Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та факту смерті особи на тимчасово окупованій території. Заяву мотивувала тим, що [INFO] в м. Донецьк померла його мати [PERSON] . Лікарське свідоцтво про смерть видане Республіканським бюро СМЕ. Причиною смерті стала атеросклеротична хвороба серця при гіпертонічній хворобі. Заявник звернувся у Волноваський районний відділ держаної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області для проведення державної реєстрації факту смерті, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає вимогам діючого законодавства. Встановлення факту смерті є необхідним для отримання свідоцтва про смерть. У ході складання заяви про встановлення смерті виявилось, що заявник має розбіжності в написанні його прізвища та прізвища матері, а саме її прізвище « [PERSON] » його « [PERSON] », тому просив встановити факт того, що він доводиться сином [PERSON] та встановити факт її смерті на тимчасово окупованій території в м. Донецьк, яка померла [INFO] . У судовому засіданні заявник на задоволенні заявлених вимог наполягала з підстав, наведених у заяві. Представник заінтересованої особи - Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.8 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з вимогами ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. [INFO] народився заявник [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , згідно якого батьками зазначені, мовою оригіналу, « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.9). При отриманні паспорту громадянки України серії [NUMBER] від 23 листопада 1999 року прізвище матері заявника перекладено з російської мови українською «[PERSON]» (а.с.10), аналогічне прізвище зазначено в її посвідченні ветерана праці та інших правовстановлюючих документах. (а.с.16,17). При отриманні паспорту громадянина України серії [NUMBER] , прізвище заявника перекладено з російської мови українською « [PERSON] » замість « [PERSON] » (а.с.5) Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що заявник та померла мають рівень спорідненості - мати та син. Отже, дослідивши подані заявником документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши досліджені в судовому засіданні письмові докази, покази свідка, суд дійшов до висновку, що той факт, що заявник [PERSON] доводиться сином [PERSON] повністю знайшов своє підтвердження. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Положеннями ст. 2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Крім того, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Ураховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з дублікатом медичного свідоцтва про смерть №270, виданим Республіканським бюро СМЕ м. Донецьк, [PERSON] [INFO] померла [INFO] в м. Донецьк, яке є тимчасово окупованою територією України, внаслідок атеросклеротичної хвороби серця при гіпертонічній хворобі (а.с.13) Заявник звернулася до Волноваського районного відділу держаної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області для проведення державної реєстрації факту смерті, однак 19.11.2019р. отримала відмову у проведенні реєстрації смерті у зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає вимогам діючого законодавства. Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть, оскільки має розбіжності в написанні прізвищ та не може зареєструвати смерть в органах державної реєстрації, а документи, які підтверджують факт його смерті є недійсними через те, що видані незаконними органами. За таких обставин, оскільки заявниця фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, факт родинних відносин між нею та померлим, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд доходить висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved