Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

11.10.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні мотивуючи тим, що шлюб із [PERSON] зареєструвала 12.09.1995 року. Син [PERSON] народився 28.04.1997 року, в даний час є повнолітнім. Сімейне життя подружжя не склалось. Шлюб сторін був розірваний, про що [PERSON] 02.08.2016 року отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожний (по ?), придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу від 04.11.2009 року був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, реєстр. №2475. Квартира є двокімнатною, загальною площею 66,4 кв.м., житловою 32,2 кв.м., у ній проживають сторони та їх повнолітній син. Після розірвання шлюбу [PERSON] неодноразово пропонувала колишньому чоловіку вирішити питання поділу квартири мирним шляхом, оскільки в одній квартирі проживати із [PERSON] стало неможливо. Він застосовував насильство фізичне і психологічного характеру, проявляв агресію, створював нестерпні умови для проживання, в зв`язку з чим неодноразово вона викликала поліцію. Відповідно до ст. 365 ЦК України позивач [PERSON] просила припинити право [PERSON] на належну йому частку у спільному майні - квартирі [ADDRESS] із сплатою відповідної вартості її частини і визнати за [PERSON] право власності на ? частку спірної квартири. Позивач вважає, що таке припинення не завдасть шкоди інтересам відповідача, оскільки він переважно проживає у батьків, а за грошову компенсацію, яку вона має намір сплатити, зможе придбати собі окрему однокімнатну квартиру (а.с. 2-4). 02.02.2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя: депозитного банківського рахунку та стягнення вартості нерухомого майна (? частки квартири). Мотивував тим, що з 12.09.1995 року до 02.08.2016 року перебував в шлюбі із [PERSON] За 20 років перебування у шлюбі з [PERSON] ними було придбано чимало рухомого майна (меблі, побутову техніку, посуд, інші предмети домашнього користування, жіночий одяг із хутра, вироби з дорогоцінних металів, зроблено капітальний ремонт у квартирі тощо), а також ними за рахунок спільних коштів подружжя в 2011 2012 роках був відкритий на імя [PERSON] депозитний рахунок у Вінницькому відділенні банку «UniCreditBank" (м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 25А) на суму більше 100\~000 грн., якими [PERSON] має можливість розпоряджатись на власний розсуд, а також отримувати відсотки. Вважає, що має право на ? частку коштів із нарахованими відсотками, що знаходяться на рахунку [PERSON] Крім того, в 2009 році він продав належну йому на праві особистої власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 35\~487 доларів США. Кошти від продажу даної квартири були витрачені ним на придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] А в м. Вінниці в новобудові. Право власності на придбану в 2009 році квартиру було зареєстровано по ? на нього та на дружину [PERSON] Вважає, що квартира придбана за його кошти, тому [PERSON] повинна відшкодувати йому половину вартості квартири [ADDRESS]. Оскільки двокімнатну квартиру було придбано за 40\~510 доларів США, то [PERSON] повинна сплатити йому за свою ? частку 20\~255 доларів США, що складає за курсом НБУ станом на 01.02.2017 року 548\~505,40 грн. На підставі ст.ст. 57, 60, 69-72 СК України просив: визнати спільним майном подружжя грошові кошти, які були внесені на депозитний рахунок, відкритий в 2011 2012 роках у Вінницькому відділенні банку «UniCreditBank" на імя [PERSON] з нарахованими відсотками за депозитом; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на ? частину грошових коштів (із нарахованими відсотками за депозитом), які були внесені подружжям на депозитний рахунок, відкритий в 2011-2012 роках на імя відповідачки [PERSON] у Вінницькому відділенні банку «UniCreditBank"; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 548\~505,40 грн. у відшкодування вартості нерухомого майна ( ? частки двокімнатної квартири [ADDRESS]), придбаного за рахунок продажу його особистого майна (однокімнатної квартири [ADDRESS]) (а.с. 3-7 справи № 127/2236/17). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2017 року було обєднано в одне провадження цивільну справу №127/2236/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, стягнення вартості частки квартири із справою №127/21719/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні (т. 2 а.с. 37). 10.04.2017 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 127-130). В позові уточнив, що вся квартира [ADDRESS], придбана за кошти, що були отримані від продажу його однокімнатної квартири [ADDRESS], і лише формально ? частка була зареєстрована за [PERSON] Тому він просив стягнути з [PERSON] на свою користь 548 505,40 грн. у відшкодування вартості ? частки належної відповідачці [PERSON] двокімнатної квартири [ADDRESS], придбаної за рахунок особистих коштів [PERSON], що були одержані ним від продажу особистого майна квартири [ADDRESS]. Належну йому згідно договору купівлі-продажу від 04.11.2009 року ? частку квартири залишити за ним. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним [PERSON] свій позов підтримала, зустрічний не визнала. Суду пояснила, що у шлюбі з відповідачем знаходились з 1995 по 2016 рік. Між ними склались неприязні стосунки, оскільки колишній чоловік є дуже конфліктним, агресивним, його поведінка є непередбачуваною. В шлюбі вони за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру по ? частці, але оскільки подальше проживання із [PERSON] неможливе, квартира є неподільною, просила припинити його право на ? частку квартири із сплатою її вартості 516 088 грн. Обставини, що викладені в зустрічному позові і вимоги [PERSON] про відшкодування йому вартості ? частки, що була зареєстрована за нею, вважає безпідставними, оскільки квартира [ADDRESS], яку він продав перед купівлею нової, також була набута у шлюбі, тому не була особистою власністю [PERSON] Зустрічний позов в частині поділу коштів, що перебували на депозитному рахунку, вважає також безпідставним, оскільки рахунки були відкриті в 2011 2012 роках і в період з 2012-2013 років вони зняли кошти і витратили їх на потреби сімї. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] первісний позов підтримала, зустрічний не визнала. Суду пояснила, що відповідно до ст. 365 ЦК України підставою для припинення права [PERSON] на частку в спільному майні є те, що квартира є неподільною і спільне володіння і користування майном є неможливим. Просила врахувати, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди і не порушить права [PERSON], оскільки за грошову компенсацію його частки, яку [PERSON] внесла на депозит суду, він зможе придбати собі однокімнатну квартиру. Зустрічний позов вважає необґрунтованим, оскільки кошти, що перебували на депозитних рахунках в 2011-2012 роках, використані в інтересах сім`ї. Підстав відшкодовувати [PERSON] вартість ? частки квартири, що була зареєстрована на [PERSON], немає, оскільки квартира [ADDRESS] була набута і продана під час шлюбу, а нова квартира придбана за спільні кошти в рівних частках. В судовому засіданні відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] позов [PERSON] не визнав, свій позов підтримав. Суду пояснив, що під час шлюбу із [PERSON] вони за його особисті кошти придбали квартиру [ADDRESS], всього сплатили 40 510 доларів США і оформили право власності по ? частці, оскільки між ними тоді були гарні стосунки. Кошти в сумі 232 000 грн., які отримав від продажу своєї власної квартири, подарованої батьками, він в день продажу 10.04.2009 року вніс на рахунок БМУ-3 для придбання нової квартири, решта коштів 40 000 грн. - спільні. Вважає, що оскільки [PERSON] своїх коштів не вносила на придбання житла, вона повинна відшкодувати йому за свою ? частку, яка була формально зареєстрована на неї, 20 255 доларів США, що становить еквівалент 548 505,40 грн. За таких обставин право власності кожного у спільній квартирі просив залишити по ? частці. Просив врахувати, що він зареєстрований та проживає у спірній квартирі, там знаходяться його особисті речі і квартира є його єдиним житлом, тому категорично заперечив щодо припинення його частки і не погодився на грошову компенсацію. Він не заперечив, щоб [PERSON] проживала в квартирі, він її не ображає, перешкод в користуванні житлом не чинить. [PERSON] через особисту неприязнь безпідставно викликає поліцію і намагається заволодіти його квартирою та позбавити його житла. Також наголосив, що із висновком експерта щодо визначення вартості спірної квартири не погоджується, вважає висновок неправомірним, оскільки експерт їх квартиру не оглядав, технічні параметри не встановив, не врахував стан квартири, ремонт, поліпшення, які були ними зроблені і умисно занизив ціну квартири. Підтримав також вимоги щодо поділу спільних коштів, що перебували на депозитному рахунку. Експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спірну квартиру він оглядав, доступ був наданий [PERSON], а [PERSON] повідомлення про вихід експерта не отримав і під час огляду квартири його не було. При вимірюванні приміщень він користувався лазерним прибором вимірювання, здійснював натурний огляд, фотографування та вивчав технічні документи на нерухомість, згідно з якими висота стелі 2,40 м. Про теплу підлогу в квартирі йому не було відомо, а засклені балкони та загальний технічний стан квартири він врахував у вартість. Зауважив, що зазначав технічну характеристику згідно технічного паспорту на спірну квартиру станом на вересень 2016 року. Житло відноситься до 2 рівня комфортності, його ринкова вартість визначалась відповідно до методики оцінки майна. