Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням сум, наявних у довідках про заборгованість по заробітній платі, зменшивши суму стягнення заборгованості по заробітній платі до 5051,72 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати та 2000 гривень моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 06.03.2013 року позивача було прийнято на роботу у ТзОВ «Універсальна бурова техніка» інженером - технологом з нагляду за ремонтом та експлуатацією вантажопідіймальних механізмів ІІ -ої категорії у відділ головного механіка. 17.02.2016 року позивач був звільнений за угодою сторін. На день звільнення відповідачем було нараховано позивачу заробітну плату, однак не було її виплачено за липень, серпень, вересень 2015 року та лютий 2016 року. Окрім цього, дії роботодавця не проведення розрахунку по заробітній платі при звільненні поставили позивача в скрутне фінансове становище, зробили неможливим його існування, призвели до важкого психологічного стану вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки старший син позивача народився із діагнозом «цукровий діабет», а тому позивачу щоденно необхідні грошові кошти для реабілітації сина. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В останнє судове засідання позивач не з"явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнивши позовні вимоги та просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 5051,72 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати та 2000 гривень моральної шкоди. Представник відповідача Цюк І.Т. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. В останнє судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З копії трудової книжки вбачається, що 06.03.2016 року [PERSON] був прийнятий на роботу у ТзОВ «Універсальна бурова техніка» інженером - технологом з нагляду за ремонтом та експлуатацією вантажопідіймальних механізмів ІІ-ої категорії у відділ головного механіка, 17.02.2016 року позивач був звільнений з роботи за угодою сторін.(а/с 3-5). Відповідно до довідки № 65 від 25.02.2016 року (а/с 6), виданої ТзОВ «Універсальна бурова техніка», та розрахункового листка (а/с 8) заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем становить 5051,72 грн. Оскільки на момент розгляду справи з позивачем не проведено розрахунок, суд уточнені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі задоволює в повному обсязі. Беззаперечно встановлено той факт, що позивачу не виплачувалась нарахована заробітна плата з вини відповідача, а тому також слід стягнути з відповідача в користь позивача компенсацію за затримку розрахунку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноваженим ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. На підставі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Тобто передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця. Беззаперечно встановлено той факт, що позивачеві не виплачувалась нарахована заробітна плата з вини відповідача, оскільки це підтверджують довідки виданої бухгалтерією відповідача, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні. Розрахунок суд проводить наступним чином. Так, з урахуванням наведених вище норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто ті, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 р. IV Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. В цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку). Відповідно до розрахункової довідки №134 представленої ТзОВ «Універсальна бурова техніка» встановлено, що середньоденна заробітна плата становить 191,56 грн. За період затримки виплати розрахункових коштів з вини Відповідача кількість робочих днів складає 72 дня, таким чином сума середнього заробітку, як компенсації за затримку виплати розрахункових коштів при звільнені складає 191,56*72 дні = 13792,32 грн., а тому дану суму слід стягнути з відповідача в користь позивача як суму компенсації за час затримки виплати розрахунку. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом Беззаперечно встановлено той факт, що позивачу не виплачувалась нарахована заробітна плата та факт перебування сина позивача на постійному лікуванні, як інсулінозалежної особи (а/с 7), а тому суд , з урахуванням вимог розумності і справедливості, визнання позову відповідачем, вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 гривень Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, такий стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. (відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Outcome: approved