Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

На праві приватної власності позивачу належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку з 06 вересня 2014 року зареєстрований також відповідач [PERSON] Позивач зазначила, що відповідач, який є її онуком, у належному їй будинку не проживає з 2016 року, фактично мешкає за іншою адресою, яка позивачу невідома, але з реєстрації добровільно не знявся. В зв'язку з цим позивач прохає ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком. Вказане необхідно їй для належного розпорядження належним йому будинком, зокрема, оформлення субсидії на житлово - комунальні послуги, але реєстрація відповідача у будинку перешкоджає цьому. Позивач подала до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, відзив до суду не подав, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Позивач прохає розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 25 червня 2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у наданий в ухвалі час не подав до суду відзиву. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області 05.02.1997 року, реєстровий № 212, зареєстрованим в Барвінківському МДПТІ 14.03.1997 року, згідно якому [PERSON] є власником вказаного будинку. У цьому ж будинку з 06.09.2014 року зареєстрований відповідач, що підтверджується домовою книгою на будинок. Згідно з довідкою Барвінківської міської ради Харківської області від 20.06.2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає з 2016 року. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач за місцем реєстрації відсутній, не проживає за місцем реєстрації з 2016 року, доказів поважності причин відсутності судові не надав, тому, на думку суду, втратив право на користування вказаним житлом. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про власність", власник має право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть якщо ці порушення і не мають зв'язку з позбавленням власності. Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню, оскільки реєстрація відповідача в будинку, що належить позивачу, перешкоджає останній вільно розпоряджатися належним їй на праві власності будинком. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved