Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

26.09.2013 року [PERSON] звернувся до сузу з позовом до [PERSON] про розділ нерухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, вказуючи на те, що між ним та відповідачкою 17.02.1990 року був зареєстрований шлюб, від якого вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося і рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 07.12.2011 року шлюб було розірвано. За час шлюбу, крім іншого майна, вони придбали, згідно договору купівлі-продажу, двокімнатну квартиру [ADDRESS] за 2500грн. В теперішній час він оцінює квартиру, приблизно в 30000грн. Квартира була придбана в період шлюбу та належить йому і відповідачці на праві спільної сумісної власності. З боку відповідача створюються перешкоди, направлені на володіння та користування майном. Вважає, що їх частки у спільній власності є рівними та бажає поділити спільне майно, а тому просить поділити нерухоме майно в вигляді квартири, виділивши йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просить виділити йому 1/2 долю квартири, яка йому потрібна не для проживання, а для того, щоб здати в наймання іншим громадянам. Відповідачка та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач є інвалідом 1 групи та потребує постійного стороннього нагляду. Відповідачка пояснила, що квартиру вони дійсно придбали в період шлюбу. В теперішній час чоловік кинув її, проживає з іншою жінкою. Вона проживає з їх дочкою, яка іншого житла немає. Згодна на розподіл квартири, якщо її частина буде 2/3, а позивача-1/3. Також просить стягнути з позивача 1000грн. її витрат на правову допомогу. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню. У відповідності до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до статті 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. В силу приписів статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 17.02.1990 року, від якого мають повнолітню дочку [PERSON],[INFO] (копія свідоцтва про народження в матеріалах справи), яка мешкає разом з позивачкою. Шлюб розірвано 17.12.2011 року. Згідно договору купівлі-продажу від 02.09.2003 року, затвердженого Новогродівським державним нотаріусом в реєстрі за № 1370, та зареєстрованого Селидівським БТІ 06.10.2003 року, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], яка розташована на першому поверсі триповерхового будинку та має дві кімнати загальною площею 59,6 кв. м., житловою-31,4 кв.м. Згідно паспорту громадянина України на ім"я [PERSON], що народилася [INFO], [NUMBER], виданого 09.09.2007 року Новогродівським МВ ГУМВС України в Донецькій області, вона зареєстрована 09.12.2010 року за адресою [ADDRESS]. Згідно довідки ОСББ "Хазяїн" м.Новогродівка від 23.10.2013 року [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Відповідно договору купівлі-продажу спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу та сторони не заперечують, що вона є їх спільною сумісною власністю. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що ніякого шлюбного договору або іншої домовленості про володіння, користування і розпорядження спільним майном між сторонами не укладалося. Спору про вартість майна та часу його купівлі між сторонами немає. Відповідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. По даній справі суд враховує, що позивач не вимагає розподілу спірної квартири безпосередньо на дві частини, а саме на окремі кімнати, а просить виділити йому 1/2 долі квартири. Без проведення якої небудь експертної оцінки. При цьому суд також бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що істотне значення має той факт, що позивачка, згідно висновку МСЕК №085490 від 19.05.2008 року, є інвалідом 1 групи безсрочно, за загальним захворюванням та за висновком МСЕК потребує постійного стороннього нагляду (копія висновку в матеріалах справи), а тому разом з нею хтось повинен проживати для надання такого нагляду. В теперішній час з нею проживає дочка сторін, яка також потребує місця проживання і іншого житла немає. Тому суд вважає за необхідне залишити відповідачу - 2/3 частини, а позивачу-1/3 частину спірної квартири, і що це буде відповідати принципу справедливості, інтересам сторін. Суд вважає, що вимоги відповідача про стягнення з позивача 1000грн. витрат на правову допомогу підлягають, частковому задоволенню, так як, згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (довідка адвоката в матеріалах справи). Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Така частка по даному спору є 17 відсотків (різниця між 1/2 частиною, яку просив позивач, та 1/3 присудженою частиною), що складає 170грн., які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: partial