Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У\~жовтні 2020\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом про\~усунення перешкод\~у користуванні\~майном,\~а саме\~ зобов`язати СТОВ\~«Дружба-Нова»\~повернути земельну \~ділянку кадастровий\~номер 7424187900:04:000:0230,\~ площею 3,77\~га,\~що розташована \~на території\~ Ряшківської сільської\~ради і\~належить йому\~на праві\~власності та\~скасувати реєстрацію\~права оренди\~даної земельної\~ділянки.\~ Позов мотивований\~тим,\~що ні\~договору оренди,\~ні додаткової\~угоди до\~нього він\~не підписував,\~а відповідач\~відмовляється повернути\~належну йому\~земельну ділянку. 29.10.2010 року від СТОВ\~«Дружба-Нова» надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити, аргументуючи свої заперечення тим, що з 2010 року між СТОВ\~«Дружба-Нова» та позивачем укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки. В подальшому , а саме 02.01.2015 року укладено додаткову угоду , якою збільшено строк оренди. Сам факт отримання позивачем орендної плати протягом більше ніж вісім років свідчить про його обізнаність з фактом існування умов договору оренди. Крім, того відповідач зазначає, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки з 2012 року отримував орендну плату, а отже був обізнаний про наявність договору оренди. Також, відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять доказів понесених позивачем витрат . ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 09 год.00 хв. 29 жовтня 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 29 жовтня 2020 року відкладено підготовче судове засіданні на 14 год.00 хв. 05 листопада 2020 року за клопотання представника позивача. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 05 листопада 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та відкладено підготовче судове засіданні на 10 год.00 хв. 02 грудня 2020 року . Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 02 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертиз і провадження в справі зупинено . Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 15 березня 2021 року відновлено провадження в справі і призначено підготовче судове засідання на 11 год.00 хв. 30 березня 2021 року . Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 30 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 09 год.00 хв. 27 квітня 2021 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав заяву в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу без його участі, у разі неявки відповідача в судове засідання просив розглянути справу заочно. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини\~встановлені судом. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 830093 [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7424187900:04:000:0230, площею 3,77 га( а.с.9). 10 жовтня 2010 року між СТОВ "Дружба-Нова» та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7424187900:04:000:0230, площею 3,77 га , яким зареєстрований за № 742410040007936 від 25.04.2012 року. Строк дії договору 7 років( а.с.11) 02 січні 2015 року між СТОВ "Дружба-Нова» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договіру оренди земельної ділянки , кадастровий номер 7424187900:04:000:0230, площею 3,77 га , яка зареєстрований за 17.06.2015 року індексний номер 2238652 . Строк дії договору продовжено до 24.04.2029 року.( а.с.14-19). 10.09.2020 року [PERSON] звернувся до СТОВ «Дружба-Нова» з вимогою повернути належну йому земельну ділянку( а.с.20). Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125/20/11986-ПЧ від 10.02.2021 встановлено, що підписи в договорі оренди від 10 жовтня 2010 року та додатковій угоді від 02.01.2015 року укладені між СТОВ "Дружба-Нова» та [PERSON] підписані не [PERSON] , а іншою особою( а.с.96-105). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Щодо позовних вимог про витребування земельної ділянки. Відповідно до\~статті 11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема , договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі статтею\~202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Отже, правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів: набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною\~третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог\~законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215\~ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Частиною першою статті 215 ЦК України, статтями 229233 ЦК України передбачено недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі\~цього учасника\~правочину. Якщо сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права\~та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї\~статті\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є:\~ об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);\~ строк дії договору оренди;\~ орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;\~ умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;\~ умови збереження стану об`єкта оренди;\~ умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;\~ умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;\~ існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;\~ визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини;\~ відповідальність сторін;\~ умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду(справа №\~183/1617/16,провадження\~№\~14-208\~цс 18\~ві14\~листопада 2018\~року) констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним\~шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт\~укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Аналогічний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі\~\~\~\~\~\~ № 487/10132/14-ц (пункт 97). У справі, що переглядається, позивач звернувся з вимогою про витребування земельної ділянки,яка перебуває у фактичному користуванні відповідача посилаючись на те, що цей договір він, як власник землі, не підписував, умови його не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику земельної ділянки. Судом встановлено, що спірний договір від 10 жовтня 2010 року та додаткову угоду до договору від 02 січня 2015 року щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер 7424187900:04:000:0230, площею 3,77 га, яка розташована на території Ряшківської сільської ради і належить [PERSON] , 29.05.1973 року підписано не позивачем, а іншою особою, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № СЕ-19/125-20/11986-ПЧ від 10 лютого 2021 року. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, про те. що оскільки договір оренди спірної земельної ділянки між позивачем та відповідачем є неукладеним, то позовні вимоги про витребування земельної ділянки підлягають задоволенню , оскільки вибраний позивачем спосіб захисту порушених його прав є вірним та ефективним. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації оренди. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Власником спірної земельної ділянки (кадастровий номер\~ 7424187900:04:000:0230, площею 3,77 га)\~на час подання позову є\~ [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку . Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю \~земельною ділянкою площею 3.77 га, яка розташована на території Ряшківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди\~СТОВ «Дружба Нова» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди\~ [PERSON] фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) . На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про\~проведену\~державну реєстрацію), щодо земельної ділянки\~площею площею 3.77 га, яка розташована на території Ряшківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить [PERSON] . Щодо застосування позовної давності. Відповідач у відзиві просить застосувати наслідки позовної давності, оскільки позивач з 2012 року отримуючи орендну плату знав про існування договірних відносин. А отже звернувся до суду з порушенням визначеного ЦПК України строку. Згідно зі\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку доводам, відповідача про порушення позивачем строку позовної давності суд констатує, що доводи позивача про те, що відповідач отримуючи орендну плату з 2012 року був обізнаний про існування договору та додаткової угоди, які зареєстровані в реєстрі на переконання суду є безпідставними, оскільки сам факт отримання орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою не може свідчити про укладення договору оренди і обізнаність позивача про умови договору, а отже не є підставою для застосування строків позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1681 грн. 00 коп.в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 3436), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Враховуючи , що позивачем не надано суду, детального розрахунку витрат, які поніс позивач на правову допомогу, суд позбавлений можливості перевірити співмірність та обґрунтованість таких витрат, а отже дані витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного, ст.ст.247,263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд

Outcome: approved