Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

05.12.2017 року Центральне обєднане управління Пенсійного фонду м. Миколаєва Миколаївської області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми пенсій виплачених надміру. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] з 14.04.2014 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Станом на сьогоднішній день прийнято Закон України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до закону № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». За такого, враховуючи, що відповідач займає посаду, передбачену Законом України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу», та має ІІІ групу інвалідності, з 01.05.2015 року у нього відсутнє право на отримання призначеної пенсії. У період з 01.05.2015 року по 29.02.2016 року відповідачем були безпідставно отримані суми пенсії у загальному розмірі 9865,00 грн. Відповідач був ознайомлений з сумою надміру виплаченої пенсії та повернути безпідставно отримані кошти відмовився. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. 06.02.2018 року [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він заявлені позовні вимоги не визнає, заперечує проти задоволення позову, суду пояснює, що дійсно спеціалістами Пенсійного фонду на підставі наданих ним документів та відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообовязкове державне страхування» мені було призначено пенсію по інвалідності. Про те, що [PERSON] обіймав посаду державного інспектора з охорони праці Державної інспекції нагляду в промисловості за обєктами підвищеної небезпеки та відповідно до трудової книжки за посадою був державним службовцем Пенсійному фонду було відомо. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015 року, внесено зміни до деяких положень Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування» № 1058-IV, про що Пенсійному фонду було добре відомо. Однак, не зважаючи на вищевказане, позивачем не було повідомлено [PERSON] про те, що призначена пенсія по інвалідності не повинна була йому виплачуватись з 01.05.2015 року. Будь-яких розяснень щодо припинення виплати пенсії на адресу відповідача не надходило, до Пенсійного фонду з цього приводу його також не запрошували. Лише 29.02.2016 року [PERSON] позивачем було повідомлено про безпідставно отримані кошти. За такого, вважає, що норм чинного законодавства він не порушував, та отримував щомісячну пенсію від Пенсійного фонду через недбалість та некомпетентність працівників останнього. Тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Сторони в судове засідання не викликалися. Розгляд справи здійснювався з урахуванням завантаженності суду та можливості винести рішення з урахуванням всіх обставин справи. Дослідивши докази надані сторонами судом встановлено настпні обставини та відповідні ним правовідносини. З 14.04.2014 року [PERSON] в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (правонаступником якого є Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області), призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Пенсію відповідачу призначено на підставі Виписки із акту огляду Медико- соціальною експертною комісією № 543728, яким відповідачу встановлено II групу інвалідності внаслідок загального захворювання, строком до 01.05.2015 року. На момент звернення відповідача за призначенням пенсії він обіймав посаду державного інспектора з охорони праці Державної інспекції нагляду в промисловості за обєктами підвищеної небезпеки. Відповідно до Виписки із акту огляду Медико-соціальною експертною комісією № 355801 відповідачу з 01.05.2015 по 01.05.2016 встановлено III групу інвалідності внаслідок загального захворювання. Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до його преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Відповідно до статті 4 вказаного закону, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. 01.04.2015 набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Вказаним законом внесено зміни до деяких положень Закону № 1058. Так, відповідно до статті 47 Закону № 1058 (у редакції Закону № 213) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до положень статті 47 Закону № 1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»: тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Враховуючи, що відповідач займає посаду, передбачену Законом України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», та має III групу інвалідності, з 01.05.2015 у нього було відсутнє право на отримання призначеної пенсії. Проте, у період з 01.05.2015 по 29.02.2016 позивачем відповідачу були нараховані та виплачені суми пенсії у загальному розмірі 9865,00 грн. Положеннями частини першої статті 50 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо. Згідно з частиною першою статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов'язковість подання якої передбачена законодавством. Закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Позивачем у встановленому законом порядку не доведено рахункову помилку, яка відбулася та внаслідок чого відповідачу було надміру виплачено кошти. Окрім того, позивачем, на даний час, не надано належних та допустимих доказів у підтвердження недобросовісності набувача при отриманні коштів. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем недоведений факт недобросовісності з боку відповідача при отриманні добровільно виплачених йому позивачем сум пенсій, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed