Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

16.08.2019 представник позивача - адвокат Ганненко О.С. звернувся до суду з цим позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 22 червня 2012 року державним нотаріусом Недригайлівської державної нотаріальної контори Сумської області Кравченко А.В. на ім`я [PERSON] , [INFO] , на земельну ділянку площею 2,09 га, розташовану на території Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі рілля - 1,85 га (одна ціла та вісімдесят п`ять сотих гектарів), кадастровий номер - 5923583400:04:003:0141, кормові угіддя - 0,24 (нуль цілих та двадцять чотири сотих гектарів), кадастровий номер - 5923583400:04:005:0338, зареєстроване в реєстрі за № 209. У позові вказує, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, окрім іншого, яка складається із земельної ділянки площею 2,09 га (рілля - 1,85 га, кормові угіддя - 0,24 га), розташованої на території Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як на час смерті батька, так і на час розгляду справи позивач є інвалідом 2 групи, постійно проживала зі спадкодавцем на час його смерті, та не заявляла про відмову від спадщини. Вважає, що позивач має право на обов`язкову частку у спадщині, яка складає половину частки, яка належала б їй, як непрацездатному спадкоємцю першої черги, у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Тільки 05.04.2019 при зверненні позивача до приватного нотаріуса Торчицької В.М. для оформлення спадкових прав, вона дізналась про те, що 22.06.2012 державним нотаріусом Недригайлівської державної нотаріальної контори Сумської області Кравченко А.В. було видані свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 209 на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка складається із земельної ділянки площею 2,09 га, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не з`ясувала наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та незаконно видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на землю, тим самим державний нотаріус порушила гарантоване позивачу законом право приватної власності на обов`язкову частку у спадщині, оскільки позивач є інвалідом 2 групи та входить до переліку осіб, визначених ст. 1241 ЦК України. Отже, на думку представника позивача, свідоцтво про право на спадщину за заповітом є недійсним. У звязку з наведеним, представник позивача просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.06.2012, зареєстроване в реєстрі № 209, яке наявне у спадковій справі № 17/2012 та видане на ім`я [PERSON] , [INFO] , на земельну ділянку площею 2,09 га, розташовану на території Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ганненко О.С. позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача - адвокат Козін Т.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов, просила застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Коровинська сільська рада Недригайлівського району Сумської області, просив розглянути справу у її відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, дійшов таких висновків. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1 рп /2014 від 11.02.2014 р., в аспекті права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині мають право, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності (визнані інвалідами 1, 2, 3 групи). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 5.9. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22.02.2012 р. за № 282/20595 право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] в селі Коровинці Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 12 грудня 2001 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] її батьками у графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). Вказане також підтверджується копією актового запису про народження № 19 від 31 березня 1957 року, наданого на запит суду Недригайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, із якого також вбачається, що батьками позивача у графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 66). Позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання з дитинства, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] (а.с.7), та копією посвідчення по інвалідності серії [NUMBER] (а.с. 8). [INFO] в селі Коровинці Недригайлівського району Сумської області помер [PERSON] , рідний батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). За життя, 18.02.2010 , [PERSON] склав заповіт (а.с.71зв.), за яким належну йому земельну ділянку на підставі державного акту на прав власності на землю серії ІІ-СМ № 049084, виданого Коровинською сільською радою 24 квітня 2001 року, та майновий пай, належний йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ-Х-000383 , виданого Коровинською сільською радою 13 червня 2002 року, заповів [PERSON] , [INFO] , відповідачу по справі, а все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, заповів [PERSON] , [INFO] ? позивачу по справі. Після його, [PERSON] , смерті, відкрилася спадщина, яка, зокрема, складається із земельної ділянки площею 2,09 га (рілля - 1,85 га, кормові угіддя - 0,24 га), розташованої на території Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 72). З інформації Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 15.05.2019 за вих. № 447 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] був постійно зареєстрований в [ADDRESS] . На момент смерті він мав такий склад сім"ї: дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] (позивач). Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області посвідчувався 18 лютого 2010 року за реєстровим № 130 (його не відмінено і не змінено), (а.с.11). Вказане підтверджується також і копіями погосподарських книг, наданих на запит суду (а.с. 135-139). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , і на день смерті була інвалідом 2 групи загального захворювання, безстроково, що вбачається з копії погосподарської книги (а.с.136). Таким чином, на день смерті [PERSON] до його складу сім`ї входило дві особи у розумінні ст. 1241 ЦК України, які мали право на обов`язкову частку у спадщині - дочка [PERSON] та дружина [PERSON] . Згідно ст. 1241 ЦК України позивач має право на обов`язкову частку у спадщині ,яка складає половину частки, яка б належала їй, як непрацездатному спадкоємцю першої черги, у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, оскільки на момент відкриття спадщини, а саме на [INFO] , позивач [PERSON] , була інвалідом 2 групи, постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] , та не заявляла про відмову від спадщини, то вона має право на обов`язкову частку у спадщині, яка складає половину частки, яка належала б їй, як непрацездатному спадкоємцю першої черги, у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Так само як і мати позивача, [PERSON] , яка також мала право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту, яка постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті. 05.04.2019 при зверненні позивача до приватного нотаріуса Торчицької В.М. для оформлення спадкових прав, вона дізналася про те, що 22.06.2012 державним нотаріусом Недригайлівської державної нотаріальної контори Сумської області Кравченко А.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 209 на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка складається із земельної ділянки площею 2,09 га, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується письмовою інформацією нотаріуса (а.с.12). Вказане підтверджується також копією спадкової справи № 17/2012, наданою на запит суду, заведеною Недригайлівською районною державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] , відповідача по справі (а.с.68-78)? в якій, крім іншого, наявна довідка, що видається у зв`язку з оформленням спадкових прав, видана Коровинською сільською радою Недригайлівського району у березні 2012 року, з якої, зокрема, вбачається, що спадкоємцем на майно після смерті [PERSON] , є [PERSON] , яка своєчасно вступила в управління та володіння спадковим майном, так як своєчасно подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, в тому числі неповнолітніх чи непрацездатних, по даних Коровинської сільської ради, немає (а.с.77зв.). Отже, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не з`ясувавши наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 69 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування уповноважена на вчинення нотаріальних дій, зобов`язана перевірити коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Відповідно до п. 5.5 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст. 1241 ЦК України. Відповідно до п. 5.6. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Пунктом 5.7 Глави 10 Розділу 2 вище вказаного Порядку заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 1301 ЦК України та п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, зокрема порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Отже, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 22 червня 2012 року державним нотаріусом Недригайлівської державної нотаріальної контори Сумської області Кравченко А.В. на ім`я [PERSON] , [INFO] , на земельну ділянку площею 2,09 га, розташовану на території Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі рілля - 1,85 га, кадастровий номер - 5923583400:04:003:0141, кормові угіддя - 0,24, кадастровий номер - 5923583400:04:005:0338, зареєстроване в реєстрі за № 209 порушує право позивача щодо обов`язкової частки у спадщині її батька, а, крім того, і її права на спадщину після смерті її матері, яка також мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, а тому підлягає визнанню судом недійсним. При цьому, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові, зазначаючи, що позивачу було відомо про видачу оспорюваного свідоцтва, оскільки позивач на день смерті свого батька проживала у сім`ї [PERSON] , про що зазначив допитаний у судовому засіданні свідок. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки докази проживання позивача у сім`ї [PERSON] на день смерті батька відсутні і спростовуються матеріалами справи. А, крім того, позивач в силу свого стану здоров`я, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 370 від 25.07.2018 (а. с.55-56), фактично не могла бути обізнаною про свої права щодо спадщини батька. До показів допитаного у судовому засіданні свідка щодо проживання позивача на день смерті її батька з [PERSON] , суд відноситься критично, оскільки, крім іншого, саме свідком і була видана суперечлива довідка, наявна у спадковій справі, щодо складу спадкоємців померлого [PERSON] з власних суб`єктивних тлумачень щодо прав спадкоємців останнього. Згідно зі ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. На думку суду, представник позивача надав достатньо доказів на підтвердження позову, тому позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved