Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на підставі наказу №685/К від 12.05.2012 року про переведення, [PERSON] , [INFO] , з 12.05.2012 року була прийнята на посаду контролера касира ТВБВ IV типу № 10003/0472 філії-Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». Відповідно до акту № 592 від 25.08.2016 року та «Плану-графіку проведення перевірок страхувальників на 3 квартал 2016 року», затвердженого наказом Жовтневої районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 13.06.2016 року № 41-ос, у філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» проведено планову перевірку правильності обчислення середньоденної заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності та правомірності призначення матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності та встановлено, що відповідачу за період з 05.08.2015 року по 17.11.2015 року зайво нараховані та виплачені грошові кошти в якості допомоги по непрацездатності на загальну суму 13 464 грн. 16 коп. В ході перевірки правильності обчислення середньоденної заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності та правомірності призначення матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності з`ясовано, що по 10 листкам непрацездатності відповідача, в порушення статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105 та п.3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, невірно визначено розмір середньоденної заробітної плати, а також по 1 листку непрацездатності відповідача, в порушення частини 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105, допомога призначена за дні, в яких МСЕК призначено групу інвалідності. Вказане свідчить про те, що відповідачем внаслідок помилки в розрахунку розміру допомоги з непрацездатності безпідставно набуто майно, яке належить банку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 1 і ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті:1) заробітна плата і платежі, що прирівнюється до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до частини 1, пункту першого частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами. Таким чином, банк потрапив у ситуацію, коли внаслідок помилки в нарахуванні допомоги по непрацездатності втрачено майно, а саме: грошові кошти в сумі 13 464 грн. 16 коп. Одночасно, відповідач же набув вказані грошові кошти без жодної правової підстави. Зазначене вказує на те, що має місце безпідставне збагачення відповідача за рахунок банку. З метою мирного вирішення вказаної спірної ситуації, банк направив на адресу відповідача лист № 06-21/1398 від 07.11.2016 року з пропозицією добровільного повернення зайвонарахованих сум допомоги по непрацездатності, однак, станом на дату пред`явлення позову, остання так і не відшкодувала суму неправомірно використаних нею грошових коштів на загальну суму 13 464 грн. 16 коп. У зв`язку з цим, банк з метою захисту своїх прав вирішив звернутись до суду з відповідною вимогою до відповідача. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якій посилається на те, що, дійсно, вона працює на посаді контролера-касира у ТВБВ № 7898/022 Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку, у зв`язку із потребою її дитини [PERSON] , [INFO] (дитини-інваліда), у сторонньому догляді. У період з 10.08.2015 року по 17.11.2015 року перебувала на лікарняному у зв`язку з активним лікуванням раку молочної залози. За результатами лікування їй встановлено II групу інвалідності. За вказаний період її роботодавець проводив нарахування та виплату матеріального забезпечення з непрацездатності за десяти лікарняними листами. Ця допомога по безробіттю надана їй як засіб до існування, оскільки інших доходів вона не має. Згідно п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В свою чергу, позивач як на підставу своїх вимог до неї посилається на рахункову помилку, через яку, на думку позивача, вона безпідставно набула матеріального забезпечення з непрацездатності на суму 13 464,16 грн. Однак, до правовідносин, що виникли між нею та позивачем, що є предметом позову, останній не застосовував положення ст.127 КЗпП України. За змістом ч.1 ст.127 КЗпП, повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (ст. 136 КЗпП). Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Так, не було винесено наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу позивача про відрахування із її заробітної плати надміру виплаченого їй матеріального забезпечення з непрацездатності на суму 13 464,16 грн. У той же час у п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 зазначається, що, вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених унаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого та своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами, якщо роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв`язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону й інших нормативно-правових актів, у тому числі, колективного договору. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду, згідно з правилами частини третьої ст.233 КЗпП, протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Позивач посилається на обставини, встановлені Актом № 592 від 25.08.2016 року перевірки правильності обчислення середньоденної заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності та правомірності призначення матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності Жовтневої районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відповідно до якого вважає, що їй за період з 05.08.2015 року по 17.11.2015 року зайво нараховані та виплачені грошові кошти в якості допомоги по непрацездатності на загальну суму 13 464 грн. 16 коп. Так, в Акті зазначено, що в ході перевірки з`ясовано, що по 10 листкам непрацездатності в порушення статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105 та п.3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, невірно визначено розмір середньоденної заробітної плати. З огляду на це крізь положення п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 невірно визначений розмір середньоденної заробітної плати позивачем не може вважатися лічилиними помилками, оскільки помилка викликана неправильним застосуванням положень нормативно-правових та підзаконних актів, а саме: п.3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.09.2001 року № 1266. Нарахування та виплата вказаного матеріального забезпечення на її користь здійснювалася позивачем - юридичною особою добровільно. Впливати на розмір допомоги вона не мала можливості та не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на незаконне та/або безпідставне набуття права власності на кошти позивача. Таким чином, з огляду на викладені норми права, вважає, що підстав для задоволення позову немає, а суму у розмірі 13 464 грн. 16 коп., виплачену їй у вигляді матеріального забезпечення з непрацездатності як засіб до існування не можна вважати набутою без достатніх правових підстав, оскільки до її нарахування та виплати призвело неправильне застосування позивачем положень нормативно-правових актів (а не лічильна помилка). Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій міститься посилання на те, що, згідно п.1 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Згідно наказу № 406/В від 01 липня 2015 року, [PERSON] було надано дозвіл стати до роботи з 01 липня 2015 року, у зв`язку з достроковим виходом з відпустки без збереження заробітної плати матері, дитина якої потребує домашнього догляду. В період з 01 липня 2015 року по 04 серпня 2015 року [PERSON] перебувала у оплачуваній щорічній відпусці. Згідно наказу № 407/В від 01 липня 2015 року. В період з 05 серпня 2015 року по 19 листопада 2015 року [PERSON] перебувала на лікарняному, згідно лікарняних листків: ЛГХ № 947680, АГХ № 757684, ЛГХ № 946243, ЛГХ № 838493, ЛГХ № 946565, ЛГХ № 838580, ЛГХ № 654541, ЛГХ № 838886, ЛГХ № 846756, ЛГХ № 955686, ЛГХ № 847696. В період з 19 листопада 2015 року по 18 травня 2016 року, згідно наказу № 778/В від 19 листопада 2015 року, [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати матері, дитина якої потребує домашнього догляду. В період з 20 травня 2016 року по 19 листопада 2016 року, згідно наказу № 314/В від 19 травня 2016 року, [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати матері, дитина якої потребує домашнього догляду. В період з 21 листопада 2016 року по 20 травня 2017 року, згідно наказу № 857-в від 21 листопада 2016 року, [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати матері, дитина якої потребує домашнього догляду. Позивач не мав правових підстав застосувати п.1 ч.2 ст.127 КЗпП України. Наявність рахункової помилки встановлено актом № 592 від 25 серпня 2016 року Жовтневої районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Згідно ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, інше майно, якщо це встановлено законом. Таким чином, підставою для неповернення коштів є їх добровільна виплата особою, що в їх випадку відсутнє. Виплата коштів сталася внаслідок рахункової помилки, про що зазначено у позові. Правові підстави для набуття спірних коштів у відповідача відсутні, вони набуті відповідачем за відсутності правових підстав. Предмет спору в зазначеній справі - стягнення майна (коштів), безпідставно набутого відповідачем внаслідок рахункової помилки, що передбачено ст.1212 ЦК України, що викладено в позовній заяві. Пункт 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, на який неправомірно посилається відповідач, регламентує порядок дій при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням ст.127 КЗпП. Згідно ч.3 ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Тобто, передбачено спеціальний строк для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству. Згідно ч.1 ст.9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Предмет спору в зазначеній справі - стягнення майна (коштів), безпідставно набутого відповідачем внаслідок рахункової помилки, що передбачено ст.1212 ЦКУкраїни. Позивач звернувся до суду із позовом на підставі ст.1212 ЦК України, до якої застосовується загальний строк позовної давності в три роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.1,2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Перелік ситуацій, при виникненні яких допускається застосування норм ст.1212ЦК України, не є вичерпним, отже, ці положення можуть поширюватися і на інші відносини, якщо має місце безпідставне збагачення. Визнаючи вимоги банку, відповідачкою було подано заяву від 08 серпня 2017 року, якою було визнано право банку та запропоновано зупинити судовий процес в справі та надано дозвіл на списання з пенсійного рахунку коштів в рахунок погашення існуючого боргу. Після виходу на роботу суму погашення відповідачка обіцяла збільшити. Тому просять позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання сторони не прибули, представники сторін надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, представник позивача позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог - відмовити. Третя особа до суду не прибула, раніше представником надавались письмові пояснення, в яких посилався на те, що предметом спору у вказаній справі є стягнення безпідставно набутого та збереженого фізичною особою [PERSON] майна у розумінні глави 83 Цивільного кодексу України у вигляді виплаченої на її користь філією - Дніпропетровське обласне управління Публічного Акціонерного Товариства «Державний Ощадний Банк України» допомоги по тимчасовій непрацездатності з допущенням рахункової помилки з боку позивача. Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105, за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатностю надається допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною). Норми частини другої статті 22 Закону № 1105 джерелять, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ст.30 Закону № 1105, рішення про призначення матеріального забезпечення приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування відповідача, яка виконує свої функції, відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затверджене правлінням Фонду і до повноважень якої входить здійснення контролю за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення. Відповідно до положень ст.4 Закону № 1105, фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції, згідно із затвердженим статутом. Згідно до «Плану-графіку проведення перевірок страхувальників на 3 квартал 2016 року», затвердженого наказом Жовтневої районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 13.06.2016 року № 41-ос, на підставі пункту 3.2 «Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження», затвердженої постановою правління Фонду від 22.12.2010 року № 29, зареєстрованої в Міністерстві юстиції від 25.03.2011 року № 393/19131, дія якої передбачена п.9 розділу УІ1 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року № 77-УІІІ, згідно направлення від 19.04.2016 року № 328, фахівцями Третьої особи в термін 10,11,12 та 25 серпня 2016 року проведено планову перевірку філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного Акціонерного Товариства «Державний Ощадний Банк України» з питань правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01.04.2015 року по 30.06.2016 року. Вказаною перевіркою встановлені факти порушення позивачем законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування внаслідок допущення останнім рахункової помилки при розрахунку виплат по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню по 10 листкам непрацездатності, виданим на ім`я [PERSON] , а саме: невірно обчислено розмір середньоденної заробітної плати, передбачений пунктом 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 із змінами та доповненнями. При цьому, по 1 з 10 зазначених листків непрацездатності безпідставно нараховано та виплачено допомогу у розмірі 173,41 грн. за дні, в яких МСЕК призначено групу інвалідності, що є порушенням ч.2 ст.22 Закону № 1105. Зазначені обставини у вигляді допущеної Позивачем рахункової помилки при обчисленні розміру середньоденної заробітної плати, з якої обраховувались суми матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності по 10 листкам непрацездатності, виданим на ім`я відповідача зумовили неправомірне витрачання коштів Фонду на загальну суму 13 464,16 грн. (13290,75 грн. + 173,41 грн.). В зв`язку з чим, на головного бухгалтера філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного Акціонерного Товариства «Державний Ощадний Банк України» Лиску Ларису Анатоліївну складено протокол, відповідно до ч.1 ст.165-5 Кодексу України про адміністративне правопорушення та запропоновано начальнику, головному бухгалтеру та голові комісії із соціального страхування здійснити заходи по усуненню встановлених перевіркою порушень. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно посадової особи винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 06.09.2016 року № 65 у розмірі 255 грн, який перераховано до Соборної РВД 09.09.2016 року. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши належність та допустимісь доказів, приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Відповідно до ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 1 і ЦК України). Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюється до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі наказу № 685/К від 12.05.2012 року про переведення, [PERSON] , [INFO] , з 12.05.2012 року була прийнята на посаду контролера касира ТВБВ IV типу № 10003/0472 філії-Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». Відповідно до акту № 592 від 25.08.2016 року та «Плану-графіку проведення перевірок страхувальників на 3 квартал 2016 року», затвердженого наказом Жовтневої районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 13.06.2016 року № 41-ос, у філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» проведено планову перевірку правильності обчислення середньоденної заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності та правомірності призначення матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності та встановлено, що відповідачу за період з 05.08.2015 року по 17.11.2015 року зайво нараховані та виплачені грошові кошти в якості допомоги по непрацездатності на загальну суму 13 464 грн. 16 коп. (а.с.12-15). В ході перевірки правильності обчислення середньоденної заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності та правомірності призначення матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності з`ясовано, що по 10 листкам непрацездатності відповідача [PERSON] , в порушення статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105 та п.3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, невірно визначено розмір середньоденної заробітної плати, а також по 1 листку непрацездатності відповідача, в порушення частини 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105, допомога призначена за дні, в яких МСЕК призначено групу інвалідності. Вказане свідчить про те, що відповідачем внаслідок помилки в розрахунку розміру допомоги з непрацездатності безпідставно набуто майно, яке належить банку. Таким чином, внаслідок помилки в нарахуванні допомоги по непрацездатності втрачено майно, а саме: грошові кошти в сумі 13 464 грн. 16 коп., яке належить позивачу. Одночасно, відповідач набув вказані грошові кошти без жодної правової підстави. З метою мирного вирішення спірної ситуації, банк направив на адресу відповідача лист № 06-21/1398 від 07.11.2016 року з пропозицією добровільного повернення зайво нарахованих сум допомоги по непрацездатності (а.с.43-44), однак, станом на дату пред`явлення позову, відповідачка суму неправомірно використаних нею грошових коштів на загальну суму 13 464 грн. 16 коп. не відшкодувала. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню й судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп., які були сплачені при подачі позову до суду.

Outcome: approved