Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 04.11.2015 року відповідач [PERSON] взяла у нього в борг 5500 грн. зі строком повернення до 31 грудня 2015 року, що підтверджується розпискою від 04.11.2015 року. У встановлений строк відповідач борг не повернула. На його численні прохання повернути борг відповідач відповідала лише обіцянками повернути кошти. До теперішнього часу борг відповідач йому не повернула. У зв'язку з цим, просить стягнути з відповідачки на свою користь борг по розписці в сумі 5500 грн. та понесені ним судові витрати. Представник позивача та позивач в судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що відповідачка не позичала у позивача гроші, а купила холодильник, однак в неї не було всієї суми щоб розрахуватися вона написала боргову розписку та залишила свій паспорт. В подальшому повернула кошти за холодильник та забрала паспорт, розписку їй позивач не повернув посилаючись на те, що втратив. Додала до матеріалів справи товарний чек про придбання холодильника та гарантійну карту. Крім того, представник відповідачки заперечуючи проти позову зазначив, що данна розписка не являється договором позики. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Позивачем в обґрунтування вимог позову було надано до суду копію розписки від 04.11.2015 року (а.с.4) та оригінал ( а.с.18). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є різні фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для розгляду справи. Відповідачка в обґрунтування своїх пояснень та заперечень на позов ніяких доказів про повернення відповідачу боргу не представила. До твердження відповідачки про те, що вона не позивачала у позивача гроші а купила холодильник, однак у зв"язку з тим, що в неї не було всієї суми щоб розрахуватися написала боргову розписку, суд відноситься критично та не бере до уваги, оскільки судом встановлено, що товарний чек про придбання холодильника датований 01 листопада 2015 року, а розписка 04 листопада 2015 року. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У розписці від 04.11.2015 року (а.с.4, а.с.18) зазначено, що [PERSON] позичає у [PERSON] 5500 грн. які зобов'язується віддати до 31 грудня 2015 року. З урахуванням того, що відповідачка взяті на себе обов'язки по договору позики (розписці) не виконала, грошові кошти не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 5500 гривень, 580 грн. судового збору та 1160 грн. витрат за юридичні послуги адвоката

Outcome: approved