Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в кому просить визнати [PERSON], [PERSON], та [PERSON], [INFO] рроку народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що він є власником будинку [ADDRESS] Донецької області. В даному будинку зареєстровані: позвич, його дружина [PERSON], донька [PERSON], чоловік доньки [PERSON] та онука [PERSON], хоча фактично не проживають, з жовтня 2014 року. Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб. Через це він не може оформити субсидію, чим порушуються його права. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги. Позивач пояснив, що в 2014 році його дочка, зять та онука виїхали до Російської Федерації. З початку поїхав зять, відповідач [PERSON] , по запрошенню на роботу, а потім він забрав до себе свою сім"ю. З того часу вони ні разу на Україну не приїздили. Відповідачі мають роботу, винаймають житло. І не бажають повертатися до дому. Діти проживають разом з ними. Через їх реєстрацію в його будинку він, як власник житла, не може оформити субсидію. Просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги визнають, зазначають, що донька [PERSON] проживає разом з ними. Представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Просять справу розглянути без їх участі. (а.с.52). Суд прийняв рішення про розгляд справи у війдсутність осіб, які не з"явилися. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що власником будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.6) Відповідачі [PERSON] є донькою позивача, [PERSON]- зятем , неповнолітня [PERSON]- онукою, і зареєстровані та проживали в будинку по [ADDRESS], як члени сім`ї власника будинку та позивача. (а.с.7,8,17,26,27). Судом встановлено, що відповідачі та неповнолітня дитина [PERSON] з 2014року в будинку не проживають, оскільки змінили місце проживання, виїхавши до Росії, що підтверджується Актом про фактичне проживання громадян за адресою [ADDRESS], свідоцтвом про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації [PERSON], свідоцтвом учасника державної програми зі сприяння добровільному переселенню до Російської Федерації співвітчизників [PERSON], та визнається відповідачами (а.с.7,36-46). Згідно витягу із протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 26.07.2018 року (а.с.53). орган опіки та піклування Дружківської міської ради не надає згоди на визнання малолітньої [PERSON], такою, що втратили право на користування будинком за адресою: [ADDRESS], оскільки будуть порушені права малолітньої, [PERSON] даних про постійну реєстрацію [PERSON] в Росуйській Федерації позивач не надав (а.с.53). Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його не достатньо обгрунтованим. Згідно свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації [PERSON], свідоцтва учасника державної програми зі сприяння добровільному переселенню до Російської Федерації співвітчизників [PERSON], а також згідно відривної частини бланку повідомлення про прибуття іноземного громадянина до місця перебування дитина [PERSON] прибула до Російської Федерації разом із батьками, відповідачами у справі, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20,21,36-46). Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частин 3,4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживанняя її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тобто дитина проживає разом з батьком та матір`ю, які забезпечили їй умови проживання. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі в добровільному порядку вибули з будинку позивача на проживання до іншого міста, відсутні за вказаною адресою без поважних причин більше терміну, визначеного ч.2 ст. 405 ЦК України, а тому суд вважає, що вони втратили право користування житлом в будинку [ADDRESS]

Outcome: approved