Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів. В позовній заяві просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], звільнити [PERSON] від обов'язку сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON]. [INFO], в розмірі 557,00 грн. щомісячно, які були стягнуті за рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2009 року та відкликати з Відділу Державної виконавчої служби Гошанського районного управління юстиції Рівненської області виконавчий лист № 2-9489/08, виданий Рівненським"' міським судом Рівненської області 20 жовтня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] - у розмірі 557,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття, та виконавче провадження закрити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, рахує позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі, просив позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково . Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2009 року з позивача [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] - у розмірі 557,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням було стягнуто на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 500,00 грн. щомісячно. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 11 травня 2012 року у справі № 22-847 позивача було звільнено від сплати на користь [PERSON] додаткових витрат на дитину у розмірі 500,00 грн. З травня 2015 року [PERSON] не проживає із своєю донькою [PERSON], оскільки у відповідач проживає з іншим чоловіком та у них народилася дитина, а донька [PERSON] із своєю бабусею , матірю відповідачки, [PERSON] почали проживати у квартирі рідної сестри відповідачки - [PERSON], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] у Рівному ходить до школи, має друзів та знайомих, щоб не завдавати їй більшого стресу, позивач вирішив, що не буду забирати її у с. Рясники. та отримавши дозвіл від [PERSON], переїхав жити до Рівного на [ADDRESS], щоб бути з дочкою. У свою позивач змушений сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання дитини, які [PERSON] не використовує на дитину, а розпоряджається ними на користь своєї нової сім'ї, що перш за все грубо порушує права малолітньої [PERSON], і крім того порушує права позивача, як платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного і них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. В\~судовому\~\~засіданні\~\~ встановлено, та\~\~підтверджено\~\~ належними та\~\~допустимими доказами\~\~те, що\~\~відповідач [PERSON] спільно із донькою [PERSON] не проживає, остання мешкає за адресою . Рівне, [ADDRESS], крім того представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти визначення місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. Таким чином,\~\~суд, виходячи із норм чинного законодавства, дійшов висновку, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері, щодо своїх дітей, інтересам дитини, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання,\~\~за доцільне, про визначення місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. Крім того, судом встановлено, що Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2009 року з позивача стягується на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] - у розмірі 557,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 188 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обовязку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Тобто фактично в Сімейному кодексі України відсутня норма, яка б передбачала можливість звільнення від сплати аліментів того з батьків, з ким проживає дитина та на чиєму утриманні вона знаходиться. Згідно зі ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сімї та родичами не врегульовані Сімейним Кодексом України, вони регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України, якщо не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 5 ст. 11 ЦК України передбачає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Тобто, в результаті винесення Апеляційним судом Рівненської області рішення від 18 червня 2009 року про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] - у розмірі 557,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття, між позивачем та відповідачем виникло зобов'язання, відповідно до якого останній зобов'язаний сплачувати на користь відповідачки аліменти на утримання нашої малолітньої дитини. Згідно зі ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Оскільки відповідачка, на користь якої стягнуто аліменти на утримання дитини, не проживає з дитиною, а позивач будучи у спірних правовідносинах боржником, з якого стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, проживає разом з дитиною та утримує її, то саме [PERSON] в силу cт. 180-181 Сімейного кодексу України, має право на стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], а тому, в даному випадку має місце поєднання боржника та кредитора в одній особі, в результаті чого зобов'язання по сплаті аліментів підлягає припиненню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального Кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на викладене, аналізуючи в сукупності надані позивачем докази в обґрунтування своїх позовних вимог, матеріали цивільної справи, пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково. На підставі ст.ст.\~161,180 СК України, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року,

Outcome: dismissed