Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача і просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на частину будинку по [ADDRESS] житловою площею 31,7 м2, загальною площею 45,5 м2 (А-1 житлова 2-2 - 10,5 м2, житлова 2-3 - 15,4 м2, житлова 2-4 - 5,8 м2, нежитлова 2-1 - 8,3 м2, нежитлова - 2-5 - 5,5 м2), сарай Б, вбиральня, ? частина огорожі смерті батька - [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17.08.1984 державним нотаріусом Садиліною О.Є було посвідчено та зареєстровано в реєстрі заповіт за №2-2213, яким [PERSON] заповів все своє майно позивачу. [INFO] [PERSON] - помер, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Позивач зазначає про те, що спадщину прийняв в порядку ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки у шестимісячний строк подав заяву до державного нотаріуса Криничанського району про прийняття спадщини та фактично вступив у володіння частиною будинку по [ADDRESS], яка належала батькові. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач та третя особа до суду не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача за правилами ст. 169,224,225,226 ЦПК України - заочно. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено судом, спадкове майно спадкодавець набув на підставі рішення народного суду Жовтневого району м. Дніпропетровська від 04.05.71 р., у справі №2-745 про поділ майна подружжя, за яким визнано право власності за [PERSON] на ? частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], виділено їх в натурі в житловому будинку І-І Кухню І-І та житлову І-4, а також сеніа-І, веранду а,-І, льох під а-І, ? частину паркану та вбиральні, всього на суму 1171 руб., що складає 52/100 частини від всього домоволодіння. [PERSON] виділено в житловому будинку А-І житлові І-2, І-3, а також сарай Б-І, гараж В-І, ? частину паркану та вбиральні, що складає 48/100 частин від всього домоволодіння. Ухвалою народного суду Жовтневого району м. Дніпропетровська від 28.07.1971 р., у справі №2-745, встановлено, що рішення народного суду від 04.05.1971 р. за [PERSON] визнано право власності на 52/100 частин спірного домоволодіння, а за [PERSON] на 48/100 частин. Таким чином, вищевказаним рішенням суду було поділено житловий будинок між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що позивач залишився проживати з батьком - [PERSON] у частині будинку по [ADDRESS], а відповідач у другій частині з матір'ю - [PERSON] У зв'язку з поділом будинку на 2 частини, за час життя [PERSON] побудував добудову до будинку. Матір позивача також побудувала добудову. 17.08.1984 державним нотаріусом Садиліною О.Є було посвідчено та зареєстровано в реєстрі заповіт за №2-2213, яким [PERSON] заповів все своє майно позивачу. [INFO] [PERSON] - помер, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 25.01.85 р. №64 узаконено за померлим гр. [PERSON] житлову прибудову літ. «А-І», добудовану до будинку по [ADDRESS]; - вважати кв. №2 дома літ. «А-І», яка складається з трьох кімнат, житловою площею 31,7 м2., загальною корисною площею 45,5 м2. Рекомендовано гр.-ну [PERSON] провести оформлення правовстановлюючих документів у встановленому порядку. 09.08.1985 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації складено Акт про перерозподіл ідеальних часток між співвласниками у зв'язку з узаконенням добудов А1-І, А2-І згідно рішень Райвиконкому №64 від 25.01.85 року та №389 від 19.04.85 р. по [ADDRESS], згідно з яким [PERSON] належить: А-1 житлові 2-2; 2-3 площею 25,9 м2, житлова прибудова-2-4, сарай Б, вбиральня, ? частина огорожі. 09.08.1985 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації було складено Технічний паспорт на будинок по [ADDRESS]. На час існування вищевказаних правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР у редакції від 1963 р. Відповідно до ч. 1 ст.534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ч.1, 2 ст.549 ЦК Української РСР). Слід зазначити, позивач прийняв спадщину в порядку ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, подавши заяву до державного нотаріуса Криничанського району про прийняття спадщини у шестимісячний строк та фактично вступивши у володіння частиною будинку по [ADDRESS], яка належала батькові. Таким чином, позивач успадкував у відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК Української РСР спадщину яка складається з частини будинку по [ADDRESS] у м. Дніпро, житловою площею 31,7 м2, загальною корисною площею 45,5 м2, сарай Б, вбиральня - В, ? частина огорожі. 20.09.2016 р. за для документального оформлення спадщини позивач звернувся до Криничанської державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.16 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з неподанням документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Можливість подати такі документи у позивача відсутня, оскільки на час набуття у власність вказаного нерухомого майна діяло інше законодавство, за яким правовстановлюючі документи які були чинними на той час, не вважаються правовстановлюючими документами на даний час. Як зазначено у абз. 7-9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Як вбачається з Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, п. 28 до нього внесено Рішення суду про визнання за громадянином права власності на будинок (домоволодіння), що набуло законної сили, або виконавчий лист, на підставі цього рішення. З викладеного вбачається, що будинок було правомірно набуто у власність, оскільки право власності на нього визнано на підставі судового рішення у 1971 році. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва". Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом. У відповідності до цієї Постанови місцевими органами влади в свій час були розроблені та затверджені, за погодженням з Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності (по всіх регіонах України) державними технічними комісіями. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року; Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом №91 від 24.06.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Слід зазначити, технічний паспорт на будинок по [ADDRESS], у м. Дніпропетровську було складено 09.08.85 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, а отже він не віднесений до самочинного будівництва. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, визнання за ним права власності не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на частину будинку по [ADDRESS], житловою площею 31,7 м2, загальною площею 45,5 м2 (А-1 житлова 2-2 - 10,5 м2, житлова 2-3 - 15,4 м2, житлова 2-4 - 5,8 м2, нежитлова 2-1 - 8,3 м2, нежитлова - 2-5 - 5,5 м2), сарай Б, вбиральня, ? частина огорожі які належали спадкодавцю. На підставі викладеного,

Outcome: approved