Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

08 грудня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області, Смирновська сільська рада Більмацького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташовані по вул. Смирнова, 77 в с. Смирнове Більмацького району Запорізької області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 01 лютого 2005 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, у вигляді житлового будинку № 77по вул. Смирнова в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області. Проте за життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував право власності на вищезазначений будинок в органах реєстраційної служби, тому на житловий будинок відсутні будь-які правовстановлюючі документи. Державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Таким чином, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на будинок. Позивачка [PERSON] до суду не зявилася, надала до суду з заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, надала до суду з заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Представник Смирновської сільської ради до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. Третя особа представник нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 307067 від 03 лютого 2005 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у вигляді житлового будинку № 77по вул. Смирнова в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області, на який відсутні будь-які правовстановлюючі документи. За життя [PERSON] отримав дозвіл на виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку по вул. Смирнова в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області,що підтверджується копією архівного витягу протоколу № 12 від 06 листопада 1972 року засідання правління колгоспу «40 років Жовтня». Факт існування будинку [PERSON] в селі Смирнове по вулиці Смирнова також підтверджується технічним паспортом ТОВ " Регіональне судово-експертне бюро" від 08 листопада 2016 року. В довідці Смирновської сільської ради Запорізької області від 25 листопада 2016 року зазначено, що згідно по господарської книги № 2 за 1980-1982 роки, особовий рахунок (номер обєкта по господарському обліку № 119) [PERSON] був головою домогосподарства будинку по вул. Смирнова,77(56) в с. Смирнове Куйбшевського району Запорізької області і проживав в будинку по день смерті разом з дружиною [PERSON], яка померла 02.11.2015 року і на момент своєї смерті проживала разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Рік забудови житлового будинку-1975 рік. Земельна ділянка надана в користування становить 0,40 га в т.ч. під будівлями 0,01га. Проте [PERSON] не встиг оформити вказане спадкове майно у звязку зі смертю. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON], як його донька, фактично прийняла спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку, однак державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1974 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності житлового будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Спірний будинок був збудований в селі Смирнове в 1972-1975 роках на земельній ділянці, що знаходилася в особистому користуванні господарства, яке перебувало в колгоспі 40 років Жовтня, де працював власник будинку [PERSON], [INFO]. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок, як спадкове майно, належав спадкодавцю [PERSON] на законних підставах. Позивачка [PERSON] є рідною донькою померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги на спадкове майно, родинний зв"язок яких підтверджується відповідними матеріалами справи. Позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після свого батька, але отримала лише свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 7,0274 га, розташовану на території Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. Через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, їй було відмовлено у видачі свідоцтва. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на житловий будинок переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Згідно із статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до статті 1296 спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на вищевикладене, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Суд, враховуючи вищевказані обставини справи, а також те, що правовий режим майна, права та обов'язки осіб, які брали участь у будівництві, прийняття спадщини визначаються законодавством, яке діяло на той час, дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову. При цьому, позивач [PERSON] у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позбавлена можливості оформити спадщину у інший спосіб. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved