Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

26.12.2019 року [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання розміру частки у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позив мотивований тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Спадкове майно належало померлому на підставі договору купівлі - продажу від 27.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковою Л.Є. Право власності на будинок зареєстровано в КП МБТІ 29.08.2001 року, що підтверджується реєстраційним написом № 1650. Спадкове майно придбане під час шлюбу, а тому вважається спільною сумісною власністю подружжя, хоча право власності на будинок зареєстровано за померлим. З метою оформлення спадщини після смерті чоловіка позивач, та діти [PERSON] та [PERSON] 29 травня 2019 року звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Воробйової Т.А. із заявами про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька. Проте, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на те, що будинок придбаний під час шлюбу, на підставі вимог ст.ст.22,28 Кодексу про шлюб та сім`ю, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, і просила про визнання за нею право власності на 1\\2 частину будинку [ADDRESS] , як частку в спільному майні подружжя. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців). За приписами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу спадкують діти спадкодавця. Той з подружжя, який його пережив та батьки. За такого. Позивач, як дружина померлого вважає, що їй в порядку спадкування за законом належить 1\\6 частина будинку ( 1\\2 : 3). За такого, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на 1\\6 частину будинку [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу справи від 26.12.2019 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана 08.01.2020 року. Ухвалою від 08.01.2020 року позовна заява [PERSON] залишена без руху. На виконання ухвали апаратом суду судді 10.03.2020 року надана заява [PERSON] про усунення недоліків, в якій зазначила, що постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом нотаріус відмовилась видати, посилаючись на те, що вона не являється спадкоємцем після смерті [PERSON] , так як рішенням суду від 12.11.2004 року шлюб між ними розірвано. При цьому, позивач вказала, що на підставі ст. 115 СК України, яка діяла станом на 12.11.2004 року розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, та розірвання шлюбу засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу, однак ні вона, ні чоловік не отримували свідоцтво про розірвання шлюбу, а отже, розірвання шлюбу не набрало законної сили. Окрім того, вказала, що вони продовжували жити сім`єю. Після виконання приписів ст.ст. 27,187 ЦПК України, ухвалою від 12.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче судове засідання на 02.06.2020 року. Ухвалою суду від 02.06.2020 року задоволено клопотання адвоката позивача та постановлено про витребування від приватного нотаріуса ММНО Воробйової Т.А. копії спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 13.08.2020 року. 10.08.2020 року апаратом суду передано на виконання ухвали суду копію спадкової справи № 21\\2019 після смерті [PERSON] . У зв`язку з неявкою сторін до підготовчого судового засідання 13.08.2020 року, слухання справи відкладено на 28.10.2020 року. За заявою сторін, слухання справи відкладалось неодноразово. Ухвалою суду від 11.01.2021 року закрито підготовче судове засідання та задоволено клопотання адвоката позивача про витребування від Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформації щодо наявності актового запису про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 19.02.2021 року начальником відділу Інгульського районного у м. Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану на вимогу суду направлена інформація, згідно якої в період з 2001 року по 04.02.2021 року в актовому записі про шлюб № 277 від 02.06.2001 року, складеному Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану відсутня відмітка про його розірвання. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Кучерява Т.Ю. позов підтримала у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, та не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на 1\\2 частину будинку, як такого, що придбаний під час шлюбу з [PERSON] . Однак, проти визнання права власності на 1\\6 частину будинку в порядку спадкування заперечувала, посилаючись на те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду від 12.11.2004 року, яке вступило до законної сили. Адвокат Свергунов Д.Ю. також вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та просив суд звернути увагу на підставах, вказаних приватним нотаріусом у роз`ясненнях відмови у прийнятті заяви про прийняття спадщини [PERSON] , оскільки за роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року у п. 15 вказано, що хоча розірвання шлюбу, здійснено на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, його інтереси представляв адвокат Свергунов Д.Ю. При цьому, сторони надали заяви про продовження розгляду справи у їх відсутності. Судом продовжено розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом та належні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] вступили до шлюбу 02.06.2001 року. (Після вступу до шлюбу залишено прізвище [PERSON] ), що підтверджується актовим записом про шлюб № 277, та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Барсковою Л.Є., від 27.07.2001 року (реєстровий 2454), [PERSON] купив будинок [ADDRESS] . Даний договір зареєстрований у МБТІ 29.08.2001 року за № 1650. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.11.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 14.12.2004 року та оригінал рішення знаходиться в архіві суду. Свідоцтво про розірвання шлюбу сторони не отримували, що підтверджується інформацією, наданою Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 04.02.2021 року за номером 112-21\\211. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 23.05.2019 року Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ( актовий запис № 1849). 29.05.2019 року [PERSON] звернулась з заявою до приватного нотаріуса Воробйової Т.А. про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . 06.08.2019 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] 30.10.2019 року надійшла до приватного нотаріуса заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь [PERSON] . Приватним нотаріусом Воробйовою Т.А. заведена спадкова справа за номером 21\\2019. 10.01.2021 року приватним нотаріусом Воробйовою Т.А. надані роз`яснення [PERSON] наступного змісту. У відповідності до ст. 68 ЗУ "Про нотаріат", нотаріус при видачі свідоцтва про право власності на спадщину, перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви, та склад спадкового майна. За приписами ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а не в момент реєстрації його шляхом отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, і після розірвання шлюбу судом, особи вважаються таким, що не перебувають у шлюбі. За такого, відсутні підстави для видачі свідоцтва про спадкування за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КОБС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 70 СК України. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВСУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3.4 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Моменту припинення шлюбу у разі його розірвання має дуже важливе правове значення, оскільки саме з цього часу між подружжям припиняються особисті та майнові правовідносини, що виникають від дня державної реєстрації шлюбу в органі РАЦСу. У ст. 114 СК цей момент визначено з урахуванням існуючого порядку розірвання шлюбу (органом РАЦСу чи судом). Згідно з нею у разі розірвання шлюбу органом РАЦСу моментом його припинення є день винесення ним відповідної постанови. Уявляється, що порядок і форма її винесення мають бути визначені у ході кодифікації законодавства з питань реєстрації актів цивільного стану. При розірванні шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності судовим рішенням. А це відбувається після спливу строку, відведеного на його апеляційне оскарження, який дорівнює одному місяцю. Сімейний кодекс не обмежує строк реєстрації розірвання шлюбу, проведеного у судовому порядку, в органі РАЦСу. Стаття 115 закріплює лише обов`язок колишнього чоловіка або колишньої дружини подати до цього органу відповідну заяву. Така реєстрація має лише посвідчувальний характер, закон не пов`язує з нею момент припинення шлюбу. Незважаючи на те, що шлюб, який розривається за рішенням суду, припиняється від дня набрання ним чинності, колишнє подружжя не має права укладати новий шлюб до одержання в органі РАЦСу Свідоцтва про розірвання шлюбу. Уявляється, що обмеживши таким чином право чоловіка і жінки на повторний шлюб, законодавець намагався забезпечити обов`язковість державної реєстрації розірвання шлюбу за рішенням суду, стимулюючи до цього колишнє подружжя. Правові наслідки розірвання шлюбу дістають вияв у припиненні особистих і майнових прав колишнього подружжя. Причому одні права припиняються відразу після розлучення, а інші можуть бути збережені або за бажанням одного з подружжя (наприклад, право на вибір прізвища), або в силу прямого припису закону. З розірванням шлюбу припиняється дія законного режиму майна подружжя, тобто режиму їх спільної сумісної власності, щоправда, за умови поділу майна, набутого дружиною і чоловіком за час шлюбу. Якщо ж такого поділу не було, то і після розлучення майно продовжує залишатися спільним з відповідним правовим режимом, оскільки воно було набуте за час шлюбу. Після розірвання шлюбу припиняються й права, передбачені іншими галузями права, зокрема право на одержання одним із колишнього подружжя спадщини після смерті другого з них, право на пенсійне забезпечення у зв`язку з втратою годувальника тощо. Однак розірвання шлюбу, яке припиняє правовідносини між подружжям, не призводить до припинення правовідносин між батьками й дітьми. Згідно п. 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Статтею 392 ЦК визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що будинок придбаний подружжям під час шлюбу, він є сумісною власністю подружжя, цей факт спадкоємцями- відповідачами по справі не оспорюється, а за такого, позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на 1\\2 частину будинку [ADDRESS] є такими, що підлягають задоволенню. Вимоги [PERSON] щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1\\6 частину будинку задоволенню не підлягають. За такого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України"). Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ("Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України"). У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За такого, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial