Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Хорольської міської ради Полтавської області про визнання громадянки втратившою право користування житловим приміщенням квартири із зняттям з реєстрації, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , втратившою право користування житловим приміщенням цієї квартири, із зняттям з реєстрації за вказаною адресою, посилаючись на те, що 05 липня 2019 року [PERSON] продала, а позивач, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , набув у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 33, 5 кв.м., житловою площею 17, 8 кв.м., що доводиться копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05 липня 2019 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 628, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 172835347, дата формування 05.07.2019, сформованого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори, Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Решта С.М., номер запису про право власності: 32275563. Згідно з довідкою про склад сім`ї АОСББ « Хорол» від 11 вересня 2019 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На час звернення до суду позивач є єдиним власником вищевказаної квартири, а відповідач як відчужувач цього майна, взагалі не відноситься до членів його сім`ї, а тому є такою, що втратила право користування житловим приміщенням після набуття права власності на нього новим власником. На даний час, позивач, [PERSON] , має похилий вік та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення Серія [NUMBER] , у зв`язку з незняттям з реєстрації за вказаною адресою відповідача як бувшого власника нерухомості, не має можливості отримати субсидію, тому у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а право відповідача на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Посилаючись на положення ст.ст. 15, 391, 405 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 13.09.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 16.10.2019 року закрито підтовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, але в позовній заяві прохав провести розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подала, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. В судове засідання представник третьої особи - Хорольської міської ради Полтавської області не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Судом встановлено, що 05 липня 2019 року [PERSON] продала, а позивач, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , набув у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 33, 5 кв.м., житловою площею 17, 8 кв.м., що доводиться копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05 липня 2019 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 628, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 172835347, дата формування 05.07.2019, сформованого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори, Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Решта С.М., номер запису про право власності: 32275563 ( а.с. 5-7). Згідно з довідкою про склад сім`ї АОСББ « Хорол» від 11 вересня 2019 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З наведеного вбачається, що законним власником будинку є [PERSON] . За даною адресою зареєстрований також відповідач [PERSON] , колишній власник квартири, що підтверджується довідкою про склад сім`ї АОСББ « Хорол» від 11 вересня 2019 року (а.с.15). Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Частиною 1 статті ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Отже, виходячи із зазначених положень закону, член сім"ї власника, у тому числі колишній, зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням, дозволяє віднести до членів сім`ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім`ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім`ї; члени сім`ї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сім`ї колишнього власника житлового приміщення. Водночас, право членів сім`ї власника житла користуватись цим житлом може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування житлом у членів його сім`ї, оскільки права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. На час звернення до суду позивач є єдиним власником вищевказаної квартири, а відповідач як відчужувач цього майна, взагалі не відноситься до членів його сім`ї, а тому є такою, що втратила право користування житловим приміщенням після набуття права власності на нього новим власником. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з пунктом 3 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2.03. 2016 р. № 207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, тому рішення суду у цивільній справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже,

Outcome: approved