Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

[PERSON]О звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що 22.08.2016 року в м. Іловайськ Донецької області померла її мати [PERSON], [INFO]. Представник заявника звертався до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням про проведення реєстрації смерті [PERSON], але йому було відмовлено в звязку із тим, що надані ним документи не відповідають вимогам законодавства України. Тому просить встановити факт смерті матері. Представник заявника та заявник до суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просять справу розглянути без їх участі. Представник заінтересованої особи Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд встановив, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва підтверджений шлюб заявниці з [PERSON] (а.с.14,15) Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого Адміністрацією міста Іловайськ міста Харцизька, [PERSON], 1958р.н., померла 22.08.2016р. в м.Іловайськ м.Харцизька, про що зроблений актовий запис №171 від 05.10.2016 року (а.с.13). Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 120 та копії довідки про причину смерті, [PERSON] померла через атеросклеротичну хворобу серця .(а.с. 11,12)\~ Як вбачається із наданих заявником фотознімків, дійсно її мати [PERSON] похована на кладовищі.\~(а.с.16) Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями), будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. \~\~\~ \~ \~ \~ \~ Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. \~\~\~\~\~ Тому суд вважає за необхідне прийняти як докази у справі фотознімки, копію свідоцтва про смерть,\~ копію лікарського свідоцтва про смерть, довідку про причину смерті [PERSON], оскільки інформація, яка міститься в них, підтверджується іншими доказами по справі, які були дослідженні в судовому засіданні. \~\~\~\~ Судом встановлено, що представник заявника раніше звертався до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом №15.19-61/1867 від 19.12.2017р. відмовив йому у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки ним для підтвердження факту смерті було предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 20). \~\~\~\~\~ \~Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~ Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.\~\~ \~\~\~\~ Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявниця є донькою померлої [PERSON] \~\~ \~ \~\~ Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. На підставі викладеного, з урахуванням того, що задоволення заяви [PERSON] не суперечить вимогам Закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved