Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

27 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, зазначивши, що, перебуваючи в шлюбі з [PERSON], [INFO] вона в м. Жданівка Донецької області - тимчасово окупованій території народила дівчинку. Батьком дитини є її чоловік - [PERSON] З метою реєстрації факту народження дочки вона звернулась до Відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, але їй в цьому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду з відповідною заявою. Заявник доводить, що встановлення факту батьківства їй необхідне для оформлення свідоцтва про народження дитини з метою реалізації нею батьківських прав відносно дитини. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року в задоволенні заяви [PERSON] відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву. Зазначає, що нею були надані достатні докази того, що вона, дійсно, [INFO] в м. Жданівка Донецької області народила дитину, батьком якої є її чоловік - [PERSON]. Доказами народження у неї дитини є письмові документи, що видані на окупованій території: медичне свідоцтво Макіївської міської лікарні № 6 від [INFO] про народження дитини; довідка Жданівської центральної міської лікарні від 04 березня 2016 року про перебування під наглядом лікарів з приводу вагітності та народження [INFO] у неї дитини разом зі знімком ультразвукового дослідження; свідоцтво про перебування її у шлюбі з [PERSON] та фотознімки її разом з народженою дитиною. В судовому засідання апеляційного суду представник заявника [PERSON] - [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримала та просила скаргу задовольнити. Начальник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міського управління юстиції до апеляційного суду надіслала лист, в якому просила справу розглянути у відсутності їх представника та проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала (а.с. 98). Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, виходячи з наступних підстав. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Відмовляючи в задоволенні заяви [PERSON], суд виходив із того, що заявниця належних доказів на підтвердження факту народження у неї дитини суду не надала, а клопотання про допит в суді свідків, яким б підтверджували факт народження у неї дитини, - не заявила. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він зроблений судом без повного і всебічного з'ясування обставин справи, в порушення вимог процесуального закону. Так, згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За приписами п. 5 ч. 2 цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи, активну позицію суду в процесі доказування, який за власним розсудом, з метою всебічного з'ясування обставин справи, може витребувати докази. Так, згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.п. 1, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд встановлює факт народження дитини за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Цей Закон набув чинності 21 лютого 2016 року (з дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34). Так відповідно, до ч.ч. 1 - 4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254 - VIII («Відомості Верховної Ради» (ВВР), 2015, № 17, ст.128), визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17 березня 2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї постанови. Місто Жданівка Донецької області знаходиться в географічних координатах місцевості - населених пунктів, де тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а відтак, і до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року № 1085 (з наступними змінами, внесеними розпорядженням КМ України від 05 травня 2015 року № 482-р), місто Жданівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За приписами п.п.1 п.1, п.3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області - м. Жданівка, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території міста Жданівка Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Як передбачено ст.7 Закону України "Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Частиною 1 ст.122 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя . Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини Згідно зі ст.144 ч.1 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] народилась [INFO] в м. Жданівка Донецької області та є громадянкою України. 03 липня 2010 року вона уклала шлюб з [PERSON], який народився [INFO] в м. Луганську Луганської області та є також громадянином України. Їх місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5 - 7, 8 - 9, 11). Факт народження [INFO] [PERSON] дитини жіночої статті підтверджується, зокрема, письмовими документи, що видані на окупованій території: медичним свідоцтвом Макіївської міської лікарні № 6 від [INFO] про народження дитини; довідкою Жданівської центральної міської лікарні від 04 березня 2016 року про перебування [PERSON] під наглядом лікарів з приводу вагітності та народження [INFO] у неї дитини, до якої додано знімок ультразвукового дослідження від 23 липня 2015 року; свідоцтвом про перебування її у шлюбі з [PERSON], що видане 03 липня 2010 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, та фотознімками заявниці разом з народженою дитиною (а.с. 4, 11, 29, 30, 32 - 36). Факт вагітності [PERSON] та народження [INFO] нею в Макіївської міської лікарні № 6 дитини підтверджується також індивідуальною карткою вагітної та породіллі, обмінною картою пологового будинку, полового відділення лікарні, витягом з амбулаторної картки та протоколом ультразвукового дослідження вагітної, які були досліджені апеляційним судом в судовому засіданні за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON] (а.с. 104 - 110). Допитаний в апеляційному суді в якості свідка [PERSON] підтвердив, що [INFO] у його дружини - [PERSON] в лікарні, на тимчасово окупованій території України, народилась донька, батьком якої є він. Батьки дитини є громадянами України, мешкають в місті Жданівка Донецької області і бажають зареєструвати дитину в органах реєстрації актів цивільного стану на підконтрольній Україні території. В свою чергу, у листах від 11 лютого 2016 року за вих. № 353/3.2-06-131 до Артемівського міськрайонного суду Донецької області та від 15 квітня 2016 року за вих. № 1146/3.2-06-131 до Апеляційного суду Донецької області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського МУЮ не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження у неї дитини (а.с. 23, 98). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначену заяву [PERSON] слід задовольнити, встановивши факт народження у неї дитини, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації акту про народження дитини та надасть відповідні гарантії як дитині, так і її матері. Оскільки батьки дитини проживають на окупованій території, де не діють органи реєстрації актів цивільного стану держави Україна, заявник [PERSON] не має можливості зареєструвати народження у неї дитини за місцем постійного проживання. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Разом з тим, відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі. Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 & 142). «Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, & 142). Відтак, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву [PERSON] слід задовольнити, встановити факт народження [INFO] в місті Жданівка Донецької області у неї дитини жіночої статі, батьком якої є [PERSON], [INFO], громадянин України, уродженець міста Луганськ Луганської області. Таким чином, апеляційний скарга [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved