Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Територіальної громади в особі Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами. Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору зазначено Запорізьку районну державну нотаріальну контору. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги як донька померлої. На протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач не звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а прийняла спадщину фактично. Спадкова справа не заводилась. Позивач на протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини фактично мешкала в спадковому будинку, провела в ньому ремонт, доглядала за садом та городом, володіла всім майном, яке знаходиться в будинку, садовим інвентарем, сплачувала всі необхідні платежі. Інших спадкоємців за заповітом, за законом, та які б мали обов'язкову частку спадщини не має. На теперішній час позивач бажає оформити та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, але не має можливості зробити це в нотаріальному порядку, у зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. В судове засідання представник позивача не з'явилась, але надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач свого представника до суду не направив, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа Запорізька районна державна нотаріальна контора свого представника до суду не направила, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заперечення до позовної заяви відсутні. Суд, дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого повторно 02 листопада 2016 року Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відповідно до якого [PERSON] померла [INFO]. Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], померла [INFO], є рідною матір'ю [PERSON], [INFO], підтверджено Свідоцтвом про народження [NUMBER] та Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]. Згідно довідки № 165/01-16, виданої 14.02.2017 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], яка померла [INFO], ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не відкривалась. Згідно довідки № 110, виданої 25.01.2017 року виконкомом Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO]. Згідно п. 4 Заключних та перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, до правовідносин, які виникли до вступу в законну силу діючого ЦК, застосовуються норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом або заповітом. Згідно зі статтею 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Така ж позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24?753/0/04?13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: "При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК». Відповідно до ст.. 392 ЦК України у діючій редакції, власник майна може подати позов про визнання його права власності. Відповідно до ст.. 182 ЦК України у діючій редакції, право власності та інші речові права на нерухоме майно потребують державної реєстрації. Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Вищезазначене призводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення.

Outcome: approved