Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення індексації заробітної плати, компенсації втрати частини доходу та середнього заробітку за час затримки розрахунку, який в подальшому уточнив та в якому просить стягнути з відповідача на свою користь індексацію заробітної плати в сумі 241,16 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною випатою заробітної плати в сумі 7132,35 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.03.2019 р. по 12.02.2021 р. в сумі 80499,19 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 01.09.2015 р. працював у відповідача начальником охорони сторожового відділу економічної безпеки, наказом від 06.12.2013 р. його звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Артемівського міськраойнного суду Донецької області від 18.07.2014 р. позивача поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. за виключенням виплаченої допомоги по безробіттю при наявності документального підтвердження виплати цієї допомоги. В подальшому позивача було звільнено з займаної посади 01.12.2014 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. На дату звільнення позивача відповідачем не було здійснено розрахунку, у зв`язку з чим, видано виконавчий лист, постановою державного виконавця від 30.07.2019 р. закінчено виконавче провадження, оскільки позивачу на розрахунковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» 26.07.2019 р. були перераховані кошти в сумі 3230,96 грн., при цьому, позивач вважає, що відповідачем не було сплачено індексацію заробітної плати згідно ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію втрати частини доход у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати згідно ЗУ «Про компенсацію», що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2019 року підготовче засідання щакрито та справу призначено до розгляду по суті. Відповідно до відзиву представника відповідача, останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивача було звільнено 06.12.2013 р. за скороченням штату. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 р. позивача поновлено та роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. за виключенням виплаченої допомоги по безробіттю при наявності документального підтвердження виплати цієї допомоги. Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.12.2014 р. з відповідача на користь [PERSON] стягнуто негайно середньомісячна заробітна плата в сумі 2866,55 грн. без урахування податків та зборів. 22.07.2014 р. позивача відновлено на посаді та розпочато процедури його скорочення. За затримку прийняття наказу про відновлення на посаду на 3 робочих дні за період з 18.07.2014 р. по 21.07.2014 р. стягнуто середній заробіток за вимушений прогул по справі № 219/4621/2014-ц. На виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 р., наказом генерального директора відповідача від 22.07.2014 р. № 383-ок [PERSON] поновлено на роботі на посаді начальника охорони сторожового відділу економічної безпеки з 06.12.2013 р., скасовано наказ про звільнення від 06.12.2013р. № 655-ок. Вказаним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто 328,04 грн.- середній заробіток за час затримки виконання рішення суду щодо понолвнення на робочому місці (за 18 липня та 21 липня 2014 року). З рішення Апеляційного суду Донецької області від 07.03.2017 р. вбачається, що несплачена [PERSON] сума середнього заробітку в розмірі 328,04 грн. має разовий характер, у суда першої інстанції не було підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. На час другого звільнення позивача 01.12.2014 р. (день звільнення на який посилається позивач та вважає, що саме в цей день йому невиплачена заробітна плата в сумі 3230,96 грн., що є частиною від середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. за виключенням отриманої позиваем допомоги по безробіттю), рішення суду щодо першого звільнення позивач не набуло законної сили та оскаржувалось в апеляційній інстанції, тому були відсутні підстави виплати, вказаної суми. В подальшому внаслідок оскарження позивачем другого звільнення, дату звільнення за рішенням суду перенесено на 30.04.2015 р. Станом на 30.04.2015р. рішення суду щодо першого звільнення, також не набуло законної сили. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2015 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2015 р., вказане рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014р. скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову в частині визання наказу незаконним, поновлення [PERSON] на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Верховного Суду України від 23.03.2016 р. рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2015 р., яким скасовано рішення Артемівського міськраойнного суду Донецької області від 18.07.2014 р. та 31.12.2014 р., та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2015 р. скасовано, зазначені рішення суду першої інстанції залишено без змін. З позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при другому звільненні 01.12.2014р. за період з 25.03.2019 р. по день ухвалення судом рішення, хибно вважаючи, що сума 3230,96 грн. це заробітна плата, яка підлягає індексації та компенсації за затримку її виплати. На дату звільнення позивача 01.12.2014 р. у відповідача не інсувало законодавчо встановленого обов`язку або обов`язку, встановленого рішенням суду, щодо виплати позивачу заборгованості з заробітної плати, а також середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 06.12.2013 р. по 18.07.2017 р., оскільки рішення Верховного Суду України по справі № 219/10806/2013-ц було прийнято лтше 23.03.2016 р., без участі сторін. Виконавче провадження з виконання рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. за виключенням виплаченої [PERSON] допомоги по безробіттю при наявності документального підтвердження виплати цієї допомоги неодноразово припинялось, у тому числі за заявами позивача. Проблеми виконання даного рішення полягали в тому, що допомога по безробіттю, яку треба було виключити з суми 21699,95 грн., значно цю суму перевищувала згідно наданих центрой зайнятості довідок. Тобто, обов`язок виплати позивачу компенсації у вигляді середнього заробітку за вимушений прогул при першому звільненні виник після 23.03.2016 р. Така компенсація не є заробітною платою, а до строків такої виплати не можна застосовуватись ст. 117 КЗпП України. Зобов`язання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає у роботодавця з рішення органу, який розгляда трудовий спір. Крім того, 17.07.2003 р. Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Пунктом 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку до об`єктів індексації, визначених у р. 2, не відносяться, зокрема виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. В спірний період, який зазначає позивач в позовній заяві, позивачу не провадилося нарахування заробітної плати, а сума з якої позивач обраховує суму компенсації є середнім заробітком за час вимушеного прогулу. Ввважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ЗУ «Про компенсацію громадян втрати частиних доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки за правилами, визначеними ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція, за який виплачується доход до уваги не береться). Оскільки, відсутня умова компенсації втрати частини доходів, а саме наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Виходяичи з того, що стягнута судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка виплачена позивачу на момент прийняття судом рішення, є фінансовою санкцією до відповідача у зв`язку з незаконним звільненням працівника з роботи, носить разовий характер, тому зазначене виключає застосування положень ЗУ «Про компенсацію громадян втрати частиних доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому підстави щодо стягненя з відповідача індексації відсутні. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надійшло. \~ \~ \~ \~З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Згідно копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2019 р., ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2019 р. ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.05.2019 р., стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2018р. по 25.03.2019 р. в сумі 45951,30 грн. (нарахованої без утримання обов`язкових платежів). З копії постанови Донецького апеляційного суду від 26.06.2019 р. вбачається, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду України від 23.03.2016 року, [PERSON] поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21699,95 грн. В подальшому 1 грудня 2014 року позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України. На час звільнення і до теперішнього часу рішення суду в частині виплати роботодавцем заробітної плати за період з 09.12.2013 року по 18.07.2014 року в розмірі 21699,95 грн. не виконане та перебуває на примусовому виконанні в ДВС. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2019 року позов [PERSON] до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні\~задоволено. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2018 року по 25.03.2019 року в сумі 45951,30 грн. (нарахованої без утримання обов`язкових платежів). Згідно копії постанови Донецького апеляційного суду від 26.06.2019 р. рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2019 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження страшого державного виконавця Бахмутського МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 30.07.2019 р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.06.2016 р. про стягнення з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] твердого заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн., оскільки рішення виконано згідно платіжного доручення № 1750 від 26.07.2019 р. \~ \~ \~ \~З копії розрахунку отриманої [PERSON] допомоги по безробіттю за час вимушеного прогулу згідно рішення суду по справі № 219/10806/2-13-ц на підставі даних Артемівського центру зайнятості вбачається, що з січня 2014 р. по липень 2014 р. включно [PERSON] отримано допомогу за час вимушеного прогулу в сумі 15602,44 грн. Крім того, додатковим рішенням Артемівького міськраойнного суду Донецької області від 31.12.2014 р., яке набуло законної сили 23.03.2016 р., допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць в сумі 2866,55 грн. без урахування податків та зборів, яка перерахована боржником ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на рахунок ВДВС Артемівського МРУЮ на користь [PERSON] 04.02.2015 р. Таким чином, Разборському виплачено 15602,44 грн. + 2866,55 грн. = 18468,99 грн. Підлягає до сплати боржником 21699,95 грн. 18468,99 грн. = 3230,96 грн. \~ \~ \~ \~З копію витягу ПАТ КБ «ПриватБанк» по особовому рахунку, який відкритий на ім`я [PERSON] вбачається, що останньому 26.07.2019 р. перераховано грошові кошти в сумі 3230,96 грн. [PERSON] було повідомлено про те, що ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» здійснено самостійне виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 р. в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника охорони сторожевого відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» згідно наказу № 383-ок від 22.07.2014 р. Щодо негайного стягнення заробітної плати за один місяць повідомлено, що заробітна плата за один місяць виплаті не підлягає, дії п. 4 розпорядчої частини наказу № 383-ок від 22.07.2014 р. зупинено до набуття в законную силу рішення суду від 18.07.2014 р. наказом по комбінату № 481 від 23.07.2014 р., що підтверджується листом ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» № 12/2-99 від 25.07.2014 р. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач посилається на те, відповідачем не було сплачено індексацію заробітної плати згідно ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію втрати частини доход у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати згідно ЗУ «Про компенсацію», що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення). Згідно зі статтею 4 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживних цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до статті 6 зазначеного Закону у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. 17 липня 2003 року Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 1-1 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно публіковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Державним комітетом статистики України і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Пунктом 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація втрати частини робітку через порушення строків його виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року (з урахуванням внесених змін згідно постанови КМУ від 31.03.2003 року № 430) компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Тобто, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за фактичну роботу відповідно до трудового договору. В спірний період, який зазначає позивач в позовній заяві, позивачу не провадилося нарахування заробітної плати, а сума з якої позивач обраховує суму компенсації є середнім заробітком за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 9 Положення про порядок компенсації громадянам втрати частини грошовх доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Міністерство праці та соціальної політики України. Листом Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 22 березня 2007 року № 21/10/136-07 надано роз`яснення, згідно з яким нарахування компенсації на доходи, виплачені за рішенням суду вказаним вище порядком не передбачено. Таким чином, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків\~їх виплати,\~оскільки за\~правилами,\~визначеними ст.\~3\~цього Закону,\~сума компенсації\~обчислюється шляхом\~множення суми\~нарахованого,\~але не\~виплаченого громадянину\~доходу за\~відповідний місяць\~(після\~утримання податків\~і обов`язкових\~платежів)\~на індекс\~інфляції в\~період невиплати\~доходу (інфляція\~місяця,\~за який\~виплачується доход\~до уваги\~не береться). Оскільки, відсутня умова компенсації втрати частини доходів, а саме наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тому не настає відповідальність за вказаними нормами законодавства і позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, обгрунтовував свої вимоги тим, що відповідач не виконав рішення суду першої інстанції від 18.07.2014 року, яке Верховним судом України залишено без змін, своєчасно в частині виплати на його користь середнього заробітку та він після поновлення на роботі після першого звільнення та після другого звільнення з роботи має право вимагати застосування ст. 117 КзпП України, оскільки відповідач не виплатив йому компенсацію та індексацію, яка дорівнюється до заробітної плати. Виходячи з того, що стягнута судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка виплачена позивачу на момент прийняття судом рішення, є фінансовою сакцією до відповідача у зв`язку з незаконним звільненням працівника з роботи, носить разовий характер, це виключає застосування положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням стороків їх виплати», а тому підстави для стягнення з відповідача індексації, нарахованої на дану суму, відсутні. Оскільки, судом не встановлено факту порушення відповідачем строків розрахунку належних [PERSON] при звільненні виплат, вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 5 п. 13 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed