поділу. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя. Виходячи з наведених вимог закону та

Outcome: partial