Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

23 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26 квітня 2015 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки розміром 0,733 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради. Позивачка поховала батька та своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Але нотаріус пояснила їй, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Державний акт на зазначену земельну ділянку Серії 1-СМ №038112 був виготовлений батьком, але втрачений з невідомих позивачці причин. Посилаючись на зазначені вище обставини, позивачка і звернулася з позовом до суду, яким просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 0,733 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області. В судове засідання позивачка не зявилася, представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та задоволення позовних вимог. Представник Верхосульської сільської ради в судове засідання не зявився, від Вехосульського сільського голови надійшов лист про розгляд справи без участі представника сільської ради, а також про визнання позову. Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, від нотаріуса [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову вона не заперечує. Представник третьої особи - В.о. начальника Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області [PERSON] в заяві, адресованій суду, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без участі представника. Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії I-СМ №038112 [PERSON] на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року №90 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,733 га, розташовану на території Верхосульської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вартість зазначеної ділянки становить 2 577, 48 грн. (а.с.5, 6). Згідно свідоцтва про народження позивачка народилася 15 липня 1977 року, її батьками є: [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.8, 9). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 26 квітня 2015 року (а.с.7). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Вехосульської сільської ради від 13 жовтня 2015 року №576 заповіт від імені померлого [PERSON] сільською радою не посвідчувався, до дня смерті він проживав в [INFO]. Спадкоємцем померлого є його донька [PERSON], яка допомагала батькові у веденні підсобного господарства, після смерті розпорядилася його речами, зберегла державні акти на земельні ділянки. За [PERSON] значаться земельні ділянки: Державні акти на право власності на земельні ділянки Серії ЯЗ №359910 та ЯЗ № 359909, видані на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2007 року, реєстр №2296 ВКВ №721164, Державний акт на право приватної власності на землю І-СМ №041895, виданий на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19.03.2002 року за №90. Всі земельні ділянки розташовані на території Верхосульської сільської ради (а с.10). В газеті "Білопільщина" надруковане оголошення про те, що був загублений Державний акт на право власності на землю Серії І-СМ №38112 від 23.04.2002 року, виданий Верхосульською сільською радою і зареєстрований за №1160 на ім"я [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії спадкової справи, наданої Улянівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №57974329 за заявою [PERSON] (а.с.23-25). На даний час позивачка має намір оформити право власності на зазначену земельну ділянку, у звязку з чим звернувся до нотаріальної контори, але в оформленні спадщини їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,733 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Верхосульської сільської ради, [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування в нотаріальній конторі. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що ні відповідач, ні треті особи, не заперечували обставин справи, - суд вважає правомірним визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Відповідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, прийняття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,733 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Верхосульської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-СМ №038112 . На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved