Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому був уточнений його представником та обгрунтований тим, що 26 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики (надалі - Договір), за яким він надав у позику Відповідачці грошову суму в розмірі 490 000,00 гривень, яку остання зобов'язалась повернути в строк до 26 квітня 2014 року. Зі змісту п. б) ч.2 Договору вбачається, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики (з урахуванням індексу інфляції) має бути здійснено не пізніше 26 квітня 2014 року. При цьому, порядок повернення грошей буде здійснюватися за вибором Позичальника, однією сумою або частинами, які будуть передані Позикодавцеві не пізніше 26.04.2014 року, з урахуванням індексу інфляції. 25 квітня 2014 року між ним та Відповідачкою було укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошей від 26.10.2013 року (надалі - Договір про внесення змін), з огляду на зміст якого вбачається, що у зв'язку зі збільшенням суми основного зобов'язання та продовженням строку повернення позики згідно Договору, Сторони домовились продовжити термін дії Договору і викласти п.1 зазначеного Договору в наступній редакції: "1.Позичальник отримала від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 690 000,00 гривень, з кінцевим терміном виплати боргу до 26.07.2014 року. Передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Факт підписання договору Позичальником свідчить про отримання нею усієї вказаної в цьому договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання. Зазначену в цьому договорі грошову суму Відповідачка зобов'язувалась повернути готівкою в строк до 26 липня 2014 року". Всі інши умови Договору залишені без змін. Відповідачка, у встановлений строк - 26.07.2014 року, не повернула йому борг, що є порушенням грошового зобов'язання з її боку, внаслідок чого [PERSON] зобов'язана сплатити на його користь інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми. У зв'язку з вищевикладеним, він просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у сумі 1 193 286,57 грн., в т.ч.: суму основного боргу за договором позики - 690 000,00 грн.; втрати від інфляції у розмірі - 468 068.22 грн.; 3% річних від прострочено ї суми у розмірі - 35 218, 35 грн. та судовий збір в розмірі 6112,68 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення уточненого позову заперечував, надав суду заперечення відповідачки, в яких зазначено, що представником позивача не було враховано Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97, внаслідок чого розрахунок є невірним, а сума інфляційних нарахувань та 3% річних досягає суми основного боргу. Розрахунок індексу інфляції починається з 27 липня 2014 року (наступний день після спливу строку повернення коштів за договором позики від 25.04.2014 (про внесення змін) до 23 травня 2016 року (дата подачі збільшених позовних вимог позивачем) розраховується по формулі: (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% - суму боргу. Якщо врахувати даний період, то розрахунок суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з 27.04.2014 по 23.05.2016 повинен бути наступний: 690000,00 х 1,606 - 690 000,00 = 418140,00. Також, зазначена сума інфляційних витрат та 3% річних є дуже великою і непомірною для відповідачки так як на теперішній час вона опинилась в дуже скрутному матеріальному становищі, в зв'язку з чим вказана сума повинна бути зменшена судом. Крім того, в серпні 2014 року вона віддала позивачу 2000 доларів США, на той час 1 долар США був еквівалентний 12,88 грн.. Таким чином, вона ввідала йому 25 760 грн., а у січні 2015 року вона віддала йому 2000 грн.. Крім того, вона віддала йому золоті ювелірні прикраси, а саме: 5 золотих ланцюгів вартістю 20 635,00 грн., наручний ланцюг з браслетом вартістю 14 235,00 грн., браслет чоловічий вартістю 3344,00 грн., обручку жіночу вартістю 3330,00 грн., кільце жіноче вартістю 9119,00 грн., 3 золотих годинника загальною вартістю 89 000,00 грн., а всього віддала позивачу у рахунок боргу, ювелірних виробів із золота 585 проби на загальну суму 139 663,00 грн., натомість повернення цих сум в суму боргу позивач обіцяв оформити пізніше, як вказано у договорі позики письмово, але, користуючись її довірливістю, так і не дотримався зазначеного оформлення договору. Тому вважає, що збільшені вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, тому повинні бути задоволені судом частково. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов в уточненому вигляді підлягає задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з договору позики від 26.10.2013 року (а.с. 6), [PERSON] отримала позику [PERSON] у розмірі 490000,00 грн., з кінцевим терміном виплати боргу до 26.04.2014. Згідно Договору про внесення змін до Договору позики грошей від 25.04.2014 (а.с. 7), "1.Позичальник отримала від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 690 000,00 гривень, з кінцевим терміном виплати боргу до 26.07.2014 року, тобто було продовжено термін дії Договору. Судом встановлено, що відповідачка своєчасно не повернула суму позики. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості вбачається, що сума боргу за договором позики від 26.10.2013 становить 1 193 286,57 грн., з яких: сума основного боргу за договором позики - 690 000,00 грн.; втрати від інфляції у розмірі - 468 068.22 грн.; 3% річних від простроченої суми у розмірі - 35 218, 35 грн.. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Таким чином, доводи відповідачки та її представника спростовуються наданими договорами, в яких чітко зазначено умови та порядок повернення позики, а надання суми боргу золотими виробами відповідачки не підтверджуються жодним доказом, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача. Згідно ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved