Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в червні місяці 2011 року він придбав у підприємства США «EUROPEN AUTO INC" за 62000 доларів США автомобіль марки Volkswaggen Touareg (індефікаційний номер - [NUMBER]). У червні 2011 року з метою розмитнення придбаного автомобіля для ввезення його на територію України він домовився з громадянином України [PERSON], який представився власником фірми ТОВ «Автоінвест Інфініті центр» про те, що останній надасть послуги по розмитненню даного автомобіля за 23000 доларів США, які були оплачені в липні 2011 року. Потім автомобіль надійшов до України із США шляхом доставки через порт Бремен в Німечинні та подальшого перевезення і доставки трейлером на адресу фірми. З моменту коли він дізнався про факт доставки автомобіля на територію України, [PERSON] повідомив його, що почалися складнощі із розмитненням автомобіля у зв'язку із оформленням документів. В подальшому йому стало відомо, що автомобіль вже розмитнює інша фірма ТОВ «Ф-1», а потім автомобіль був проданий [PERSON], а [PERSON] автомобіль був проданий [PERSON]. Також зазначив, що відносно [PERSON] порушена кримінальна справа за ч.4 ст.190 КК України. Вважаючи себе власником автомобіля і те, що автомобіль вибув з його володіння поза його волею, просив суд з урахуванням поданої 24 квітня 2014року заяви про уточнення позовних вимог, визнати його власником автомобіля Volkswaggen Touareg (індефікаційний номер - [NUMBER], скасувати державну реєстрацію зазначеного автомобіля на ім'я [PERSON] та витребувати зазначений автомобіль з незаконного володіння відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем так як придбав спірний автомобіль за відплатним договором у [PERSON] яка в свою чергу також придбала автомобіль за відплатним договором, а тому є законним власником даного автомобіля. Крім того позивачем не надано доказів того, що спірний автомобіль вибув з його володіння поза його волею. Також на думку представника відповідача, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, так як вважає, що йому необхідно пред'являти вимоги безпосередньо до осіб чи організацій яким були заплачені кошти за розмитнення та які брали на себе обов'язок по розмитненню автомобіля. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що червні місяці 2011 року позивач придбав у підприємства США «EUROPEN AUTO INC" автомобіль марки Volkswaggen Touareg (індефікаційний номер - [NUMBER]). У червні 2011 року з метою розмитнення придбаного автомобіля для ввезення його на територію України він домовився з громадянином України [PERSON], який представився власником фірми ТОВ « Інфініті центр» про те, що останній надасть послуги по розмитненню даного автомобіля. 07 червня 2011 року між позивачем та ТОВ «Інфініті центр» в особі директора [PERSON] був укладений договір надання послуг із декларування транспортного засобу ( а.с.142-144). В подальшому, зі слів позивача, автомобіль надійшов до України із США шляхом доставки через порт Бремен в Німечинні та подальшого перевезення і доставки трейлером на адресу фірми. З моменту коли позивач дізнався про факт доставки автомобіля на територію України, [PERSON] повідомив його, що почалися складнощі із розмитненням автомобіля у зв'язку із оформленням документів. В подальшому йому стало відомо, що автомобіль вже розмитнює інша фірма ТОВ «Ф-1». Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними доказами є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Сміла, Смілянського та Кам'янського районів від 02.04.2014р. № 213, власником автомобіля Volkswaggen Touareg (індефікаційний номер - [NUMBER]), являється [PERSON]. Даний автомобіль був придбаний за відплатним договором у [PERSON] та зареєстрований на його ім'я на підставі довідки - рахунку від 18 січня 2013 року № 946682. Як вбачається з копії свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] спірний автомобіль також був придбаний за відплатним договором та зареєстрований на підставі довідки рахунку від 05 травня 2012року та ВМД12/100437 від 28 лютого 2012 року ( а.с.114-119). Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації( перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів від 07.09.1998р. № 1388 з наступними змінами, договора купівлі - продажу (відчуження) транспортних засобів підлягають обов'язковій державній реєстрації. Спірний автомобіль не був зареєстрований за [PERSON] в органах МРЕВ ДАІ. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав та не міг знати (добросовісний набувач) , власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володінн; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачу [PERSON] не були відомі жодні обставини щодо доставки, розмитнення, законності перебування та реєстрації автомобіля в Україні та його попередні власники, окрім [PERSON] в якої він придбав спірний автомобіль. Документи, які посвідчували право власності [PERSON] на автомобіль відповідали вимогам закону, будь які підстави, які б повинні були викликати сумніви у походженні автомобіля та прав [PERSON] на нього у відповідача і відповідних органів, які займалися оформленням (реєстрацією) автомобіля, були відсутні. Отже відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем. Крім того особа, в якої відповідач придбав автомобіль також набула право власності на нього за відплатним договором. Позивачем не надано жодного доказу того, що спірний автомобіль вибув із його володіння поза його волею після купівлі його у підприємства США «EUROPEN AUTO INC". Також суд звертає увагу та те, що згідно договору про надання послуг із декларування транспортного засобу від 07 червня 2011 року , укладеного між позивачем та ТОВ «Інфініті центр», [PERSON] надав доступ до автомобіля працівникам ТОВ «Інфініті центр». Суд критично ставиться до доводів позивача, щодо доведеності неправомірних дій [PERSON], відносно якого відкрито кримінальне провадження, з огляду на наступне. Згідно з ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суд, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вирок суду щодо визнання [PERSON] винним у вчиненні кримінального злочину відсутній, тому твердження позивача щодо доведеності факту кримінального правопорушення є безпідставні і не можуть бути прийняті судом як доказ по даній справі. Крім того, як вбачається з постанов старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 31 травня 2012 року, [PERSON] притягнуто як обвинуваченого і пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.4. ст.190 КК України. Згідно зазначених постанов, [PERSON] заволодів шляхом обману чужими грошовими коштами ( в тому числі коштами позивача), в той же час посилання на заволодіння або привласнення спірного автомобіля в постановах відсутні (а.с.25-27,33-38). Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що під час розгляду справи позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь відповідача понесені і документально підтвердженні 2400( дві тисячі чотириста) гривень витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката згідно квитанції від 15.05.2014р. № 7/14. На підставі викладеного та

Outcome: approved