Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

24 червня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі- 1 500 гривень щомісяця, з проведенням відповідної індексації, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого Законом для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO]; присудити стягнення аліментів від дня пред"явлення позову- з 09 червня 2015 року. В судове засідання , після оголошеної перерви, позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 31.08.2015 року вимоги не визнав, вказавши що він офіційно працює, інших дітей на утриманні не має. В подальшому в судове засідання не з"явився, надав, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 05.04.2011 року. Від шлюбу [INFO] народилась донька - [PERSON] ( а.с. 4 ), яка після розірвання шлюбу між батьками проживає із матір»ю та знаходиться на її утриманні. В позовній заяві, та і в судовому засіданні 31.08.2015 року позивач зазначала, що аліменти необхідно стягнути у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має постійний, однак мінливий дохід , отримує різного виду премії, надбавки, проте суду будь- яких доказів на підтвердження цього не надала. Відповідач пояснював, що він працює в органах МНС та по -сумісництву , отримує постійно заробітну платню . Докази щодо отримуваного ним доходу в матеріалах справи на час ухвалення рішення відсутні. При цьому, відповідачем подано довідки , які підтверджують офіційне його працевлаштування, та відповідно і отримання заробітної плати, а тому вимоги позивача про те, що аліменти необхідно стягувати у твердій грошовій сумі є необгрунтованими . За таких обставин суд вважає, що аліменти на утримання дитини необхідно присудити у частці від заробітку (доходу) відповідача, визначивши аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме рівню його матеріального забезпечення. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. Днем подання [PERSON] до Кіровського районного суду м. Кіровограда позовної заяви до [PERSON] про стягнення аліментів є 24 червня 2015 року, про що свідчить відповідний штамп суду, а відтак вимога позивача щодо стягнення аліментів починаючи з 09 червня 2015 року є безпідставною, а тому, суд вважає, що в цій частині вимог також необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір та рішення, в частині стягнення аліментів допускає до виконання негайно, але у межах платежу за один місяць ( ст. 367 ЦПК). Тому,

Outcome: partial