Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на гараж [NUMBER] у гаражному масиві по вул. Грибоєдова в м. Ковелі загальною площею 23,6 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] зазначає, що являється єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка [PERSON], оскільки прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Однак, реалізувати свої спадкові права в нотаріальній конторі вона не змогла через відсутність правовстановлюючих документів на гараж. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно в судовому порядку. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та Ковельської міської ради, в якому просить визнати право власності на спірний гараж за ним, мотивуючи свої вимоги тим, що він є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. В судове засідання сторони та треті особи не з'явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (стаття 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо право власності особи не визнається, то в силу ст. 392 ЦК власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконкому Ковельської міської ради № 111 від 27.03.1972 року під будівництво індивідуальних гаражів в м. Ковелі по вул. Грибоєдова виділено 3800 кв.м. Рішенням виконкому Ковельської міської ради № 400 від 23.12.1997 року [PERSON] передано у приватну власність для гаражного будівництва земельну ділянку площею 25 кв.м. в гаражному кооперативі по вул. Грибоєдова в м. Ковелі. Згідно технічного паспорту від 04.10.2016 року гараж загальною площею 23,6 кв.м. побудований [PERSON] ще у 1976 році. Як зазначено у висновку відділу містобудування та архітектури гараж [NUMBER] відповідає будівельним нормам і плану-схемі забудови гаражного масиву. Отже побудований гараж може бути предметом спадкування. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] (дружина спадкодавця), третя особа із самостійними вимогами [PERSON] (син), [PERSON] (донька). Згідно матеріалів спадкової справи [PERSON] подала заяву, в якій засвідчила, що не вчиняла дій для прийняття спадщини та не ставить вимогу про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Тому, в силу ст. ст. 1268, 1270 ЦК вона вважається такою, що не прийняла спадщину. В свою чергу [PERSON] 30 січня 2014 року подала заяву про відмову від спадщини та засвідчила, що майно, яке включено до спадкування належало спадкодавцю на праві приватної власності. Відповідно до статті 1273 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, передбаченого ст. 1270 цього Кодексу. Відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. Таким чином, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, до складу якої входить і спірний гараж, тому заявлені нею вимоги про визнання саме за нею права власності на гараж в порядку спадкування є безпідставними. Що стосується вимог [PERSON], то вони підлягають задоволенню. Згідно довідки ЖБК «Юність» [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON] по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовився від спадщини у встановлений законом строк, що підтверджується записом в спадковій справі. Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом та у встановленому законом порядку набув право на спірне нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи завідувачем Ковельської державної нотаріальної контори відмовлено сторонам у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно. Така відмова є обґрунтованою, оскільки відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право [PERSON] може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав третьої особи із самостійними вимогами в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України - шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування. Судові витрати у справі слід залишити за сторонами.

Outcome: approved