Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

В травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати спадковим майном грошові кошти та стягнути з відповідачки Ѕ коштів, одноосібно отриманих нею з спадкової маси та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Заповіту батько не залишав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яке серед іншого складається із грошових коштів, розміщених на рахунках АТ КБ «Приватбанк». Спадкоємцями першої черги за законом є його син - позивач [PERSON] та його друга дружина - відповідач [PERSON] . В строки передбачені чинним законодавством позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 04.11.2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину рухомого майна, яке складається, зокрема із грошових внесків з процентами, що знаходяться у АТ КБ «Приватбанк» на декількох рахунках. Після смерті батька всі документи включаючи банківські та платіжні картки знаходилися у розпорядженні [PERSON] . Позивачем встановлено, що в день смерті спадкодавця ( [INFO] ) і по 05.04.2018 року відповідачка безпідставно користувалась платіжними картками його батька, витрачала грошові кошти у продуктових магазинах на особисті цілі та знімала готівкові кошти у відділеннях і банкоматах АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 90 648,29 грн., не дочекавшись та не отримавши відповідні документи про право на спадщину, таким чином завдавши позивачу, як спадкоємцю певних збитків та значної шкоди. З наданих банком фотографій з банкоматів було видно, що грошові кошти були зняті [PERSON] . З цього приводу 14.06.2019 року позивач звернувся до поліції із повідомленням про злочин щодо шахрайських дій. З 03.07.2019 року у слідчому відділу Чечерівського відділення поліції ДВП ГУНП у Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №12019040680001357 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України. На сьогоднішній день, остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженню не прийнято. Позивач через засоби поштового зв`язку звертався до відповідача [PERSON] із досудовою вимогою з проханням мирно вирішити спадкові питання та повернути половину грошових коштів покійного батька, які були нею незаконно, без відома позивача зняті після його смерті. Письмової відповіді [PERSON] не надала, а в телефонному режимі повідомила, що повертати грошові кошти не збирається. Позивач вважає, що такі дії відповідачки є протиправними, порушують його спадкові права, а отже захистити їх інакше, як у судовому порядку можливість відсутня. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 9 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 09.07.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідачка у встановлений судом строк не надала суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представником позивача була подана заява про перехід з розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Однак судом було відмовлено у задоволення даної заяви. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковом задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУТО у Дніпропетровській області (а.с.7). Частиною 5 ст. 1268 ЦК України регламентовано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як вбачається з матеріалів справи, спадщина спадкодавця [PERSON] складалася з автомобіля марки ВАЗ-21-11, номерний знак [NUMBER] , автомобілю GEELY, номерний знак [NUMBER] та грошових внесків з процентами, що знаходилися у ПАТ КБ «Приватбанк» по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , картка [NUMBER] від 16.05.2016 року, картка [NUMBER] від 10.07.2017 року, рахунок «Бонус плюс» [NUMBER] , які належали спадкодавцю на підставі довідки № 20.1.0.0.0/7-180502/774, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» 11.05.2018 року (а.с. 9). Судом встановлено, що сторони по справі звернулися до Третьої ДДНК з заявами про прийняття спадщини, за якими було заведено спадкову справу №228/2018. Державним нотаріусом Третьої ДДНК позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , як спадкоємцям померлого [PERSON] , було видано свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 1/2 частки вищевказаного майна кожному, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 2-1106 від 04.11.2018 року (а.с. 9). Відповідачем не спростовано, що після смерті спадкодавця всі документи, включаючи банківські та платіжні картки, знаходилися у розпорядженні [PERSON] . Як встановлено судом, відповідно до виписки по рахункам покійного [PERSON] , виданою АТ КБ «Приватбанк», в день смерті і до 05.04.2018 року включно, з часу відкриття спадщини та до отримання свідоцтв про право на спадщину за законом спадкоємцями, після смерті [PERSON] були здійснені списання з його рахунків, на загальну суму 90 648,29 грн., а саме: 23.03.2018 року зняття готівки в банкоматі ТЦ «Аполло» (Дніпро, вул. Тітова, 36) в розмірі 8 000 грн.; 23.03.2018 року зняття готівки в банкоматі ТЦ «Аполло» (Дніпро, вул. Тітова, 36) в розмірі 8 000 грн.; 23.03.2018 року зняття готівки в банкоматі ТЦ «Аполло» (Дніпро, вул. Тітова, 36) в розмірі 4 000 грн.; 23.03.2018 року списання коштів Магазин Варус (Дніпро, вул. Тітова, 36) в розмірі 2 415,85 грн.; 28.03.2018 року зняття готівки в банкоматі ТЦ «Міріада» (Дніпро, вул. Калинова, 9а) в розмірі 20 000 грн.; 28.03.2018 року зняття готівки в банкоматі ТЦ «Апполо» (Дніпро, вул. Тітова, 36) в розмірі 20 000 грн.; 28.03.2018 року списання коштів Магазин Варус (Дніпро, вул. Тітова, 36) в розмірі 495,14 грн.; 29.03.2018 року зняття готівки в банкоматі відділення банку (Дніпро, пр. Слобожанський, 91) в розмірі 8 000 грн.; 29.03.2018 року зняття готівки в банкоматі відділення банку (Дніпро, пр. Слобожанський, 91) в розмірі 8 000 грн.; 29.03.2018 року зняття готівки в банкоматі відділення банку (Дніпро, пр. Слобожанський, 91) в розмірі 4 000 грн.; 29.03.2018 року зняття готівки в банкоматі відділення банку (Дніпро, пр. Слобожанський, 91) в розмірі 6 500 грн.; 29.03.2018 року зняття готівки в банкоматі відділення банку (Дніпро, пр. Слобожанський, 91) в розмірі 200 грн.; 30.03.2018 року списання коштів Магазин АТБ РК765 в розмірі 37,30 грн.; 05.04.2018р. зняття готівки в банкоматі відділення банку (Дніпро, пр. Слобожанський, 91) в розмірі 1 000 грн. З наданих позивачем фотографій з банкоматів вбачається, що грошові кошти були зняті [PERSON] . Вказані обставини відповідачем не спростовані. 31 липня 2019 року через засоби поштового зв`язку позивач звертався до відповідача [PERSON] із досудовою вимогою з проханням вирішити вказані спадкові питання та повернути половину грошових коштів покійного батька, які були нею зняті після його смерті. 20.08.2019 року вказане поштове відправлення було отримано [PERSON] особисто, що підтверджується відміткою про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення №4900074457865, однак також жодним чином не спростовано вказаних обставин. Таким чином, знявши та розпорядившись грошовими коштами, які входили до спадкової маси на власний розсуд, раніше звернення до нотаріальної контори, [PERSON] фактично позбавила позивача належної йому частини спадкового майна, оскільки спадщина, відповідно до ст. 1268 ЦК України, належить спадкоємцям саме з часу її відкриття - з 23.03.2018 року, отже в обсязі, що існував саме станом на вказану дату та який, до часу отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину, зменшився на 90 648,29 грн.. Частинами 1 та 2 ст. 1228 ЦК України передбачено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. На день смерті, покійний [PERSON] не залишав у банку розпорядження, а отже всі грошові кошти, що знаходились на рахунках [PERSON] станом на 23.03.2018 року увійшли до складу спадкової маси, яка в свою чергу, була розподілена нотаріусом між спадкоємцями в рівних частках, а отже грошові кошти в розмірі 90 648 грн. 29 коп., які були незаконно зняті відповідачем з рахунків спадкодавця після відкриття спадщини - підлягають розподілу в рівних частинах та стягненню з відповідача їх 1/2 частини - 45 324,14 грн. на користь позивача. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення коштів обґрунтованими і такими, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. В свою чергу, надаючи оцінку вимогам позову, щодо визнання спадковим майном, які на день відкриття спадщини знаходилися на рахунках позива, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання стягнення коштів є будь-яка особа, яка сумнівається у належності коштів позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до коштів власний інтерес. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про стягнення коштів, належних позивачу в порядку розподілу спадщини, з підстав неправомірного використання таких коштів відповідачем. В свою чергу, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, якими у даній справі є доведення позивачем належності грошових коштів на рахунках спадкодавця станом на відкриття спадщини до спадкового майна та неправомірності привласнення відповідачем частки такого майна, належного позивачу, що і було встановлено судом. У такому разі ані пред`явлення окремої позовної вимоги про визнання спадковим майном грошових коштів, які на день відкриття спадщини знаходились на рахунках [PERSON] чинним законодавством не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту у розумінні статті 16 ЦК, оскільки встановлення обсягу майна та його належності до спадкової маси на час відкриття спадщини - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає встановленню та доказуванню за позовом про стягнення частини коштів, в порядку поділу спадкового майна. У зв`язку з наведеним, вимога позову про визнання спадковим майном грошових коштів, які на день відкриття спадщини знаходились на рахунках [PERSON] не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надані договір про надання правової допомоги від 18.01.2020 року та додаткових угод №1/19 від 18.01.2020 року, №2/20 від 18.01.2020 року, протокол погодження гонорару адвоката, копія акту здачі-приймання робіт від 09.10.2020 року та копії квитанцій про сплату правової допомоги адвоката на загальну суму 10 000 гривень. Суд приймає до уваги положення частини другої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обсяг задоволених позовних вимог (1 вимога з 2) та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення п`ятдесят відсотків заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., оскільки, з урахуванням часткового задоволення позову, саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є пропорційними співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та поза межами судового засідання, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц). Щодо витрат позивача на поштові відправлення в розмірі 155 грн., то суд вважає, що вказані витрати не належать до судових витрат, оскільки відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Крім того, надані адвокатом фіскальні чеки не можуть бути належними доказами, на підтвердження вартості послуг пошти за направлення заяв по суті до суду чи відповідачу, оскільки не містять такої інформації, і що ці поштові направлення пов`язані саме з розглядом справи. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., пропорційно до обсягу задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial