Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.10.2019 р. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ТОВ «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмила Олегівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11681, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 23.05.2019 р., щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» за кредитним договором у розмірі 78160,74 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Кредитний договір № 007-15555-180912 від 18.09.2012 р. на відкриття поточного рахунку з використання та обслуговування платіжної картки. Банком було відправлено на адресу Позивача Досудову вимогу від 18.10.2013 р. про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати отримання даного письмового повідомлення, а саме повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а також штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором у розмірі 61796,25 грн. З моменту пред`явлення Досудової вимоги та по теперішній час Банк не звертався до судових органів з позовною заявою до Позивача про стягнення боргу за Кредитним договором. Згодом на адресу місця проживання позивача надійшло від ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел. Ел. Сі.» лист-повідомлення про візит, де повідомляється про відступлення Банком права вимоги за Кредитним договором відповідачу за договором факторингу № 31/К від 06.10.2017 р. 26.07.2019 р. на адресу ТОВ «Девелоперська компанія «Привілей», ТОВ «Юридична компанія «Привілей», ТОВ «Правовий холдинг «Привілей» надійшли листи від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.07.2019 р. за виконавчим провадженням № 59467904. Відповідно до змісту Постанови про звернення стягнення на доходи боржника виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. №11681 від 23.06.2019 р. про стягнення з позивача, який є боржником за Кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до відповідача на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №31/к від 06.10.2017 р., укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» в сумі 78160,74 гривні. Відповідно до змісту Постанови про звернення стягнення на доходи боржника стягнення заборгованості проводиться за період від 06.10.2017 р. до 17.05.2019 р. Звертає увагу суду на той факт, що на адресу Позивача не було направлено ані Виконавчого напису нотаріуса, ані вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, ані постанови про відкриття виконавчого провадження № 59467904 відносно Позивача та Постанови про звернення стягнення на доходи боржника. Таким чином, Позивачу стало відомо про наявність виконавчого провадження за Кредитним договором, оскільки Постанова про звернення стягнення на доходи боржника була направлена за місцем роботи позивача. На підставі вказаної постанови щомісячно утримується заборгованість із заробітної плати позивача. Позивач вважає, що заборгованість, яка була встановлена Виконавчим написом була спірною, оскільки її розмір не відповідав розміру, встановленому банком у Досудовій вимозі. Крім того, сплив строк, як для подання позову для стягнення можливої заборгованості за Кредитним договором, так і строк, який передбачений для вчинення виконавчого напису. У зв`язку з вищевикладеним вважає, що виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. 16.10.2019 р. ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси дану цивільну справу направлено за територіальною підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.11.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 13.11.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні, представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, просила його задовольнити, з підстав викладених в ньому. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому ЦПК України порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 18.09.2012 р. між з [PERSON] та ПАТ «Дельта-Банк» укладено договір № 007-15555-180912, відповідно до п. 1.3. якого Банк надає Клієнту кредит, шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії у загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладення цього Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку у сумі 50000 грн. Відповідно до п.1.5 договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. ПАТ «Дельта-Банк» на адресу позивача ( [ADDRESS] ) направило досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором № 007-15555-180912 від 18.09.2012 р. станом на 18.10.2013 р. у розмірі 61796,25 грн. 23.05.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис за № 11681, за яким було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Кредитним договором № 007-15555-180912 від 18.09.2012 р. укладеним із ПАТ «Дельта-Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 31/К, укладеного 06.10.2017 р. з ПАТ «Дельта-Банк», за період з 06.10.2017 р. по 17.05.2019 р. в сумі 77510,74 грн., що складається із простроченої заборгованістю за тілом кредиту у розмірі 49572,63 грн. та проценти за користування кредитом у розмірі 27938,11 грн. 17.07.2019 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. у виконавчому проводженні № 59467904 звернуто стягнення на доходи боржника - [PERSON] , який він отримує в ТОВ «Девелоперська компанія «Привілей», ТОВ «Юридична компанія «Привілей», ТОВ «Правовий холдинг «Привілей». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. зміни, внесені виконавчих написів нотаріусів постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. рішення суду залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. № 1172 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001 р. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17. Відповідачем та третіми особами належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було. У відповідності до правової позиції Великої палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12, Верховний Суд вказав не те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. За наслідками системного аналізу правових норм, зазначених у статті 88 Закону України «Про нотаріат», статті 257 ЦК України та частини 5 статті 261 ЦК України, з урахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус має перевірити факт спливу трирічного строку щодо кожного заявленого стягувачем платежу, а у разі невиконання такого обов`язку є підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню через порушення процедури його вчинення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.07.2019 р. у справі №916/3006/17, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду вважає, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов"язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Враховуючи, що 18.09.2012 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір із строком 364 календарних днів з можливістю пролонгації, крім того, враховуючи, що ПАТ «Дельта-Банк» звертався до позивача з вимогою про дострокове виконання зобов`язань за договором № 007-15555-180912 від 18.09.2012 р. станом на 18.10.2013 р. у розмірі 61796,25 грн., а виконавчий напис вчинено 23.05.2019 р., за яким проведено стягнення за період з 06.10.2017 р. по 17.05.2019 р., тому відповідач звернувся до нотаріуса з пропуском загального строку позовної давності. Зазначені обставини також свідчать про спірність заборгованості, стягнутої за оскаржуваним виконавчим написом. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, а тому вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 768,40 грн. за подання позовної заяви.

Outcome: approved