Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач [PERSON], працюючи на посаді начальника зміни та будучи матеріально - відповідальною особою, 29 вересня 2014 року, маючи на меті зменшення розміру недостачі нафтопродуктів перед плановою інвентаризацією, здійснив змішування нафтопродуктів - влив в резервуар №1 АЗК № 37, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], 20 літрів відпрацьованого автомобільного масла. В результаті змішування відпрацьованого масла та бензину автомобільного підвищеної якості А-95 Євро вид 1 клас В останній прийшов у невідповідність ДСТУ. Більше того, за результатами аналізу вищезазначеної суміші встановлено, що вона не підлягає відновленню в умовах ТОВ «Восток», тобто фактично бензин зіпсований до рівня повної втрати придатності. Відповідачем нанесено шкоди позивачу у розмірі 136068,14 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути суму судового збору. У судовому засіданні представник ТОВ „Восток" позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що позивач не визнає свою вину у псуванні нафтопродуктів. В задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних підстав. Відповідно до ст. 130 КЗпП України- працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями ( бездіяльністю) працівника. У вказаній статті передбачено наявність необхідних юридичних фактів, лише сукупність яких дозволяє притягнути відповідача до матеріальної відповідальності. Згідно ч.1 ст. 134 КЗпП України - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як роз»яснено у п. З постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.92 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", підставами для стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, може мати місце лише при встановленні судом наявності обов'язкових складових для настання матеріальної відповідальності, а саме: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями працівника її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. Судом встановлено, що згідно наказу 01 № 98-ос від 11.12.2012 р. товариства з обмеженою відповідальністю «Восток», [PERSON] був прийнятий з 11.12.2012 р. на посаду начальника зміни АЗК № 37 Київського регіону в порядку переведення з СП ТОВ «Кершер», з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а.с. 7). Відповідно до наказу 01 № 1063-ос від 28.10.2014 року [PERSON] було звільнено з посади начальника зміни АЗК № 37 Київського регіону 28.10.2014 року у зв»язку з втратою довіри п.2 ст. 41 КЗпП України ( а..8). 01 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність № 460, відповідно до п.1.1. якого [PERSON], що займає посаду начальника зміни приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і у зв»язку із викладеним зобов»язується, зокрема, бережно відноситись до наданих йому для зберігання або інших цілей матеріальних цінностей ( а.с.9-10). Згідно п.1.1 Посадової інструкції начальника зміни автозаправної станції ТОВ «Восток», начальник зміни АЗС виконує роботу по підтриманню протягом своєї зміни, безперебійної, безпечної та ефективної роботи АЗС шляхом організації її роботи, керівництва і контролю за високим рівнем якості виконання персоналом зміни роботи, а також відповідає за організацію приймання/збереження/відпуск нафтопродуктів ( а.с. 11-16). Як зазначає позивач, 29 вересня 2014 року відповідач, маючи на меті зменшення розміру недостачі нафтопродуктів перед плановою інвентаризацією, здійснив змішування нафтопродуктів - влив в резервуар №1 АЗК № 37, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], 20 літрів відпрацьованого автомобільного масла. В результаті змішування відпрацьованого масла та бензину автомобільного підвищеної якості А-95 Євро вид 1 клас В останній прийшов у невідповідність ДСТУ. Згідно акту інвентаризації від 01.10.2014 року на АЗС № 37 у резервуарі №1 містилось 15 572 літри змішаного нафтопродукту (а.с.18 -19). Відповідно до бухгалтерської довідки №725 від 05.11.2014 року вартість бензину автомобільного підвищеної якості А-95 Євро вид 1 клас В згідно бухгалтерського обліку ( собівартість) складає 256 751,14 грн. ( а.с.28). Згідно звіту оціночної організації № 320-11-14 вартість зіпсованих нафтопродуктів складає 120 683 грн., а розмір шкоди, завданої позивачу, становить 136 068, 14 грн. ( а.с. 29-57). Із пояснювальної записки відповідача від 01.10.2014 року на ім»я директора ТОВ «Восток» ( а.с.17) вбачається, що останній влив у резервуар №1 АЗК № 37 20 літрів відпрацьованого автомобільного масла. В обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідачем було надано висновок № 14213 фізико-хімічного експертного дослідження нафтопродуктів та паливно - мастильних матеріалів від 24 лютого 2015 року ( а.с.150-154). З зазначеного висновку вбачається, що бензин, який був досліджений за протоколом випробувань № 300/П-14 від 03 жовтня 2014 року, має вміст сірки в понад 5 разів більший, ніж можливий вміст сірки в бензині після домішки до нього 20 л мастила. Отже, показник сірки в бензині - 94 мг/кг не відповідає встановленим у висновку ТОВ «Восток» обставинам, оскільки домішка 20 л мастила в 15 587,81 л бензину, не є достатньою причиною показника вмісту сірки 94 мг/кг. Концентрація фактичних смол становить 459,8/100 см-3, що не відповідає вимогам ДСТУ 4839:2007 «Бензин автомобільний підвищеної якості. Технічні умови», згідно з яким допускається не більше 5 мг/100 см куб. Різниця між нормою та визначеним значенням складає 454,8/100 см куб. Виходячи із вказаного показника, в 15 587,81 л бензину міститься на 70,89 кг смол більше норми, що майже в 4 рази більше, ніж 20 л ( 18 л) мастила. Таким чином, показник концентрація фактичних смол в бензині - 459,8 мг/100см. куб. не відповідає встановленим у висновку ТОВ «Восток» обставинам , оскільки домішка 20 л мастила в 15 587,81 л бензину, не є достатньою причиною показника концентрація фактичних смол в бензині - 459,8 мг/100 см. куб. Експерт прийшов до висновків, що додавання 20 л відпрацьованого мастила до 15 587,81л якісного бензину А-95-Євро виду1 класу В не могли змінити показники якості бензину до стану, що наведений у протоколі випробувань № 300/П-14 від 03 жовтня 2014 року ДП « НДІННП «МАСМА». Отже, бензин, досліджений в протоколі випробувань, не є таким, що був зіпсований додаванням 20 л відпрацьованого мастила. Крім того, позивачем не надано суду жодних інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі щодо вливання мастила відповідачем в резервуар, з якого в подальшому були взяті зразки нафтопродукту на дослідження. В наданому позивачем протоколі випробувань не зазначається з якого саме резервуару взяті зразки нафтопродукту. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що при прийнятті зміни відповідачем йому на зберігання було передано бензин належної якості. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, що саме дії відповідача спричинили псування бензину автомобільного до рівня повної втрати придатності, а отже, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 130, 134, 135 КЗпП України,

Outcome: dismissed