Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

12 грудня 2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного стаціонару недієздатного [PERSON], враховуючи те, що в зв'язку із загостренням її психічного захворювання він потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 визнано неконституційним положення ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Тому просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації до психіатричного стаціонару без згоди в судовому порядку. В судовому засіданні представник Комунального закладу "Криворізький психоневрологічний диспансер" ДОР" [PERSON], підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві та доповнила, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан [PERSON], він потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на даний час спостерігається екзацербанія параноїчної симптоматики з під впливом якої став злобним, агресивним до оточую, а тому він несе загрозу, та потребує лікування в умовах стаціонару. Опікун [PERSON] в судовому засіданні просила надати дозвіл на госпіталізацію у психіатричний стаціонар її підопічної, який є її сином, та пояснила, що син страждає на психічну хворобу, шизофренія, параноїчної форми. В останній час хвороба загострилася, 08.12.2016 він побив її та сусідку, погрожував повибивати їй зуби, веде себе дуже агресивно, постійно нервує. Вважає, що госпіталізація є єдиним правильним рішенням, так як його поведінка несе загрозу для оточуючих. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка, лікар [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знаходиться на їх обліку з 2005 року, з діагнозом шизофренія, параноїчної форми з галлюцинаторно параноїдном синдромом. 09.12.2016, [PERSON] був оглянутий комісією лікарів психіатрів диспансеру, якою видано рішення встановлено, що він має психіатричний розлад, та потребує медичної психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Прокурор Плющакова Л.М. в судовому засіданні, вважала вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІ групи по психіатричному захворюванню, безстроково. За рішенням Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2008 року, [PERSON] визнано недієздатним та над нимю встановлено опіку, опікуном призначено його матір [PERSON]. Відповідно до Рішення ЛКК № 1794 від 09 грудня 2016 року встановлено, що [PERSON] з 2005 року перебуває під наглядом лікаря-психіатра з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма. Він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричних стаціонарах. 08 грудня 2016 року [PERSON] було госпіталізовано, у звязку з тим, що в клінічній картині шизофренії, параноїчної форми з безперервним типом перебігу спостерігається екзацербація параноїчної симптоматики з під впливом якої став злобним, агресивним на адресу матері та сусідів. За висновком комісією лікарів-психіатрів диспансеру, [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання у вигляді: шизофренії, параноїдальної форми з галлюцинаторно параноїдном синдромом та потребує лікування в умовах стаціонару без його згоди. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня у звязку з неможливістю надати згоди з причини тяжкого психіатричного розладу та недієздатності. На підставі Рішення Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України», КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню, безстроково. Згідно рішення лікарсько-консультативної комісії від 09 грудня 2016 року, комісія прийшла до висновку про існування потреби в його лікування в умовах психіатричного стаціонару без його згоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке потребує стаціонарного лікування. Враховуючи вищевикладене, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в звязку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved