Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 06 вересня 1997року, проте з серпня 2014 року фактичне проживання з відповідачем було припинено. У шлюбі в них народилися діти: [PERSON], 1999 р.н. та [PERSON] , 2007 р.н. Зазначає, що відповідач не забезпечує дітей матеріально. На даний час діти позивача знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує. З посиланням на викладене та норми ст. 180 СК України , позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, але не менш одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги , про що надала до суду письмлву заяву та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно на кожну дитину, з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. Просила зменшені позовні вимоги задовольнити з підстав та мотивів зазначених у ньому. Крім того пояснила , що відповідач надає допомогу на утримання дітей,проте періодичний характер надання відповідачем коштів на утримання дітей її не влаштовує . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнав, про що надав до суду заяву. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у шлюбі з 06.09.1997 року, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.3/ Шлюб між подружжям розірваний, що стверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.02.2015 року /а.с.28-29/ У даному шлюбі в подружжя народилися діти : [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 01.09.1999 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.4/ та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 01.08.2007 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.5/. За рішенням суду від 26.02.2015 року місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON], після розлучення, визначено разом з матір'ю - [PERSON]. Судом встановлено, що згідно довідки ТОВ «Житло-Сервіс» від 09.02.2015 року за №286, діти : [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю [PERSON] /а.с.18/ Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює на посаді молодшого інспектора служби безпеки дорожнього руху - водій Управління Державної Служби Надзвичайних Ситуацій України в Закарпатській області та отримує заробітну плату , що стверджується довідкою з місця роботи №293 від 02.03.2015./а.с.31/ Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дітей, що передбачений ст.180 СК України, виконує періодично. Не надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2015 рік" затверджено на 2015 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема відповідач є працездатним, працює та його середній заробіток складає 2400 гривень, в судовому засіданні стверджено, що на утриманні [PERSON] інших дітей та непрацездатних батьків нема, відповідач працює в управлінні ДСНС України у Закарпатській області на посаді молодшого інспектора. Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів протягом усього терміну існування права на аліменти, незалежно від того, скільки часу минуло з моменту його виникнення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], 1976 р.н. на користь позивача [PERSON], 1977 р.н. на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітку батька щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття, підлягають до задоволення. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, сімейний стан позивача, відповідача, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] ,[INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку батька щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття, підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved