Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом та просить визнати його звільнення з роботи на підставі п.3 ст. 40 КзпП України незаконним і поновити на роботі на посаді директора КП [PERSON] трамвайне управління; стягнути з [PERSON] міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6442,80 грн. та 1 грн. моральної шкоди. Вимоги обгрунтовує тим, що 20.02.2017 р. уклав контракт з [PERSON] міськрадою про призначення на посаду керівника КП [PERSON] трамвайне управління терміном на 3 міс. з 21.02.2017 р. по 20.05.2017 р. 12.04.2017 р. від заступника міського голови на підприємство надійшов лист з проханням надати письмові пояснення щодо прийнятих на вакантні посади працівників без дотримання вимог рішення виконкому [PERSON] міськради від 25.06.2013 р. №143 Про стан дотримання законодавства в роботі з кадрами на комунальних підприємствах і закладах та бюджетних установах м.Конотопа. У листі від 13.04.2017 р. №156/1 пояснив, що за час роботи з 21.02.2017 р. на посаді директора КП [PERSON] трамвайне управління прийняв на роботу 3 водіїв трамваю та 1 слюсаря з ремонту рухомого складу. При прийнятті на роботу не був ознайомлений з вищевказаним рішенням виконкому [PERSON] міськради, тому про його вимоги не знав, керувався п.6.5. Статуту підприємства і п. 2.2. трудового контракту. 13.04.2017 р. розпорядженням міського голови м.Конотопа йому була оголошена догана за порушення Закону України Про публічні закупівлі. 18.04.2017 р. стало відомо про його звільнення з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КзпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки посадові обовязки визначені контрактом виконував сумлінно, відсутня його вина, після винесення догани будь-яких порушень трудової дисципліни та посадових обовязків не скоїв. Також просить стягнути з [PERSON] міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6442,80 грн. Крім того, незаконним звільненням завдано моральної шкоди, яка полягає у безпідставному позбавленні права на заробіток, внаслідок чого змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і сімї, постійному хвилюванні за матеріальне становище родини, постійно знаходиться в нервовій та психологічній напрузі, принижено його честь, гідність та ділову репутацію, розмір якої оцінює в сумі 1 грн., що і змусило звернутись з позовом до суду. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, фактично пославшись на вищевикладені обставини. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] заперечує задоволенню позовних вимог, про що надала письмові пояснення. При цьому пояснила, що позивача звільнено за невиконання вимоги п.2.7. рішення виконкому [PERSON] міськради від 25.06.2013 р. №143 Про стан дотримання законодавства в роботі з кадрами на комунальних підприємствах і закладах та бюджетних установах м.Конотопа при призначенні на посади працівників. Вважає, що [PERSON] ознайомлений із вказаним рішенням, тому як воно оприлюднене на сайті [PERSON] міськради. Письмові докази ознайомлення відсутні. На її думку позивач при прийнятті на роботу працівників повинен був керуватися як зазначеним рішенням, так і Статутом підприємства. Представник відповідача КП [PERSON] трамвайне управління в судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Третя особа [PERSON] міський голова [PERSON] в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення і заяву про розгляд справи за його відсутності, задоволенню позовних вимог заперечує. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так з матеріалів справи вбачається, що 20.02.2017 р. [PERSON] розпорядженням заст. міського голови [PERSON] міськради призначений на посаду директора КП [PERSON] трамвайне управління (а.с. 3), на підставі якого 21.02.2017 р. сторони уклали контракт терміном дії з 21.02.2017 р. по 20.05.2017 р. (а.с. 4-6). 12.04.2017 р. заст. міського голови [PERSON] на адресу позивача надіслано лист з проханням надати письмові пояснення щодо прийнятих на вакантні посади КП [PERSON] трамвайне управління працівників в березні місяці без дотримання вимог рішення виконкому [PERSON] міськради від 25.06.2013 р. №143 Про стан дотримання законодавства в роботі з кадрами на комунальних підприємствах і закладах та бюджетних установах м.Конотопа (а.с. 18, 32-33). Листом від 13.04.2017 р. №156/1 [PERSON] надано відповідні пояснення (а.с. 19). 13.04.2017 р. розпорядженням міського голови м.Конотопа позивачу оголошена догана за порушення Закону України Про публічні закупівлі (а.с. 14). Розпорядженням міського голови від 18.04.2017 р. [PERSON] звільнений з займаної посади за п. 3 ст. 40 КзпП України (а.с. 20). Відповідно до п. 3 ст. 40 КзпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Тому при звільненні працівника з даних підстав, передбачених цією нормою закону, [PERSON] міськрада повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Як убачається з копії розпорядження від 18.04.2017 р., позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку. У цьому випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин [PERSON] посадових обовязків та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КзпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як розяснив Пленум ВСУ в п.22 постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст. 40 КзпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1 - 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень (Правова позиція ВС України викладена в ухвалі від 21.05.2008 р.).. Трудові обов'язки працівників за своїм змістом означають виконання роботи, обумовленої трудовим договором або посадовими обов'язками, а порушення трудової дисципліни визнається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Працівники зобов'язані працювати чесно та сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержувати трудової дисципліни (ст. 139 КЗпП України). Визначення поняття "порушення трудової дисципліни" надане у п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затв. постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20 липня 1984 року N 213, відповідно до якого порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Таким чином, дія або бездіяльність працівника вважаються порушенням трудової дисципліни і лише при наявності таких ознак: якщо дія або бездіяльність є протиправними; якщо вони сталися з вини (навмисної чи необережної) працівника; якщо працівник не виконав обов'язку, що випливає з трудового договору. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, позивача звільнено за невиконання вимоги п.2.7. рішення виконкому [PERSON] міськради від 25.06.2013 р. №143 Про стан дотримання законодавства в роботі з кадрами на комунальних підприємствах і закладах та бюджетних установах м.Конотопа при призначенні на посади працівників. [PERSON] у судовому засіданні визнано той факт, що він перебуваючи на посаді директора КП [PERSON] трамвайне управління прийняв на роботу 3 водіїв трамваю і 1 слюсаря без погодження з заст. міського голови, тому дана обставина доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначив позивач у судовому засіданні та поясненнях (а.с. 19), про існування рішення виконкому [PERSON] міськради від 25.06.2013 р. №143 Про стан дотримання законодавства в роботі з кадрами на комунальних підприємствах і закладах та бюджетних установах м.Конотопа (а.с. 32-33) йому не було відомо при прийнятті працівників на роботу. На даний момент є депутатом [PERSON] міської ради, на момент винесення рішення виконкомом таким не був і не міг знати про нього. Представник відповідача у судовому засіданні не надала належних і допустимих доказів того, що [PERSON] перебуваючи на займаній посаді був ознайомлений із вказаним рішенням виконкому. На переконання суду, не заслуговують на увагу пояснення останньої в частині того, що зазначене рішення оприлюднено на сайті [PERSON] міської ради, а тому позивач вважається ознайомленим з ним. Згідно п.п. 2.2., 2.6. трудового контракту укладеного між сторонами керівник зобовязується виконувати такі функції та обовязки щодо організації та забезпечення діяльності підприємства: забезпечувати підприємство кваліфікованим кадрами. Керівнику належать закріплені за ним повноваження і права, які поширюються на підприємство законодавчими та іншими нормативними актами, також передбачені статутом підприємства (а.с. 4-6). Відповідно п.6.5. Статуту КП [PERSON] трамвайне управління затвердженого рішенням [PERSON] міської ради від 26.01.2017 р. директор підприємства наймає і звільняє працівників (а.с. 15-17). Тобто, статутом підприємства, який затверджено рішенням [PERSON] міської ради останнім за часом на відміну від рішення виконкому, не передбачено такої умови як погодження з заступником міського голови при прийнятті працівників на роботу. Згідно ст. 73 ч. 1 Закону України Про місцеве самоврядування акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач перебуваючи на посаді директора КП [PERSON] трамвайне управління при прийнятті на роботу працівників повинен був керуватися Статутом підприємства, яким не передбаченого погодження заступника міського голови. Доказів же того, що [PERSON] ознайомлений із вищевказаним рішенням виконкому міської ради відповідачем суду не надано, а тому позовні вимоги в частині визнання звільнення з роботи незаконним і поновлення на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Згідно довідки КП [PERSON] трамвайне управління середньо денна заробітна плата позивача складає 214 грн. 76 коп. (12241,43 грн. : 57 дн. =214,76 грн.) (а.с. 21), кількість робочих днів за період з 18.04.2017 р. по 29.03.2018 р. 345 дн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 345 дн. Х 214,76 грн. = 74092,2 грн. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 р. розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи суть позовних вимог, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках [PERSON], час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інші негативні наслідки, яких він зазнав, а також доведеність в цій частині вимог, відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд вважає за необхідне моральну шкоду стягнути у розмірі визначеному позивачем, а саме 1 грн.

Outcome: approved