Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

військовий прокурор Луганського гарнізону звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого [PERSON] за період часу з 31.03.2016 року по 20.04.2016 року у розмірі 7 130 гривень, на користь держави в особі Військово медичного клінічного центру Західного регіону. \~ Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 27.07.2016 у зв`язку з примиреннім винного з потерпілим на підставі ст.46 КК України закрито кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України. При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що [PERSON] 06.11.2015 року близько 20 год. 00 хв. будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи біля приміщення підрозділу військової частини, з необережності здійснив натискання на спусковий гачок, при цьому перевідник вогню було знято з запобіжнику, а патрон знаходився в патроннику в результаті відбувся постріл, спричинивши потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді з вогнепального поранення, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному Клінічному центрі Західного регіону з 31.03.2016 року по 20.04.2016 року. Згідно з довідкою Військово-медичного Клінічного центру Західного регіону про вартість лікування, загальна сума затрачених установою коштів на лікування [PERSON] становить 7130 грн., а тому просить стягнути такі з відповідача. Прокурор військової прокуратури Луганського гарнізону в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представникВійськово-медичного клінічного центру Західного регіону позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що дійсно є винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.414 КК України у зв`язку з завданням [PERSON] тілесних ушкоджень, а тому проти відшкодування витрат на лікування останнього не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд встановив наступне. Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 27 липня 2016 року, яка набрала законної сили 04 серпня 2016 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 414 КК України, закрито. Як вбачається зі змісту ухвали (а.с. 5) [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності за заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , та був звільнений від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих обставин. Факт вчинення злочину у виді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] в судовому засіданні визнав і сам відповідач, а тому в силу положень\~ ч.1 ст.61 ЦПК України, вказана обставина не потребує доказуванню. Судом встановлено, у зв`язку із заподіянням відповідачем [PERSON] тілесних ушкоджень, останній перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному Клінічному центрі Західного регіону в період з 31.03.2016 року по 20.04.2016 року, внаслідок чого медичним закладом було понесено витрати на його лікування на загальну суму 7130 грн. Вказані обставини підтверджуються довідкою Військово-медичного Клінічного центру Західного регіону про вартість лікування (а.с.8). Відповідно до ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3 Постанови № 11 від 07 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується\~ згідно\~ з «Порядком\~ обчислення\~ розміру\~ фактичних\~ витрат\~ закладу охорони здоров`я на\~ стаціонарне\~ лікування\~ потерпілого\~ від\~\~ злочинного діяння\~\~ та\~\~ зарахування\~\~ стягнених\~ з\~ винних\~ осіб\~ коштів\~ до відповідного бюджету і їх використання",\~ затвердженим\~ постановою Кабінету\~\~ Міністрів\~ України\~ N 545\~ ( 545-93-п )\~ від\~ 16\~ липня 1993 року. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Враховуючи вищенаведене, оскільки Військово-медичним клінічним центром Західного регіону понесені витрати на лікування тілесних ушкоджень потерпілого [PERSON] внаслідок вчинення відповідачем злочину, і розмір понесених витрат доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. При цьому, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved