Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти за останні три роки в сумі 900 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначила, що відповідач добровільно не надає допомоги на утримання сина, а тому змушена звернутися до суду з позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 400 грн., оскільки не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості Володарсько-Волинського РЦЗ та проживає в цивільному шлюбі. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5). Домовленості про утримання дітей в досудовому порядку сторонами не досягнуто. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 1286 гривень, половина якої обов'язку кожного з батьків складає 643 грн. на місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Матеріалами справи встановлено, що з 26.06.2013 року по 20.08.2014 року відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості Володарсько-Волинського РЦЗ і його дохід за вказаний період становив 6438, 50 грн. (а.с.15,17). Разом з тим згідно пояснень сторін, відповідач на даний час не працює та доказів, які б свідчили про розмір його доходу останнім суду не надано. Таким чином, окільки відповідач є особою працездатного віку, інших неповнолітніх дітей та аліментних зобов"язань не має, а тому відповідно до положень ст. 180 СК України також зобов'язаний нести витрати по утриманню спільної дитини. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. на дитину щомісяця є недоведеними і підлягають до часткового задоволення і з стягненням відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. що, оскільки обов'язок утримання дитини покладається на обох з батьків. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, то суд зазначає слідуюче. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Під час розгляду справи позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогами про сплату аліментів та ухилення останнього від їх сплати, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 121 грн. 80 коп., оскільки позивач в силу закону звільнений від їх сплати.

Outcome: partial