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] і зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 12.09.1995 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 02.08.2016 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області зареєстроване розірвання шлюбу, про що видане відповідне свідоцтво (а.с. 10). 04.11.2009 року між ТОВ «БМУ-3» (продавець) та [PERSON], [PERSON] (покупці) був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За цим договором сторони придбали спільну власність квартиру по ? частці кожен (а.с. 11-12). Право власності [PERSON] на ? частку квартири зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2016 року (а.с. 18). Право власності [PERSON] на ? частку квартири не зареєстроване (а.с. 140, 167). В даній квартирі зареєстровані та проживають з 27.10.2009 року [PERSON], [INFO], з 23.10.2009 року [PERSON], а також їх син [PERSON], [INFO] Обґрунтовуючи позовні вимоги про припинення права відповідача на частку у спільному майні [PERSON] зазначила, що двокімнатна квартира є неподільною, а спільне володіння і користування майном із [PERSON] є неможливим, оскільки він знущається над нею як морально, так і фізично, застосовує силу, ображає, безпричинно влаштовує конфлікти, псує меблі, шкодить, що ставало підставою для неодноразових викликів поліції. Припинення права не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON], оскільки вона згодна компенсувати йому вартість ? частки квартири і суму в розмірі 516 088 грн. внесла на депозитний рахунок суду (а.с. 115). Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Умови припинення права на частку у спільному майні визначені ч. 2 ст. 365 ЦК України. Верховний Суд України неодноразово висловлював позицію з приводу застосування судами норм ст. 365 ЦКУ України, а саме, що із змісту норми ст. 365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно висновку експерта [PERSON] ТОВ «Експертно-юридична фірма [PERSON]» № 046/16 від 01.12.2016 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи поділ в натурі двокімнатної квартири [ADDRESS] виконати неможливо в зв`язку з відсутністю технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири. Ринкова вартість квартири станом на листопад 2016 року складає 1 032 174,70 грн. (а.с. 59-67). Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України [PERSON] на депозитний рахунок суду внесла кошти, що дорівнюють половині вартості квартири, в сумі 516088 грн. (а.с. 115). Також сторони в судовому засіданні визнали, що між ними часто виникають конфлікти з приводу користування квартирою. В матеріалах справи наявні докази неодноразових звернень [PERSON], [PERSON] до правоохоронних органів протягом 2016 року (а.с. 19, 21, 48, 49, 114). Вирішуючи питання про шкоду, яка може бути завдана співвласнику [PERSON], суд враховує, що саме обставина щодо істотності шкоди при припиненні права власності на частку у спільному майні, є визначальною при вирішенні такого позову. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], квартира складається з двох кімнат житловою площею 32,2 кв.м.: одна кімната 16,6 кв.м., інша 15,6 кв.м., кухні, площею 16,6 кв.м., ванни, площею 3,4 кв.м., коридору площею 10,8 кв.м., туалету площею 2,3 кв.м., балкону. Загальна площа квартири 66,4 кв.м. Суд вважає, що ? частка в цій квартирі не є незначною, на належну [PERSON] частку припадає одна жила кімната, іншого житла (нерухомого майна), яке належало б [PERSON] на праві власності, немає, що підтверджується довідкою КП «ВМБТІ» від 06.04.2017 року, а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 167). Відповідач зареєстрований і проживає у спільній квартирі, а факт неприязних стосунків між сторонами не свідчить про неможливість використання кімнат обома співвласниками. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що припинення права власності [PERSON] на частку у квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам, тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає. [PERSON], обґрунтовуючи зустрічний позов щодо відшкодування йому вартості частки квартири, яка зареєстрована за [PERSON], але була придбана за рахунок його особистих коштів від продажу його квартири, посилався на норми ст. 57 СК України і те, що більшу частину коштів він вніс особисто, а спільні кошти подружжя лише 40 000 грн. Так, відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Проте, при вирішенні позовних вимог [PERSON] суд враховує, що квартира [ADDRESS], була придбана сторонами 04.11.2009 року за 332 203 грн. у спільну часткову власність, із визначенням частки кожного по ?. В п. 2.1 договору зазначено, що ця сума перерахована повністю покупцями на рахунок продавця до підписання договору. В судовому засіданні [PERSON] погоджувався, що частка [PERSON] у спільній квартирі становить ?, при цьому просив лише стягнути компенсацію її вартості в сумі 548 505,40 грн. В судовому засіданні встановлено, що квартира придбана не у спільну сумісну власність, а у спільну часткову, вимог щодо зміни розміру часток в зв`язку із внесенням ним особистих коштів позивач [PERSON] не пред`являв, тому правових підстав для стягнення такої компенсації немає. Також суд враховує, що позивачем [PERSON] не було доведено, що квартира [ADDRESS], яка продана перед придбанням нової, була його особистою власністю. Відповідно до договору № 28 від 30.08.1995 року, укладеного між [PERSON] та КП «Вінницябуд», замовник ([PERSON]А.) прийняв дольову участь в будівництві будинку з виділенням 1-кімнатної квартири (а.с. 152). Позивач в судовому засіданні пояснював, що цей договір уклав його батько [PERSON], проте довідкою № 05/32 від 18.01.1999 року підтверджено, що саме [PERSON] приймав участь у дольовому будівництві 108-квартирного житлового будинку № 8 по вул. Квятека в м Вінниці на підставі договору від 30.08.1995 року і фінансував будівництво 1-кімнатної квартири, площею 35,4 кв.м. (а.с. 153). На підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 09.04.1999 року № 425 [PERSON] визнано власником однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 35,4 кв.м. (а.с. 151). 21.05.1999 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на цю квартиру (а.с. 43). Разом з тим, суд враховує, що в період після укладення договору дольового будівництва, а саме, з 12.09.1995 року, і на момент закінчення будівництва та передачі квартири у власність [PERSON], сторони вже перебували в зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до ст. 22 КпШС ( 1963 року в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) набули квартиру у спільну власність. Доказів того, що [PERSON] вносив платежі лише із особистих коштів, позивач також не надав. При продажу цієї однокімнатної квартири 10.04.2009 року нотаріусом була отримана згода дружини - [PERSON] (п. 4.6 договору) (а.с. 45-46) і сторони не заявляли, що квартира є особистою власністю [PERSON] Частину коштів від продажу в сумі 232 000 грн. [PERSON] в цей самий день 10.04.2009 року сплатив на користь БМУ-3 для придбання квартири [ADDRESS] (а.с. 131). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Оскільки правових підстав для стягнення із [PERSON] компенсації вартості частки квартири немає, позов [PERSON] задоволенню в цій частині не підлягає. Обґрунтовуючи позов в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину грошових коштів, які були внесені на депозит на ім`я [PERSON] в 2011-2012 роках, а також на нараховані відсотки за депозитом, позивач посилався на ст.ст. 69-71 СК України і вважав, що кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу. Відповідно до 71 ЦПК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно довідки Слов`янського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.02.2017 року (правонаступник ВВ «UniCreditBank») протягом 2011-2012 років на ім`я [PERSON] було відкрито 3 депозитних рахунки: 04.01.2012 року № 26305010317184 на суму 15 000 грн., дата закриття 06.03.2012 року; 06.03.2012 року № 26306010396074 на суму 20 000 грн., дата закриття 06.06.2012 року; 02.08.2012 року №26309010566027 на суму 35 000 грн., дата закриття 02.12.2012 року. Таким чином, ще до припинення ведення спільного господарства і до розірвання шлюбу сторони розпорядились коштами, що перебували на депозитних рахунках і виплаченими відсотками, тому підстав для їх поділу і визнання за [PERSON] права власності на ? частку грошових коштів, немає. Оскільки в задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за сторонами. Кошти, що були внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду, підлягають поверненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed