Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

11.11.2015р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), в якому просить визнати договір поруки № 305 від 10.10.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, припиненим. Вимоги позову мотивовані тим, що 10.10.2008 року між Акціонерним комерційним бпнком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №328/08/14-Nmv, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит для придбання квартири, в сумі 45900,00 доларів США строком до 07.10.2033р. зі сплатою 13% річних, а [PERSON] зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі, передбачені Договором. В забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, 10.10.2008 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено договір поруки №305. Останньою фактичною датою внесення коштів на погашення кредиту [PERSON] було 21.10.2013р., проте письмова вимога до позивача про дострокове погашення кредиту була надіслана позивачу лише 08.04.2015р., що свідчить про припинення договору поруки. У зв'язку з тим, що [PERSON] з 21 жовтня 2013 року припинив здійснювати погашення чергових платежів за Кредитним договором, ПАТ «Банк Форум» не звернулось із письмовою вимогою та/або позовом до поручителя протягом 1 року починаючи з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, а саме з 21 жовтня 2013 року, позивач вважає, що на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, Договір поруки №305 від 10 жовтня 2008 року, укладений між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] повинен бути припинений. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 18.11.2015 року при відкритті провадження у справі залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] (а.с. 34). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому позовні вимоги підтримала. Представник відповідача ПАТ «Банк Форум» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що умовами кредитного договору та Цивільного кодексу України встановлено термін виконання основного зобов'язання - по 23.11.2032р. та встановлено право кредитора в разі прострочення сплати чергового платежу, встановити строк виконання основного зобов'язання - після спливу певного проміжку часу після відправлення вимоги на адресу позичальника. Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимоги поручителю, може розпочинатися як із дня, наступного після встановленого у договорі, що визначає основне зобов'язання, так і після визначення Кредитором внаслідок порушення позичальником умов основного зобов'язання нового строку виконання основного зобов'язання - після пред'явлення вимоги про повне дострокове виконання основного зобов'язання, тому викладені в позовній заяві твердження позивача про те, що встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України строк починає перебіг відразу після допущення позичальником прострочення виконання зобов'язання щодо повернення частини кредитних коштів, не відповідає змісту ст. 559, 1050 ЦК України. Крім того, останній платіж було здійснено боржником 20.08.2014р. З цих підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Також представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань суду не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема вони виникають з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.10.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] укладено Кредитний договір №328/08/14-Nmv, відповідно до п.1.1., 1.2, 1.3 якого Банк надає Позичальнику кредит для придбання квартири в сумі 45900,00 доларів США, що становить еквівалент згідно курсу НБУ 226153,89грн., строком по 07.10.2033 року, зі сплатою 13% річних за користування кредитом. (а.с. 54-61) Пунктом 2.3. Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту позичальником здійснюється частинами, щомісячно, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 153,00 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок. Згідно п. 5.3. Кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором Банк припиняє кредитування Позичальника, а Позичальник повертає кошти Банку, сплачує проценти за користування кредитними коштами. Для цього Банк надає під розписку або надсилає рекомендованим листом Позичальнику письмову вимогу. Позивачем на підтвердження викладених в позовній заяві доводів щодо останньої сплати позичальником заборгованості за кредитним договором 21.10.2013 року не надано належних та допустимих доказів. Так до позовної заяви долучена виписка документів по договору № 328/08/14-Nmv від 10.10.2008 року, не завірена належним чином, крім того, з цієї виписки вбачається, що останнє погашення кредиту було здійснено 20.08.2014р. (а.с. 9-11). Представником відповідача в запереченнях також зазначено, що останній платіж по погашенню тіла кредиту та нарахованих процентів здійснено 20.08.2014р., однак доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. При цьому, враховуючи що сторона позивача та сторона відповідача наполягають на різних датах останнього погашення заборгованості, суд позбавлений можливості в порядку ч.1 ст. 61 ЦПК України встановити обставину щодо фактичної дати здійснення останнього платежу за кредитним договором. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за Кредитним договором №328/08/14-Nmv від 10.10.2008 року, між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та позивачем [PERSON] укладено Договір поруки №305, відповідно до умов якого, поручитель поручається перед Кредитором за виконання [PERSON], надалі Боржник, зобов'язань за Кредитним договором, який було укладено між Кредитором та Боржником, у повному обсязі, за умовами якого Боржник зобов'язаний повернути Кредиторові кредитні кошти в розмірі 45900,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 07.10.2033 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами і можливі неустойки у розмірах та у випадках передбачених Кредитним договором. Згідно п. 2.1., 3.1 договору поруки, поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані відсотки по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені Кредитним договором. У випадку невиконання зобов'язань по Кредитному договору та цьому Договору, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п. 3.7, 4.1. Договору поруки, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється: з припиненням зобов'язань за Кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за Кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (а.с. 8, 62). За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс15 від 17.09.2014р. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Разом з тим, як вже зазначалось вище, стороною позивача суду не надано належних та допустимих доказів того, що датою здійснення останньої сплати за кредитним договором є саме 21.10.2013р. Умовами договору поруки визначено, що порука припиняється, серед іншого, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за Кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Така умова договору відповідає положенням першого речення частини 4 ст.559 ЦК України. Вимога про дострокове виконання зобов'язань отримана позивачем 16.04.2015р. (а.с.65-66). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено припинення поруки за укладеним з нею договором поруки, на дату звернення з даним позовом до суду, оскільки не надано доказів на підтвердження дати останньої сплати заборгованості за кредитним договором, забезпеченим порукою позивача, як і доказів відсутності звернення відповідача до останньої з вимогою, якою має бути позовна заява, про дострокове стягнення заборгованості за договором. Крім того, законних підстав для задоволення позову немає ще й виходячи з наступного. За положенням ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про визнання припиненим договору поруки №305 від 10.10.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, з підстав пропуску відповідачем, як кредитором за основним зобов'язанням, строку пред'явлення вимоги до позивача, як поручителя за цим зобов'язанням, що підлягає до відрахування від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором №328/08/14-Nmv від 10.10.2008 року. Таким чином, позивач посилається на невизнання відповідачем її суб'єктивного права, передбаченого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, і просить визнати припиненим договір поруки, тобто припинити правовідношення. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. За положеннями частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Порука за своєю сутністю - це фідуціарна угода, яка ґрунтується на довірі сторін. Ці довірчі стосунки майбутніх учасників правовідносин сприяють її укладенню і, власне, є передумовою встановлення правовідносин поруки. Термін „порука", застосований законодавцем у статті 559 Цивільного кодексу України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), що принципово впливає на вирішення ряду питань: 1) його закінчення є підставою для припинення поруки; 2) у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України; 3) суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін; 4) у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором; 5) встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 Цивільного процесуального кодексу України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з наведених вище вимог Закону та умов кредитного договору, договору поруки, враховуючи Правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-69 цс11, якою встановлено, що право поручителів підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою, а не шляхом припинення договору поруки, та враховуючи, що позивачем не надано доказів припинення поруки, в задоволенні позовних вимог про визнання припиненим договору поруки слід відмовити. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача в сплаченому при зверненні до суду з позовом розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed