Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з останнього на її користь на спільну неповнолітню дитину, згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2013 року та стягувати з відповідача 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, посилаючись на те, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 4 жовтня 2013 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] року народження у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи зь 11 вересня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Зі звіту про здійснені відрахування та виплати, складеного Миропільською селищною радою Романівського району Житомирської області 16 квітня 2018 року вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний дохід. Також у вищевказаному звіті вказано, що окрім стягнення аліментів на дочку [PERSON] він має інше аліментне зобов"язання. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно частини 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач має інше аліментне зобов"язання, а позивачем не було надано доказів щодо зміни матеріального або сімейного стану останнього, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них, суд не вбачає підстав для збільшення аліментів до 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Водночас, беручи до уваги приписи частини 2 статті 182 СК України щодо м інімального розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд задовольняє позов в цій частині. Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» враховує, що аліменти у новому розмірі при їх зміні сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Окрім цього, не допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, оскільки даний припис Закону застосовується у справах про стягнення аліментів, а не зміни їх розміру. За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial