Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.04.2017р звернувся до суду з дійсним позовом. Після уточнення своїх позовних вимог, зазначив, що 06 квітня 2013 року він та [PERSON], відповідач-1 у справі, уклали у простій письмовій формі договір безпроцентної позики, відповідно до якого відповідач-1 отримав від нього ([PERSON].) суму коштів в розмірі 98474грн, що становило на день укладення цього договору за курсом НБУ 12320 доларів США, з кінцевим строком повернення позичених коштів 06.04.2014 року. У якості забезпечення виконання відповідачем-1 зобов'язань за вищевказаним Договором позики, 06 квітня 2013 року був укладений Договір іпотеки з [PERSON], відповідачем-2 у справі. Зазначає, що предметом іпотеки було визначено наступне нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] разом з належними до нього будівлями, спорудами та земельною ділянкою за тією же адресою площею 0,1га, що належав відповідачу-2 на праві особистої приватної власності, з узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки у сумі 98474грн, що на день укладення Договору іпотеки було еквівалентно за курсом НБУ 12320 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач-1 [PERSON] свої зобов'язання за Договором позики належним чином не виконав, спричинивши йому ([PERSON].) значні моральні та матеріальні збитки, тому з посиланням на ст.20 Закону України "Про заставу» та на ст.ст.12, 33 Закону України "Про іпотеку" просить стягнути з відповідача-1 [PERSON] на його користь борг в сумі 478346грн (який складається з: основного боргу в сумі 334574 грн (що еквівалентно 12320 доларів США); неустойки (пені) за період з 06.04.2016р до 06.04.2017р в сумі 143772грн); в рахунок погашення боргу відповідача-1 [PERSON] в сумі 478346грн звернути стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки) - житловий будинок [ADDRESS] Донецької області разом з належними до нього будівлями, спорудами та земельною ділянкою за тією же адресою площею 0,1 гектара, шляхом надання йому ([PERSON].) права продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якому покупцеві за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оцінної діяльності, а також стягнути з відповідача-1 витрати по сплаті судового збору у сумі 4783,46грн. Позивач [PERSON] наполягав на задоволенні своїх уточнених вимог, просить їх задовольнити та надав до суду заяву про розгляд без його участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності із ч.ч.11, 12 ст.128, ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавали. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, за наступними підставами. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно Договору безпроцентної позики, укладеного 06 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], убачається, що останній отримав від [PERSON] суму коштів в розмірі 98474грн, що становило на день укладення цього договору за курсом НБУ 12320 доларів США, з кінцевим строком повернення позичених коштів 06.04.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором безпроцентної позики, 06 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений (посвідчений 06.04.2013р приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Ісаєвим О.В. за реєстром №566) Договір іпотеки, згідно з п.1.1. якого остання передала в іпотеку [PERSON] у якості забезпечення виконання [PERSON] основного зобов'язання, нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] разом з належними до нього будівлями, спорудами та земельною ділянкою за тією же адресою площею 0,1га, кадастровий номер [NUMBER], та який належав їй ([PERSON]) на праві особистої приватної власності, з узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки у сумі 98474грн, що на день укладення Договору іпотеки було еквівалентно за курсом НБУ 12320 доларів США. Відповідно до висновку про оціночну вартість будинку від 15.12.2017 року та висновку про ринкову вартість земельної ділянки від 15.12.2017 року, загальна вартість вказаного вище житлового будинку з належними до нього будівлями, спорудами та земельною ділянкою становить 190700грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.ст.611, 629 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.550, 624, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, та підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. Встановлено, що [PERSON] належним чином виконав свої зобов'язання за Договором безпроцентної позики від 06.04.2013р, зокрема надав [PERSON] грошові кошти в сумі 98474грн, що становило на день укладення цього договору за курсом НБУ 12320 доларів США, підтвердженням чого являється розписка від 06.04.2013р, яка власноручно підписана [PERSON] Відповідно до п.п.2, 2.2. Договору безпроцентної позики від 06.04.2013р відповідач-1 [PERSON] зобов'язався повертати позику в готівковому порядку шляхом передачі відповідних коштів Позикодавцю у сумі, еквівалентній 12320 доларів США на день повернення позики. Повернення вказаної в цьому договорі позики може мати місце за погодженням сторін протягом терміну повернення позики різновеликими частинами з отриманням розписки Позикодавця про повернення Позичальником кожної частини позики. При цьому, останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 06 квітня 2014 року. Згідно п.8 Договору позики за порушення строків повернення заборгованості позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 0,4% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення до повного повернення боргу. В порушення умов зазначеного договору відповідач-1 свої зобов'язання за Договором безпроцентної позики належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в загальній сумі 478346грн (334574грн + 143772грн), з яких: - основний борг за Договором позики станом на 06.04.2017р становить 334574грн, із розрахування: 12320 долар США (згідно п.1 Договору позики) х 27,1570грн (за офіційним курсом НБУ на 06.04.2017р); - неустойка (пеня) становить в розмірі 143772грн, із розрахування: згідно п.8 Договору позики за період з 06.04.2016р до 06.04.2017р складає: 98474грн х 0,4% (неустойка за кожний прострочений день) х 365 (днів). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 [PERSON] на користь позивача борг в загальній сумі 478346грн. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку». Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно п.4.1. Договору іпотеки від 06.04.2013р у разі невиконання або неналежне виконання Іпотекодавцями основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При настанні вказаних обставин іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги, що передбачено ч.1 ст.35 цього Закону. Заперечень з цього приводу з боку відповідача [PERSON] не надійшло, хоча останній повідомлений про день і час слухання справи належним чином. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови №5 від 30.03.2012р «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст.35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третястатті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який визначається законом чи договором. Відповідно до положень ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за договором позики не погашена в повному обсязі. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст.39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Зокрема, відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст.ст.38, 39 Закону, так і позасудове врегулювання - ст.ст.36, 37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. Проте, в Іпотечному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем-1 зазначено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Тому, враховуючи норми Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», умови іпотечного договору ту обставину, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території ([ADDRESS]) суд вважає, що звернення позивача за порушенням своїх прав до суду минаючи позасудовий розгляд справи, є в даному випадку, правомірним та таким, що узгоджується з вищезазначеними правовими нормами права. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п.1 якого не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140м? для квартири та 250м? для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди). Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до ст.267 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не відмовляти в позові. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах)Закону України «Про іпотеку». Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р №1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м.Макыъвка Донецькоъ області. Тому, у зв'язку із тим, що об'єкт нерухомості - трикімнатна квартира, що є предметом іпотеки знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії цієї норми. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем, з урахуванням норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, щодо зупинення виконання рішення суду на час дії Закону. Також, у відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 4783,46грн.

Outcome: approved