Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що 30 листопада 2011 року відповідач взяв у нього на реалізацію цукор на загальну суму 68000 грн. та зобов'язався до 19 грудня того ж року повернути цю суму, а у разі неповернення коштів - повернути суму у подвійному розмірі. Оскільки відповідач свого обов'язку не виконав, просив стягнути з [PERSON] 136000 грн. та 3% річних від простроченої суми, а також моральну шкоду, яку він оцінив у 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час його проведення повідомлений належно. Вислухавши позивача, який на заперечував проти заочного розгляду справи, суд, ухваливши про заочний розгляд справи та дослідивши її матеріали, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 того ж Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.526, ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). З наданої позивачем розписки вбачається, що [PERSON] 30 листопада 2011 року отримав від позивача 10 тон цукру для реалізації і зобов'язався до 19 грудня 2011 року повернути його вартість - 68000 грн., а у випадку неповернення до цього дня коштів повернути суму боргу і проценти за користування ним у розмірі 100% від суми боргу. Доказів того, що він виконав свої зобов'язання за договором, відповідач суду не надав. Відповідно до положень ст.1050 того ж Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 зазначеної статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача 136000 грн., а також, перевіривши розрахунок позивача - 3% річних від простроченої суми - 4414,37 грн. Однак у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди суд відмовляє, оскільки укладеним між сторонами договором такий вид відповідальності не передбачений. Питання судових витрат суд вирішує з урахуванням положень ст.88 ЦПК України. На підставі зазначеного,

Outcome: partial