Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2016 року звернулася в Рівненський міський суд з позовом, заявою від 23.05.2016 року зменшила позовні вимоги до відповідача [PERSON], третя особа Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 22 жовтня 2005 року по 11 жовтня 2010 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду від 11 жовтня 2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду місце проживання сина після розлучення визначено разом з нею. В даний час дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Водночас, дитина часто хворіє простудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в розвиваючих гуртках, фізично та морально зміцнить його, пристосує його\~ до комунікабельності, вивченню мов, розширить його кругозір. Не зважаючи на це, відповідач [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітнього [PERSON], шкодить його інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Крім того, рішенням Рівненського міського суду від 03.12.2010 року відповідача зобов'язано до сплати аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 787 грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2010 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду, що підтверджується довідкою ВДВС Рівненського міського управління юстиції № 4128 від 22.03.2016 року.У цьому звязку на підставі ст. 196 СК України вважає доцільним стягнення пепені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина за період з 12.11.2010 року по 29.03.2016 року у сумі 15\~330,76 грн. Заперечення відповідача на позовну заяву суду не надано. Позивач [PERSON] в суді підтримала зменшені позовні вимоги та просить надати їй дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] протягом року з 01 червня 2016 по 01 червня 2017 року. Дозволити їй без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. Стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за період з 12.11.2010 року по 29.03.2016 року у сумі 15330,76 грн. (п»ятнадцять тисяч триста тридцять гривень 76 копійок). Стягнути з відповдача на її користь, понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1102,42 грн. Допустити негайне виконання рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи шляхом направлення судового виклику та документів за зареєстрованим постійним місцем проживання. Повідомлення про причини неявки, клопотання або заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. За наведених обставин, суд вважає можливим розгляд справи без участів відповідача на підставі наданих доказів, із ухваленням заочного рішення за згодою позивача. Представник третьої особи з урахуванням досолідлжених доказів та встановлених обставин вважає позовні вимоги такими, що відповідають інтересам неповнолітньої дитини, обгрунтованими, доведеними, такими, що підлягають до задоволення. Додатково пояснила, що фактів звернення відповідача в органи опіки з приводу усунення перешкод в спілкуванні із неповнолітньою дитиною не встановлено. Доведено, що відповідач раніше добровільно давав відповідний дозвіл для позивача, чим не були порушені його інтереси. Вважає, що причиною не вирішення питання в добровільному порядку є зловживання спиртним та недостойний спосіб життя з боку відповідача. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідків [PERSON] та [PERSON] в суді, дослідивши письмові докази та встановлені в справі обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є громадянином України, та навчається у четвертому класі гімназії №7 у м.Рівне, відвідує розвиваючі гуртки, що підтверджується матеріалами справи. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. Як вбачається з пояснень позивача та матеріалів справи, відповідач в 2014 році надавав дозвіл позивачу на подорожі неповнолітнього сина [PERSON] у супроводі її матері на період із березня 2015 по березень 2015 року, термін якого закінчився. Неповнолітній син [PERSON] на даний час проживає разом з позивачем в Україні за вказаною позовом адресою. Відповідач батько дитини зареєстрований і проживає в м.Дубно і матеріальної допомоги на її утримання не надає, не приймає участі у вихованні. Через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за кордон або невстановлене місце знаходження батька дитини, позивач не може отримати вказаний дозвіл відповідача на виїзд їх неповнолітньої дитини у її супроводі за межі України з метою навчання, відпочинку дитини та її оздоровлення. Встановлено на підставі досліджених доказів, що неодноразові, письмові звернення позивача до відповідача про вирішення питання про дачу згоди на виїзд дитини за кордон в нотаріуса залишені без реагування. Місцезнаходження відповідача, згідно повідомлення КЗ «Дубенська центральна районна лікарня» №273 від 22.04.2016 року, не відоме, з роботи лікаря стажиста останній звільнений 22.09.2014 року. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що із колишнім подружжям перебував в дружніх стосунках, останній раз бачив відповідача та спілкувався із ним пять років назад. Відомо, що відповідач звільнений із роботи, позичає гроші і не повертає борги, зловживав спиртними напоями та захоплювався гральними автоматами. Місцезнаходження відповідача і причини ненадання ним дозволу на тимчасовий виїзд сина за кордон невідомі. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що спілкується із позивачем та дитиною, відомо, що відповідач повністю тривалий час ухиляється від виконання батьківських обовязків, місцезнаходження його невідоме. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно \~ст. 150 та ч. 1 ст. 155 \~Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до \~ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на\~ вільний в'їзд\~ в\~ Україну\~ та\~ виїзд\~ з\~ України у порядку,\~ встановленому законом. Батьки,\~\~ інші\~\~ члени\~ сім'ї\~ та\~ родичі,\~ зокрема\~ ті,\~ які проживають\~ у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати\~\~ право\~\~ дитини\~\~ на\~\~ контакт\~ з\~ ними,\~ зобов'язані гарантувати\~ повернення\~ дитини\~ до місця її постійного проживання після\~ реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно п. п. 17, 18 затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004\~\~року № 380 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без його згоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України відповідає інтересам дитини, сприяє його розвитку та оздоровленню. Крім того, рішенням Рівненського міського суду від 03.12.2010 року відповідача зобов'язано до сплати аліментів на користь позивача у твердій грошовій сумі по 787 грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2010 року щомісячно на утримання сина [PERSON], 05.08.2006р.н. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки вих. №4128 від 22 березня 2016року, виданої відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Рівненського міського суду №2-13882 від 03.12.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина відкрито 14.02.2011року. В матеріалах виконавчого провадження відсутні квитанції про сплату аліментів на користь стягувача, заборгованість боржником не сплачується, на виклики державного виконавця боржник не зявлявся. Боржник ухиляється від виконання рішення суду. \~Згідно з\~частинами 1, 2\~статті 196 Сімейного кодексу України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 1, 2 пункту 22\~постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~ст. 196\~\~СК\~\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст. 197 СК\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У відповідності до частини 1\~статті 196 СК України, пеня підлягає стягненню за кількість днів прострочення в межах місяця, за який стягуються аліменти, виходячи з того, що аліменти є місячним платежем. Відповідач за період з 12.11.2010 р. по 29.03.2016 р. (64 місяці) прострочив сплату аліментів в сумі 50 368,00 грн., тому пеня підлягає стягненню відповідно до такої формули: Р = s * р * Q, де Р - сума пені; s - сума заборгованості; р - ставка пені, у відсотках за день прострочення; Q - кількість днів прострочення. Таким чином, суд погоджується із розрахунком і вважає доведеним, що загальна сума неустойки (пені) становить 15330,76 грн. та підлягає стягненню за рішенням суду. У відповідност ст. 367 ЦПК України, якою врегульоване негайне виконання судових рішень, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які суд допускає до негайного виконання, відсутні положення щодо звернення до негайного виконання рішень у справах про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. За наведених обставин вимога в частині допущення рішення суду до негайного виконання вважається безпідставною. Відповідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача. На підставі ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст.\~141, 150,\~155, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст.\~15,16 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial