Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

13 лютого 2018 року позивач звернувся до Рівненського міського суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» та просить суд стягнути на свою користь заборгованість із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 79740,24 грн. Також просить суд стягнути на свою користь з відповідача компенсацію втрати частини доходів у звязку із невчасною виплатою заробітної плати в сумі 1247,17 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що працював в ПРАТ «Рівнеазот» водієм автобуса Ікарус-256 (12 м.), в день звільнення 17.03.2017 року суми нараховані при звільненні були виплачені лише 08.12.2017 року, однак середній заробіток за час затримки розрахунку виплачено не було, окрім того зазначає, що у звязку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, має право на компенсацію втрати частини доходів посилаючись на статті 115 КЗпП України\~та положення\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ\~(далі\~Закон № 2050-ІІІ). 27 лютого 2018 року від представника ПрАТ «Рівнеазот» [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить звільнити ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні в повному обсязі на підставі ч.2 ст.1171 ЦК України\~. В обґрунтування відзиву зазначає, що у відповідача наявні поважні причини та обєктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання свої зобовязань по виплаті заробітної плати перед позивачем, зокрема зазначає, що ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», окрім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. В судове засідання позивач не з"явилася. Представник позивача адвокат [PERSON] вимоги довірителя підтримав повністю з підстав та мотивів наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав та мотивів наведених у відзиві до позовної заяви. Заслухавши представника відповідача та\~ дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що згідно довідки про суми належні до виплати при звільненні №735 від 14.04.2017 року, [PERSON] звільненому 17 березня бухгалтерією нараховані до виплати 31582,40 грн. Як зазначено позивачем та не спростовано представником відповідача у судовому засіданні та заявах по суті, суми нараховані при звільненні були виплачені позивачу 08.12.2017 року на підставі судового наказу Рівненського міського суду від 18.08.2017 року. Відповідно до довідки про середню заробітну плату видану [PERSON] №210 від 06.02.2017 року за січень лютий 2017 року останньому нараховано 14995,78 грн. заробітної плати. Відповідно середньогодинна заробітна плата становить 44,4979 грн. Відповідно до вимог частини першої\~статті 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Сторонами факт існування заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за період після звільнення до проведення 08.12.2017 року виплати стягнених судом сум, сторонами не заперечується та не спростовується. Відповідно до вимог\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, що підтверджується довідкою про суми, які належать до виплати при звільненні, і розмір такої заборгованості сторонами не оспорюється, суд приходить до висновку що відповідач зобовязаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 20.03.2017 року, (наступного робочого дня після дня звільнення) по 08.12.2017 року, тобто по день фактичного розрахунку Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування\~\~виплат,\~\~що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з дослідженої судом довідки про середню заробітну плату №210 від 06.02.2018 року, виданої ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», заробітна плата позивача за січень-лютий 2017 року становила відповідно 7784,51. та 7211,27 грн., що в сумі складає 14955,78 грн. Середньогодинна заробітна плата за відпрацьовані години 44,50 грн. Середньоденна заробітна плата при цьому становить 356 грн (44,50грн./8 робочих годин). Судом встановлено, що період прострочення виплати розрахункових коштів з 20.03.2017 року по 08.12.2017 року становить 181 день. Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 356 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 20 березня 2017 року по 08 грудня 2017 року становить 64436 грн. 00 коп. (356 х 181), і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 64436, 00 грн. Доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобовязань по виплаті заробітної плати перед позивачем та про те, що шкода позивачу була заподіяна в стані крайньої необхідності, суд вважає безпідставними. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. З огляду на викладене, недоотримання всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», обмеження на підприємстві поставки природного газу, що не дало змоги виробити продукцію не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок нарахування та виплати компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати встановлено\~Законом № 2050-ІІІ. Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ\~встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до вимог\~статті 2 Закону № 2050-ІІІ\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено\~статтею 3 Закону № 2050-ІІІ. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів\~заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 1247,17 грн. Оскільки такий розрахунок проведений позивачем у відповідності до вимог\~ст.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»\~та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. Згідно\~статті 4 Закону № 2050-ІІІ\~виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону № 2050-ІІІ\~передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Враховуючи зміст позовних вимог та встановлені по справі обстави, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial