Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті у січні 2017 року її матері [PERSON], яка на момент смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заяви зазначає, що її мати [PERSON], [INFO], уродженка с. Под'єльє, Клімовицького району, Могильовської області Республіки Білорусь, громадянка України, померла в січні 2017 року в м. Горлівка Донецької області, про що «Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Горлівки Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.01.2017 року, та відповідно в книзі реєстрації зроблено актовий запис про смерть № 57. Свідоцтво про смерть видане в м. Горлівка, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому будь-який документ, виданий на вищевказаній території, вважається недійсним і не створює правових наслідків. У зв'язку з цим, заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть матері на території України, яка контролюється державними органами влади, про що надана письмова відповідь Новоград-Волинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації смерті особи в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. Заявник у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.01.2017 р., яке видано (мовою оригіналу): «Калининским отделом записи актов гражданского состояния г. Горловка Государственной Регистрационной Палаты Министерства юстиции Донецкой Народной Республики», вбачається, що [PERSON], [INFO], померла в січні 2017 року (без зазначення дати). Відповідно до листа Новоград-Волинського міського відділу ДРАЦС від 13.01.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON], у зв'язку з тим, що свідоцтво про смерть видане в м. Горлівка, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому будь-який документ, виданий на вищевказаній території, вважається недійсним і не створює правових наслідків. Особа [PERSON], [INFO], уродженки с. Подєльє, Клімовицького району, Могильовської області Республіки Білорусь, підтверджується копією паспарту громадянина України серії [NUMBER], який видано 26.09.2001 року Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області. З копії паспорту [PERSON] вбачається, що вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року №254-УІІІ визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До таких населених пунктів віднесено і м. Горлівка, де померла [PERSON] На території м. Горлівка органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Кіпр проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх мінімальних прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Оскільки встановлення даного факту не пов'язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника певні юридичні наслідки, а саме можливість зареєструвати смерть особи, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що наявні підстави для задоволення її заяви. Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 16 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», за подання заяв у даній категорії справ судовий збір не справляється.

Outcome: approved