Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] третя особа Виконавчий комітет Харківської міської ради управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та надання дозволу на здійснення короткострокових поїздок за кордон . В обгрунтуванням позовних вимог посилається на те, що [PERSON], перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою у справі [PERSON], який було розірвано відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2012 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. Подружжя після розірвання шлюбу мешкають окремо. До певного часу відповідачка не позбавляла позивача можливості бачитися з дитиною, приймати участь в її вихованні, проте з січня 2013 року вона в категоричній формі відмовляється надавати йому час для спілкування з дитиною, переховує її, вдається в різні хитрощі, щоб позбавити спілкування з дитиною. Спільне життя з відповідачкою у позивача не склалося через те, що різні характери, різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння. Через такі відносини в сім'ї виникали постійні негаразди, чвари. Примирення неможливе, подальше спільне життя як подружжя суперечить інтересам позивача. Позивач 07 жовтня 2013 року уклав новий шлюб, має іншу сім'ю. Відповідачка також мешкає з іншим чоловіком. Посилаючись на ці обставини колишня дружина відмовляє позивачу в наданні часу для спілкування з дитиною. На неодноразові звернення до неї з метою з'ясування цього питання мирно відповідачка відповідає відмовою. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог, при цьому пояснили суду, що відповідачка [PERSON] перешкоджає спілкуванню батька та доньки, чинить перепони. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином причину неявки не повідомила. Суд вважає причину неявки не поважною та можливим розглядати справу за відсутності відповідачки. Представник третьої особи в судове засіданні не з'явився,надав до суду висновок про визначення порядку участі у вихованні дитини від 27.12.2013 року № 644. Позивач та представник позивача наполягали на ухвалені заочного рішення. Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у листопаді 2013 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідачі належним чином були повідомлені про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідачів та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідачів, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Черкасько- Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області 15 грудня 2009 року, актова запис № 33, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Також в судовому засіданні встановлено, і не спростовано сторонами, що сторони перебували в шлюбі. Який на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2012 року розірвано. З 2013 року [PERSON] разом з донькою змінили місце проживання, та на сьогоднішній день мешкають окремо від [PERSON] Позивач зазначає, що у нього утворилась нова сім'я. Протягом часу з моменту виїзду відповідача з донькою позивач позбавлений був нагоди спілкування з диною в повному обсязі. В грудня 2013 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Дзержинської районної в місті Харкові ради з метою встановлення способу участі в вихованні свого доньки. Згідно з висновком про визначення порядку участі у вихованні, спілкуванні з дитиною позивачу встановлені певні дні та години участі в її вихованні. Проте вказаний висновок відповідач [PERSON] не виконує, причини невиконання не пояснює. Проте погодитися з такими доводами відповідача суд не може, так як згідно наданих документів, показань самого позивача він належним чином виконує свої обов'язки як батька, турбується про доньку, вчиняє всі необхідні дії, щоб донька росла належним чином розвинена та забезпечена всім необхідним. Згідно ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для виконання. Проте в порушення вказаної вимоги відповідач [PERSON] не виконує висновок про встановлення способу участі батька [PERSON] в вихованні дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо в спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. З матеріалів справи, пояснень сторін, що [PERSON] має постійне місце роботи, веде порядний спосіб життя, не зловживає спиртними напоями, захоплюється культурою та мандрівками, що свідчить про гармонічність складу характеру останнього. Все це свідчить про його позитивні наміри в вихованні дитини, про добрі батьківські наміри при задоволенні інтересів дитини. Сторонами також не спростовуються ті обставини, що [PERSON] надає матеріальну допомогу відповідачу для утримання дитини, що свідчить про належне виконання своїх обов'язків батька по утриманню дитини. Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом досліджено висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] 2009 року народження від 27.12.2013 року № 644. Суд вважає, що орган опіки недостатньо уважно поставився до графіку роботи позивача його умов та місця мешкання та встановив невиправдано мізерний час для спілкування з дитиною. Разом з тим позивач довів, що він має можливість, бажання та натхнення участі в вихованні своєї доньки протягом часу вказаного в позовній заяві. Тому суд вважає, що вказані у висновку дні та часи спілкування можливо змінити. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні достовірно не встановлено, що [PERSON] зловживає своїм правом надання дозволу на вивіз дитини за межі України, суд не вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо надання дозволу на вивіз дитини за межі України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про не вмотивованість, обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в цій частині, та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо короткострокових вивозів дитини за кордон без згоди матері дитини. Разом з тим позовні вимоги щодо виготовлення документів на перетин кордону України без згоди матері дитини [PERSON] необхідно задовольнити, так як це не порушує її прав. На підставі ст.ст. 158,159СК України, ст. 6 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial