Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

14 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане виконавчим комітетом Оріхівської міської ради 18.02.2003 року, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] в м.Оріхів Запорізької області. З 2004 року в будинку за згодою позивача були зареєстровані відповідачі, що проживали разом з нею однією родиною. З 2005 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають, точна адреса їх фактичного місця мешкання позивачу невідома. До теперішнього часу відповідачі зареєстровані у належному позивачу будинку. Позивач вважає це нічим іншим як прямим порушенням прав власника майна. Право власності гарантується та захищається Конституцією України. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Однак наявність в житлі позивача зареєстрованих осіб, які фактично там не проживають, порушує його право власності. Окрім того, позивач не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Це ущемляє права пзивача як законного власника житла. У відповідності до ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Своє право власності власник здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. (ст.316 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм маном. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше року (вже майже 10 років), не користуються житлом, не утримують його, та їх реєстрація у належному позивачу будинку порушує право власності, [PERSON] вважає, що воно підлягає захисту, а відповідачі - визнанню такими, що втратили право користування житловим будинком через відсутність понад встановлені законом строки без поважних причин. Представник позивача - адвокат Ілієнко І.С. в судовому засіданні прохає визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] Запорізька область внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, судовими повістками з повідомленням, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Звертаючи увагу, що Відповідачі не з'явилися, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, про що Представник позивача не заперечує. Суд, заслухавши Представника позивача, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Судом в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою:[ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER]. (а.с.6), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (а.с.7), технічним паспортом (а.с.8-10). Те, що Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], знаходить своє підтвердження згідно домової книги для прописки громадян (а.с.11). Факт не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS], підтверджується довідкою виданою квартальним комітетом 13 липня 2015 року, згідно якої [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в вищевказаному будинку приблизно з 2005-2006 р.(а.с.12). Суд вважає, що реєстрація відповідачів у зазначеному домі перешкоджає власнику домоволодіння у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном Як вбачається зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідачі понад один рік не проживають за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивача, без поважних причин, суд вважає, що вони втратили право на користування цим житлом, і позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved