Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] 2617,10 гривень в рахунок повернення вартості професійного навчання. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [PERSON] міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (надалі - Фонд), що діє від імені Фонду відповідно до законів України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення". [PERSON] звернувся до [PERSON] міського центру зайнятості в пошуках роботи 11.03.2016р. Статус безробітного [PERSON] надано 11.03.2016р. відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» (на підставі власноручно підписаної заяви). Перебуваючи на обліку [PERSON] отримував в центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю та соціальні послуги, зокрема, був направлений на професійне навчання перепідготовку у [PERSON] центр професійно-технічної Державної служби зайнятості за професією, спеціальністю - електрогазозварник з 14.03.2016р. по 18.08.2016р. під конкретне замовлення роботодавця відповідно до договору від 12.03.2016 року № 135016031200001, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] міським центром зайнятості. Відповідно до п. 3.1.1. договору від 12.03.2016 року № 135016031200001, щодо професійного навчання [PERSON]. з 14.03.2016р. по 18.08.2016р., укладеного між відповідачем та центром зайнятості передбачено: «у разі припинення навчання без поважних причин або відмови працювати за професією (спеціальністю) безробітний відшкодовує Територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, витрат на проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Наказом [PERSON] центр професійно-технічної Державної служби зайнятості від 05.07.2016р. №96(В-СНН) [PERSON] відраховано з 04.07.2016р. з навчального закладу у зв'язку з невідвідуванням занять без поважних причин в результаті чого, [PERSON] повинен відшкодувати кошти витрачені на професійне навчання за період з 14.03.2016р. по 04.07.2016 року у сумі 2617, 10грн. Вартість професійного навчання [PERSON] згідно листа [PERSON] центру професійно-технічної освіти ДЗС від 18.08.2016р. №485/06-06 за період з 14.03.2016р. по 04.07.2016р. становить 2617,10грн. [PERSON] міським центром зайнятості [PERSON] скеровано претензію 31.08.2016 року про відшкодування коштів за навчання у сумі 2617,10 грн., яка залишена без задоволення, а тому просить стягнути вказану суму у судовому порядку. Просить позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладенні в позові. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законом, доходів. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, щодо зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну і (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно- технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. П. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено: «сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до законів України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення". [PERSON] звернувся до [PERSON] міського центру зайнятості в пошуках роботи 11.03.2016р. Статус безробітного [PERSON] надано 11.03.2016р. відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» (на підставі власноручно підписаної заяви). Перебуваючи на обліку [PERSON] отримував в центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю та соціальні послуги, зокрема, був направлений на професійне навчання перепідготовку у [PERSON] центр професійно-технічної Державної служби зайнятості за професією, спеціальністю - електрогазозварник з 14.03.2016р. по 18.08.2016р. під конкретне замовлення роботодавця відповідно до договору від 12.03.2016 року № 135016031200001, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] міським центром зайнятості. Відповідно до п. 3.1.1. договору від 12.03.2016 року № 135016031200001, щодо професійного навчання [PERSON]. з 14.03.2016р. по 18.08.2016р., укладеного між відповідачем та центром зайнятості передбачено: «у разі припинення навчання без поважних причин або відмови працювати за професією (спеціальністю) безробітний відшкодовує Територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, витрат на проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Наказом [PERSON] центр професійно-технічної Державної служби зайнятості від 05.07.2016р. №96(В-СНН) [PERSON] відраховано з 04.07.2016р. з навчального закладу у зв'язку з невідвідуванням занять без поважних причин в результаті чого, [PERSON] повинен відшкодувати кошти витрачені на професійне навчання за період з 14.03.2016р. по 04.07.2016 року у сумі 2617, 10грн. Вартість професійного навчання [PERSON] згідно листа [PERSON] центру професійно-технічної освіти ДЗС від 18.08.2016р. №485/06-06 за період з 14.03.2016р. по 04.07.2016р. становить 2617,10грн. [PERSON] міським центром зайнятості [PERSON] скеровано претензію 31.08.2016 року про відшкодування коштів за навчання у сумі 2617,10 грн., яка залишена без задоволення. Відповідно до абзацу 2 п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» «у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Відповідно до п. 2.10. «Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних», у разі припинення безробітним професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) безробітний відшкодовує територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Отже, якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо повернення вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, суд знаходить, що позовні вимоги являються обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість професійного навчання в розмірі 2617,10 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1600 грн. судового збору.

Outcome: approved