Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

31 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 вересня 2005 року між нею і [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого отримав від неї грошові кошти - 42000 доларів США зі сплатою 2 % річних. Усі умови договору позики були погоджені та викладені в розписці, підписаній відповідачем. До січня 2011 року позичальник виконував умови договору, повернув 28000 доларів США. Решту не повертає, а тому і просила стягнути з нього за договором від 17.09.2005 р. 14000 доларів США основного боргу та 12040 доларів США заборгованості за відсоткам. У судовому засіданні [PERSON], діючий на підставі довіреності і в інтересах [PERSON], позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав часткового в сумі 14000 доларів США. Проти стягнення 12040 доларів США заборгованості за процентами від суми позики заперечує, стверджуючи, що такої домовленості не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів / суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики та розписки позичальника, а згідно ч. 1 ст. 527 цього Кодексу боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно з розпискою між сторонами 17.09. 2005 р. було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка передала, а відповідач [PERSON] отримав 42000 доларів США і зобов"язувався повернути їх за першою вимогою. (а.с.3) Представниками сторін не спростовується той факт, що розписка написана позичальником. Договір позики укладений у письмовій формі, що і передбачено ст. 1047 ЦК України. Даючи оцінку наданим позикодавцем на підтвердження укладення договору позики письмовим доказам (розписці) суд дійшов висновку, що цей доказ є підтверженням факту укладення сторонами 17.09.2005р. договору позики, а саме-факту передання позивачкою у власність відповідачу 42000 доларів США і зобов"язання останнього повернути ці кошти.(а.с 3) Таким чином, з позичальника на користь [PERSON] і необхідно стягнути 14000 доларів США основного боргу, що на день постановлення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 180964 грн. 99 коп., оскільки офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України з 14.00 год. 09.09.2014 р. за 100 доларів США складає 1292,6071грн. (а.с.22,25). Разом з тим, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача 12040 доларів США заборгованості за відсоткам підлягають частковому задоволенню. У правочині, укладених між сторонами, дійсно не зазначено про сплату процентів за користування грошима.(а.с.3) Однак, у частині 1 ст. 1048 ЦК України врегульовано це питання і зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України., яка у період з 01 січня 2011 року (тобто з дня, коли відповідач припинив будь-які платежі позивачу) склала 7,5% річних; з 10.06.2103р.-7%; з 10.08.2013р.-6,5%; з 15.04.2014р. по 01.07.2014р.-9,5%. Відтак, проценти за користування грошима з 01 січня 2011 року по 01 липня 2014 року склали 47428,95 грн., які і підлягають стягненню з відповідача. Частина 2 ст.1048 ЦК України передбачає випадки, коли договір позики вважається безпроцентним, однак вони не поширюються на спірні правовідносини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2284 грн.

Outcome: partial