Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

20.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «ПРАЙМ-БАНК», в якому просить визнати припиненим договір застави майнових прав на грошовий депозит від 15.07.2013 №Z-1521/0719-2, укладений між ПАТ «ПРАЙМ-БАНК» та [PERSON] В обґрунтування даних вимог позивач посилається на те, що згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 14.01.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ПРАЙМ-БАНК», у зв'язку з цим, позивач вважає, що відповідач позбавлений можливості реалізувати своє право звернути стягнення на предмет застави будь-яким способом відповідно до п. 2.9 договору. Тому, на його думку, договір застави майнових прав на грошовий депозит від 15.07.2013 №Z-1521/0719-2 є припиненим на підставі ст. 607 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на наведені вище обставини. Представник відповідача в судовому засідання проти вимог позивача заперечував, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.07.2013 року між ПАТ «ПРАЙМ-БАНК» та [PERSON] укладено договір застави майнових прав №Z1521/0719-2, за умовами якого [PERSON] як заставодавець передав у заставу банку майнові права на грошовий депозит в сумі 2500000,00 грн. та нараховані проценти за договором про депозитний вклад від 01.07.2013 №194/0205-2, укладений між [PERSON] та ПАТ «ПРАЙМ-БАНК» на строк до 01.08.2014. Відповідно до п. 1.1 договору, за рахунок застави підлягають забезпеченню вимоги заставодержателя, що випливають із кредитного договору від 12.07.2013 №1521/0719-1, з урахуванням додаткових угод до нього, укладеного між банком та [PERSON] Застава як окремий спосіб забезпечення зобов'язання регулюється параграфом 6 глави 49 ЦК України, Законами України "Про заставу", "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", "Про іпотеку", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога, що не суперечить законодавству України. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. При цьому застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Відповідно до ст. 572 ЦК України (ЦК), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Перелік істотних умов договору застави визначено статтею 584 ЦК України, а також статтями 12 та 41 Закону України "Про заставу". За своєю правовою природою застава є акцесорним зобов'язанням, тобто, забезпечує виконання основного зобов'язання, в даному випадку зобов'язання, що витікає з кредитного договору від 12.07.2013 №1521/0719-1, укладеному між ПАТ «ПРАЙМ-БАНК» та [PERSON] Статтею 593 ЦК, ст. 28 Закону України «Про заставу», визначені підстави припинення права застави. За змістом указаних норм до таких підстав належать: припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; загибель заставленого майна; придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; примусовий продаж заставленого майна; закінчення терміну дії права, що складає предмет застави. Крім того, стаття 593 ЦК України, передбачає, що право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Загальні підстави припинення зобов'язань, передбачено в главі 50 ЦК України. Дана глава розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» Книги п'ятої «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, що дає підстави для висновку, що її положення підлягають до всіх цивільно-правових зобов'язань. У розумінні ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 607 ЦК, на яку позивач посилається як на правову підставу своїх вимог, передбачає, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Однією з умов припинення зобов'язання з підстав визначених даною статтею є фактична неможливість його виконання, тобто неможливість вчинення боржником на користь кредитора дії , яка становить сутність його обов'язку. Вбачається, що у спірних правовідносинах позивач виступає як заставодавець, а не як боржник і сутність його обов'язку за договором застави зводиться до надання забезпечення, яке є предметом договору застави, а не до виконання обов'язку боржника за кредитним договором, сутність якого полягає у поверненні кредиту та сплаті процентів за його користуванням. Таким чином, зі змісту правовідносин, які склались між сторонами, та з врахуванням наведених вище положень закону слідує, що в даному конкретному випадку неможливість виконання за договором застави виключається, оскільки за своєю правовою природою правовідношення, що витікає з даного договору має похідний характер, виконанню підлягає зобов'язання боржника за кредитним договором [PERSON] перед кредитором ПАТ «ПРАЙМ -БАНК». Однак, гроші є особливим об'єктом цивільних прав, вони завжди замінні, оскільки завжди є в наявності в майновому обороті та не втрачають своїх властивостей в процесі використання. А тому, зважаючи, що зобов'язання [PERSON] по своїй суті є грошовим, неможливість його виконання також виключається. Таким чином, виходячи з обставин наведених вище, суд приходить до висновку, що ст. 607 ЦК, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог про припинення договору застави, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Разом з цим згідно ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивної, водночас згідно ст. 61 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи, наведений вище висновок суду про те, що ст. 607 ЦК не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач як на підставу свої вимог відповідно до закону не є підставою для припинення договору застави. У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача необґрунтованим та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed