Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся виконавчий комітет Березанської міської ради (орган опіки та піклування) з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, Березанський міський центр соціальних служб виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі та мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] також має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які потрапили в складні життєві обставини у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Відповідачі не мають постійного місця проживання, періодично проживають по [ADDRESS] . 16.10.2019 року виконавчим комітетом Березанської міської ради було ухвалено рішення № 226 «Про негайне відібрання дітей» у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю [PERSON] та [PERSON] . З 17.10.2019 року діти тимчасово влаштовані в комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», відповідно до п. 31 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», де і перебувають на даний час. Виконавчий комітет Березанської міської ради (орган опіки та піклування) у семиденний строк після прийняття рішення звернувся до суду з позовом про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Проте, відповідно до рішення Березанського міського суду Київської області від 30.01.2020 року (справа № 356/750/19), в задоволенні позову виконавчого комітету (органу опіки та піклування) Березанської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав - відмовлено. Батьків попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських прав та обов`язків. Як зазначає позивач, батьки не змінили ставлення до виховання дітей. За час перебування малолітніх дітей у закладі їх не відвідували, листування не вели, участі у вихованні та утриманні дітей не приймали, як свідчать акти обстеження умов проживання від 17.02.2020 року, 27.02.2020 року, 15.05.2020 року, 18.06.2020 року, 14.08.2020 року батьки не створили належних умов проживання для малолітніх дітей за колишнім їх місцем проживання. Сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом з 17.10.2019 року. За інформацією Березанського міського центру соціальних служб виконавчого комітету Березанської міської ради від 12.08.2020 року № 16, подружжя самоусунулося від виконання батьківських обов`язків, не прислухається до порад фахівців, не виконує рекомендацій, проявляє агресію до членів громади, у них відсутні ресурси для виховання та розвитку дітей. Відповідно до інформації Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області від 14.05.2020 року № 1097/109/1010/04/20, на громадянку [PERSON] було складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 178 КУпАП від 01.12.2019 року, за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 25.10.2019 року; на громадянина [PERSON] було складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 178 КУпАП від 01.12.2019 року, за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 25.10.2019 року, за ст. 106-2 КУпАП від 10.08.2019 року. Відповідно до постанови Березанського міського суду Київської області від 13.06.2019 року по справі № 356/370/19, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , розглядались на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини: 18.05.2020 року(витяг з протоколу № 8), де було зобов`язано батьків у місячний термін створити належні умови для повернення малолітніх [PERSON] та [PERSON] з КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», а у разі невиконання - клопотати перед виконавчим комітетом Березанської міської ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав; 22.06.2020 року (витяг з протоколу № 10) та 06.07.2020 року (витяг з протоколу № 11) розгляд питання переносився, у зв`язку з неявкою [PERSON] та [PERSON] ; 17.08.2020 року (витяг з протоколу № 16) ухвалено рішення клопотати перед виконавчим комітетом Березанської міської ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Березанської міської ради від 18.08.2020 року № 139 «Про надання висновку» затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як злісне ухилення від виховання дітей, свідоме нехтування виконанням батьківських обов`язків. Відтак, позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та перераховувати кошти на особисті рахунки дітей: [NUMBER] , [NUMBER] , в АТ «Державний ощадний банк України». Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та перераховувати кошти на особистий рахунок дитини: [NUMBER] , в АТ «Державний ощадний банк України». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просила задовольнити. Представники третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області та Березанського міського центру соціальних служб виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням, повістки надсилались за останнім відомим місцем проживання відповідача. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням такого оголошення відповідачка вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки відповідачка [PERSON] суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлені відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, не повідомили причини своєї неявки та не подали відзиву. Заслухавши пояснення представника позивача, представників третьої особи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2016 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 22 листопада 2016 року було зроблено відповідний актовий запис за № 113, що вбачається із повторно виданого Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 жовтня 2018 року (а.с. 9). Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 30 жовтня 2019 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 76 від 19 червня 2018 року (а.