Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Під час розгляду цивільної справи позивачем було надано заяву про зменшення позовних вимог, в обґрунтування яких він зазначає, що 29.10.2010 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти в розмірі 141 600 грн. 28.12.2010 року [PERSON] частково повернув борг, а саме у розмірі 11 600 грн. Станом на 01.11.2013 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає у розмірі 130 000 грн. Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання щодо повернення суми грошових коштів за договором позики не виконав, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 130 000 грн., а також судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справу у порядку заочного розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 29.11.2010 року між [PERSON] та директором фірми ТОВ „ЮВАС" [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 141 600 грн. на строк не менше трьох років під 3% місячних. 28.12.2010 року [PERSON] частково повернув борг [PERSON], у розмірі 11 600 грн. Таким чином, станом на 01.11.2013 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає у розмірі 130 000 грн. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано оригінал розписок від 29.11.2010 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленим договором. Враховуючи те, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов'язання та до теперішнього часу не повернув позивачу суму у розмірі 130 000 грн., яку отримав в нього внаслідок укладання договору позики, суд вважає позовні доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за рішенням суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи те, що позивачем зменшено позовні вимоги до 130 000 грн., суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати що були пов"язані зі сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1 300 грн. Решту судового збору - 936 грн. (2 236 грн. - 1 300 грн.) необхідно повернути позивачу.

Outcome: approved