Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

29.08.2018 року адвокат [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, посилаючись на те, що [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі, на земельну частку (пай) по КСП «Нива» в межах Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області розміром 2,6 в умовах кадастрових гектарах. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування як спадкоємець першої черги за законом одержала позивач. Реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно. Позивач вказує, що земельна частка (пай) належала на праві власності [PERSON] - батькові спадкодавця, який помер [INFO] року. За життя ним не було складено заповіту, тому в силу ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року [PERSON], як його син, фактично прийняв спадщину після [PERSON], так як вступив в управління та володіння спадковим майном, однак право власності на спадкове майно не оформив, тому що [INFO] року помер. На підставі зазначеного, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області розміром 2,61 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (сертифікат серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. 09.10.2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Пилипівська сільська рада заперечує той факт, що [PERSON] після смерті батька [PERSON] у 2003 році вступив в спадщину, оскільки після смерті батьки в будинку не проживав і земельну ділянку не обробляв, через що сільська рада відмовила [PERSON] у видачі довідки про те, що її покійний чоловік [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказав, що за свідченням соціального працівника, за життя [PERSON] був на соціальному забезпеченні та після його смерті рішенням Фастівського міськрайонного суду від 30.06.2009 року житловий будинок [ADDRESS] визнано безхазяйним та передано в комунальну власність Пилипівської сільської ради. 17.10.2018 року представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач або не володіє інформацією, або свідомо замовчує те, що [PERSON] був ветераном та інвалідом Великої Вітчизняної війни і мав право на опікування не тільки з боку сина, а й з боку держави в особі органів місцевого самоврядування, а тому свідчення соціального працівника про неналежні існування інваліда війни є неприпустимими. Також вказала, що [PERSON] в силу своїх можливостей опікувався батьком [PERSON], а факт вступу та володіння спадковим майном підтверджується наявності у нього оригіналу сертифікату [NUMBER] на ім'я батька, тим, що здійсненням поховання [PERSON] родиною [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою, а також актом від 10.08.2018 року, в якому вказано про тимчасове проживання в спадковому будинку та обробку городу. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позов задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що [PERSON] не проживав у спадковому будинку, не обробляв земельну ділянку, що призвело до занепадання господарства, а в подальшому за рішенням суду житловий будинок, який належав [PERSON] було визнано безхозним та передано до комунальної власності. Таким, чином, право власності на земельну ділянку слід визнати за територіальною громадою. Заслухавши представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києва 09.12.2004 року. Спадкування є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслдок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя спадкодавець заповіту не залишив. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом так, як є дружиною спадкодавця, так як перебувала в зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER]. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживає за адресою спадкодавця, що підтверджується відомостями про місце її реєстрації. Реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі чого державним нотаріусом дванадцятої Київської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №1047/05 від [INFO] року до майна померлого [INFO] року [PERSON] та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.06.2005 року на автомобіль та грошові внески з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігалися в відділенні ощадбанку однак, у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай), в порядку спадкування за законом, було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON]. Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ "Про нотаріат" відмова нотаріуса є обгрунтованою. Разом з тим, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області 27.04.2003 року. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якого, в тому числі, увійшла земельна частка (пай) площею 2,61 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, КСП «Нива», яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER] За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] за життя заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом був син спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 14.04.1952 року (в силу ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР). У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до довідки від 11.07.2018 року за № 144, виданою Пилипівської сільською радою, [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований [ADDRESS] по день смерті [INFO] року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка являлася сусідкою сім'ї [PERSON], вказала, що [PERSON] і [PERSON] приїжджали до діда, вони садили город. Дід віддав синові акт на землю, [PERSON] цей акт їй показував. Син хоронив батька, забирав із Дідовщини. За життя забирав батька в Київ на операцію катаракти. Дід жив в Королівці, але в зимовий період проживав в Дідовщанській дільничій лікарні, де лікувався, а весною син приїжджав та забирав його в с.Королівка додому. [PERSON] був інвалідом, не мав ноги. На вихідні приїжджав син з невісткою, привозили продукти харчування, син допомогав по господарству. Після смерті діда, приїжджали та садили городину, а потім син помер. На 2003 рік хата була старенька, та її почали «розтягувати», там нічого не залишилося. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її хрещеним батьком. Вона працювала поштаркою та носила йому пенсію. Бачила, що до нього часто приїжджав син. Зазначила, що їй також відомо, що [PERSON] з жінкою садили у діда город. Коли [PERSON] захворів, то лежав вдома в Києві, дід був сам. Потім його забрали в лікарню в с.Половецьке. Син хоронив [PERSON], а після його смерті приїжджав та садив город. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона працює соціальним працівником з 1990 року та за проханням [PERSON] відвідувала [PERSON], приносила продукти харчування, воду, прибирала в хаті, він був інвалідом. Не бачила, коли до нього приїжджав син але зі слів [PERSON] знає, що він приїздив, привозив продукти харчування. На зиму [PERSON] забирали в Дідовщину. Кілька раз вона бачила сина. Вказала, що у діда був оброблений город, проте хто його обробляв, їй не відомо. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, вказували, що [PERSON], на протязі останніх трьох років свого життя в зимовий період перебував у Дідіщанівській дільничій лікарні де і помер. [PERSON] після смерті батька у батьківському домі не проживав, земельної ділянки не обробляв, а тому не вступив у володіння та управління спадковим майном. Крім того, за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2009 року, за заявою Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області визнано житловий будинок [ADDRESS] безхазяйним житловий будинком та передано у комунальну власність Пилипівської сільської ради. Крім того, відповідачем надано довідку Комунального некомерційного підприємства Фастівської районної ради «Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Дідівщинська медамбулаторія від 10.10.2018 року, відповідно до якої [PERSON] дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні у геронтологічному відділенні Дідівщинської дільничної лікарні у такі періоди: з 15.10.1999 року по 20.04.2000 року, з 18.10.2002 оку по [INFO] року. Помер [PERSON] у Дідівщинській дільничній лікарні. Проте, як вбачається з довідки Пилипівської сільської ради за № 282, виданої в 2003 році [PERSON], вона похоронила за власні кошти свекра [PERSON], який помер [INFO] року. Крім того, представником позивача в судовому засіданні було надано оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON], що в даному випадку підтверджуєте, що [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Земельний сертифікат - це документ, що засвідчує право позивача на земельну частку й містить відомості про її вартість та розмір в умовних гектарах і не підтверджує право позивача на конкретну земельну ділянку. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] набув право на земельну ділянку із земель КСП «НИВА», після його смерті таке право перейшло до його сина [PERSON], який фактично прийняв спадщину, так як вступив в управління та володіння спадковим майном, проте право власності у встановленому законом порядку не оформив та помер [INFO] року. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцям за законом після смерті чоловіка [PERSON], має право на спадкування земельної частки (паю), тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при підтвердження факту прийняття спадщини померлим не існує. Відповідно до роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved