Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

16 грудня 2015 року до Жидачівського районного суду Львівської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що рішенням виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів №246 від 19.11.1982 року її покійному чоловіку було надано дозвіл на будівництво гаражу у м.Ходорові на вул.Волошина(колишня Калініна) у загальному масиві розміром 4м х 6м. Покійним чоловіком у 1983 році було побудовано гараж, однак право власності на гараж він не зареєстрував. 09.06.2015 року чоловік помер, не залишивши на випадок своєї смерті заповіту. Після його смерті вона, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у зв"язку із відсутністю правовстановлюючих документів на гараж у видачі вказаного свідоцтва їй було відмовлено. За вказаних обставин із посиланням на положення ЦК України, вона змушена звернутись за визнанням права власності на гараж до суду. У засіданні суду позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив та підтвердив, що відмовляється від належної йому частки у спадковому майні на користь позивачки, яка є його матір"ю. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Заслухавши позивачку, відповідача та дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи - свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про смерть, що покійний [PERSON] був чоловіком та батьком відповідно позивачки [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON]Б.(5,6, 11-13). Після смерті [PERSON], яка настала 09.06.2015 року, відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі гараж. Позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, проживаючи із спадкодавцем на момент смерті, прийняла відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину, однак при її зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їй у цьому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на гараж. Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] - діти спадкодавця та спадкоємці першої черги за законом(ст.1261 ЦК України), відповідно до вимог ст.1273,1274 ЦК України відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті батька на користь позивачки [PERSON] та до останньої згідно із правовими приписами ст.1275 ЦК України перейшли їхні частки у спадщині. На підставі рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів №246 від 19.11.1982 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу у м.Ходорові на вул.Волошина(колишня Калініна) у загальному масиві розміром 4м х 6м. (а.с.7). Після завершення будівництва в 1983 році право власності забудовником [PERSON] не було зареєстроване. Відповідно до технічного паспорта складено 16.07.2015 року вбачається, що гараж №166 розташований на вул.Волошина,30 у м.Ходорові Жидачівського району Львівської області загальною площею 34,2 кв.м, основною площею 27,6 кв.м. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Встановлення судом часу завершення спорудження гаражу визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Судом встановлено, що будівництво гаражу було завершено у 1983 році. Дозвіл на будівництво цього гаражу було надано у встановленому порядку рішенням виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів №246 від 19.11.1982 року. Таким чином, [PERSON] після завершення будівництва гаражу набув право власності на об'єкт нерухомості, однак у зв'язку зі зміною в законодавстві на теперішній час спадкоємець [PERSON] позбавлена можливості у інший спосіб, окрім визнання права власності на спадкове майно, захистити свої права і законні інтереси, тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved