Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач 25.08.2021 звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , а також стягнути з останнього аліменти на утримання спільної дочки [PERSON] , а також понесені нею судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на нього та втрату почуттів і взаємоповаги, шлюбні відносини сторони не підтримують. При цьому, відповідач матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, яка проживає з нею та знаходиться на повному її забезпечені. З огляду на вказане позивач просить суд розірвати шлюб між ними та стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 26.08.2021 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, однак подали заяви про розгляд такої у їх відсутність. При цьому, позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, а відповідач [PERSON] їх визнав, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечував. З огляду на вказані заяви подані сторонами по справі, суд провів розгляд справи у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що прямо передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 12.02.2016 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції і Полтавській області, актовий запис № 2, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на нього та втрату почуттів любові та взаємоповаги, внаслідок чого погіршились сімейні стосунки, які вони на даний час не підтримують, разом не проживають, відновлювати їх сторони наміру і бажання не мають. Спільне господарство не ведуть. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої неповнолітньої дітини, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Як зазначено у позові позивач самостійно утримує їхню спільну з відповідачем неповнолітню дитину. В той же час, останній добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, являється працездатним, працевлаштованим, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. Самим відповідачем, до суду не подано доказів на спростування зазначеного, позов визнано у повному обсязі. Відповідно до ст. ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умова життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, враховуючи положення вищевказаної норми права, визнання позову відповідачем, стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача не суперечить чинному законодавству. Враховуючи викладене, а також той факт, що неповнолітня дитина фактично проживають із матір"ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, відповідач не надав доказів того, що він виконує покладений на нього обов`язок щодо утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. Окрім цього, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved