Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що [INFO] померла його матір, [PERSON] , [PERSON] її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на частку земельної ділянки. 28 травня 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, в тому числі всю належну її на праві приватної власності частину домоволодіння та частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] . Він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, 04.03.2016 року було заведено спадкову справу 9/2016 та видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за №147 на 75/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] . Однак, Постановою нотаріуса від 04.03.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки не визначена частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на землю. За життя [PERSON] не здійснила виділ належної їй частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. А тому, просив визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у спільній сумісній власності на земельну ділянку що розташована по [ADDRESS] , становить 75/100. Визнати за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 75/100 частину земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 17.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 10.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 24.03.2020 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила, що позов не визнає, вважає його необгрунтованим. Підстав для визначення частки позивача в зазначеному розмірі в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку немає. Вважає, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння видане безпідставно, оскільки він не прийняв спадщину у встановленому порядку та встановлені строки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього твизначення розміру земельних часток, які є рівними, а тому частки її та позивача у спільній сумісній власності на земельну ділянку є рівними. Пропозиція позивача про поділ земельної ділянки в сіпіввідношенні 75/100 та 25/100 суперечить змісту ст.89 ЗК України. Фактичний розмір їхніх часток в будинковолодінні не відповідає ідеальним часткам, зазначеним у документах. Так, після набуття у власність 25/100 частки 25 листопада 19994 року та 20.01.1998 року в житловому будинку, господарських будівлях, нею було здійснено добудову житлового будинку 10 жовтня 2013 року, а також збудовано господарські будівлі та споруди, у її користуванні перебуває 685/1000 частки від всього будинковолодіння, у користуванні позивача - 315/1000 частки будинковолодіння. Разом з тим, вона не заперечує щодо поділу земельної ділянки в рівних частках, про що повідомила позивача. В задоволенні позову просить відмовити. 01.04.2020 року представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив. Зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: 75/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями за [PERSON] та 25/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями за [PERSON] . 13.11.2020 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки у будинку, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності та земельної ділянки. Ухвалою суду від 03.02.2021 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки у будинку, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності та земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА 059145, виданого на підставі рішення Рівненської міської ради від 25 лютого 2004 року №687, земельна ділянка площею 0,0608 га, що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5610100000:01:030:0053 належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] .(а.с.69-70) [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.01.1969 року Будинком щастя м.Рівне. (а.с.9) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. (а.с.8) Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на частку спірної земельної ділянки. 28 травня 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, в тому числі всю належну її на праві приватної власності частину домоволодіння та частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (а.с.10). Позивач звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкунової Т.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, 04.03.2016 року було заведено спадкову справу 9/2016 (а.с.11). 04 березня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А. на ім"я потомського А.Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 75/100 частки житлового будиноку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 04 березня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А. було винесено постанову про відмову [PERSON] у вчинені нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в праві власності на земельну ділянку, розташована за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 5610100000:01:030:0053. Відмова нотаріуса мотивована тим, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки спадкодавця у спільному майні. (а.с.16-17) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: 75/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями за [PERSON] та 25/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями за [PERSON] . Відповідно до ч.1\~ст.355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.1\~ст.368 ЦК України\~спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1\~ст.369 ЦК). Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і\~стаття 370 ЦК України\~щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно з положеннями\~ст. 89 Земельного кодексу України\~земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1\~ст. 87 ЗК України\~право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом. Згідно із ч. 4\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21\~постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до положень статей\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою\~статті 1226 ЦК України\~передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із\~ст.1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з п."г" ч.1\~ст.81 ЗК України\~громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Позивач звернувся до нотаріуса, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 75/100 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою [ADDRESS] , однак позбавлений можливості оформити спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відмовою нотаріуса. За змістом\~ст.392 ЦК України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За таких умов, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved