Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У даному будинку крім неї зареєстровані її дочка - [PERSON], [INFO] та племінник [PERSON],[INFO] В травні 2014 р. відповідач зібрав свої речі та поїхав до Києва на заробітки, за зазначеною адресою не проживає, в будинку не з'являється, особистих речей в будинку його не має. Просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житлом по [ADDRESS], шляхом визнання відповідача таким що втратив право проживання в будинку та зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, заяви про розгляд справи без його участі не подавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд за згодою позивача, ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі відповідача, який, будучи належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з"ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 17.01.2006 р. виданим ДКП Червоноградське МБТІ Відповідно до довідки №419 від 17.04.2015 р., виданої виконавчим комітетом Жовтанецької сільської ради Кам»янка-Бузького району Львівської області про те, що [PERSON],[INFO], фактично зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS]. З нею зареєстровані [PERSON],[INFO],-дочка та [PERSON],[INFO],- племінник. Актами перевірки житлового будинку [ADDRESS] від 05.10.2015 р. та 09.06.2016 р. встановлено, що в будинку [ADDRESS] [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачів, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у будинку [ADDRESS] що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачем не надано, а судом не здобуто, то суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим будинком. Вирішуючи питання про задоволення позову, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивача сформульовані таким чином, що він просить суд усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком, визнавши відповідача таким, що втратив право користування ним. З огляду на те, що така вимога як усунення перешкод в користуванні власністю, є самостійним та окремим способом захисту цивільного права (негаторний позов), який передбачений у ст. 391 ЦК України, а судом не встановлено будь-яких існуючих перешкод у користуванні позивачу своїм майном, то у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, оскільки з пояснень позивача судом встановлено, що метою її звернення до суду є саме зняття з реєстраційного обліку відповідача, то суд вважає, що достатнім та правильним для захисту їх права, є задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Зазначене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України у Постанові №6-57цс11 від 16.01.2012р. На підставі ст. ст. 16, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial