Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] його батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого спадкового майна. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2018р. відкрито провадження у справі, яке прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив до суду пояснення, в яких просить суд розглянути справу за відсутності представника ГТУЮ у м. Києві з урахуванням фактичних обставин справи та ухввалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Вислухавши пояснення позивача, його доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 24.05.1975 р. був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований Мирчанською сільською радою Бородянського району Київської області, що підтверджується відміткою сімейного стану в паспорті громадянина України [PERSON] , виданого Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 09 жовтня 1997 року. Під час шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до договору купівлі-продажу № 2948 від 11.02.1998р. Київська міська рада народних депутатів в особі начальника відділу продажу житла ДГО «Житло-інвест» Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] 16.02.1998 р. та записано в реєстровій книзі під № 40252. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть, дублікат якого виданий відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 14 квітня 2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки така квартира придбавалася в шлюбі з [PERSON] . Позивач та відповідач [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини звернулися до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується заявами про прийняття спадщини, які наявні в матеріалах спадкової справи, які суд витребовував за клопотанням сторони. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 16 липня 2018 року. 14.02.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербини Я.О. від 14 лютого 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (поточна редакція) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Відповідно до положень ст.ст. 1216- 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Оскільки, [PERSON] , який помер [INFO] заповіту не складав, тому спадкування відбувається за законом. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні з"ясовано, що дружина спадкодавця [PERSON] за своє життя так і не прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки пропустила строк у шість місяців для подачі відповідної заяви про прийняття спадщини, фактично спадщину також не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця не була з ним зареєстрована за місцем його проживання, не отримала письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , в судовому порядку відповідний строк також не поновила. Отже, спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом є його сини, зокрема позивач та відповідач, які виконавши вимоги закону вчасно подали відповідну заяву про прийняття спадщини. Так, оскільки спадковою масою після смерті [PERSON] є 1/2 частка квартири [ADDRESS] , тому позивачу до спадкування належить 1/4 її частки. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, судом встановлено, що дійсно належні позивачу права щодо власності спадкової частини майна вказаної вище квартири не визнаються іншими особами, такі підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем відповідного права власності в порядку спадкування за законом. Отже, з огляду на викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме визнання за [PERSON] , [INFO] право власності у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . В даному випалку суд враховує і те, що спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] згідно даних БТІ на праві власності зареєстрована за спадкодавцем, тобто нормами закону чинного на час придбання такого майна, а згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна ні за ким не зареєстрована, що виключає інший аніж заявлений спір.

Outcome: approved