Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Заявленими та не змінюваними вимогами позивач просив суд ухвалити рішення, якими: визнати відомості, надруковані у друкованому тижневику такими, які не відповідають дійсності; зобов`язати спростувати такі відомості та стягнути моральну шкоду, спричинену такими протиправними діями в розмірі 2 млн гривень. Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування заявленого представниками позивача у судовому засіданні наведено наступне. Спецвипуск тижневика оприлюднив відомості, які не відповідають дійсності. Такими діями принижено честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв`язку із чим вони підлягають спростуванню, а відповідач має сплатити позивачеві спричинену моральну шкоду. Представники відповідача вимог не визнали та просили їх відхилити, адже у судовому засіданні позивач не довів, що оприлюднена інформація є недостовірною, і такою, що принижує честь гідність та його ділову репутацію. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] та [INFO] у спецвипуску газети "20 хвилин" вийшли публікації, в яких згадується позивач під назвами "[INFO]", "[INFO]", "[INFO]" ТА "[INFO] " (а.с.16-18,76-79 т.1). Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і має у зв`язку із цим посвідчення категорії 1 серії А із вкладкою (а.с.19 т.1). 23 вересня 2020 року позивач був зареєстрований, як кандидат в депутати Житомирської обласної ради (а.с.20-23 т.1). 22 жовтня 2020 року рішенням суду у справі № 278/2799/20 за позовом до приватного підприємства "МЕДІА РЕСУРС" вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо поширення відомостей стосовно [PERSON] у спецвипуску [NUMBER] газети "20 хвилин" у статтях "[INFO]", "[INFO]" та "[INFO] ". Також відповідачу заборонено розповсюджувати дані публікації і вилучено електронну версію цієї статті із сайту. Вимоги були задоволені судом в рамках адміністративного судочинства при вирішенні спору під час перебігу виборчого процесу (а.с.24-32 т.1). Інші та чисельні вимоги позивача до відповідача як в рамках цивільного, так і в рамках адміністративного судочинства відхилялись (а.с.33 - 43, 168 - 170, а.с.172 - 174 т.1). Відповідач, на підтвердження достовірності здійснених публікацій, наводив суду наступні матеріали: стан корупції в Україні станом на 2007 - 2009, та в 2011 роках (а.с.80-82 т.1); роздруківку із сайту Верховної Ради України щодо поіменного голосування за закон № 3879 від 16 січня 2014 року (про посилення відповідальності) в якому наявні відомості щодо того, що позивач голосував за їх прийняття (а.с.83-86 т.1); позивач, в подальшому відкликав свій голос щодо прийняття такого закону (а.с.87-91 т.1); позивач був в переліку Народних депутатів, які звертались із Конституційним Поданням щодо відповідності Конституції України Постанови ВРУ "Про підтримку звернення Президента України до [PERSON] про надання Томосу про автокефалію Православної Церкви в Україні" (а.с.92-105 т.1); газета "Житомир Онлайн" від [INFO] розповсюдила публікацію під назвою " [INFO]" (а.с.106 - 112 т.1); відомості з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "ДУАЦ" та ТОВ "ГЕРАВІТ 2005" (а.с.112,113 т.1); відомості щодо проведеного тендеру по закупівлі автомобіля швидкої медичної допомоги від 13 грудня 2018 року з очікуваною вартістю 1,7 млн гривень (а.с.114-118 т.1); ухвала Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області з єдиного державного реєстру судових рішень у кримінальному провадженні за ознаками правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 364 КК України по факту укладення договору поставки за результатами проведеної процедури державної закупівлі автомобіля швидкої медичної допомоги за завищеною ціною (а.с.119-125 т.1); рішення НАЗК № 1554 від 31 травня 2019 року про результати здійснення повної перевірки декларації [PERSON] , якою, серед іншого, зазначено про відображення декларантом недостовірної інформації (а.с.126 - 130 т.1). 18 жовтня 2020 року позивач подавав скаргу на відповідача, щодо порушення останнім виборчого процесу, зокрема під час випуску тижневика [NUMBER] від [INFO] (а.с.160-0161 т.1), за наслідками якого складено протокол про адміністративне правопорушення та матеріали передані для розгляду у суд (а.с.162 т.1). Висновком № 9727 від 3 червня 2021 року за результатами проведеної судово-психологічної експертизи зазначено наступне. Ситуація, що досліджується у справі, а саме розповсюдження спецвипуску [NUMBER] від [INFO] в газеті "20 хвилин" є психотравмувальною для позивача і спричиняє йому моральну шкоду, розмір якої може бути в розмірах 27 мінімальних заробітних плат (а.с.250 - 262 т.1). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації . Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію . Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ст. 277 ЦК України). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч. ч. 1, ст. 30 Закону України "Про інформацію"). З даного приводу в пункті 15 ППВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Аналіз згадуваної норми матеріального закону (ст. 277 ЦК України), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, дає достатні підстави стверджувати, що до предмета доказування даної справи належать твердження, згадувані обома сторонами. Так, враховуючи чинне законодавство та діючу з даного приводу усталену судову практику, позивач мав довести, що опубліковані статті містять саме недостовірну інформацію. Мав надати докази, які підтверджують дані факти з проведенням їх аналізу у контексті з опублікованими відомостями. Натомість, позивачем та його представниками не було доведено суду наявність у опублікованих статтях саме недостовірної інформації будь-якими доказами загалом та щодо певних обставин тощо. Посилання на поширену інформацію, як недостовірну - апріорі, суд вважає, передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях, що в свою чергу та на підставі положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим. Застосовані у статті гіперболи та алегорії задля висловлювання оціночних суджень не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості відповідно до закону (речення друге ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію"). Саме за таких обставин, суд вважає, позов не обґрунтованим та таким, який до задоволення не підлягає в частині визнання недостовірної інформації. Інші і похідні вимоги, як то опублікування спростування та стягнення моральної шкоди задоволеними бути також не можуть, адже такі вимоги напрямку залежать від задоволення основних вимог. Навпроти, представниками відповідача у судовому засіданні досить ретельно і щодо кожної статті окремо та з посиланням на конкретні офіційні джерела підтвердили наявність підстав давати оцінку конкретним та згадуваним діям позивача, як публічної особи. Дані докази судом досліджено і додатково з`ясовано відсутність підстав для визнання недостовірною інформацію поширеною в оспорюваних випусках засобу масової інформації. Надане на дослідження суду рішення суду, яким визнано протиправними дії відповідача щодо оприлюднення того самого випуску газети, суд вважає, не знімає обов`язку з позивача доводити правомірність заявлених вимог у зазначений спосіб, оскільки порушення у друкованому засобі масової інформації стосувалось виборчого процесу. Тобто та на переконання суду, рішення в рамках адміністративного судочинства у зазначеній справі, не є преюдиційним для вирішення даної справи адже у даних спорах інший предмет, підстави і рішення у такій справі не може викривати зміст публікації саме як визначення достовірної чи не достовірної інформації. Вихід статті у засобі масової інформації зі згадуванням позивача, як публічної особи та відображенням критики його певних дій, саме по собі не можна визнавати таким, яке принижує честь, гідність та ділову репутацію, адже межа критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної людини. Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого перерозподілу судових витрат позивача. Витрати відповідача не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed