Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 30 серпня 2013року відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстицій, актовий запис №1875 розірвати, доньку залишити проживати з нею; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, або за умов якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини до 18 років, щомісяця, з моменту звернення до суду з позовом до досягненням [PERSON] повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, або за умов якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини до 18 років, щомісяця з моменту звернення до суду з позовом і до досягненням [PERSON] трьох років. Стягнути з [PERSON] на її користь сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справі. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 січня 2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1158. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №210. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивачки. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд, з урахуванням думки позивачки прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з нею. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитну не може бути меншим, ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ( доходів ) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України, право дружини на утримання до досягнення дитиною трирічного віку виникає за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. З'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами - будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині та дружині, на момент розгляду справи судом не встановлено. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе зменшити частку аліментів на утримання позивачки з 1/4 частки до 1/6 частки всіх видів заробітків (доходів), починаючи з 27 січня 2016 року і до досянення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial