Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

12.04.2016 року [PERSON]. звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського РУЮ Запорізької області 06 листопада 2003 року за актовим записом № 95, а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина: [PERSON], [INFO] в розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що спільне життя у них не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, які спричиняли сварки, що призвело до відчуження одне до одного. З січня 2015 року ведення спільного господарства та сумісне проживання між ними припинено. Постійні сварки призвели до втрати взаєморозуміння та поваги один до одного. Наміру продовження подружнього життя вона не має, вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим та збереження шлюбу недоцільним. Примирення з відповідачем не бажає Крім того, від спільного подружнього життя вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав а обов'язків щодо їх дитини вона наміру немає. Після розірвання шлюбу дитина буде мешкати з нею. На утримання неповнолітньої дитини вона бажає стягувати з відповідача аліменти, оскільки домовленості між ними щодо утримання дитини не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON], який зареєстрований 06 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського РУЮ Запорізької області. Прізвище «[PERSON]» залишити без змін, а також просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дати пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, підтримала заявлені позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві та просить укладений з [PERSON] шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище взяте під час реєстрації шлюбу «[PERSON]» та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дати пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, проте відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дати пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського РУЮ Запорізької області, актовий запис № 95, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого міститься в матеріалах даної цивільної справи (а.с.3). Шлюбні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON], відповідач у справі (а.с.4.) Дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що відповідачем не оспорюється Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Крім того, відповідач [PERSON] на теперішній час офіційно працевлаштований, має постійний та стабільний заробіток, регулярне джерело прибутку, що відповідачем не оспорюється, на даний час працює охоронцем на заводі «МК» у місті Василівка, проте належним чином та у достатньому розмірі матеріально неповнолітнього сина не забезпечує, хоча має таку можливість, домовленості між сторонами щодо утримання дитини, на теперішній час не досягнута, позивачка самостійно матеріально утримувати дитину та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування не в змозі, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та, крім того, визнані відповідачем [PERSON], тому відповідно до положень ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню та суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.04.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред'явлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2016 року становить 551,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved