Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивачем [PERSON] заявлені вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим примішенням-буд.33 по вул.Шевченка м. Ніжина, та зняття відповідача з реєстрації місця проживання у даному будинку, з посиланням на те, що позивач є власником 1 / 3 частки вказаного будинку, який придбав у 2008 році, відповідачу, як своєму товаришу, надав згоду на реєстрацію місця проживання у будинку, відповідач після реєстрації виїхав до Криму, фактичне місце проживання останнього не відоме. Реєстрація місця проживання відповідача у вищезазначеному будинку порушує право позивача на користування належною власністю. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 02 липня 2018 року позивач [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відсутні, відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений згідно ч.ч.6, 7, 8, 11 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України 03 квітня 2018 року, відповідач, який не повідомив суду іншої адреси, не зявився в судове засідання без повідомлення причин і не подав відзиву, позивач згідно письмової заяви не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких\~обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з"явились, у зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Позивач [PERSON], [INFO], номер і серія паспорта громадянина [PERSON] 410042, є власником 1 / 3 частки буд.33 по вул.Шевченка м.Ніжина Чернігівської області, підстава-договір купівлі-продажу від 17 березня 2008 року, реєстрація права власності проведена 14 квітня 2008 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 квітня 2008 року. Докази на підтвердження виділення даної частки в натурі, присвоєння окремого номера,-відсутні. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства факту проживання зареєстрованих осіб, затвердженого заступником міського голови [PERSON], від 07 лютого 2018 року, встановлений факт непроживання [PERSON] у буд.33 по вул.Шевченка м.Ніжина Чернігівської області, останній має зареєстроване місце проживання у даному будинку, що підтверджується також повідомленням відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 02 березня 2018 року. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Спір виник між позивачем, як співвласником будинку, та відповідачем, який, із врахуванням доказів по справі, не є членом сім»ї позивача. Також судом враховується, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як співвласником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування ним, наявні підстави для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим примішенням,-буд.33 по вул.Шевченка м.Ніжина Чернігівської області. Судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями\~не засвідчив\~те,\~що не\~втратив інтерес\~до вищезазначеного\~будинку,\~в якому\~має своє\~зареєстроване місце\~проживання,\~також останній\~не надав\~суду у\~встановленому порядку\~відзиву на\~позов чи\~заперечення,\~у зв»язку\~з чим\~несе ризик\~настання наслідків,\~повязаних із\~невчиненням даних\~процесуальних дій,\~в даному\~випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, у зв»язку з чим підстави для задоволення позову в частині примусового зняття відповідача з реєстрації місця проживання в судовому засіданні не встановлені.

Outcome: partial