Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

24 грудня 2020 року, [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначила, що з 02 лютого 1990 року вона почала свою трудову діяльність з посади учня оператора обробки перевізних документів станції Микитівка. З 08 липня 2016 року прийнята до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». Згідно із наказом від 10 липня 2017 року № 4666/ДН-ос про припинення трудового договору [PERSON] була звільнена з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату. Вказала, що до теперішнього часу їй була не виплачена заробітна плата за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, а також вихідна допомога у розмірі не менше середнього заробітку відповідно до положень ст.44 КЗпП України. У зв`язку із вищевикладеним просила суд ухвалити рішення яким стягнути з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» заборгованість по заробітній за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 17210 грн. 91 коп. у тому числі вихідну допомогу у розмірі середнього заробітку 5878 грн. 60 коп.. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки за останньою відомою адресою місцезнаходження відповідача АТ «Українська залізниця» однак в жодне із призначених судових засідань представник відповідача не з`явився, як не з`явився і до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. Представник відповідача не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 29 грудня 2020 року у справі відкрито спрощене провадження та витребувані із Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, належним чином завірені копії індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) [PERSON] .. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року вирішено розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив такі обставини. Відповідно до копії трудової книжки, за наказом № 216 від 07 серпня 1989 року позивачка розпочала трудову діяльність у вагонному депо Микитівка на посаді електрозварювальника. З 26 січня 1990 року наказом № 40-ос була звільнена за ст.. 36 п.5 КЗОТ, за переводом на станцію Микитівка. У період з 02 лютого 1990 року по 01 січня 2009 року працювала на посадах помічника оператора, старшого оператора на станції Микитівка Донецької залізниці. 15 квітня 2009 року станція Микитівка Донецької залізниці з 14 червня 2006 року перейменовано на станцію Микитівка Державного підприємства «Донецька залізниця». 08 липня 2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Та 08 липня 2016 року станція Микитівка державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно із наказом від 17 липня 2017 року № 4666/ДН-ос про припинення трудового договору, [PERSON] була звільнена з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП зі скороченням штату. Вищевказані відомості щодо трудової діяльності [PERSON] підтверджуються записами у трудовій книжці [NUMBER] від 07 серпня 1989 року. Згідно із наказом (розпорядження) № 4666/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору(контракту), [PERSON] звільнено 17 липня 2017 року з виробничого підрозділу «Станція Микитівка», яка працювала на посаді старшого оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. У вказаному наказі зазначено, що [PERSON] підлягає виплата одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 236/ДНД від 17 березня 2017 року, для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції встановлено початок простою з 20 березня 2017 року. Згідно із табелем обліку використання робочого часу за березень 2017 року [PERSON] з 22 робочих днів - 16 днів перебувала у вимушеному простої. Згідно із табелем обліку використання робочого часу за квітень 2017 року [PERSON] з 19 робочих днів - 19 днів перебувала у вимушеному простої. Згідно із табелем обліку використання робочого часу за травень 2017 року [PERSON] з 21 робочого дня - 21 день перебувала у вимушеному простої. Згідно із табелем обліку використання робочого часу за червень 2017 року [PERSON] з 15 робочих днів - 15 днів перебувала у вимушеному простої. Згідно із табелем обліку використання робочого часу за липень 2017 року [PERSON] з 7 робочих днів - 7 днів перебувала у вимушеному простої. Відповідно до розрахунку заробітної плати за березень 2017 року(табуляграма), нараховано годин в березні 2017 року - 175 год., оплата простоїв за 16 днів складає - 2031 грн. 31коп., відпустка за галузевою угодою 42 грн. 54 коп., заохочувальні 300 грн. 00 коп., матеріальна допомога системного характера 44 грн. 24 коп., всього нараховано - 2418 грн. 09 коп., сума до оподаткування - 2903 грн. 44 коп., сума до виплати складає - 1922 грн. 84 коп., всього утримано - 495 грн. 25 коп.. Відповідно до розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року(табуляграма), нараховано годин в квітні 2017 року - 152 год., оплата простоїв за 19 днів складає - 2799 грн. 05 коп., матеріальна допомога системного характера 52 грн. 16 коп., всього нараховано 2851 грн. 21 коп., сума до оподаткування 2799 грн. 05 коп., сума до виплати складає - 2267 грн. 23 коп., всього утримано - 583грн. 98 коп.; Відповідно до розрахунку заробітної плати за травень 2017 року(табуляграма), нараховано годин в травні 2017 року - 159 год., оплата простоїв за 21 день складає - 2799 грн. 05 коп., матеріальна допомога системного характера 52 грн. 16 коп., всього нараховано 2851 грн. 21 коп., сума до оподаткування 2799 грн. 05 коп., сума до виплати складає - 2267 грн. 23 коп., всього утримано - 583грн. 98 коп.; Відповідно до розрахунку заробітної плати за червень 2017 року(табуляграма), нараховано годин в червні 2017 року - 159 год., оплата простоїв за 15 день складає - 2112 грн. 49 коп., матеріальна допомога системного характера 39 грн. 37 коп., всього нараховано 2151 грн. 88 коп., сума до оподаткування 2112 грн. 49 коп., сума до виплати складає - 1711 грн. 12 коп., всього утримано - 440 грн. 74 коп.; Відповідно до розрахунку заробітної плати за липень 2017 року(табуляграма), нараховано годин - 88 год., оплата простоїв за 56 днів складає - 933 грн. 02 коп., матеріальна допомога системного характера 126 грн. 92 коп., вихідна допомога в розмірі 5878 грн. 60 коп., всього нараховано 6938 грн. 54 коп., сума до оподаткування 6811 грн. 62 коп., сума до виплати складає - 5576 грн. 23 коп., всього утримано - 1362 грн. 34 коп.; Відповідно до розрахунку оплати середньої зарплати, за травень - червень 2017 року складає - 5878 грн. 60 коп.. Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , наданими органами Пенсійного Фонду України, страхувальником [PERSON] за березень місяць 2017 року регіональною філією «Донецька залізниця» акціонерного товариства »Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40150216), страхові внески сплачені, сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у березні 2017 року склала - 2947 грн.68 коп., у квітні, травні, червні, липні 2017 року - 0,00 грн. (страхові внески не сплачені). Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по оплаті праці, до якої включаються заробітна плата за час вимушеного простою, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Положеннями ст. 115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Та обставина, що позивачка працювала у відповідача та була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні записами в трудовій книжці, наданими суду розрахунковими листами, персоніфікованими даними ПФУ. Та обставина, що на підприємстві був оголошений простій підтверджується вищенаведеним наказом №236/ДНД від 17 березня 2017 року, який був предметом дослідження в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що позивачка у період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року не знаходилася на робочому місці, як то зазначено у наказі про простій. Натомість позивачкою суду надані розрахункові листи, в яких зазначено помісячно за оспорюваний період нараховану заробітну плату та інші виплати із зазначенням днів роботи. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Відповідачем представлені позивачкою докази не спростовані. Суд також повторно зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст. 1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачкою законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем у спірний період, у виробничому підрозділі з 20 березня 2017 року було встановлено простій, що підтверджується наказом № 236/ДНД від 17 березня 2017 року, який на час звільнення позивачки не припинено. З наданих позивачкою розрахункових листків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що позивачу було нараховано оплату простою, а також вихідну допомогу, однак зазначені суми виплачені не були, що відповідачем не спростовано, даними ПФУ, з яких видно, що за березень 2017 року був здійснений звіт та виплата податків із заробітної плати позивача відповідачем, після чого нарахування зарплати та оподаткування заробітної плати припинено. За таких обставин суд вважає можливим стягнути невиплачені суми, які зазначені в розрахункових листках заробітної плати. Дослідивши докази, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню нараховані, але не виплачені суми заробітної плати за час простою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то враховуючи ту обставину що судом прийнято рішення про відмову у позові, стягнення судових витрат понесених позивачем, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають, інші витрати з врахуванням пільг позивача щодо сплати судового збору компенсуються за рахунок держави. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved