Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просила виділити їй в натурі 1/2 частину домоволодіння №83, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м. по вул. Лізи Чайкіної у м.Павлограді Дніпропетровській області; визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за зазначеною адресою згідно з варіантом №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи; припинити право спільної часткової власності на домоволодіння; виділити частину домоволодіння, належну позивачу в окремий самостійний об'єкт з присвоєнням адреси: вул. Лізи Чайкіної, будинок №83-а в м.Павлограді; виділити частину домоволодіння, належну відповідачу в окремий самостійний об'єкт з присвоєнням адреси: вул. Лізи Чайкіної, будинок №83-б в м.Павлограді; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є власником 1/2 частини будинку №83, розташованого на земельні ділянці площею 600 кв.м. по вул. Лізи Чайкіної у м.Павлограді Дніпропетровської області. Власником другої частини домоволодіння є відповідач. На теперішній час сторони не дійшли згоди щодо користування даним домоволодінням та земельною ділянкою у відповідності до часток у спільній частковій власності, тому позивач просить задовольнити її позов. Позивач у судове засідання не з'явилася, згідно наданої заяви просить суд про розгляд справи без її участі. Позов просить задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила виділити в натурі 1/2 частину житлового будинку та встановити порядок користування земельною ділянкою у порядку, зазначеному в другому варіанті додатку до висновку експертизи. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. В обґрунтування своїх доводів зазначили, що не погоджуються з жодним варіантом виділу в натурі частини будинку та порядком користування земельною ділянкою, а запропоновані експертом варіанти, порушують права позивача. Просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок №83 по вулиці Лізи Чайкіної в м.Павлограді Дніпропетровської області: [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.10.2014 р. /а.с.127/; [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку на підставі договору дарування, ВВЕ №664834 №2-1964, посвідченого 18.06.2004р /а.с.128/. Згідно повідомлення Павлоградської міської ради від 20.10.2015 р. вих.№2908/0/2-15 інформація щодо надання у приватну власність земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Павлоград, вул.Л.Чайкіної,83, відсутня. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У відповідності до ч.2 ст.120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно висновку експерта № 12 від 20 травня 2015 року та додатку до висновку (а.с.35-65, 113-118), вбачається технічна можливість розподілу житлового будинку відповідно до часток співвласників та запропоновано варіанти такого поділу. Встановлення порядку користування земельною ділянкою, з урахуванням 1/2 та 1/2 частини кожному співвласнику, можливий та запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою. Перший варіант виділу житлового будинку та порядку користування земельною ділянкою суд не приймає, оскільки зазначений варіант можливий лише з відступом від ДБН. У другому варіанті розподілу житлового будинку, запропонованого експертом, передбачено наступне: 1) виділити [PERSON] в натурі 1/2 частку домоволодіння, а саме: в житловому будинку, літ. «А-1Ж»: прим.2-2 (жила кімната), площею 14,8 м2; прим. 2-3 (жила кімната), площею 9,2 м2, всього в будинку виділити 24,0 м2; в сінях, літ. «а», прим.2-1 (кухня), площею 9,7м2, прим. 2-ІІ (тамбур), площею, 4,1м2, всього в сінях виділити 13,8м2; всього в будинку та сінях виділити 37,8 кв.м.; сарай, літ. «Б»; погріб, літ. «Г»; вбиральню, літ. «Д»; 1/2 частину трубчатого колодязя, літ. «№1»; металеві ворота з хвірткою, літ. "№ 2". 2) виділити [PERSON] в натурі 1/2 частину домоволодіння №83 по вул. Л. Чайкіної в м. Павлограді Дніпропетровської області, а саме: в житловому будинку, літ. «А-1Ж»: прим. 1-2 (кухня), площею 8,2м2; прим. 1-3 (жила кімната), площею 9,5м2, прим. 1-4 (жила кімната), площею 5,4м2, всього в будинку виділити 23,1 м2; в сінях, літ. «а1», прим. 1-1 (сіни), площею 13,7м2, прим. 1-І (тамбур), площею, 4,9м2, всього в сінях виділити 18,6м2; всього в будинку та сінях виділити 41,7 кв.м.; сарай, літ. «В»; вбиральню та л. душ, літ. «Е»; 1/2 частину трубчатого колодязя, літ. «№1»; металеву хвіртку, літ. «№ 3». Згідно з другим варіантом порядку користування земельною ділянкою запропоновано: - виділити у користування [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки площею 311 кв.м. (на плані зафарбована зеленим кольором) під житловим будинком літ. А-1", з прибудовами (кв. №2) - 51,5 кв.м; під сараєм, літ. «Б», погребом, літ. «Г», вбиральнею, літ. «Д», 1/2 частиною трубчатого колодязя, літ. «№1» - 25,0 кв.м; під ділянкою вільною від забудови біля будинку - 234,5кв.м.; вхід на земельну ділянку №2 здійснювати через хвіртку № 2 зі сторони вул. Лізи Чайкіної м. Павлоград Дніпропетровської області. - виділити у користування [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки площею 311 кв.м. (на плані зафарбована жовтим кольором) під житловим будинком літ. А-1 з прибудовами (кв.№ 1) - 55,2кв.м.; під сараєм літ. «В», вбиральнею та л. душем, літ. «Е», 1/2 частиною трубчатого колодязя - 19,8 кв.м.; під ділянкою вільною від забудови - 236,0 кв.м; вхід на земельну ділянку №1 здійснювати через хвіртку №2 зі сторони вул. Лізи Чайкіної м. Павлоград Дніпропетровської області. Суд вважає, що запропонований згідно з другим варіантом додатку до висновку експертизи порядок користування земельною ділянкою та виділу у натурі житлового будинку найбільше відповідає інтересам співвласників, оскільки у цьому випадку відсутній відступ від ідеальних часток співвласників; такий варіант максимально відповідає фактичному користуванню, що склався між сторонами; такий поділ не суперечитиме Державним будівельним нормам. Для здійснення другого варіанту ізольованого порядку користування житловим будинком необхідно: розібрати перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4, влаштувавши одну житлову кімнату, площею: 15,32 м.кв. Оскільки зазначені переобладнання необхідно виконати у частині будинку, яка виділяється відповідачу, тому саме на нього слід покласти цей обов'язок, розподіливши витрати між сторонами. Доводи відповідача та його представника про необхідність отримання дозволу на переобладнання суд не приймає з огляду на наступне. У відповідності до положень ст.152 Житлового кодексу Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Як пояснив у судовому засіданні експерт [PERSON], переобладнання не потребує узгодження з відповідними органами, оскільки не передбачає втручання у несучі конструкції так як перегородка, яка підлягає розібранню не є несучою. Як на підставу заперечень проти позову відповідач та його представник посилались на неможливість виділу в натурі домоволодіння у зв'язку з маломірністю ширини ділянки, оскільки у відповідності до п.3.22 ДБН 360-92**ширина заїзду на територію домоволодіння повинна бути 3,5 метри, згідно повідомлення Відділу містобудування та архітектури №180 від 28.07.2015 р. /а.с.85/. Зазначені твердження суд вважає помилковими, оскільки пунктом 3.22 Державних будівельних норм України 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень" визначено ширину внутрішньоквартальних проїздів, а не розмір заїзду на територію домоволодіння. Крім того, можливість поділу домоволодіння встановлено висновком експерта, правильність якого у суду не викликає сумнівів. Діючими нормами ДБН не передбачено мінімального розміру ширини заїзду на територію домоволодіння. Посилання відповідача та його представника на відсутність між сторонами спору про право суд не приймає, оскільки зазначені доводи спростовуються позицією відповідача який заперечував проти задоволення позову та не погодився з жодним варіантом виділу майна в натурі, визначеним експертизою. Твердження відповідача про необхідність позасудового вирішення питання порядку користування майном є безпідставними з огляду на положення ч.2 ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України N 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року, право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Доводи відповідача про наявність на території домоволодіння інших самочинно побудованих споруд позивача, не спростовують того факту, що позивач, як власник майна, яке перебуває у спільній частковій власності, має право на його виділ у натурі. Крім того, питання щодо наявності самочинного будівництва, визнання права власності на нього не є предметом розгляду даної справи і самочинні будівлі не були предметом поділу та дослідження експертом. Позовні вимоги про припинення права спільної часткової власності задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч.3 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється і така особа набуває право власності на виділене майно. Оскільки припинення права часткової власності у разі виділу частки в натурі передбачено законом, додаткового рішення суду про припинення права спільної часткової власності не потребує. Позовні вимоги в частині присвоєння адреси задоволенню не підлягають, оскільки зазначене питання віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у відповідності до положень п.41 ч.1 ст.26, ст.37, п.26 ч.1 ст.43, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп., та понесено витрати на проведення експертизи у сумі 3300 грн. та витрати на проведення кадастрової зйомки земельної ділянки у сумі 1200 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати на проведення кадастрової зйомки відносяться до витрат, пов'язаних із проведенням експертизи, оскільки ст.ст. 79,86 ЦПК України передбачено не лише витрати за проведення експертизи, а також і витрати, пов'язані з проведенням експертизи. Експерт [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що без проведення кадастрової зйомки земельної ділянки проведення експертизи було б неможливим. Таким чином, доводи відповідача щодо безпідставності вимог про стягнення витрат на кадастрову зйомку є необґрунтованими. Витрати на копіювання документів у сумі 60 грн. не є судовими витратами у розумінні ст.79 ЦПК України. Крім того, позивачем не доведено того факту, що зазначені витрати пов'язані з розглядом даної справи, тому в частині вимог щодо стягнення цих витрат слід відмовити.

Outcome: partial