Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] (надалі Заявник) звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із\~матір`ю,\~ [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою по [ADDRESS] , яка померла [INFO] . Вимоги мотивують тим, що у [INFO] померла її матір. Померла мала у власності житловий будинок. На момент смерті матір фактично була зареєстрована за іншою адресою, але мешкала разом із заявницею у будинку [ADDRESS] . З метою прийняття спадщини, у 17 грудня 2020 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко О.М. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] своєї матері, [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса від 17 грудня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що з матір`ю на момент її смерті за однією адресою Заявниця не була зареєстрована, а своє постійне проживання з спадкодавцем не підтвердила відповідними документами, з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті матері до нотаріальної контори не зверталася, тому вважається не прийняла спадщину. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі. В судовому засідання заявник та її представник заяву підтримали. Заявник зазначила, що піклувалась за своєю матір`ю, останні вели спільне господарство, мешкали разом по [ADDRESS] . Мати була госпіталізована [INFO] до першої міської лікарні де в той же день і померла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що із заявницею вони сусіди, мешкає по вул. Гетьманська з 2006 року. [PERSON] , померла мати заявниці, мешкала разом із [PERSON] . Вони спільно вели господарство, слідкували за садом та городом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що мешкає у будинку [ADDRESS] . Мати свідка дружила разом із [PERSON] , матір`ю заявниці. [PERSON] часто хворіла і її донька [PERSON] постійно за нею доглядала. Коли [PERSON] померла, похоронами займалася [PERSON] . В чергове судове засідання сторони не з`явились, заявник та представник заявниці просили розглянути справу у їх відсутність. Представник заінтересованої особи - в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1\~статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені, окрім визначених у частині першій статті 315 ЦПК України, інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Такі факт повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; і такі факти не пов`язуються з подальшим вирішенням спору про право в судовому порядку, Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи встановлено, що заявниця [PERSON] [INFO] мала дошлюбне прізвище [PERSON] , де батьками останньої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданий Дзержинський РАЦС Кривий Ріг (а.с.11). В подальшому 31 січня 1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що встановлено з свідоцтва про шлюб виданого Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг, серії [NUMBER] (а.с.12). З довідки Центрально-Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Крворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області за вих. 218 від 26.05.2005 року встановлено, що заявниця [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 28 лютого 1992 року та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.14). Отже з вищевикладеного встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] донька [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть виданого 11 серпня 2014 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). За життя [PERSON] належав жилий будинок у [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 534 кв.м., що встановлено з договору купівлі-продажу від 30 березня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1204 (а.с. 19-20). З дослідженої судом спадкової справи №66/2020 заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що після її смерті з заявою про видачу спадщини за заповітом звернулась донька померлої [PERSON] , крім неї з заявою про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З копії заповіту від 16 травня 2001 року встановлено, що [PERSON] [INFO] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] 1961 р.н. 17 грудня 2020 року Заявниця звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко О.М. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] матері, [PERSON] . Однак, постановою приватного від 17 грудня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що з матір`ю на момент її смерті за однією адресою заявниця не була зареєстрована, а своє постійне проживання з спадкодавцем не підтвердила відповідними документами, з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті матері до нотаріальної контори не зверталася, тому вважається не прийняла спадщину. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть установлено, що померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За відомостями що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг, наявна інформація за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Однак, заявниця стверджує, що з березня 1996 року по день смерті [PERSON] , тобто по [INFO] , вони постійно проживала разом за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується довідками квартального комітету №15 (а.с.17), а також наданими показами в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . Які кожен окремо підтвердили факт сумісного проживання матері [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] . Також на підтвердження місця проживання померлої [PERSON] судом витребувано відомості з Комунального підприємства "Криворізька міська лікарня №1" Криворізької міської ради", відповідно до яких [PERSON] 1939 р.н. була госпіталізована 09 серпня 2014 року до терапевтичного відділення їх закладу, саме з вулиці Іллічівська (нова назва Гетьманська), б.9 у м. Кривий Ріг. Право вибору способу захисту оспорюваного права покладається виключно на особу, яка звертається до суду із позовом, заявою. [PERSON] обрала спосіб захисту - встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки стверджує про фактичне прийняття спадщини в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Частиною першоїю статті 1269 ЦК України унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від\~30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;\~ місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Вказаної заяви матеріали спадкової справи не містять. Аналізуючи подані заявником докази, суд приходить до висновку про доцільність встановлення факту в порядку окремого провадження, оскільки з спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] за зверненням заявника у справі встановлено відсутність інших спадкоємців, не вбачається спору про право, і про такий спір не заявляють заінтересовані особи. Крім того, заявник в інший спосіб не має можливості підтвердити факт, який має юридичне значення, і від якого залежить виникнення, зміна його особистих та майнових прав. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~ \~звернулась\~до суду\~з метою\~підтвердження факту\~проживання зі\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини,\~для прийняття\~спадщини після\~її рідної\~матері [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] .\~У цій\~справі мова\~йде лише\~про наявність\~чи відсутність\~факту проживання\~зі спадкодавцем\~та його\~доведеність,\~оскільки інших\~спадкоємців крім\~ [PERSON] \~після\~ [PERSON] \~немає,\~а тому\~спір\~про право\~між\~ [PERSON] \~та заінтересованою\~особою на даному етапі відсутній. Встановлення цього факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7\~від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Також суд звертає увагу, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання заявниці за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] або реєстрація місця проживання заявниці за іншою адресою не є абсолютним підтвердженням або спростуванням обставин про те, що спадкоємець проживав або не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вирішуючи дане питання слід виходити з наявності або відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із матір`ю, [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] , яка померла [INFO] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Outcome: approved