с. 10). Матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , батьком - [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 30 жовтня 2019 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 480 від 19 вересня 2014 року, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного сану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 11). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00024242498 від 16.10.2019 року, 19 вересня 2014 року реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного сану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зроблено актовий запис про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 480 від 19.09.2014 року, матір: [PERSON] , батько: [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини 1 статі 135 Сімейного кодексу України (а.с. 12). Відповідно до Рішення виконавчого комітету Березанської міської ради № 226 від 16 жовтня 2019 року «Про негайне відібрання дітей» у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було прийнято рішення про негайне відібрання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Рішенням Березанського міського суду Київської області від 30.01.2020 року у задоволенні позову виконавчого комітету Березанської міської ради (орган опіки та піклування) до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Березанської міської ради про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав відмовлено (а.с. 14-19). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.02.2020 року сім`ї [PERSON] , [PERSON] , за місцем їх проживання ( [ADDRESS] ) було виявлено повну антисанітарію, у будинку проживають сторонні особи (без реєстрації та документів), які зловживають алкоголем та ведуть аморальний спосіб життя, для виховання та розвитку дітей умови не створено; згідно акту обстеження умов проживання від 27.02.2020 року сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було виявлено, що у будинку холодно, брудно, речі розкидані, присутній стійкий неприємний запах, для виховання та розвитку дітей умов не створено; відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.04.2020 року за адресою проживання відповідачів по [ADDRESS] було виявлено незадовільні умови проживання: санітарно-гігієнічні норми незадовільні, у будинку брудно, присутній стійкий неприємний запах, житло потребує ремонту; для виховання та розвитку малолітніх дітей умови не створені (а.с. 22; 23; 24). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 18.06.2020 року, складеного за результатами обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відсутні належні умови проживання, вибиті вікна, вибиті двері, на подвір`ї не покошена трава, розкидане сміття; відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.08.2020 року, складеного за результатами обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання для дітей незадовільні, наявні електроенергія, пічне опалення, відсутнє водопостачання. У будинку стійкий неприємний запах, пошкоджені вхідні двері, вибиті вікна, на подвір`ї бур`яни й безлад. Для виховання та розвитку дітей умови не створені, відсутні окремі спальні місця, місця для навчання та ігор, немає одягу та взуття, відсутні доходи для виховання дітей та забезпечення їх потреб (а.с. 25; 26). Як слідує з листа директора Березанського міського центру соціальних служб від 12.08.2020 року № 16 родина Остапенків перебуває на обліку сімей, які потрапили у складні життєві обставини. 17.10.2019 року [PERSON] та [PERSON] було влаштовано у КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 17.10.2019 року було вирішено взяти сім`ю [PERSON] під соціальний супровід для сприяння у вирішенні складних життєвих обставин. Проте, в ході роботи із сім`єю, батьки самоусунулися від батьківських обов`язків, не прислухалися та ігнорували рекомендації фахівців із соціальної роботи, не мають ресурсів для виховання і розвитку дітей, проявляють агресію до членів громади, зловживають алкоголем, в будинку систематично перебувають сторонні особи в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 27). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Костянтинівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, 10 липня 2020 року [PERSON] , [INFO] , був тимчасово зареєстрований зі своїм малолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за згодою матері та за її присутності, а 14 липня 2020 року за даною адресою тимчасово зареєструвала місце проживання [PERSON] , [INFO] . За вказаною адресою на території сільської ради вищезгадані особи з моменту реєстрації не проживають, фактичне місце проживання не відоме (а.с. 29). Матеріали справи містять належним чином завірені копії постанов суду у справах про адміністративні правопорушення про притягнення: [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей (постанова Березанського міського суду Київської області від 13.06.2019 року), [PERSON] - за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства, ст. 106-2 КУпАП щодо незаконного вирощування конопель (постанова Березанського міського суду Київської області від 27.02.2019 року, від 22.08.2019 року (а.с. 31-32; 112; 113-114). З часу поміщення дітей до «Спеціалізованого обласного будинку дитини м. Боярка», відповідачі не відвідували дітей, не брали участі у їх вихованні та утриманні, про що свідчать акти про невідвідування від 04.05.2020 року № 01-100180, від 03.08.2020 року № 01-10-306 (а.с. 20-21). Однак, 23.10.2020 року на території дитячого майданчика в м. Березань відбулася зустріч дітей [PERSON] , [PERSON] та їх батьків [PERSON] та [PERSON] , за участю патронатного вихователя, помічника патронатного вихователя та фахівця із соціальної роботи, тривалістю 1 година, про що було складено акт спостереження зустрічі від 23.10.2020 року (а.с. 98). Крім того, як вбачається з акту спостереження зустрічі від 30.10.2020 року відбулася зустріч дітей [PERSON] , [PERSON] з матір`ю - [PERSON] та бабусею - [PERSON] , за участю патронатного вихователя, помічника патронатного вихователя та фахівця із соціальної роботи. Батько на зустріч не з`явився (а.с. 97). За період з 13.11.2020 року по 15.01.2021 року зустрічі матері [PERSON] та батька [PERSON] з їхніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , не відбулися, оскільки батьки на зв`язок не виходили, що підтверджується актами спостереження зустрічі від 13.11.2020 року, 20.11.2020 року, 27.11.2020 року, 04.12.2020 року, 11.12.2020 року, 18.12.2020 року, 15.01.2021 року (а.с. 99-103,105-106). Питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , розглядались на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини: 18.05.2020 року (витяг з протоколу № 8), на якому було зобов`язано батьків у місячний термін створити належні умови для повернення малолітніх [PERSON] та [PERSON] з КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», а у разі невиконання - клопотати перед виконавчим комітетом Березанської міської ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав; 22.06.2020 року (витяг з протоколу № 10) та 06.07.2020 року (витяг з протоколу № 11) розгляд питання переносився, у зв`язку з неявкою [PERSON] та [PERSON] ; 17.08.2020 року (витяг з протоколу № 16) ухвалено рішення клопотати перед виконавчим комітетом Березанської міської ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 33-38). Рішенням виконавчого комітету Березанської міської ради від 18.08.2020 року № 139 «Про надання висновку» затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що стало результатом вивчення документів справи та розцінення дій батьків як злісне ухилення від виховання дітей, свідоме нехтування виконанням батьківських обов`язків (а.с. 39; 40-42). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, яка, хоча з формально-юридичної точки зору не є тим жорстким правом, яке зобов`язує державу діяти в певний спосіб, проте, визнається універсальним і ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі і діє з дати прийняття Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 54, 57-58). Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року (заява № 39948/06, п. 47), право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, як визначено ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. За правилами ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому, за правилами, встановленими ч. 5 ст. 19 СК України, на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, пов`язаного із захистом сімейних прав та інтересів, зокрема, про позбавлення батьківських прав. Як роз`яснено у п.п. 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав, суд враховує, що таке рішення є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами справи є доведеним належними та допустимими доказами ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, що є законною підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно дітей. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За таких обставин, враховуючи вказані вище положення законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів спростування вимог позивача відповідачами надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Також суду не надано жодних доказів того, що відповідачі намагались побачити дітей чи якимось чином взяти участь у їх вихованні з листопада 2020 року до часу звернення із позовною заявою до суду, що є значним проміжком часу, протягом якого відповідачі не проявляли жодного інтересу до дітей, не виходили на зв`язок та взагалі органу опіки та піклування не видалось можливим встановити їх фактичне місце перебування/проживання. Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідачі фактично самоусунулися від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод не бачаться та не спілкуються з ними, не беруть участі у їх вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавляться успіхами та здоров`ям, не турбуються про фізичний та духовний розвиток дітей, про їх харчування, лікування та освіту, не надають належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляються від виховання дітей та нехтують своїми батьківськими обов`язками. Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні їх не встановлено. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів аліментів, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За правилами ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши подані суду докази, враховуючи положення ст.ст. 166, 180-183 СК України, суд вважає за необхідне одночасно з позбавленням батьківських прав стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей. При вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує, що відповідачі залишили дітей без батьківського піклування, будь-якої участі в матеріальному забезпеченні дітей не беруть. Будь-яких інших доказів на підтвердження існування обставин, що впливають на розмір аліментів, суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Виходячи з правового аналізу положень ст.ст. 166, 181 СК України, законодавством встановлено два способи присудження аліментів на утримання дитини за рішенням суду, а саме у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. В силу приписів ч. 1, 2 ст. 181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів з [PERSON] підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідачки аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, зважаючи на наявні у справі докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено ч. 3 ст. 166 СК України у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 27.08.2020 року. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved