Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

03 лютого 2014 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 22.07.2011 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір № DNURCC9FN00001 відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 17400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. [PERSON] порушила вимоги кредитного договору. В зв'язку з чим станом на 16.01.2014 року виникла заборгованість в сумі 13196 грн. 59 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, 03.03.2014 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання, які відбулися 13 лютого 2014 року та 03 березня 2014 року не з'явилась, про час і місце засідання суду повідомлялась належним чином. Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи та дослідженими доказами, враховуючи норми матеріального і процесуального права, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 22.07.2011 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір № DNURCC9FN00001 відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 17400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-16). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом в заяві (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України. Відповідно до умов договору погашення заборгованість здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією.(а.с. 7-16). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. [PERSON] порушив вимоги кредитного договору. В зв'язку з чим, станом на 16.01.2014 року виникла заборгованість в сумі 13196 грн. 59 коп., яка складається з: 6536 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом; 2 грн. 21 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1392 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4161 грн. 24 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 604 грн. 60 коп. - штраф (процентна складова). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved