Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить їй на праві власності. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, при цьому відповідачі в квартирі не проживають, у зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду із зазначеним позовом. 04 листопада 2020 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримує, при цьому зазначає про виключення з кола відповідачів [PERSON] , оскільки даний громадянин не зареєстрований за зазначеною адресою. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов до суду не направили. Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, а також враховуючи те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до протоколу проведення електронних торгів від 03 серпня 2020 року та свідоцтва про право власності від 11 серпня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., відповідно до ст.. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі Акта про реалізацію предмета іпотеки від 10 серпня 2020 року, виданого Чулієвим А.А. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва, посвідчено, що [PERSON] , належить на праві власності майно, що складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] , що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Івановою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.12.2006 за реєстровим № 7474, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстровим № 5800. Така ж інформація підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 219852480. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, позивач та відповідачі, однак останні не перебувають у родинних відносинах. Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.26-28), при цьому [PERSON] зареєстрованим не значиться (а.с.28 зв), що вбачається з реєстру територіальної громади м. Києва та з даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а.с.87), тому позивач і просила виключити останнього з кола відповідачів, що є доцільним. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі не зверталися до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі з поважних причин. Вони виїхали із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби.

Outcome: approved