Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 29.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 378. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 грудня 2012 року між ним та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні типи характерів, у зв`язку із чим відносини між ними на протязі останнього часу спільного життя стали напруженими, почали виникати сварки та непорозуміння з питань ведення сумісного господарства і укладу сім`ї. З цих підстав у сторін зникло почуття любові та поваги один до одного та їх відносини набули негативного характеру. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені наприкінці 2015 року. Позивач зазначає, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить його інтересам та інтересам відповідача, тому просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на позовних вимогах про розірвання шлюбу. У судове засідання відповідач не з`явилася, , через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач визнав позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 378, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.12.2012 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.2013 року. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму про вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, та інтересам спільної дитини. Сторони припинили шлюбні відносини через різні погляди на життя та сімейні цінності. Подача спільної заяви про розірвання шлюбу до органів Реєстрації актів цивільного стану неможлива, так як позивач та відповідача мають спільну неповнолітню дитину. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, не бажають залишатись у шлюбних відносинах. Спільне господарство не ведуть. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам дитини. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу суд не змінює на дошлюбне, оскільки нею відповідне клопотання до суду не подане. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що у позовній заяві позивач просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати і віднести їх на його рахунок. Таким чином, у зв`язку із викладеним суд вважає, що судові витрати по справі необхідно залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved