Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення авансу, прохаючи суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 942 943 грн. 70 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, 18 листопада 2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 60000 доларів США в рахунок авансової оплати за купівлю нежитлових приміщень площею 186.6 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] та належать [PERSON] на праві приватної власності. 12 червня 2014 року у звязку з не укладенням договору кіпівлі-продажу нежитлових приміщень повернув [PERSON] частину авансового платежу у розмірі 255 200 грн., що еквівалентно 22000 доларів США. Позивач, зазначив, що станом на 20.07.2016 року розмір авансового платежу отриманого [PERSON], який не повернуто [PERSON] складає 38 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 942 943 грн. 70 коп. 02.07.2016 року [PERSON] направив [PERSON] письмову вимогу про необхідність виконання зобов'язання, [PERSON] на вимогу не відреагував. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав її задовільнити, пояснення надав аналогічні її тексту. Просив суд звернути увагу, що договір не визнаний недійсним. Вказав, що наявна в матеріалах справи експертиза не відповідає вимогам належності, допустимості та достовірності, як єдиний доказ що підтверджує заперечення відповідача.. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вказала, що позовні вимоги відповідач не визнає , так як позивачем не доведено обставини на які він посилається. Зазначила, що відповідно до Висновку №547/548 судово-технічної експертизи підпис на розписці від 18.11.2010 року від імені [PERSON] виконаний не [PERSON], а іншою особою. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив суду, що висновок №547/548 судово-технічної експертизи виготовлено з дотриманням вимог чинного законодавства та додаткових пояснень він не потребує. Попередньо відповідачем на адресу суду було надано заперечення, в яких останній вказав, що позовні вимоги не визнає, так як вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Грошові кошти в сумі 60000 доларів США 18.11.2010 року не отримував, розписку з цього приводу не писав і не підписував і відповідно жодних грошових зобов'язань перед [PERSON] не має. Призначена судово-почеркознавча експертиза по справі визнала, що підпис на розписці від 18.11.2010 р. зроблений не [PERSON] Зазначив, що на розписці від 18.10.2010 р. не вірно вказана дата видачі паспорта 1992 рік та адреса нежитлових приміщень. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, з"ясувавши думку сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що позивачем на підтвердження своїх доводів, щодо отримання відповідачем грошових коштів та надання розписок надано суду лише оригінали розписок від 18.11.2010 року та від 12.06.2014 року. 31.01.2017 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави задоволено клопотання представника відповідача та призначено по справі судово почеркознавчу експертизу. Згідно Висновку №547/548 від 23.06.2017 року судово технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах справи підпис від імені [PERSON] на другій сторінці розписки від 18.11.2010 року у графі «Деньги получил: ([PERSON].)» виконаний рукописним способом без попередної технічної підготовки та використання технічних засобів з наслідуванням його справжнього підпису. 05.02.2018 року представником позивача подано клопотання про призначення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи. 06.08.2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави в задоволенні клопотання про призначення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи у зв"язку із відсутністю доказів існування підстав передбачених ст. 113 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, які б спростовували висновок експертизи №547/548 від 23.06.2017 зі сторони позивача суду не надано, тому суд вважає, даний доказ належним та допустимим. Щодо твердження позивача про неналежність висновку експерта, суд ставиться критично та не бере до уваги, так як дані припущення не підтвердженні доказами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не грунтуються на належних та допустимих доказах та спростовуються висновком експертизи за № 547/548 від 23.06.2017 року, яка підтверджує твердження відповідача щодо не надання розписок, тобто відсутність будь-яких зобовязань перед позивачем. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed