Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

23 серпня 2017 року виконком Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить відібрати неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO], яка проживає в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області без позбавлення її батьківських прав. Стягувати з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 100 грн (сто гривень) на кожну дитину. Позов обґрунтований наступним. [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є неповнолітніми внаслідок чого не можуть в повній мірі захищати самостійно свої інтереси та порушені права. Зазначені обставини відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування», норм цивільного та сімейного законодавства є підставою для здійснення виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради представницької функції у формі звернення до суду із позовом на захист прав та інтересів неповнолітніх дітей. [PERSON], є матір'ю зазначених вище дітей та проживає в с. Олександрівка Томашпільського району у власному будинку. Житлово побутові умови відповідачки потребують покращення, будинок потребує косметичного ремонту, в будинку відсутні необхідні меблі та побутова техніка. Умови для проживання неповнолітніх дітей відсутні. В даний час покращити санітарно-гігієнічні умови проживання у [PERSON] немає можливості. Неповнолітні діти відповідачки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 13 жовтня 2016 року по 12 червня 2017 року перебували в Жмеринському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей на повному державному забезпечені. За цей час [PERSON] не були покращенні умови проживання для дітей та зарекомендувала себе з негативної сторони, ніде не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків, зловживає спиртними напоями, про дітей не піклується, обов'язки щодо виховання дітей, будь-якої допомоги щодо забезпечення життєдіяльності дітей, в тому числі матеріальної не надає, фізичним та розумовим розвитком дітей не цікавиться. Умови для проживання неповнолітніх дітей відсутні. На даний час діти перебувають під опікою директора Установи «Центр соціальної опіки та піклування дітей» [PERSON] В зв'язку з вищевказаним виконавчий комітет Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - секретар Олександрівської сільської ради [PERSON] позов підтримала повністю, просила його задовольнити та пояснила, що на даний час відповідачка не має змоги утримувати дітей, оскільки проживає за рахунок тимчасових заробітків. Крім того, зазначила, що в будинку в якому проживає [PERSON] не має необхідних умов для проживання дітей, остання зловживає спиртними напоями. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечила проти відібрання її неповнолітніх дітей без позбавлення батьківських прав. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації [PERSON] не заперечив проти задоволення позову, також не заперечив проти передання неповнолітніх під опіку органу опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області. Зазначив, що батько неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в актових записах про їх народження записаний зі слів матері згідно ст. 135 СК України. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 1 вересня 2017 року Тиврівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відповідачка [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 1 вересня 2017 року Тиврівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відповідачка [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 20 липня 2017 року, складеного комісією в складі депутата сільської ради, голови опікунської ради та секретаря сільської ради, [PERSON] ходить на тимчасові заробітки, проживає в житловому будинку без реєстрації, загальною площею 38,1 кв. м., будинок знаходиться в задовільному стані. Діти [PERSON] знаходяться на утриманні дитячого притулку в смт. Вапнярка. Мати [PERSON] вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. За сім'єю рахується 0,27 га для обслуговування житлового будинку і 0, 23 га для ведення особистого селянського господарства. З огляду на вказане комісія вважає за доцільне клопотати про відібрання неповнолітніх дітей у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. (а.с.3) Опікунська рада при виконавчому комітеті Олександрівської сільської ради Томашпільського району вважає, що є доцільним відібрати неповнолітніх дітей у громадянки [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, про що надано відповідний висновок. (а.с. 5) Відповідно до рішення № 4 виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Томашпільського району від 20 липня 2017 року «Про доцільність відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у громадянки [PERSON].» вирішено вважати доцільним клопотання опікунської ради про відібрання у [PERSON] без позбавлення батьківських прав її неповнолітніх дітей. (а.с.4) Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, суди у всіх діях щодо дітей повинні приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини у батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Враховуючи вищевикладене, зокрема, те, що відповідачка [PERSON], не працевлаштована, за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, проживає у будинку, житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови якого потребують покращення, для проживання у ньому дітей потрібен ремонт та відповідне облаштування кімнат, матеріальної допомоги по догляду та утриманню дітей не надає, з метою захисту прав дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому слід зазначити, що сама відповідачка в судовому засіданні не заперечила проти відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, що свідчить про її небажання захистити свої права та обов'язки, щодо неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 4ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Визначаючись щодо розміру аліментів стягуваних на кожну дитину, суд враховує обов'язок батьків утримувати дитину до її повноліття, а також те, що відповідачка не працює, не має постійного доходу, зважаючи на вік дітей, а саме те, що вони є неповнолітніми, відповідно мають незадовільне матеріальне становище, тому приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 100 грн на кожну дитину і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву пред'явлено до суду 23 серпня 2017 року. Відповідно, починаючи з цієї дати, суд присуджує аліменти. При цьому згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 6.11.2013 року у справі №6-113цс13 розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації згідно п.8 ст.8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно п. 14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб'єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач у справі звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, таким чином,

Outcome: approved