Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

29 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог від 15 грудня 2016 року (а.с. 41- 42), від 28 лютого 2017 року 2017 року (а.с.104) та від 04 липня 2017 року (а.с.166), просить визнати частково недійсними: рішення Успенівської сільської ради Саратського району щодо оформлення права власності [PERSON] на житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, № 76, в с. Успенівка Саратського району Одеської області; свідоцтва про право власності від 28.10.2011 року та технічного паспорту на зазначений будинок на ім'я [PERSON]; визнати за ним та [PERSON] право власності по 1/2 частці на житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області. Свої вимоги обґрунтував тим, що він проживає разом з матір'ю, [PERSON] в житловому будинку за адресою с. Успенівка, вул. Пушкінська, 76, Саратського району Одеської області, який остання успадкувала після смерті своєї матері, [PERSON]. 12 травня 1995 року головою Успенівської сільської ради [PERSON] та заступником голови [PERSON] був складений акт розподілу вказаного будинку між ним та [PERSON], згідно якого за [PERSON] було закріплено будинок загальною площею 58 кв.м, а за ним - окремо побудовану кухню. Акт зареєстрований в реєстрі № 23. Крім того, він особисто збудував два сараї «Г» та «В», наймав людей для будівництва. В 1988 році в колгоспі «Росія» придбав 100 листів шиферу та ліс. На протязі 30 років він кожен рік за власні кошти проводив ремонт всього будинку. Він працював в колгоспі з 5 річного віку і на нього розповсюджується закон про колгоспний двір, згідно якого 1/2 частка всієї нерухомості належить йому. 20 травня 2011 року він звернувся до Саратського БТІ для виготовлення технічного паспорту будинку і дізнався, що право власності на спірний будинок зареєстровано за його матірю [PERSON] на підставі рішення Успенівської сільської ради та їй видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задовольнити, зазначив, що спірний будинок [PERSON] успадкувала. В 2016 році в Успенівському магазині «Будматеріали» він витратив 1137 гривень, а в 2017 році - 2633 гривень на придбання будівельних матеріалів для ремонту паркана, сараю. В акті від 12 травня 1995 року він сам за допомогою компютера в 2011 році дописав адресу: «вул. Пушкіна, 76, Саратский р-н, Одесской обл.». Представники відповідачки [PERSON] [PERSON] та адвокат [PERSON] позов не визнали, посилаючись на те, що спірний будинок належав [PERSON], після смерті якої в 1969 році будинок успадкувала [PERSON]. Позивач в 1973 році виїхав та виписався з спірного будинку і більше 20 років в ньому не проживав. В 1995 році він повернувся і [PERSON] не хотіла його прописувати у спірному будинку. Актом від 12.05.1995 року визначено, що позивач [PERSON] має право користуватись лише окремо побудованою кухнею. Зазначений акт був складений лише для прописки позивача з метою подальшого працевлаштування, тому що [PERSON] не бажала його проживання і прописки у належному їй житловому будинку. З 2003 року позивач у спірному будинку не проживає, а працює і живе в м.Одесі, де має житло. Твердження позивача про те, що він будував сараї, наймав людей не відповідають дійсності. Посилання позивача на те, що йому належить 1/2 частка спірного будинку є надуманими, тому що весь спірний будинок належить [PERSON], яка в даний час важко хворіє та потребує стороннього догляду, який здійснює [PERSON] За всю зиму позивач жодного разу матір не відвідав, а починаючи з весни, він приїжджає лише для того, щоб вчиняти сварки та скандали. [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що рішення Успенівської сільської ради № 52 від 22.09.2011 року про оформлення за [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області, було прийнято обґрунтовано і на законних підставах. Пояснив, що в 2006 році він був обраний на посаду Успенівського сільського голови. Згідно записів в по господарській книзі будинок по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області належав [PERSON] - матері позивача. Твердження позивача про те, що він має право на 1/2 частку зазначеного будинку є безпідставними. Секретар Успенівської сільської ради [PERSON] пояснила, що власником спірного будинку згідно рішення Успенівської сільської ради № 52 від 22.09.2011 року є [PERSON]. Позивач права власності не має, йому належить лише право проживання в окремо збудованій кухні. В 1995 році було відкрито 2 окремих особових рахунка за адресою вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Як видно з копії свідоцтва про народження серії ЯЛ № 918611, виданого Успенівською сільською радою Саратського району Одеської області, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [PERSON] помер 15 січня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 344927, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8). Актом розділу між [PERSON] та [PERSON] від 12 травня 1995 року (в якому адреса будинку була допечатана [PERSON] в 2011 році) за [PERSON] закріплено будинок площею 58 кв.м страхова оцінка 3416305 крб., а за [PERSON] закріплено окремо побудовану кухню страхова оцінка 1000000 крб. У спільному користування залишити цистерну, господарські будівлі, погреб (а.с.10). Даний акт не є належним та допустимим доказом того, що позивачу належить 1/2 частка спірного будинку. Згідно паспорту та домової книги [PERSON] зареєстрований [INFO] з 04 квітня 1996 року (а.с.14-15). Як видно, з технічного паспорту, спірний будинок буз збудований до 1918 року, в 1970 році були збудовані лише літня кухня «Б» та веранда «б» (а.с.16-22). Згідно довідки від 26.01.2017 року № 85 Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області, після 1995 року відкриті 2 особових рахунка (а.с. 118). Згідно довідки виконкому Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області № 86 від 26.01.2017 року [PERSON] з 2003 року не проживає постійно за адресою вул. Пушкіна, 76 (а.с. 119). Згідно погосподарської книги № 1 Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області на 1996-1969 р.р. спірний будинок по вул.Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області, належав [PERSON], яка померла 23 липня 1969 року. Після її смерті будинок належить [PERSON] (а.с. 125). Разом із нею в будинку на той час проживали її діти: [PERSON], [INFO], яка вибула в м.Одеса, [PERSON], [INFO] учень 9 класу; та [PERSON], [INFO], учень 6 класу. Згідно виписки з погосподарської книги Успенівської сільської ради за 1975 рік, спірний будинок належить [PERSON]. [PERSON] вибув із зазначеного будинку у вересні 1973 року до м.Одеса (а.с.124). Виписки з погосподарської книги Успенівської сільської ради за 1991-1995 роки та за 1996-2000 роки підтверджують, що будинок по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області належить [PERSON] (а.с.122, 120). Виписка з по господарської книги Успенівської сільської ради за 1996-2000 роки підтверджує, що з 1996 року на [PERSON] відкритий окремий особовий рахунок на кухню, розташовану по вул. Пушкіна, 76. В с.Успенівка Саратського району Одеської області (а.с.121). Квитанції № 11WE41070 від 20 травня 2011 року, № 100W39827 від 18.11.2011 року, № 10DW39777 від 18.11.2011 року, № 11WE39484 від 01.09.2011 року підтверджують, що [PERSON] оплатила в Саратському БТІ та РОН всі витрати за первісну інвентаризацію, за видачу свідоцтва та витягу про державну реєстрацію прав (а.с.25-26). Рішенням виконавчого комітету Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області № 52 від 22.09.2011 року за заявою [PERSON] було вирішено оформити право власності по вул. Пушкіна, № 76, який складається з житлового камяно-саманного будинку, веранди, погреба, літньої кухні, веранди, 2 сараїв, двох навісів, сінохранилища, надвірних і інших споруд за [PERSON]. Зобовязати Саратське БТІ та РОН видати свідоцтво про право особистої власності на цілий будинок (а.с.187, 195). На підставі рішення Успенівської сільської ради 28 жовтня 2011 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований по вул. Пушкіна, 76, в с. Успенівка Саратського району Одеської області (а.с.173). 16 листопада 2011 року [PERSON] отримала витяг про державну реєстрацію права власності на вказаний будинок (а.с.174). Згідно з ч.1,2,3,4,5 ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року, оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності цим Кодексом та продовжують існувати після набрання ним чинності. У відповідності до статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини пятої статті 11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 386 ЦК, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.06.2015 № 6-318цс15 зазначено, що за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт належності йому на праві приватної власності 1/2 частки спірного будинку, а тому у задоволенні позову належить повністю відмовити. З досліджених судом виписок з погосподарської книги Успенівської сільської ради за 1991-1995 роки та за 1996-2000 роки, встановлено, що станом на 1991 рік житловий будинок по вул.Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району, належав на праві приватної власності [PERSON], яка була єдиним членом колгоспного двору. [PERSON] в спірному будинку не проживав та не був зареєстрований з 1973 року до 04 квітня 1996 року. В пункті 6 постанови Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року N 15 роз'яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба. З огляду на вищевикладене суд вважає безпідставними ствердження позивача проте, що як член колгоспного двору він має право на 1/2 частку спірного будинку. Посилання позивача на те, що він будував спірний будинок за власні кошти, особисто збудував два сараї «Г» та «В», наймав людей для будівництва, в 1988 році в колгоспі «Росія» придбав 100 листів шиферу та ліс; на протязі 30 років він кожен рік за власні кошти проводив ремонт всього будинку суд вважає безпідставними, тому що згідно технічного паспорту спірний будинок збудований до 1918 року, в 1970 році ( коли позивачу було лише 16 років) збудовані літня кухня "Б" та веранда "б".

Outcome: dismissed