Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Первісний позивач, [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначає, що з Відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, якій за рішенням суду розірвано. За період перебування у шлюбі сторонами придбано квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Якіра, б. 26, кв. 51 та за спільною домовленістю право власності на спірну квартиру зареєстрували за відповідачем. Тому просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, розділивши вищевказану квартиру між сторонами, визнавши за первісним Позивачем [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири. Відповідач, [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом. В подальшому позов був уточнений. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не заперечує проти того, що у первісного Позивача є 1/2 частка в спільному майні подружжя стосовно квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Якіра, б. 26, кв. 51. Зустрічний позивач зазначає, що квартира є річчю неподільною, так як її не можна поділити без втрати її цільового призначення, у звязку з чим просить суд припинити право [PERSON] на 1/2 частку спірної квартири та визнати за ним право власності на частку квартири, яка належить первісному позивачу [PERSON] (а.с. 40-42). Ухвалою суду від 03 листопада 2014 року зустрічний позов прийнято до провадження з первісним (а.с. 56). Крім того, зустрічним позивачем на депозитний рахунок суду в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області внесено 28900,00 грн. в якості компенсації 1/2 вартості квартири у звязку з предявленням позову про припинення права власності. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки [PERSON] не погоджується отримувати компенсацію за припинення права власності в спільному майні подружжі. При цьому зазначив, що таке припинення може мати місце виключно у разі наявності всіх підстав, перелічених в ст. 365 ЦК України. Крім того, [PERSON] не має у власності іншого житла, і запропонована компенсація не є спів розмірною до заявлених нею вимог. Представник зустрічного позивача [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з мотивів, викладених у позові. У задоволенні первісного позову просив відмовити. При цьому зазначив, що [PERSON] не заперечує того факту, що спірне квартира є спільним майном подружжя, однак оскільки сторони тривалий час вже не проживають, мають різні погляди на життя, [PERSON] має у власності інше житло, тому сплачена на депозитний рахунок компенсація її частки в квартирі є достатньою для задоволення її потреб. Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі уклали шлюб 28 вересня 1991 року, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2012 року був розірваний (а.с.5,6). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за № НГ 0451423 від 24.02.1998 року належить однокімнатна квартира № 51 розташована у м. Кривий Ріг по вул. Якіра в б. 26 (а.с.7,8). Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; однак якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того, пунктом 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірна квартира була придбана у період дії КпШС, суд застосовує до спірних правовідносин, що виникли між сторонами з приводу розподілу спільного майна подружжя положення КпШС, СК та ЦК України. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, рівність часток подружжя, презюмується. Крім того, аналогічні норми містяться і в Сімейному кодексі України, який діє на момент розгляду справи. Так, у відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється з урахуванням положення, встановленого ч. 2 ст. 372 ЦК щодо рівності часток кожного із співвласників у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як розяснено у п.23 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У п.24 зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. (ч. 4 ст. 65 СК). В судовому засіданні сторони у справі визнають, що спірна квартира є спільним майна подружжя (спільна сумісна власність), а в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доведенню обставини, визнані сторонами. Також сторони у справі не досягли згоди щодо поділу спірної квартири, у звязку з чим звернулись до суду. Вирішуючи питання про поділ майна та визначення часток сторін, а також зустрічний позов щодо припинення права власності [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя, суд відповідно враховує правила, що визначені ст. 22, 28, 29 КпШС, та ст.ст. 57, 69 - 72 СК України, ст. 365, 372 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач за первісним позовом ставить питання про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, що не суперечить положенням ст.ст. 22, 28, КпШС, ст. 69, 70 СК України. Позивач за зустрічним позовом просить в порядку ст. 365 ЦК України припинити право власності [PERSON] у спільній сумісній власності, та сплатити в рахунок цього грошову компенсацію, згідно висновку експерта про оцінку майна, наданим позивачем на момент пред"явлення позову. Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог про припинення права власності на частку у квартирі, представник [PERSON] посилалася на те, що частка в спільній частковій власності його довірительки в іншому обєкті нерухомого майна у квартирі [ADDRESS] є незначною, та становить 1/4, іншого особистого житла вона не має, отримувати таку незначну компенсацію, враховуючи курс валют на момент розгляду справи за частку в спільному майні подружжя вона не бажає, оскільки за ці кошти іншого житла не придбаєш, а тому припинення її права власності на частку у спірній нерухомості завдасть істотної шкоди її інтересам. Згідно з положень ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65кв.м. на одну особу. Спірна квартира є однокімнатною, розташована на 3-му поверсі 5-поверхового житлового будинку, загальною площею 32,7кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. (а.с. 8). З урахуванням положень ст. 47 ЖК УРСР, ст. 183 ЦК України спірна квартира є неподільною річчю, оскільки її неможливо поділити без втрати цільового призначення. Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 365 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зустрічним позивачем на депозитний рахунок суду в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області внесено 28900,00 грн. в якості компенсації 1/2 вартості квартири у звязку з предявленням позову про припинення права власності (а.с. 67). Тобто зустрічним позивачем дотримано вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, відповідно до якої суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначеного питання, а саме те, що із змісту норми ст. 365 ЦК випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі N 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі N 6-81цс11). Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року N 6-81цс11, яка в силу ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до висновку про незалежну оцінку станом на 29.10.2013р. вартість вищевказаної квартири становить 57800,00 грн. (а.с.9). Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно первісному позивачу [PERSON] належить 1/4 частка квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Рязанова, б. 7, кв. 9 відповідно до договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю за № ВВТ № 628152 (а.с.65). Питання, чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Так, 1/2 частина квартири не є рівнозначною 1/4 частині іншої квартири, а сплата компенсації в розмірі 28900,00грн. не може бути визнана такою, що відповідає вимогам розумності та справедливості як основним засадам цивільного судочинства. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приймаючи до уваги принцип непорушності права власності, гарантований кожному громадянину та недопустимість втручання у розпорядження майном з боку інших осіб, враховуючи, що у даному випадку частки майна подружжя є рівними, за відсутності у [PERSON] іншого житла на праві власності, припинення права на частку квартири завдасть її інтересам істотної шкоди, суд приходить до висновку що позовні вимоги за зустрічним позовом в частині припинення права власності [PERSON] на 1/2 частку спірної квартири зі сплатою компенсації за її вартість - задоволенню не підлягають. Оскільки спірна квартира, є неподільною річчю та не може бути реально поділена між сторонами у справі відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При цьому, виходячи зі змісту первісного позову та вимог зустрічного позову, положень ст. 10, 11, 179 ЦПК України, з урахуванням ч. 5 ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України, суд приходить до висновку в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/2 ідеальних часток в квартири [ADDRESS], загальною площею 32,7кв.м., житловою площею 16,4кв.м., розташовану на третьому поверсі пяти поверхового житлового будинку. Суд також зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що припинення права власності [PERSON] на частку в спільному майні подружжя не завдасть останній істотної шкоди її інтересам як співвласника нерухомого майна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог, а сплачена [PERSON] грошова сума компенсації за припинення права власності на депозитний рахунок підлягає поверненню платнику після набрання законної сили судового рішення. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial