Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

13 березня 2017 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного стаціонару недієздатної [PERSON], враховуючи те, що в зв'язку із загостренням її психічного захворювання вона потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 визнано неконституційним положення ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Тому просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації до психіатричного стаціонару в судовому порядку. В судовому засіданні представник Комунального закладу "Криворізький психоневрологічний диспансер" ДОР" Осіпова С.В., підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві та доповнила, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи психічний стан [PERSON], вона потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку вона страждає, є тяжким психічним захворюванням, та якщо її зараз не лікувати стаціонарно, вона несе загрозу для оточуючих і безпосередньо для батьків. Опікун [PERSON] в судовому засіданні просила надати дозвіл на госпіталізацію у психіатричний стаціонар її підопічної, яка є її донькою, та пояснила, що її донька страждає на психічну хворобу. В останній час хвороба загострилася, донька стала вести себе дуже агресивно, постійно нервує, відмовляється від прийому ліків. Вважає, що госпіталізація є єдиним правильним рішенням, так як її поведінка несе загрозу для оточуючих. Прокурор Плющакова Л.М. в судовому засіданні, вважала вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. За рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, [PERSON] визнано недієсдатною та над нею встановлено опіку, опікуном призначено її матір [PERSON]. Відповідно до Рішення ЛКК № 139 від 07 березня 2017 року встановлено, що [PERSON] з листопада 1998 року перебуває під наглядом лікаря-психіатра. З 1998 року являється інвалідом 2 групи. Їй був встановлений діагноз: шизофренія, параноїдальна форма. Неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізький ПНД»ДОР» з 27.01.2015 по 16.02.2015. 07 березня 2017 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів диспансеру, яка дійшла висновку, що вона страждає на тяжке психічне захворювання у вигляді: шизофренії, параноїдальної форми, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром та потребує лікування лише в умовах стаціонару без її згоди. На підставі Рішення Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України», КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням безстроково. Згідно акту лікарсько-консультативної комісії від 07 березня 2017 року, комісія, оглянувши [PERSON], прийшла до висновку про існування потреби в її госпіталізації у психіатричний стаціонар. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує їй особисто та оточуючим. Враховуюи вищевикладене, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в звязку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved