Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

До суду звернувся позивач ПАТ КБ „Надра" з позовом до відповідачів [PERSON], та [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно якої просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1542-Н від 07.11.2007 року в сумі 789007.81 грн., та понесені судові витрати посилаючись на наступне: 07.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра», який в подальшому був переіменований на ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], було укладено договір № 8/2007/840-К/1542-Н відповідно до умов якого Банк видав позичальнику кредит в сумі 58709.75 дол. США з виплатою процентної ставки 12.39% на рік строком до 12.10.2026 року. При взятті на себе зобов»язань Позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. В з»язку з цим Банком на адресу Позичальника було направлено досудову вимогу № 659 від 15.03.2013 року з пропозицією погасити заборгованість за кредитом згідно п.4.2 Кредитного договору банк має право реалізувати своє право на дострокове отримання всієї суми наданого позичальнику Кредиту, а також нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших платежів. Відповідачем неналежним чином виконувались умови кредитного договору, в зв»язку з чим станом на 04.03.2013 року заборгованість відповідача перед банком склала: 789007.81 грн., яка складається з: - 57112.70 дол. США, що в еквіваленті складає 456501.81грн., - заборгованість за сумою кредиту - 31005.25 дол. США, що в еквіваленті складає 247824.96 грн., - заборгованість за процентами; - 6.145.82 дол. США, що в еквіваленті складає 49123.54 грн., - пеня; - 5.870.98 дол. США, що в еквіваленті складає 46926.74 грн., - штрафи. В якості забезпечення позичальника за кредитним договором 07.11.2007 року між Банком та [PERSON], був укладений договір поруки № 1542/1-Н, відповідно до умов якого Поручитель зобов»язувався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що випливають з кредитного договору Вказану вище суму заборгованості відповідачі не сплачують в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. [PERSON], звернувся з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Надра», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу [PERSON], третя особа. що не заявляє самостійних вимог [PERSON], про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на наступне 07.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра», який в подальшому був переіменований на ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], було укладено договір № 8/2007/840-К/1542-Н відповідно до умов якого банк видав позичальнику кредит в сумі 58709.75 дол. США з виплатою процентної ставки 12.39% на рік строком до 12.10.2026 року. Згідно цього договору цільове призначення кредиту - це придбання у власність [PERSON], нерухомого майна: квартири [ADDRESS]. В цей же день, тобто 07.11.2007 року між ними був укладений іпотечний договір № 1542/1-Н. Забезпеченням зобов»язань згідно договору іпотеки виступає квартира [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності і яка стала власністю Позивача після укладення договору Іпотеки. Вартість предмету іпотеки складає 324000 грн.. що в еквіваленті складає 64158.42 дол. США. Також на забезпечення виконання нам взятих на себе зобов»язань в той же день був укладений договір поруки № 1542/1-Н з його матір»ю [PERSON] При підписанні кредитного договору відповідачем були порушені його права. Так як договір укладений та видані йому кредитні кошти в іноземній валюті, в той час, як відповідно до ст. 542 ЦК України зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Тобто порушено істотну умову договору, що стосується його предмету. Банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті фізичній або юридичній особі резиденту України, який не має аналогічної ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті. А банк скориставшись його необізнаністю в галузі права видав йому кредит в іноземній валюті, що є підставою для визнання укладеного між ним та Банком кредитного договору недійсним. Крім того на час укладення кредитного договору курс гривні до долару складав 505 грн., за 100 дол. Такий курс з незначними коливаннями тримався в Україні протягом останніх шести років. Як запевняли його та поручителя працівники Банку, що кредит в іноземній валюті, а саме в доларах США для них в даний час є найбільш вигідним запевняючи, що економіка України на даний час розвивається стабільно, а НБУ пильно слідкує за курсом гривні до долару, а кредит в гривнях обтяжений великим процентом тому є для нього невигідним. На сьогоднішній день курс гривні до долару складає 799.90 грн.. за 100 дол. Ніхто не може гарантувати, що долар подорожчає ще більше. Станом на сьогодні , та подальше виконання договору, порушило та порушуватиме співвідношення позивача та поручителя, їх майнові інтереси, і інтереси відповідача. Крім того при укладанні кредитного договору Банк не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування. Також договором передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, що також порушує його права та не відповідає вимогам закону. Йому також не роз»яснили його право про можливість скористатись офіційно правом відстрочення платежу на 6-ть місяців після укладення договору, а потім в період його дії, а одразу почали начисляти пеню та штрафні санкції. Крім того укладений договір містить лише умови щодо його відповідальності за неналежне виконання умов договору і не містить умов щодо відповідальності Банку, тому вважає, що укладений між банком та ним кредитний договір повинен бути визнаний недійсним, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду заяву про слухання справи в його відсутність, в минулому судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному об»ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Проти задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою заперечувала, при цьому пояснила, що банк має Генеральну та індивідуальну ліцензії на видачу кредитних коштів в іноземній валюті, тому укладаючи оспорюваний договір та надаючи позивачеві кредитні кошти в іноземній валюті банк діяв правомірно. Крім того на час укладання договору та видачі грошових коштів, ЗУ «Про захист прав споживачів» не містив заборони щодо надання споживчого кредиту в іноземній валюті. Така заборона була внесена до закону значно пізніше, лише в 2011 році, тому на правовідносини, що виникли дані положення не поширюються. Крім того відповідач був вільний в укладені договору та у виборі валюти, отримуваних за договором грошових коштів. Він забажав отримати кредитні кошти саме в іноземній валюті. При цьому будучи дієздатною особою, відповідач був ознайомлений з умовами отримання такого кредиту, подав заяву про видачу готівки, та завчасно зібрав всі необхідні документи, що свідчить про його намір на укладення саме такого договору та отримання коштів в іноземній валюті. Відповідачі в судове засідання не з»явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В минулому судовому засіданні відповідач [PERSON], проти задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою заперечував та підтримав вимоги за зустрічною позовною заявою, при цьому пояснив, що укладення саме такого кредитного договору було нав»язане йому працівниками Банку, якби він знав про наслідки його укладення, то ні за що б не уклав такого договору. На даний час наслідки укладеного договору для нього є жахливими. Відповідач [PERSON], проти задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою заперечувала та підтримала вимоги за зустрічною позовною заявою, при цьому пояснила, що коли ними укладався даний кредитний договір, то він був для них вигідним, а в даний час в зв»язку з підвищення курсу долару до гривні цей договір є для них зовсім не вигідний. Вона виступала поручителем за даним договором, так як бажала. щоб її діти мали власне житло і допомогти їм у цьому вона могла лише таким чином. Представник відповідачів в судове засідання не з»явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належна чином. В минулому судовому засіданні в проти задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою заперечувала та підтримав вимоги за зустрічною позовною заявою, давши пояснення фактично викладені в зустрічній позовній заяві. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з»явилась, подавши заяву про слухання справи у її відсутність та письмові пояснення Згідно яких посилалась на те, що до неї звернувся [PERSON],. та [PERSON], з проханням посвідчити договір купівлі-продажу квартири та договір іпотеки на дану квартиру між [PERSON], та ВАТ КБ «Надра», надавши всі необхідні документи для посвідчення даних договорів. Нею були проведені всі необхідні дії для посвідчення таких договорів, а саме зроблені перевірки в реєстрі обтяжень, підготовлені договори та надані сторонам для ознайомлення. Сторони підтвердили, що не мають ніяких заперечень до змісту договору та підписали його. Нею були проведені посвідчувальні записи та внесені відповідні відомості до державного реєстру правочинів. Аналогічні дії були проведені при реєстрації договору іпотеки. Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги за первісною позовною заявою підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні 07.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра», який в подальшому був переіменований на ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], було укладено договір № 8/2007/840-К/1542-Н відповідно до умов якого Банк видав Позичальнику кредит в сумі 58709.75 дол. США з виплатою процентної ставки 12.39% на рік строком до 12.10.2026 року, що підтверджується укладеним між сторонами кредитним договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. ч. 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав покладені на нього обов»язки за укладеним кредитним договором, а саме видав відповідачу кредитні кошти, що сторонами не заперечується. Відповідно до п.п. 3.3, 4.3 кредитного договору визначені умови та порядок повернення кредитних коштів, які позичальник зобов»язувався належним чином виконувати. Проте відповідач [PERSON], свої обов»язки щодо своєчасного повернення кредиту виконував неналежним чином в зв»язку з чим банком за його адресою була направлена досудова вимога № 659 від 15.03.2013 року з пропозицією погасити заборгованість за кредитом. Згідно п.4.2 Кредитного договору банк має право реалізувати своє право на дострокове отримання всієї суми наданого позичальнику Кредиту. а також нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших платежів. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов»язання. В зв»язку з чим станом на 04.03.2013 року заборгованість відповідача перед банком склала: 789007.81 грн., яка складається з: - 57112.70 дол. США, що в еквіваленті складає 456501.81грн., - заборгованість за сумою кредиту - 31005.25 дол. США, що в еквіваленті складає 247824.96 грн., - заборгованість за процентами; - 6.145.82 дол. США, що в еквіваленті складає 49123.54 грн., - пеня; - 5.870.98 дол. США, що в еквіваленті складає 46926.74 грн., - штрафи, що підтверджується розрахунком заборгованості Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. За таких підстав суд вважає, що відповідача [PERSON], підлягає стягненню заборгованість за укладеним з позивачем кредитним договором в сумі 789007.81 грн., яка складається з: - 57112.70 дол. США, що в еквіваленті складає 456501.81грн., - заборгованість за сумою кредиту - 31005.25 дол. США, що в еквіваленті складає 247824.96 грн., - заборгованість за процентами; - 6.145.82 дол. США, що в еквіваленті складає 49123.54 грн., - пеня; - 5.870.98 дол. США, що в еквіваленті складає 46926.74 грн., - штрафи. Посилання відповідача та його представника на те, що вони вважають, що розрахунок заборгованості проведений неправильно суд вважає безпідставними, так як за клопотання відповідача судом призначалась судова економічна експертиза для визначення розміру заборгованості відповідача, яка не проведена в зв»язку з тим, що відповідач [PERSON],. не провів оплати експертизи, тобто з випни відповідача. Інших доказів, які б свідчили про те, що розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором здійснений неправильно суду не надано. Судом також встановлено, що в якості забезпечення позичальника за кредитним договором 07.11.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON], був укладений договір поруки № 1542/1-Н, відповідно до умов якого Поручитель зобов»язувався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що випливають з кредитного договору Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором в солідарному порядк з боржником за кредитним договором також підлягають задоволенню, та з відповідачів [PERSON], та [PERSON], на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1542-Н від 07.11.2007 року в загальній сумі 789007.81 грн., яка складається з: - 57112.70 дол. США, що в еквіваленті складає 456501.81грн., - заборгованість за сумою кредиту - 31005.25 дол. США, що в еквіваленті складає 247824.96 грн., - заборгованість за процентами; - 6.145.82 дол. США, що в еквіваленті складає 49123.54 грн., - пеня; - 5.870.98 дол. США, що в еквіваленті складає 46926.74 грн., - штрафи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], та [PERSON], на користь позивача підлягають стягненню в рівних частинах понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3441.00 грн., так як заборгованість за кредитним договором з відповідачів стягується в солідарному порядку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою, суд виходить з наступного. Прохаючи визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір [PERSON],. посилається на те, що кредитні кошти видані йому банком в іноземній валюті, а так як грошовою одиницею в Україні є гривня, то банк не мав права видавати, а він не мав права отримувати такі кредитні кошти. Проте, відповідно до п. 10. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Представником позивача надані як Генеральна так і індивідуальна ліценція на здійснення валютних операцій ВАТ КБ «Надра». Таким чином посилання позивача та його представника на те, що Банк не мав права видавати кредитні кошти в іноземній валюті, а саме доларах США, суд вважає безпідставними. Як безпідставними є і посилання на те, що [PERSON], не мав права отримувати такі кошти, так як він не мав на це індивідуальної ліцензії, так як дане питання на даний час є законодавчо неврегульованим. Посилання позивача та представника позивача на те, що між Банком та [PERSON],. був укладений договір споживчого кредиту, а ЗУ « «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється, тому укладений договір повинен бути недійсним ще й за таких підстав, суд також вважає безпідставним. Так як відповідно до п. 13. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Таким чином за даними підставами, недійсними можуть бути визнані договори, які укладені після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Оспорюваний кредитний договір укладений в 2007 році, тобто до прийняття вищезазначеного закону, тому бути визнаним недійсними за даними підставами не може. Посилання позивача на те, що договір містить не вигідні для нього умови, ( як одностороннє підвищення процентної ставки, лише його відповідальність, тощо), а також на те, що в зв»язку з підвищенням курсу іноземної валюти до гривні зробило для нього невигідним даний договір не є підставою для визнання кредитного договору недійсним відповідно до положень ст. 215 ЦК України. Так як при укладені договору кожна із сторін несе ризики, пов»язані із взятими на себе зобов»язаннями. Крім того відповідач [PERSON],. в судовому засіданні зазначала, що на початку укладення договору його умови були вигідними для неї та [PERSON] Також суд вважає безпідставними посилання [PERSON], на те, що Банк не ознайомив його з умовами надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації щодо умов кредитування, існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними. Так як, виходячи з самої природи договору кожна із сторін має взаємопов»язані права та обов»язки, тому при наявності сумнівів щодо умов укладеного договору, його вигідності та інше [PERSON],. мав право сам зажадати від банку надання йому повної інформації як щодо укладеного договору так і стосовно інших форм кредитування. Умови надання та повернення кредиту викладені в укладеному між сторонами договорі і підписавши даний договір [PERSON],. погодився з його умовами. Крім того, судом встановлено, що укладення даного кредитного договору, потягло за собою, укладення ще ряду договорів та виконання дій, пов»язаних з його забезпеченням, і деякі з них потребували нотаріального посвідчення. І з пояснень представника банку , і з пояснень приватного нотаріуса встановлено, що [PERSON], будь-яких претензій щодо укладених договорів не виказував, вчиняв дії щодо їх укладення, попередньо готував всі необхідні для цього документи, та отримував наслідки їх укладення, що свідчить про те, що [PERSON], бажав тих наслідків, які виникли із укладеного кредитного договору і його волевиявлення відповідало його волі. Так як доказів, які б свідчили про інше позивачем за зустрічною позовною заявою суду не надано. Позивач за зустрічною позовною заявою просить також зобов»язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], виключити з реєстру іпотек заборон відчуження запис про іпотеку заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку за договором іпотеки № 1542/1-Н від 07.11.2007 року а саме квартиру [ADDRESS]. Суд в вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню, так як суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним. Крім того, позивач за зустрічною позовною заявою не ставить вимоги про визнання недійсним чи розірвання договору іпотеки. З наведених підстав на думку суду не підлягають задоволенню і вимоги позивача [PERSON],. про застосування наслідків недійсного правочину, а саме односторонньої реституції за укладеним між позивачем та Банком кредитним договором. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою повинні бути залишені без задоволення в повному об»ємі. На основі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved