Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

19.06.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] із вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнення, посилається на те, що 27.10.2007 року між нею та відповідачем у Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб. Від спільного життя вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, взаємоповаги, більше року вона та відповідач проживають окремо один від одного, спільне майно ними розділено добровільно, дитина після розірвання шлюбу проживатиме з нею. Позивач вважає, що подальше перебування в шлюбі та збереження шлюбних відносин неможливе. Також вказала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнень просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2020 року вказаний позов був залишений без руху, оскільки не відповідав вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України. 21.09.2020 року позивачем усунені вказані в ухвалі недоліки, позовна заява відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року у цивільній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.11.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій просила проводити розгляд справи без її участі, розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує та не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2000,00 грн. на утримання дитимни. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 27.10.2007 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 27.10.2007 року зроблено відповідний актовий запис за №1018 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного життя вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя позивача та відповідача не склалося у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, взаємоповаги, більше року вони проживають окремо один від одного, спільне майно ними розділено добровільно, дитина після розірвання шлюбу проживатиме з нею, примирення між ними неможливе. Позивач вважає, що подальше перебування в шлюбі та збереження шлюбних відносин суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що підтверджено заявами сторін, наданими суду 12.11.2020 року, тому шлюб сторін підлягає розірванню. Крім того, судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча має можливість забезпечувати дитину всім необхідним для нормального розвитку, відпочинку та лікування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, в наданій суду заяві не заперечує проти стягнення з нього на корить позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки та ухвалити рішення про стягнення щомісячно аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 червня 2020 року. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачкою витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 840,80 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із цими вимогами.

Outcome: approved