Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач 16.07.2015 р. звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з жовтня 2014 р. припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Через відсутність взаєморозуміння та небажання чути одне одного, подальше сумісне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачем. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу та до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що з жовтня 2014 р. з позивачем мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, примирення не можливе. Дитина буде проживати з позивачкою. Погодився сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу до повноліття дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають в шлюбі з 27.10.2007 р. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. З жовтня 2014 р. сторони не підтримують шлюбних стосунків‚ спільне господарство не ведуть. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи матеріали справи та пояснення позивачки щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітньої доньки сторін -[PERSON], [INFO], враховуючи, те що позивачка несе витрати по утриманню дитини, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, відповідач працює, за матеріальним станом може сплачувати аліменти, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16.07.2015 р. та до повноліття дитини. Судовий збір в сумі 243,6 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України.

Outcome: approved