Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON], шлюб зареєстрували 06 березня 2008 року Відділом реєстрації актів громадянського\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~юстиції Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-СГ № 086040 від 6 березня 2008 року, актовий запис № 89 . Від даного шлюбу 18 листопада 2009 року в них народився син - [PERSON], який проживає разом з нею. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Їй відомо , що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, але достатній, щоб сплачувати зазначену нею суму аліментів, на його утриманні ніхто не перебуває, а тому він має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини. Крім того, син [PERSON], [INFO], постійно хворіє та знаходиться на обліку в лікаря з діагнозом млявий парез правої руки з порушенням рухової функції, як наслідок родової травми периферичної нервової системи, а тому син потребує постійного лікування та реабілітації , особливого догляду та оздоровлення, в зв"язку з чим вона постійно несе додаткові витрати на дитину, викликані його хворобою. З врахуванням наведеного, вона змушена звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що на лікування сина вона витрачає більше десяти тисяч гривень в рік, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що у зв»язку з відсутністю постійної роботи не має змоги платити аліменти в такому розмірі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 06 березня 2008 року по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія 1-СГ № 086040 від 6 березня 2008 року, актовий запис № 89 та відміткою в паспорті позивача. Від даного шлюбу 18 листопада 2009 року в них народився син - [PERSON], який проживає та знаходиться на утриманні позивача, що також не оспорюється сторонами (а.с. 2). Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання сина, але оскільки не додала жодних підтверджень про доходи відповідача, і не відомо з чого виходила при визначенні розміру аліментів, то позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р. Відповідно до ч.1, 2 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися на перед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З медичного висновку № 77 «про дитину-інваліда віком до 18 років» виданого 17.11.2010 року Дрогобицькою міською дитячою поліклінікою, вбачається, що [PERSON] [INFO] хворіє та знаходиться на обліку в лікаря з діагнозом млявий парез правої руки з порушенням рухової функції, як наслідок родової травми периферичної нервової системи». Судом встановлено, що неповнолітній син [PERSON] 18.11.2009р.н., хворіє і потребує додаткових витрат на лікування, а відповідно до ст.180 СК України обов»язок утримання дитини лежить на обох із батьків, то з відповідача слід стягувати додаткові витрати. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved