Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернулася заявниця [PERSON] з заявою про встановлення факту народження в порядку статті 317 ЦПК України, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] в м.Горлівка Донецької області вона народила дитину жіночої статі, при цьому в зареєстрованому шлюбі вона не перебуває. З метою отримання свідоцтва про народження дитини заявниця звернулася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), але отримала письмову відмову у проведенні державної реєстрації факту народження дитини, оскільки заявницею було надано документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства України. З метою отримання свідоцтва про народження дитини встановленого зразка та оформлення соціальної допомоги у зв`язку з народженням дитини заявниця просила встановити факт народження нею [INFO] дитини жіночої статі у м. Горлівка Донецької області, Україна. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зазначила, що вона в зареєстрованому шлюбі не перебуває, і [INFO] вона народила дитину жіночої статі в м. Горлівка Донецької області. Просить встановити факт народження дитини з метою отримання свідоцтва про народження дитини встановленого чинним законодавством України зразка. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матір`ю заявниці. Зазначила, що заявниця [PERSON] дійсно народила дитину [PERSON] в м.Горлівка Донецької області, в шлюбі заявниця не перебуває. Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, на електронну пошту суду надіслав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, а також зазначив, що актовий запис про народження дитини жіночої статі [INFO] [PERSON] у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено. Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавав.\~ Суд, вивчивши зміст заяви, заслухавши\~ заявниці, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , в родильному\~відділенні Територіального\~медичного об`єднання\~(ТМО)\~«Сім`я та\~здоров`я» на\~території м.\~Горлівка Донецької\~області [INFO] народила дівчинку вагою 4000,00 грамів, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження № 12 від 20.01.2020 року(а.с.6) Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII ( з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України. Окрім того, відповідно до норми ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне прийняти до уваги дублікат медичного свідоцтва про народження, оскільки інформація, яка міститься в ньому про народження [PERSON] дитини жіночої статі [INFO] в м. Горлівка Донецької області, підтверджується іншими доказами по справі, які були досліджені в судовому засіданні, а саме фотографіями, наданими заявницею, показаннями заявниці, свідка, якого було допитано в судовому засіданні. Судом\~ встановлено, що [PERSON] дійсно зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про реєстрацію народження дитини, але листом\~ № 20.31-31-60 від 03.03.2020 року їй було відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження(а.с.7) Відповідно до абз.1 та абз.2 ч.4ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку,визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження ( форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу ( форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 року № 9, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Згідно з абз. 5 ч. 4ст. 13 Закону № 2398-VI за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до п.7 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.\~ Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Як зазначила в своїй заяві [PERSON] , що також підтвердила в судовому засіданні вона та свідок [PERSON] , заявниця не перебуває в шлюбі. Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч.1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що заявниця зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак їй було відмовлено в реєстрації народження дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини, отримання свідоцтва про народження дитини встановленого зразка та оформлення соціальної допомоги у зв`язку з народженням дитини. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Добропілля Донецької області, громадянка України, [INFO] в м. Горлівка Донецької області, Україна, народила дівчинку. Оскільки заявниці відмовлено в державній реєстрації народження дитини з тих підстав, що нею для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документ, який не відповідає вимогам законодавства України, заявником самостійно було обрано спосіб захисту своїх прав, а саме шляхом\~ звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] \~ необхідно задовольнити та встановити факт народження дитини нею [INFO] в м. Горлівка Донецької області, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації акту про народження дитини та надасть відповідні гарантії як дитині, так і\~ її матері. На підставі вищевикладеного,\~

Outcome: approved