Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.12.2002 року виданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією. 03.02.2009 року нею було надано згоду на реєстрацію в квартирі відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживає з 2009 року, що підтверджується Актом від 18.07.2018 року, складеним за участю сусідів та затвердженим майстром т.д. ЖЕД-401 Туляковою Л.П. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи: Комунальне підприємство ,,Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва", в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи: Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Надали суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просили розглядати справу за відсутності їх представника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи : Комунальне підприємство ,,Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва", Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку місця проживання, підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.12.2002 року виданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією. Згідно довідки Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ,,Про надання інформації" в квартирі [ADDRESS], зареєстровані 2 особи. Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживає з 2009 року, що підтверджується Актом від 18.07.2018 року, складеним за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] та затвердженим майстром т.д. ЖЕД-401 Туляковою Л.П. Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивач обґрунтовує сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги та порушенням її права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 49 та ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процессу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved