Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом, який обґрутовує тим, що він є внуком померлого [INFO] [PERSON]. У зв'язку зі смертю останнього відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Олешницької сільської ради Виноградівського району 31.07.1995 року за № 15, якоим все своє майно заповів позивачу [PERSON]. Відміткою секретаря Олешницької сільської ради від 04.11.2013 року на заповіті доводиться, що такий не було змінено чи скасовано за життя спадкодавця. У встановлений законом шестимісячний термін позивач звернувся до Ужгородської районної державної нотаріальної контори, за місцем проживання спадкодавця на день смерті, з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, та листа МЮ України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відсутність свідоцтва про право власності на будинок становить перешкоду у оформленні позивачем спадкових прав, у зв"язку з чим позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримав, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача та нотаріальної контори в судове засідання не з"явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відстуності. Представник реєстраційної служби про час та місце розгляду справи також повідомлений належним чином, в судове засідання не з"явився, розгляд справи проведено у його відстуності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [INFO] помер [PERSON], останнє місце проживання якого було с. Дубрівка Ужгородського району Закарпатської області (а.с.7). Заповітом посвідченим 31.07.1995 року спадкодавець заповів все своє майно, яке йому буде належати на день смерті своєму внуку, позивачу по справі (а.с.8). На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Встановлено, що за життя померлий набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], будівництво якого завершене у 1988 році на відведеній для цієї мети земельній ділянці (а.с.17). Так, будівництво здійснювалось на підставі будівельного поспорту, рішення виконавчого комітету та дозволу районного архітектору (а.с.14-16). Спірний будинок рахується за померлим [PERSON], що стверджується записами у по господарській книзі № 7, особовий рахунок № [NUMBER], технічним паспортом (а.с. 10-13, 17). Позивач є спадкоємцем за заповітом, який спадщину прийняв, оскільки у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою на її прийняття (а.с.9). Однак, згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте ним шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним ним способом, передбаченим законом. За встановлених обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved