Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

26 березня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки заробітної плати за період з 12.03.2018 року по 17.01.2020 року у розмірі 86\~669,50 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 01.11.2011 року на підставі Наказу №139 к від 01.11.2011 року вона працювала у ДП «Проектування будівництва Підприємство вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді сторожа. Наказом №24 к від 12.03.2018 року вона була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП. При звільненні їй не було виплачено заробітну плату з січня 2017 року по березень 2018 року -42091,50 грн. Вказала, що згідно про її доходи середній заробіток складає 178,70 грн. Також зазначила, що кількість робочих днів за час затримки складає з 12.03.2018 року по 17.01.2020 року -485 днів, а отже до виплати підлягає сума 86\~669,50 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та наданий час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 08.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву, якою просила розгляд справи провести за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ДП «Проектування будівництва\~Підприємство вугільної\~промисловості «Південдіпрошахт» будучи повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, клопотань не заявляв. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі та винести по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторонами не оспорювався факт, що позивач прийнята була на роботу на посаду сторожа в ДП «Проектування будівництва Підприємство вугільної промисловості «Південдіпрошахт». На підставі наказу №24-к від 12.03.2018 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 2\~ст. 233 КЗпП\~в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини 2\~статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Згідно з ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи з нею не були проведені всі розрахунки. Зворотного відповідач суду не довів. Відповідно до копії рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року, по справі №953/22357/19, провадження №2/953/845/20 вбачається, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "ПІВДЕНДІПРОШАХТ", код ЄДРПОУ 00167606, на користь [PERSON] , невиплачену заробітну плату в розмірі 42091 гривень 50 копійок. У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», код ЄДРПОУ 00167606, на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок. Рішення набрало законної сили 18.02.2020 року та видано виконавчий лист. Доказів виконання рішення суду матеріали справи у собі не містять. Відповідно до пункту першого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Згідно з розрахунковими листками підприємства за січень, лютий 2018 року позивач в січні відпрацювала 13 змін, розмір нарахованої заробітної плати становив 3545 грн. 72 коп. , за лютий 2018 року - 14 змін та розмір нарахованої заробітної плати становив 3909,15 грн. (а.с.9) Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 310 грн. 62 коп. (3545,72+3909,15 = 7454,87 / 27 робочих днів = 310,62). Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день зв ільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на\~користь працівника\~середній заробіток\~за весь\~період затримки\~розрахунку,\~а при\~непроведенні його\~до розгляду\~справи -\~по день\~постановлення рішення,\~якщо роботодавець\~не доведе\~відсутності в\~цьому своєї\~вини.\~Сама по\~собі відсутність\~коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки позивач була звільнена 12.03.2018 року, кількість робочих днів за час затримки виплати з 12.03.2018 року по 17.01.2020 року становить 485 днів, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні, що складає 150650 грн. 70 коп. (485*310,62). У зв`язку із викладеним, суд приходить до переконання, що розмір середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу дорівнює 150650\~грн.\~70\~коп.\~= 485 (робочих дня за період затримки у виплаті) Х 310,62 грн. (середньоденна заробітна плата). Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів.. Враховуючи, що позивач просила суд стягнути з відповідача середній заробіток у розмірі меншому, ніж встановлений судом, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню саме у межах позовних вимог у розмірі 86669,50 грн. При цьому суд наголошує, що тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу. Також суд враховує вимоги п. 6\~Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» пропорційно до суми задоволених вимог. \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved