Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у чиненні нотаріальної дії від 07.04.2017 року, чим створено перешкоду для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Незаконні дії нотаріуса, на думку позивача, полягають, зокрема в тому, що відповідачем відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування неправомірно, оскільки наявні всі данні про спадкове майно. Відмова з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності не підтверджується. Позивачем надано відповідачу документи, що спростовують дане твердження, у зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати дії нотаріуса неправомірними та зобов'язати нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину та визнати за позивачем права на спадкування. Сторони в судове засідання не з" явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника Шостої Київської державної нотаріальної контори надійшло заперечення на позовну заяву та прохання провести розгляд справи без представника нотаріальної контори. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 квітня 2017 року щодо нерухомого майна: квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 серпня 2009 року, виданого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємицею майна [PERSON], який помер [INFO] року, є дружина - [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS]. Після цього, 31 серпня 2009 року Комунальним підприємством Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (надалі - БТІ) зареєстровано право приватної власності на вказану квартиру за [PERSON] про що здійснено запис у реєстрову книгу № д. 190-112 за реєстровим 2644/32578. Однак, згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року цивільній справі №2-551/10р., позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON], задоволено частково. Вказаним рішенням за [PERSON] визнано право власності у спільному майні подружжя на ? частину квартири [ADDRESS]. Також за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом. Крім цього, за [PERSON] визнано право власності ? частину квартири в порядку спадкування за заповітом. Вказане рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2011 року. 12 грудня 2011 року, на підставі судових рішень здійснено Державну реєстрацію права приватної власності на квартиру за [PERSON] у розмірі ? частки. Разом з цим, згідно Заповіту, посвідченого Державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] від 16 жовтня 2009 року та внесеного до Спадкового реєстру за реєстраційним № 6-2672 [PERSON] на випадок своєї смерті, зробила розпорядження щодо майна: все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу. [INFO] року [PERSON] померла, позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, проте відповідачем винесено оскаржувану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2017 року, згідно якої відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS]. [INFO] року на підставі заяви [PERSON] було заведено спадкову справу № 259/2016 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 1223ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановленоЗаконом України «Про нотаріат». Відповідно дост. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Частиною 1ст. 1 Закону «Про нотаріат»встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно зст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Згідно дост. 68 Закону України «Про нотаріат»нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно п. 4.14. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5(далі Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаютьсяст. 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до положеньст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним. Аналогічні положення містить стаття 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З матеріалів справи вбачається, що наявний спір щодо спадкового майна, зокрема, спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, позивач не позбавлений права звернутись до суду за захистом свого права шляхом визнання права власності в порядку спадкування. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не встановлено, що нотаріус діяла не в межах діючого законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed