Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

23 червня 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.09.2017 року між нею та відповідачем у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, від спільного життя вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду їхньої сім`ї стали постійні конфлікти, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Відповідач не приділяє належної уваги їх сину, постійного заробітку не має, фактично вихованням дитини позивачка займається сама. Після цього примирення між ними неможливе. Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2017 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів 30.09.2017 року зроблено відповідний актовий запис за № 1447 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін від шлюбу народився син - [PERSON] . Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем, ведення ними спільного господарства та проживання остаточно припинені. Причиною цього стали постійні конфлікти, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Відповідач не приділяє належної уваги їх сину, постійного заробітку не має, фактично вихованням дитини позивачка займається сама, внаслідок чого позивач вважає, що спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими та суперечить її інтересам та інтересам їхнього сина, в зв`язку з чим вона остаточно переконалась у неможливості збереження сім`ї у подальшому. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 840,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved