Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 17 червня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 396 000, 00 грн., на підтвердження чого останній склав розписку. При цьому, відповідач зобов»язався повернути грошові кошти в строк до 01.10.2014 року . Однак сума боргу в строк не повернута, відповідач уникає зустрічей , на пропозицію добровільно повернути позичені кошти відмовляє. Посилаючись на дані обставини, позивач просить стягнути із відповідача основний борг за договором позики в розмірі - 396 000, 00 грн. Крім цього, на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути три проценти за користування коштами в розмірі 6 900 грн. та 4 % за сім місяців 110 880 грн., а всього : 513 780 ,00 грн. , а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримання заявлених вимог та погодження на ухвалення заочного рішення . Відповідач до суду не з»явився, повідомлявся по місцю реєстрації в порядку ч.3,4 ст. 76 ЦПК України , заперечень на позов не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 17 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, що підтверджується розпискою (а.с. 42). Згідно з цим договором [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 396 000, 00 грн. , які зобов»язується повернути до 01.10.2014 року . Також в розписці зазначено, з надбавкою 4 % в місяць курс долара 11.80. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сумка не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що написана 17.06. 2014 року відповідачем розписка про те, що він взяв кошти в сумі 396 000, 00 грн. у позивача є підтвердженням укладення між ними договору позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Наявність оригіналу розписки у позивача, підтверджує той факт, що відповідачем грошові кошти за договором позики в строк до 01.10.2014 року не повернуто. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення борг за договором позики в сумі 396 000, 00 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 6 900 грн. ( 396 000 х 3: 100 = 11 880: 365 х 212). Проте, суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача 110 880 грн. - надбавки 4 % в місяць курс долара 11.80 , так як стягнення надбавки в даних правовідносинах не передбачено чинним законодавством. Відповідно до ст.88 ЦПК України розмір визначених судом судових витрат, що підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача складає - 3 777 , 80 грн. ( а.с. 1,30 ). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial