Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Лисичанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 28.12.2016 року близько 09 год. 30 хв. в м. Лисичанську, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «СПВ 20 РУТА», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ЗАЗ 110308-44», реєстраційний № [NUMBER] під керуванням Відповідача. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Лисичанського міського суду Луганської області (справа № 415/308/17) від 11.09.2017 року винним у настанні ДТП визнано Відповідача - [PERSON] . 02.11.2017 року, водій пошкодженого транспортного засобу «СПИ 20 РУТА», реєстраційний № [NUMBER] , [PERSON] звернувся до Позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На замовлення Потерпілого, Судовим експертом Бондаренко Е.А було виконано звіт № 19 про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, згідно якого вартість матеріального збитку, завданих власнику транспортного засобу «СПВ 20 РУТА», реєстраційний № [NUMBER] складає 8070,16 грн. Виконання зазначеного звіту підтверджується платіжним дорученням № 903026 від 21.03.2018 року на суму 1300 грн. 00 коп.. 05.03.2018 року Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 8 070,16 грн. на користь власника пошкодженого транспортного засобу «СПВ 20 РУТА», реєстраційний № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 901921 від 13.02.2018 року. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 9370,16 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована, то Відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу Позивача завдану шкоду. Відповідачу було направлено претензію щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, проте відповіді Позивачем так і не було отримано, а шкода до цього часу так і не була відшкодована. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача, підлягає стягненню 9370.16 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 9370 (дев`ять тисяч триста сімдесят) грн. 16 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп.. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 28.02.2020 року ухвалою суду було прийнято до свого провадження цивільну справу № 415/7836/19 та призначено справу до розгляду (а.с. 55). 15.10.2019 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву в якому він посилається на те, що він позов не визнає, він є особою з інвалідністю 1 групи. Також Відповідач, посилається на те, що у відповідності до вимог ч. 38.2 ст. 38 Закону про Страхування, МТСБУ дійсно, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до винуватця ДТП, однак у зазначеній статті чітко визначені умови вимкнення такого права у МТСБУ: 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону: 38.2.2. до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій; 38.2.3. до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом; 38.2.4. до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної гірш оди шкода виникла з їх вини; 38.2.5. до особи, визначеної у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під виливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тич, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди. Ці обставини ні ким не заперечуються, обставини ДТП з у часті Відповідача чітко визначенні у рішення Лисичанського міського суду у справі № 415/308/17. Встановленні обставини, вказували на відсутність у Відповідача на час скоєння ДТП ознак алкогольного, лікарського, наркотичного сп`яніння. Відповідач з місця ДТП не скривався та таке інше, відсутні. На підставі вищевикладеного, Відповідач зазначає, що у Позивача немає ні яких підстав пред`являти до Відповідача на підставі ч. 38.2 ст. 38 Закону про Страхування претензії щодо погашення/сплати Відповідачем Позивачу коштів за регресними вимогами останнього. До того ж Відповідач зазначає, що для нього стає не зрозумілим на підставі яких саме вимог закону (номер та частина закону), МТСБУ заявляє вимоги до нього, щодо необхідності сплати коштів за збір документів. Не зрозуміло ким саме визначена ця сума боргу, де і ким надана/складена відповідна калькуляція визначеної МТСБУ суми боргу, що таке за позначка - «витрати на збір документів». На підставі вищевикладеного, просив відмовити Позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі (а.с.47). 18.03.2020 року представник позивача надала письмове клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі (а.с.57). Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач був визнаний винуватим у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті чого відповідач допустив завдання механічних пошкоджень транспортному засобу, які не відшкодовує в добровільному порядку. Представник позивача Шелестинська А.В. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, просив справу розглядати без його участі, заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 29.12.2016 року, Моторне (транспортне) страхового бюро України повідомлено про те, що 28.12.2016 року о 09 годині 27 хвилин на перехресті вулиць Сосюри-Гарібальді м. Лисичанська сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «СПВ 20 РУТА», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Славута», реєстраційний № [NUMBER] . Згідно з заявою від 02.11.2017 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з вимогою здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28.12.2016 року на перехресті вулиць Сосюри-Гарібальді м. Лисичанська за участю транспортного засобу «СПВ 20 РУТА», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу ЗАЗ 110306-44, реєстраційний № [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Згідно з постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 11.09.2017 року № 415/308/17, №3/415/206/17, адміністративну справу у відношенні [PERSON] за ст.. 124 КУпАП закрита у зв`язку з перебігом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно з висновком №19 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки вартості транспортного засобу, відновлювального ремонту транспортного засобу від 17.02.2016 року, ринкова вартість автобусу СПВ 20 Рута, реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 165899, 00 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин вказаного транспортного засобу складає 7786,00 грн. Згідно з кошторисом вартості ремонту, загальна вартість ремонту автобусу СПВ 20 Рута, реєстраційний номер [NUMBER] складає 12814,00 грн. Згідно з пояснювальною запискою, наданою начальником відділу експертизи від 02.02.2018 року, під час аналізу висновку №19 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки вартості транспортного засобу, відновлювального ремонту транспортного засобу від 17.02.2016 року встановлено, що при підрахунку вартості відновлювального ремонту допущена математична помилка. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 8127,00 грн. Згідно з платіжним дорученням №903026 від 21.03.2018 року, Моторним (транспортирним) страховим бюро України сплачено суму у розмірі 1300,00 грн. за послуги врегулювання по справі №38568, згідно рахунку №178 від 07.02.2018 року, т.з. [NUMBER] . Згідно з наказом Моторного (транспортирного) страхового бюро України № 1292 від 07.02.2018 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, наказано Фінансовому управлінню сплатити на рахунок [PERSON] суму у розмірі 8070,16 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з платіжним дорученням №903026 від 21.03.2018 року, Моторним (транспортирним) страховим бюро України сплачено суму у розмірі 8070,16 грн., виплата здійснена по справі №38568, згідно наказу 1292 від 07.02.2018 року, отримувач [PERSON] . Згідно з полісом АК/550328 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхувальник, ВАТ Сєвєродонецька АТП 10920, страховик ПрАТ «Європейський страховий союз», транспортний засіб СПВ 20 Рута ЗНГ, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу вих. №38568 від 15.06.2018 року, Моторним (транспортирним) страховим бюро України повідомлено [PERSON] про необхідність відшкодувати в порядку регресу Моторному (транспортирному) страховому бюро України, завдані збитки в розмірі 8070,16 грн. на підставі того, що він не зареєстрував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з посвідченням [NUMBER] , [PERSON] 1978 року народження є інвалідом дитинства І групи, посвідчення видане на термін з 01.10.1998 року по 01.10.2000 року. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-20 СМ № 047180 [PERSON] [INFO] є інвалідом І групи з 01.10.2007 року, причина інвалідності - інвалідність з дитинства, інвалідність встановлена безстроково. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу шкоду в сумі 9370,16 грн., виплачену за ремонт автобусу СПВ 20 Рута, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до п. 31.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23грудня 2014року у справі №1-6/2014 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1липня 2004 року №1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі" (договір підряду, оренди тощо). У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961. Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961). Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ. Згідно з посвідченням [NUMBER] , [PERSON] 1978 року народження є інвалідом дитинства І групи, посвідчення видане на термін з 01.10.1998 року по 01.10.2000 року (а.с.18). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-20 СМ № 047180 [PERSON] [INFO] є інвалідом І групи з 01.10.2007 року, причина інвалідності - інвалідність з дитинства, інвалідність встановлена безстроково (а.с.19). Відповідач керував транспортним засобом, власником якого є [PERSON] , який є інвалідом І групи та який знаходився у транспортному засобі під час дорожньо-транспортної. Отже, у встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. З урахуванням викладеного, зважаючи на той факт, що [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав статус особи з інвалідністю І групи, а тому відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є [PERSON] , який особисто керував транспортним засобом в якому перевозив [PERSON] - особу з інвалідністю І групи, здійснюється саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а відтак, позовні вимоги є безпідставними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі відмови в позові - на позивача. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed