Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, вказавши на його обґрунтування, що вона (позивач) є рідною бабусею малолітніх дітей[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], матір'ю яких є її (позивача) донька [PERSON], а відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ст.135 Сімейного Кодексу України. Вказала, що діти відповідача фактично проживають з нею з моменту народження, перебувають на її повному утриманні. Зазначила, що відповідач з моменту народження дітей, грошей на їх потреби не надавала та не надає, отримані від держави кошти на утримання дітей, відповідач витрачає на придбання спиртних напоїв. Також зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, зокрема, обов'язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виховання, при цьому будь - яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов'язків вона (позивач), - не чинила, більш того, вона (позивач) та особи з числа їх з відповідачем родичів та знайомих неодноразово намагались вплинути на відповідача щодо виконання нею своїх батьківських обов'язків, пропонували відповідачу спілкуватися з дітьми, купувати їм одяг і продукти харчування, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в дитячому садку, в школі, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні, однак відповідач цього робити не бажала, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавилась розвитком та станом здоров'я дітей, не дбала про їх інтереси, а навпаки, постійними скандалами і вживанням алкоголю негативно впливала на дітей, а 30 жовтня 2016 року відповідач взагалі покинула дітей та повідомила, що до дітей не повернеться та буде влаштовувати своє життя окремо від них, за кордоном. Позивач вказала, що на її (позивача) думку, така поведінка відповідача свідчить про те, що вона свідомо не виконує та ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Крім того, позивач зазначила, що вона з онучками [PERSON] та [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та онукиповністю знаходяться на її (позивача) утриманні. Окрім того, вказала, що відповідно до висновку виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького № 1266/49-05-24 від 19.03.2018 року орган опіки та піклування міської ради м. Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21.02.2018року вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. З огляду на викладене вище та враховуючи, що малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з нею (позивачем) та знаходяться на її утриманні, а також з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 165, ч. 2 ст. 166, ст. ст. 180, 182 Сімейного кодексу України, позивач просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; передати малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на опікування органу опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького для подальшого влаштування дітей; стягнути з [PERSON] на користь тих осіб або установ, яким будуть передані діти аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника на двох дітей, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину тане менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ній, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що місцеперебування, а так само фактичне місцепроживання відповідача [PERSON] їй (позивачу) не відомо, відповідач за місцем реєстрації відсутня з жовтня, 2016 року, вона (позивач) проживає разом з дітьми в квартирі [ADDRESS], яку (квартиру) подарувала своїм онучкам, відповідач з дітьми не спілкується, не телефонує їм, не приймає будь-якої участі в їх вихованні та житті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлена в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницькогопро доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, з метою захисту майнових прав малолітніх дітей, просила накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], яка належить на праві приватної спільної сумісної власності на підставі договору дарування від 11 жовтня 2010 року малолітнім [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Заслухавши позивача, представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, пояснення свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], актовий запис за №№2606, 2607 відповідно. Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №№00004637337, 00004637034 відомості про батька дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], - [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері дітей [PERSON] Відповідно до довідки КП «ЖЕО №2 міської ради міста Кропивницького» №782 від 07.02.2018 року [PERSON], 1965 року народження, проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS], разом з нею проживають онуки [PERSON] та [PERSON], [INFO]. [PERSON], 1985 року народження зареєстрована за вказаною адресою, однак не проживає. Крім того, згідно з довідкою навчально-виховного комплексу «Кіровоградський колегіум-спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад - центр естетичного виховання» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області №39 від 29.01.2018 року, яка (довідка) видана [PERSON], її онуки [PERSON] та [PERSON], [INFO], дійсно навчаються в 2-Б класі навчально-виховного комплексу «Кіровоградський колегіум-спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад - центр естетичного виховання» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області. Бабуся з дідусем самостійно виховують онук, мати участі у вихованні дітей не приймає. За час навчання [PERSON] та [PERSON] мати жодного разу не приходила до школи та не цікавилася доньками. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача [PERSON] свідки[PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що знайома як з позивачем, так і з відповідачем, яку (відповідача) знає з 5-ти років, та разом з позивачем працювали на одній роботі. Зазначила, що з самого народження дітей відповідача в житті дітей не було та не має і на даний час, будь-якої відповідальності за дітей мати дітей - відповідач по справі не несе, в той час як позивач хотіла, щоб відповідач більше уваги приділяла дітям, вихованням дітей та доглядом за ними займаються бабуся - позивач та дідусь, мати дітей - відповідач по справі, весь час намагалася влаштувати своє особисте життя, та вже більше двох років нічого про неї (відповідача) не чути. Свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем разом працювали та їй відомо, що мати дітей залишила їх позивачу, яка і займається їх вихованням та матеріальним утриманням. Крім того, зазначила, що більше двох років відсутні будь-які відомості про місцеперебування відповідача. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її тіткою, відповідач - троюрідною сестрою, крім того, вона (свідок) є хрещеною матір'ю дітей [PERSON] та [PERSON]. Усі роки з моменту народження дітей ними опікувалися позивач з чоловіком, а останні два роки відповідач взагалі залишила дітей позивачу, не проживає з дітьми, і її (відповідача) взагалі немає і де вона, - не відомо. Відповідно до висновку виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького від 19.03.2018 року № 1266/49-05-24 орган опіки та піклування міської ради м. Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21.02.2018 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з одночасним накладенням заборони на відчуження житла дітей. При цьому, встановлено, що мати дітей [PERSON] є одинокою матір'ю дітей, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Згідно з довідкою комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація №2» Міської ради м. Кропивницького №782 від 07 лютого 2018 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Мати дітей [PERSON] зареєстрована за даною адресою, але не проживає. Відповідно до інформаційних довідок №114801184 та №114799220 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, діти [PERSON] та [PERSON] мають право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою навчально - виховного комплексу «Кіровоградський колегіум - спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І - ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад - центр естетичного виховання» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області від 29.01.2018 рокудіти [PERSON] та [PERSON] навчаються у 2-б класі, мати дітей жодного разу не приходила до школи і не цікавилась їх успішністю, виховання дітей здійснюють бабуся і дідусь. В бесіді зі спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького діти [PERSON] та [PERSON] пояснили, що мама разом ними не живе, не спілкується з ними, не приходить до школи. Діти не пам'ятають, коли бачили маму. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання та утримання малолітніх дітей, винну поведінку матері та свідоме нехтування нею батьківськими обов'язками. Відповідно до ст.141, ч.ч. 2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як на правову підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON], [INFO], позивач [PERSON] посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, позивач обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо від дітей, самоухилилася від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться їх життям, здоров'ям, розвитком, не приймає будь-якої участі у вихованні дітей, в свою чергу, вона (позивач) не перешкоджала відповідачу у її спілкуванні з дітьми, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання матері дітей виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до дітей. Зазначені позивачем підстави для позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). З огляду на зазначене, з наявних у справі доказів та показів свідків, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей - доньок [PERSON] та [PERSON], [INFO], що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, її підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дітей, поваги до їх гідності, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, оскільки іншого з наявних у справі доказів, - не встановлено, та за відсутності при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод їй (відповідачу) у спілкуванні з дітьми, оскільки такі в судовому засіданні судом також не встановлені і докази цьому відсутні, та прийняття участі у їх вихованні та виконання своїх батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дітей, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дітей. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов'язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, яка, поряд з цим, відповідачем також на утримання дітей не надається, вони включають в себе також і материнську турботу та ласку, піклування про здоров'я дітей, їх духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дітьми. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до інформації про бесіду з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], від 14.02.2018 року, проведеної провідним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького А.Поровчук, з метою з'ясування думки дітей з питання, що стосується їх сім'ї, діти [PERSON] та [PERSON] пояснили, що не пам'ятають, коли бачили свою матір [PERSON] Мама з ними не проживає, не спілкується, не приходить до школи. Зі слів дівчат, про них піклуються лише бабуся та дідусь. Крім того, заслухані в судовому засіданні малолітні діти [PERSON] та [PERSON], [INFO], пояснили, що вони навчаються в 3-му класі школи №11 м.Кропивницького, займаються танцями, малюванням, прикладним мистецтвом, проживають разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], які ними опікуються.Маму бачили дуже давно та не пам'ятають її, не знають, де вона працює та проживає. Зазначили, що вони згодні, щоб маму позбавили батьківських прав відносно них та бажають, щоб ними опікувалася бабуся [PERSON]. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO],які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON], яка є матір'ю малолітніх дітей до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність її вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. При цьому, судом відзначається, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до абз.7 п.16 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, забезпечення дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття та якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до положень якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, приймаючи до уваги, що на теперішній час малолітні діти [PERSON] та [PERSON], [INFO], проживають разом з бабусею [PERSON] (позивачем), при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у відповідача - платника аліментів інших дітей, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги що, відповідач є молодою, здоровою, працездатною особою, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача, які (аліменти) слід розуміти як витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дітей, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку та виховання дітей, реалізації їх здібностей, на утримання малолітніх дітей є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача аліментів, що складають єдину частку від доходів (заробітку) відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня звернення позивача з позовом до суду, тобто з 25 травня 2018 року, і до досягнення дітьми повноліття, до [INFO]. При цьому, судом також відзначається, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тим самим, заінтересовані особи не позбавлені можливості звертатися до суду з позовною заявою про збільшення/зменшення розміру аліментів за наявності вказаних обставин. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Судом також встановлено, що малолітнім дітям [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на підставі договору дарування квартири від 11 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лебедєвою Н.Л., зареєстровано в реєстрі за №466 (сторонами за договором дарування квартири є [PERSON], [PERSON], [INFO] (Обдаровувані), від імені яких як законний представник діяла мати [PERSON]), та [PERSON] (Дарувальник), належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №114800639 від 21.02.2018 року, є наявною інформація про об'єкт нерухомого майна, з реєстраційним номером майна: 4009219, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: [ADDRESS], номер запису:20941 в книзі:85, власники: [PERSON], [PERSON], форма власності: приватна спільна сумісна, підстава виникнення права власності: договір дарування, 466, 11.10.2010 року, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Лебедєва Н.Л. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. В порядку ч.ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за подання позовної вимоги про позбавлення батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за подання позовної вимоги про стягнення аліментів, приймаючи до уваги, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved