Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

15.07.2014 року [PERSON]звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в належній позивачеві 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.01.2010 року він придбав у [PERSON] 1/2 частину зазначеного житлового будинку, але відповідач не знявся з реєстрації за даною адресою. На неодноразові прохання позивача знятися з реєстрації [PERSON] відмовлявся, а його реєстрація створює ряд першкод у реалізації [PERSON] цивільних прав. На даний час відповідач фактично проживає [ADDRESS]. Від позивача [PERSON] надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог у повному обсязі та клопотання про розгляд справи за його відсутності. . Також ним надано згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON]. в судове засідання повторно не з"явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про зо свідчать поштові повідомлення про отримання ним судових повісток. Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], залученого ухвалою суду, який є власником іншої 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], т.т. співвласником позивача, також надійшла заява про згоду з позовними вимогами [PERSON] та клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР та главою 23 ЦК України. Крім того, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Рим, 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст.9 КУ. Статею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст.13 ч.3 Конституції України, власність зобов ' язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 14.01.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, рощташованих по [ADDRESS] (а.с.5-9). З наданої 23.07.2014 року за вих.№125 КП "АІБ Золочівського району" інформації встановлено, що власником іншої 1/2 частини даного двохквартирного будинку є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2005 року (а.с.14). 13.06.2014 року за вих.№38/634 Золочівським РС ГУДМС України в Харківській області надано інформацію, що за адресою: [ADDRESS], значаться зареєстрованими [PERSON], [INFO] - з 16.03.2006 року, [PERSON], [INFO],[PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - з 20.07.2011 року (а.с.9). 23.06.2014 року депутатом Золочівської селищної ради Юхно В.І., сусідами [PERSON] та [PERSON], складено акт, яким підтверджено, що з січня 2010 року [PERSON] по [ADDRESS] не проживає (а.с.10). Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач не надав суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірному будинку, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Таким чином, вважається доведеним той факт, що відповідач втратив право на користування житлом в будинку [ADDRESS], внаслідок припинення його права власності на житлове приміщення в результаті відчуження позивачеві [PERSON], з вв'язку з чим втратив своє сервітутне право на спірне житло. Оскільки судом позовні вимоги задоволені у повному обсязі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн, що підтверджується квитанцією 68_12 від 23.06.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved