Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача по нарахуванню і виплаті компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги протиправними; відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 1228,50 грн.- завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень; відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. В обгрунтування\~вимог позивач\~посилався на\~те,\~що відповідачем\~порушено законодавство\~України,\~ відповідачем\~не \~проведено \~перевірку та\~не скасовано\~ виплату\~коштів за\~неіснуючі послуги.\~Зазначив,\~що \~ в\~січні 2016\~року сестра\~позивача \~[PERSON]\~оформила догляд\~за батьком,\~[PERSON]\~та у\~січні 2016\~року виїхала\~до Росії.\~На неодноразові\~прохання позивача\~ провести перевірку\~по [PERSON] та скласти акт про її відсутність, отримував відмову. Позивач пояснив, що у зв'язку з тим, що є інвалідом II групи, сам потребує часткового догляду, та доглядав за особою з інвалідністю І групи, не мав можливості надати документи в стислі строки. У зв'язку з цим, документи до Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради подав тільки у травні місяці 2016 року. На основі вищевикладеного, позивач вважає, що відповідач заборгував йому кошти за догляд за інвалідом з січня місяця 2016 року по червень місяць 2016 року. Факт заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовує погіршенням стану здоров'я, що підтверджується його перебуванням на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні. Позивач також зазначає, що відбулось порушення нормальних життєвих зв"язків, неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, він втратив звичайний спосіб життя у зв'язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду до відповідача, зібранням документів, необхідних для захисту своїх прав у суді. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10 000 грн. 06.02.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що 31.05.2016 року до управління звернувся громадянин [PERSON] із заявою про призначення компенсаційних виплат за надання соціальних послуг по догляду за батьком - [PERSON], особою з інвалідністю 1 групи. На підставі п. 5 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558 та згідно наданих документів гр. [PERSON] призначено компенсаційні виплати на період з 31.05.2016 року по 14.03.2017 року (рішення від 06.06.16). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Зазначив, що звертався до відповідача в усній формі щодо призначення та виплати компенсації і лише наприкінці травня 2016 року подав письмову заяву з додатками. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа в судове засідання не зявилась. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 31.05.2016 року [PERSON] звернувся до Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг та просив призначити компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги. Згідно довідки №о/р637593 за період з травня 2016 року по січень 2017 року [PERSON] отримував компенсацію за надання послуг інваліду першої групи у розмірі 1396,57 грн. Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558 (далі - Порядок) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація). Згідно п. 5 Порядку Компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку. Відповідно до п. 12 Порядку суми компенсації, не одержані своєчасно фізичною особою, яка надає соціальні послуги, виплачуються за минулий час, але не більш як за 12 місяців, що передують зверненню за їх одержанням. Якщо суми компенсації не одержані з вини органу, який їх призначає та виплачує, вони виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата за минулий час здійснюється виходячи з прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати. Згідно частини першої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України \~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~95\~ЦПК України\~письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення спору. Як на підставу для необхідності стягнення з відповідача коштів у розмірі 1228,50 грн. позивач посилається на те, що звертався до Управління в усному порядку щоб здійснити дії та перевірити факт відсутності [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] Проте, всупереч ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 83 ЦПК України \~позивачем не надано доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача, а також те, що позивач дійсно звертався до Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради в період з січня по травень 2016 року із заявами усно або письмово про проведення обстеження житла або про призначення компенсації. У звязку з тим, що позивачем не доведено неправомірність дій відповідача, підстав вважати, що відповідачем всупереч чинного законодавства не здійснювались заходи для встановлення обставин надання соціальних послуг [PERSON] [PERSON] до 31.05.2016 року, суд вважає вимоги позивача про стягнення шкоди у розмірі 1228,50 грн. необґрунтованими, недоведеними та такими, що до задоволення не підлягають. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім'ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01.07.2010 року зокрема закріпив свою позицію щодо того, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkovv. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyyv. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня). Таким чином, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Оскільки під час судового розгляду судом не встановлено факту порушення прав [PERSON] Управлінням, підстави вважати, що діями відповідача було завдано моральної шкоди [PERSON] відсутні та позивачем не доведено, а тому суд відмовляє у задоволенні даної вимоги.

Outcome: dismissed