Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Вінницька районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області. До дня своєї смерті, а саме [INFO] року - [PERSON] , склав заповіт на ім`я позивача. У своєму заповіті він зробив таке заповітне розпорядження: все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповідає своєму внукові - [PERSON] . [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , яка до дня своєї смерті була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS] . Вказує, що його бабушка [PERSON] залишила заповіт у якому зазначила, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде її належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає своєму внуку - [PERSON] , тобто позивачу. Після смерті його діда [PERSON] він, як його єдиний внук та єдиний спадкоємець за заповітом не подав до нотаріальної контори ні заяву про прийняття спадщини, ні заяву про відмову від спадщини. Тому своїми діями фактично надав можливість успадкувати все майно після смерті діда -його дружині [PERSON] хоча він міг успадкувати все за заповітом. Спадщина померлого [PERSON] складалася із нерухомого майна, а саме: житловий будинок за [ADDRESS] , який був у власності покійного на підставі Свідоцтва №[NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 05.09.1989 року в якому зазначено, що будинок належить колгоспному двору головою якого був [PERSON] , а також земельного та майнового паю. Та обставина про те, що [PERSON] був головою колгоспного двору підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, інвентарний № 54 ; реєстраційний № 59 В| А 04.09.1989 року та Виписками з погосподарської книги за починаючи з 1980 року. Після смерті [INFO] баби - [PERSON] , позивач як того вимагає закон подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки бабка залишила на нього заповіт. Після спливу шестимісячного строку [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті бабушки - [PERSON] . Майно на яке нотаріус видала свідоцтво складалося із земельного та майнового паю що належали спадкодавцям. Відповідні право установчі документи на земельні паї ним було оформлено та зареєстровано право власності як того вимагає закон. Однак позивач не зміг отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як дане майно було власністю колгоспного двору. В зв`язку з викладеним вище, позивач просить визнати за ним право власності на вищезазначене спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Позивач [PERSON] позовні вимоги свого підтримує та просить їх задоволити. Змін та доповнень не має. Відповідач по справі представник Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області - не заперечує проти задоволення позовних вимог, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Вінницької районної державної нотаріальної контори надали суду заяву про слухання справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.07.2002 року (а.с.15). [INFO] померла [PERSON] в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.08.2006 року (а.с.13). Факт родинних стосунків між померлими [PERSON] та [PERSON] як між подружжям підтверджується копією свідоцтва про їх одруження від 10.09.1956 року (а.с.18). [INFO] помер [PERSON] в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.10.1996 року (а.с.14). [INFO] помер [PERSON] в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.11.1987 року (а.с.11). Факт родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] як між батьком та сином підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] від 15.08.1956 року (а.с.12). Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та позивачем [PERSON] як між батьком та сином підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] від 29.01.1977 року (а.с.16). Відповідно до копії Свідоцтва № [NUMBER] від 05.09.1989 року про право приватної власності на будинковолодіння вбачається, що померлий [PERSON] був власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та був головою колгоспного двору (а.с.10). 17 серпня 1993 року - [PERSON] , склав заповіт на ім`я [PERSON] , у своєму заповіті він зробив таке заповітне розпорядження: все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповідає своєму внукові - [PERSON] . Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 7 (а.с.21). 17 серпня 1993 року - [PERSON] залишила заповіт у якому зазначила, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде її належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає своєму внуку - [PERSON] , тобто позивачу. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 8 (а.с.22). Відповідно до довідки № 202 від 11.06.2019 року виданої Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, померлий [PERSON] та померла [PERSON] на момент смерті проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). 05 листопада 2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину майна, що підтверджується копією свідоцтва (а.с.20), свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2-4343, спадкова справа № 102/2007 (а.с.20). Відповідно до довідки № 220 від 09.07.2019 року виданої Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, померла [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки була зареєстрована, проживала та вела домогосподарство за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок позивач [PERSON] не має можливості, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 04.06.2019 року за вих. № 1203/02-31 (а.с.19). Інших спадкоємців у спадкодавця не було. Заповіт не оспорювався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору". Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved