Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової допомоги при виході на пенсію, стягнення середнього заробітку за час затримки зазначених виплат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, щовін має безперервний стаж роботи на залізничному транспорті (ДП «Донецька залізниця», яка реорганізована в Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця») 38 років 04 місяці 18 днів, у період з 14.11.1978 року по 31.03.2017 рік. В період трудової діяльності [PERSON] ДП «Донецька залізниця» реорганізоване в Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». У зв'язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з 20.07.2016 року, продовжено дію його трудового договору у виробничому підрозділі «Луганське будівельно - монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно наказу № 5/ос від 31.03.2017 року ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління», підписаного начальником будівельно-монтажного експлуатаційного управління [PERSON], [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію з посади «виконавець робіт» Ремонтно-будівельної дільниці станції Луганськ, за віком на підставі статті 38 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі 7-ми середньомісячних заробітків, згідно п. 3.26 Колективного договору. На день звільнення позивачу нараховано до виплати 63 274,06 грн, з них: -заробітна плата у сумі 6256,92 грн; -одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію за віком у сумі 50 132,32 грн; -компенсація за невикористану щорічну відпустку 6884,82 грн; Із суми 63 274,06 грн утримано податків та внесків 12 458,29 грн, після чого сума до виплати склала 50815,77 грн. На теперішній час відповідачем з зазначеної суми сплачено готівкою через касу підприємства у м. Лиман Донецької області лише 1804,46 грн. Крім того, [PERSON] не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Просрочка виплат при звільненні складає 192 дні (період з 01.04.2017 року - наступний день за днем звільнення, по 09.01.2018 року - по день звернення до суду з відповідним позовом): квітень 2017 року - 19 днів, травень 2017 року - 20 днів, червень 2017 року - 20 днів, липень 2017 року - 21 день, серпень 2017 року - 22 дні, вересень 2017 року - 21 день, жовтень 2017 року - 21 день, листопад 2017 року - 22 дні, грудень 2017 року - 21 день, січень 2018 року - 5 днів. З урахуванням вищенаведеного, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 71 838,72 грн. (кількість днів затримки 192 * 374,16 грн. - середній заробіток за час затримки виплат при звільненні = 71 838,72 грн. сума компенсації). На підставі вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу при виході на пенсію у розмірі 49011,31 грн, та середній заробіток за час затримки зазначених виплат при звільненні у сумі 71838,72 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, проте надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно листа від 08.02.2018 р. № НФ Дон Філія-2012/290 [PERSON] продовжив трудові відносини з ПАТ «Укрзалізниця» філією «Донецька залізниця» структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» виробничим підрозділом «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» згідно наказу від 18.07.2016 р. 1ОС з 20.07.2016 р. Станом на 15.03.2017 р. на підставі первинних документів, оформлених відповідно чинного законодавства, нарахована заробітна плата за першу половину березня 2017 р у сумі 1804,46 грн, яка отримана [PERSON] 13.07.2017 р. Згідно листа від 07.02.2018 р. №16 у звязку з відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей, шляхом залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення РНБО України від 15.03.2017 р. «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 р. у звязку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території нарахування заробітної плати не відбулося. Станом на 12 годину 12.04.2017 р. незаконними збройними формуваннями було захоплено структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень», що призвело до призупинення можливості здійснення господарської діяльності. Вищенаведені обставини вплинули на можливість здійснення нарахування заробітної плати та проведення розрахунків при звільненні. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] має безперервний стаж роботи на залізничному транспорті (ДП «Донецька залізниця», яка реорганізована в Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця») 38 років 04 місяці 18 днів, у період з 14.11.1978 року по 31.03.2017 рік, що підтверджується копією трудової книжки з вкладишем серії БТ-І № 4122733 (а.с.22-27), копією протоколу від комісії по встановленню трудового стажу та розміру одноразової грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за віком від 31.03.2017 року (виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління) (а.с.32). ДП «Донецька залізниця» реорганізоване в Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». У зв'язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з 20.07.2016 року, продовжено дію трудового договору [PERSON] у виробничому підрозділі «Луганське будівельно - монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією наказу «01/ОС від 18.07.2016 р. (а.с.29-30). Згідно наказу № 5/ос від 31.03.2017 року ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління», підписаного начальником будівельно-монтажного експлуатаційного управління [PERSON], [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію з посади «виконавець робіт» Ремонтно-будівельної дільниці станції Луганськ, за віком на підставі статті 38 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі 7-ми середньомісячних заробітків, згідно п. 3.26 Колективного договору (а. с. 31). Згідно п. 3.26 Колективного договору, який діяв на час звільнення [PERSON], одноразова грошова допомога працівникам залізниці при звільненні у зв'язку з їх виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України при наявності трудового стажу від 35 до 40 років складає 7-м середньомісячних заробітків. Згідно статті 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Колективний договір, угода зберігають чинність у разі зміни складу, структури, найменування роботодавця, від імені якого укладено цей договір, угоду. У разі реорганізації підприємства колективний договір зберігає чинність протягом строку, на який його укладено, або може бути переглянутий за згодою сторін. До укладення нового колективного договору ПАТ «Укрзалізниця», рішення щодо пролонгації діючого колективного договору регіональних філій та їх структурних підрозділів приймається спільним рішенням сторін колективного договору. Станом на 31.03.2017 рік між спільним представницьким органом профспілок та представниками ПАТ «Укрзалізниця» тривало обговорення проекту колективного договору ПАТ «Укрзалізниця», у зв'язку з чим ПАТ «Укрзалізниця» мала забезпечувати в повному обсязі виконання і фінансування у 2017 році норм і гарантій, визначених Галузевою угодою і діючими колективними договорами залізниці, підприємств, її структурних підрозділів. На день звільнення [PERSON] нараховано до виплати 63 274,06 грн, з них: -заробітна плата у сумі 6256,92 грн; -одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію за віком у сумі 50 132,32 грн; -компенсація за невикористану щорічну відпустку 6884,82 грн; Із суми 63 274,06 грн утримано податків та внесків 12 458,29 грн, після чого сума до виплати склала 50815,77 грн. На теперішній час відповідачем з зазначеної суми сплачено готівкою через касу підприємства у м. Лиман Донецької області лише 1804,46 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості з боку відповідача з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію становить 49 011,31грн (6256,92 грн + 50 132,32 грн + 6884,82 грн - 12 458,29 грн - 1804,46 грн = 49 011,31грн). Сума заборгованості підтверджуються копією розрахунку ВП Луганське БМЕУ заробітної плати за березень 2017 року (а.с.32), копією протоколу комісії по встановленню трудового стажу та розміру одноразової грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за віком виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» від 31.03.2017 року (а.с.33), довідкою Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України форми ОК-7 (а.с.34-35). Крім того, згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити оспорювану ним суму. Так, відповідачем затримано виплати, що підлягають сплаті [PERSON] після звільнення, загальна сума яких складає 49011,31 грн, тому, відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у вигляді грошової компенсації у сумі 71 838,72 грн. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -з наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама пособі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ від 24Л2.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Судом встановлено, що [PERSON] звільнений з роботи 31.03.2017 р. День звільнення позивача, відповідно до положень п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи. Відповідно до п. 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, розрахунок середнього заробітку для обчислення середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні в даному випадку здійснено за лютий та березень та складає 374,16 грн., що підтверджується копією відповідного розрахунку, який додається (а.с.36). Просрочка виплат при звільненні складає 192 дні (період з 01.04.2017 року - наступний день за днем звільнення, по 09.01.2018 року - по день звернення до суду з відповідним позовом): квітень 2017 року - 19 днів, травень 2017 року - 20 днів, червень 2017 року - 20 днів, липень 2017 року - 21 день, серпень 2017 року - 22 дні, вересень 2017 року - 21 день, жовтень 2017 року - 21 день, листопад 2017 року - 22 дні, грудень 2017 року - 21 день, січень 2018 року - 5 днів. З урахуванням вищенаведеного, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 71 838,72 грн. (кількість днів затримки 192 * 374,16 грн. - середній заробіток за час затримки виплат при звільненні = 71 838,72 грн. сума компенсації). Суд відхиляє заперечення представника відповідача, оскільки вони ґрунтуються виключно на твердженні про відсутність первинних документів, при цьому відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача. Окрім того, у відзиві представник відповідача вказує, що на виконання рішення РНБО України від 15.03.2017 р. «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 р., рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 05.04.2017 р. регіональною філією «Донецька залізниця» проведено заходи по вилученню зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», що відбулося вже після звільнення [PERSON], тобто після 31.03.2017 р. Представник відповідача зазначив, що розрахунок з позивачем проведено в сумі 1804,46 грн за першу половину місяця березня, тобто до 15 березня 2017 р., що суперечить даним звітів персоніфікації працівників підприємства-відповідача, які містять відомості про підприємство, працівників, про сплачені податки та збори, та подають щомісяця до пенсійного фонду, що підтверджується копією довідки УПФУ форми ОК-7 від 20.12.2017 р. (а.с.67-68). Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 22 ЗУ «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до статей 74,75 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності надаються щорічні (основа та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Право [PERSON] на нараховані грошові кошти, що підлягають сплаті при звільнення, також можливо розглядати в контексті статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно практики ЄСПЛ, «Майном», в контексті статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути або «існуюче майно», або активи, включаючи право вимоги, щодо яких заявники можуть стверджувати, що вони мають щонайменше «законне сподівання» отримати можливість ефективної реалізації права на майно. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як інструменту захисту прав людини, потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату та допомогу при виході на пенсію гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 31.03.2017 року, виконував свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав заробітну плату, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, допомогу при виході на пенсію, яка передбачена п. 3.26 колективного договору майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні прецедентної практики Європейського Суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У звязку з цим суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови у виплаті позивачу заборгованості. Оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Згідно ч. 2ст.233 КЗпП Україниу разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, вищенаведені законодавчі положення в сфері регулювання виплати заробітної плати та висновки Пленуму Верховного Суду України, викладені у Постанові "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] О підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. ст. 8, 43 Конституції України, ст. ст. 736, 74, 75, 83, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 22 ЗУ «Про оплату праці», Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про працю»,

Outcome: approved