Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

30 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [INFO] її матері [PERSON] . Заява обґрунтована\~тим,\~що [PERSON] \~померла на\~тимчасово окупованій\~території у Луганській області, де і було видано лікарське свідоцтво про смерть. Заявник зверталася щодо проведення державної реєстрації смерті до Світловодського\~міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), але їй було відмовлено та надано усні роз`яснення. Встановлення факту смерті є необхідним для вступу у спадщину після смерті матері. Заявник [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в порядку ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Заінтересована особа - Світловодський\~міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, заперечень не має, про що до суду подав відповідну заяву та зазначив про відсутність актового запису про смерть [PERSON] в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. (а.с. 15, 16) Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 3) З лікарського\~свідоцтва про\~смерть №\~382\~від 02\~листопада 2020\~року,\~довідки про\~причину смерті\~№ 382\~від 02\~листопада 2020\~року,\~свідоцтва про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 06\~листопада 2020\~року Відділом\~запису актів\~громадянського стану\~Алчевського міського\~управління юстиції\~Міністерства юстиції\~Луганської Народної\~Республіки,\~достовірно встановлено\~факт смерті\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уродженки м.\~Алчевськ Луганської області, яка померла [INFO] в Україні у м. Алчевськ Луганської області внаслідок інфаркту головного мозку при тромбозі судин. (а.с. 1, 4, 6) Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який затверджений\~ розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м.\~Алчевськ Луганської області відноситься до таких населених пунктів. Таким чином, смерть [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрована не була, оскільки ця подія відбулася на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів» зазначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved