Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, в якому вказуючи, що останній проходячи навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з 02.08.10 р. по 30.08.14 р. згідно контракту, який було достроково розірвано і відповідач був виключений із списків особового складу навчального закладу, зазначаючи, що в такому разі [PERSON] повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, що той зобов'язувався зробити добровільно, просить суд стягнути з відповідача на свою користь ці витрати в сумі 67070,98 грн.. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій він позов підтримав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через ЗМІ, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за його відсутності за наявними у неї матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 09 вересня 2011 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та відповідачем було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі за текстом - контракт), відповідно до якого [PERSON] зобов'язувався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення навчання. Однак вказаних вимог контракту відповідач не виконав, відмовився від подальшого проходження служби на посадах офіцерського складу протягом п'яти років, у зв'язку з чим йому були нараховані витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, які [PERSON] зобов'язувався відшкодувати, але не відшкодував. Не перевіряючи правильність нарахування вказаних витрат, суд вважає, що позивач не вправі вимагати їх відшкодування. Як вбачається із контракту, з відповідачем його укладало Міністерство оборони України, а не позивач. Крім того, частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у редакції, що діяла на момент укладення контракту, передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку ( 964-2006-п) і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Наведене свідчить, що в даному випадку з цим позовом має право звертатись тільки Міністерство оборони України, а не підпорядкований йому навчальний заклад, тому у пред'явленому позові позивачу слід відмовити.

Outcome: dismissed