Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

09.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення права на проживання та користування квартирою та визнання наймачем, посилаючись на те, що з 17.11.2000 року по 01.06.2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 01.06.2004 року шлюб між ними було розірвано, але фактично після розірвання шлюбу вони продовжували мешкати однією родиною з дітьми до дня смерті чоловіка за адресою: [ADDRESS] . 07.10.1977 року, як вказує позивач, виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області громадянці [PERSON] (матері її чоловіка) видано ордер на жиле приміщення, що складється з 4-х кімнат за вище вказаною адресою. У 2013 році [PERSON] померла. У спірній квартирі, наймачем якої за ордером була [PERSON] , були зареєстровані лише: [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим, після смерті наймача [PERSON] , єдиним наймачем спірного будинку лишився [PERSON] . Вони з чоловіком та дітьми до дня смерті проживали в квартирі однією родиною. За вказаних обставин, позивач вважає за необхідне визнати її наймачем жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.07.2018 року в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 31.07.2018 року представник Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області надав відзив на позов, в якому вказав, що за адресою: [ADDRESS] , наймачем з січня 1978 року була зареєстрована [PERSON] , 1946 року народження, Після смерті наймача, [INFO] зміна наймача не здійснювалось та зареєстровані особи відсутні. За комунальні платежі оплата не здійснювалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На даний час квартира опечатана працівниками КП «ЖУК». Комісією було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , де сусіди підтвердили, що позивач з дітьми фактично та постійно мешкає за цією адресою, згідно відомостей КП «ЖУК» за цією адресою [PERSON] з дітьми зареєстрована. Враховуючи викладене, представник просив відмовити в задоволенні позову. 03.08.2018 року представником КП «ЖУК» подано пояснення, в яких вказано, що згідно особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , наймачем з січня 1978 року була зареєстрована [PERSON] , 1946 року народження, Після смерті наймача, [INFO] зміна наймача не здійснювалось та зареєстровані особи відсутні. За комунальні платежі оплата не здійснювалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 23.07.2018 року працівниками Виконавчого комітету Лозівської міської ради та КП «ЖУК» Лозівської міської ради було здійснено вихід для обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] та отримано пояснення від сусідів, мешканців квартир №7,8,9. З пояснень сусідів, [PERSON] в квартирі не мешкає більше 15 років. Після смерті [PERSON] проживали в квартирі її сини, які померли в 2013 та 2018 роках. Поховання чоловіка позивач не здійснювала, родинні відносини після розірвання шлюбу не підтримувала. Також за ордером №333 від 01.02.2005 року [PERSON] було надано житлове приміщення (квартиру) житловою площею 22, 8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . З 17.02.2015 року за адною адресою зареєстрована та постійно проживають [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , де на даний час також існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, представник просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання сторони не з`явилися, позивач та представник третьої особи надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. З 17.11.2000 року по 01.06.2004 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 01.06.2004 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). 07.10.1977 року виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області громадянці [PERSON] видано ордер на жиле приміщення, що складається з 4-х кімнат за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Архівний витяг №01-58/716 від 19.07.2018 року(а.с.32). У 2013 році [PERSON] померла, про що вказують обидві сторони. Після смерті зміна наймача не здійснювалась. Твердження позивача про відсутність місця проживання спростовуються поясненнями сусідів за адресою її місця реєстрації та фактичного мешкання(а.с.63, 70, 74), а також довідкою Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №02-13-12/512 від 18.04.2018 року(а.с.62). Твердження позивача щодо постійного фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , також не знайшло свого підтвердження, а також твердження спростовуються поясненнями сусідів за адресою: [ADDRESS] (а.с.33-35). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Також, Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із відповідними змінами) роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово - експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать її сини, які померли в 2013 та 2018 роках, що підтверджується поясненнями сусідів. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до матеріалів справи шлюб сина наймача з позивачем було розірвано та відповідно до пояснень сусідів родинні відносини надалі не продовжувалися і [PERSON] проживала за іншою адресою. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на те всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження позивача щодо фактичного проживання за спірною адресою, щодо відсутності місця проживання, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Згідно статей 77,78 ЦПК України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог, а тому суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed