Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом до відповідачів, посилаючись на порушення ними його права власноті на транспортний засіб / а.с. 3 - 4, 19 - 20 /. Користуючись своїми процесуальними правами, визначеними цивільним процесуальним законодавством України, в січні 2015 року позивачем до суду подано письмову заяву про уточнення позовних вимог без їх зміни та без зміни предмету і підстав позову / а.с. 56 /. При розгляді справи по суті [PERSON] заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, визнавши за ним право власності на автомобіль марки „Опель Вектра, 1992 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], виключити його з акту опису та арешту майна (зняти арешт), а також стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати. За змістом заявлених вимог позивач суду пояснив, що на підставі відповідних довіреностей, наданих йому і його внуку [PERSON] відповідачем [PERSON] в липні 2013 року та в березні 2014 року, він купив у нього спірний автомобіль, одержавши право розпорядження транспортним засобом. При цьому договір - купівлі транспортного засобу не укладався. При зверненні до органів МРЕВ ДАІ позивачу стало відомо, що в липні 2014 року автомобіль відповідача [PERSON] було арештовано державним виконавцем, на виконання судового рішення про стягнення з цього відповідача 1 241 666 гривень 49 копійок, що не дає можливості позивачу розпоряджатися ним надалі. Представник відповідача від Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кремечуцького міського управління юстиції у Полтавській області Меренков Д.О., який діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 43 /, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляді справи / а.с. 66 /, в судове засідання не з'явився, в супереч вимогам ст. 77 ч. 2 ЦПК України про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, з огляду на що таку неявку слід визнати такою, що мала місце без поважних причин. Стороною відповідача до суду подано письмові заперечення проти позову/ а.с. 51 - 54, 72 - 74 /. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення в пресі / а.с. 67, 79 /, в судове засідання не прибув, про поважність причин своєї неявки, в супереч вимогам ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд не повідомив, з огляду на що цю неявку слід визнати такою, що мала місце без поважних причин. Розумні строки для вирішення даного спору сплинули. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, проаналізувавши всі ці докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити зі наступних обґрунтувань. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні про стягнення з нього за судовим рішенням 1 241 666 гривень 49 копійок / а.с. 9, 10 - 11 /. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки „Опель Вектра, 1992 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON]/ а.с. 8, 21 /. 13 липня 2010 року відповідач [PERSON] видав довіреність, якою уповноважував трьох осіб, серед них і позивача, розпоряджатися належним йому автомобілем. Ця довіреність видавалася на строк до 13 липня 2013 року/ а.с. 57 /. 12 березня 2014 року відповідач [PERSON] видав довіреність, якою уповноважував двох осіб, серед них і позивача, розпоряджатися належним йому автомобілем. Ця довіреність видана на строк три роки, а саме до 12 березня 2017 року/ а.с. 22 /. Жодна із згаданих довіреностей не містить в собі відомостей про продаж належним власником автомобіля, як учасником одностороннього правочину, своєї власності будь - кому із згаданих у довіреностях особам, в тому числі і позивачу. Відповідно до ст. 244 ч. 3 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. З аналізу викладеної норми вбачається, що довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на спірний автомобіль. Повноваження, яке виникає в представника за довіреністю, не порушує його майнових або особистих немайнових прав. Отже, одержавши довіреність від [PERSON], позивач [PERSON] не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки його юридичним власником до цього часу залишається відповідач. Як на момент видачі відповідних довіреностей, так і на час розгляду справи судом, спірний автомобіль відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 „Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", не знятий з обліку, а зареєстрований у власності відповідача [PERSON]./ а.с. 21 /. При цьому слід прийняти до уваги, що згідно з частиною 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 3 частини 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки договір купівлі - продажу автомобіля між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] не укладено до цього часу, правових підстав вважати, що право власності відповідача на спірне майно припинено, або перейшло саме до цього позивача, немає. Надана позивачем копія розписки від імені відповідача [PERSON], датована 12 березня 2014 року, не містить необхідних відомостей для ідентифікації її, як договору купівлі - продажу майна, зокрема не зазначено можливого покупця такого майна із переліку двох згаданих в ній осіб, а також відомостей про те від кого конкретно було одержано певну грошову суму / а.с. 33 /. Зважаючи на те, що в процесі здійснення виконавчого провадження, арешт на майно відповідача [PERSON] державним виконавцем накладено у відповідності до положень ст. ст. 5, 11, 57 Закону України „Про виконавче провадження"/ а.с. 9, 10 - 11, 12, 13 /, відсутні підстави визначені Законом для зняття такого арешту. Підстав вважати, що цими діями виконавчого провадження, порушено права інших осіб щодо предмета спору немає. Будь - яких доказів відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, встановлені ст. 27 ч. 2 ЦПК України, відносно належного набуття права власності на спірний автомобіль саме [PERSON], а відтак і наявності у нього права на звернення в суд з позовом на основі положень ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", стороною позивача суду не надано.

Outcome: dismissed