Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26.06.2018 року розглянуто кримінальне провадження № 12013040340000438 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.364, ч.3 ст.190, ч.1 ст.366 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.190, ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/4376/14-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.364, ч.3 ст.190, ч.1 ст.366 КК України в зв`язку з закінченням строків давності та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.190, ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України в зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12013040340000438 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.364, ч.3 ст.190, ч.1 ст.366 КК України та [PERSON] за ч.3 ст.190. ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України закрито. Цивільний позов виконавчого комітету Нікопольської міської ради залишено без розгляду. Обставинами кримінальної справи встановлено, що приблизно в грудні 2007 року колишній начальник Комунального підприємства «ЖЕК-3» [PERSON] , перебуваючи у дружніх відносинах з [PERSON] , з метою заволодіння обманним шляхом на користь останньої квартирою [ADDRESS] , яка перебувала в комунальній власності на балансі КП «ЖЕК-3» (згідно рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 331 від 16.05.2007 року квартира [ADDRESS] визнано службовою комунального підприємства «Житлово- експлуатаційної контори-3») запропонував їй отримати вказану квартиру як службове житло з подальшою його приватизацією. З метою незаконного заволодіння вищезазначеної квартири, діючи спільно та узгоджено з [PERSON] і на її користь, начальник КП «ЖЕК- 3» [PERSON] , маючи повноваження щодо використання комунального майна, зокрема квартири [ADDRESS] , достовірно знаючи, що [PERSON] не має законного права на отримання вказаного службового житла, так як фактично на вказаному підприємстві не працювала, 17.12.2007 року, перебуваючи на своєму робочому місці, безпідставно склав та направив міському голові м.Нікополя клопотання (вихідний № 421 від 17.12.2007 року) щодо надання [PERSON] як працівнику КГІ «ЖЕК-3» (робітнику по комплексному прибиранню прибудинкової території) службового житла за вищевказаною адресою, надавши фіктивну довідку. В подальшому дану квартиру було приватизовано. В судовому засіданні обвинувачені [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, вину визнали, від дачі показань відмовились. Згідно висновку судової експертизи № 16 від 31.03.2014 року, наданого судовим експертом ПП «НВЦ «Промстройпрогрес» [PERSON] , вартість квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] станом на 10.06.2008 року складає 85 841,00 грн. Відповідно до п.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки, дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч.3 ст.22 Цивільного кодексу України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір завданої відповідачами майнової шкоди (матеріальних збитків) становить суму в розмірі 85 841,00 грн. За таких обставин звернулись до суду. Відповідачка [PERSON] надала до суду відзив, в якому посилалась на те, що по-перше, вказана квартира належить їй на правових підставах, які позивач не скасував. Так, позивачем зазначено, а нею не заперечується, що рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 331 від 16.05.2007 року квартира [ADDRESS] визнано службовою КП ЖЕК № 3. Потім ця квартира була надана їй. Вона цю квартиру приватизувала. Вказане рішення виконкому ані самим виконкомом, ані судом не скасовано, тож підстави набуття квартири є дійсними на даний час. По-друге, 21.09.2018 року Ухвалою Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області задоволено її заяву про про зняття арешту з належного їй майна - тобто, з вказаної квартири. Вказана Ухвала суду ніким не оскаржена і набрала законної сили. Відповідно даної ухвали суду, цивільний позов в порядку ст.128 КПК України з цього приводу не заявлявся, ніяких вимог ані до неї, ані до [PERSON] не було. Кримінальне провадження № 1-кп/0182/472/2014, на яке посилається позивач, було припинено за закінченням строків давності. Як було зазначено вище, рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 331 про визнання квартири службовою було прийняте 16.05.2007 року. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки позивач не звертався за захистом своїх прав у рамках кримінального провадження , то строк позовної давності сплив з того моменту, як позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Це, щонайменше, - 06.06.2014 року, оскільки саме з цієї дати обвинувальний акт № 12013040340000438 за ознаками ч.2 ст.364, ч.1 ст.366, ч.3 ст.190 КК України у відношенні неї та [PERSON] було призначено до розгляду Нікопольським міськрайонним судом (провадження № 1-кп/0182/472/2014). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тож вважає за необхідне заявити про застосування позовної давності та відмовити позивачу у позовних вимогах. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала. Суду пояснила, що їх позов в кримінальному провадженні було залишено без розгляду. Під час слухання вказаного кримінального провадження відповідачі по дійсній справі свою вину визнали і підтвердили факт шахрайського заволодіння спірною квартирою. Цей факт доведений ухвалою суду, яка набрала чинності 04.07.2018 року. Оскільки їх позов в кримінальному провадженні залишено без розгляду, то строк позовної давності розпочинається саме з дати винесення Ухвали суду. Тому вони строк позвної давності не пропустили і їх вимоги є цілком законні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала і суду пояснила, що вона [PERSON] за квартиру заплатила 75 000 грн. і не знала, що з боку [PERSON] продаж квартири був шахрайством. Він обдурив і її. Вона з [PERSON] ніколи в дружніх стосунках не перебувала. Просто їй підказали, що [PERSON] продає квартири, от вона до нього й звернулась. Він продав не одну квартиру. Тому вона теж постраждала від дій [PERSON] просить суд стягнути заявлену міськрадою шкоду саме із [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений належним чином й судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повертались за сплином терміну зберігання, й через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади». Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вислухавши сторони по справі вивчивши матеріали справи, перевіривши їх наданими докаами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідачів, позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування,якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено в судовому засіданні, 26.06.2018 року Нікопольським міськрайонним судом було розглянуто кримінальне провадження № 12013040340000438 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.364, ч.3 ст.190, ч.1 ст.366 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.190, ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою суду по справі № 182/4376/14-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.364, ч.3 ст.190, ч.1 ст.366 КК України в зв`язку з закінченням строків давності та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.190, ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України в зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №12013040340000438 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.364, ч.3 ст.190, ч.1 ст.366 КК України та [PERSON] за ч.3 ст.190, ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України закрито (а.с.4-14). Цивільний позов виконавчого комітету Нікопольської міської ради залишено без розгляду (а.с.14). Ухвала суду набула чинності 04.07.2018 року. Обставинами кримінальної справи встановлено, що приблизно в грудні 2007 року колишній начальник Комунального підприємства «ЖЕК-3» [PERSON] , перебуваючи у дружніх відносинах з [PERSON] , з метою заволодіння обманним шляхом на користь останньої квартирою [ADDRESS] , яка перебувала в комунальній власності на балансі КП «ЖЕК-3» (згідно рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 331 від 16.05.2007 року квартира [ADDRESS] визнано службовою комунального підприємства «Житлово- експлуатаційної контори-3») запропонував їй отримати вказану квартиру як службове житло з подальшою його приватизацією. З метою незаконного заволодіння вищезазначеної квартири, діючи спільно та узгоджено з [PERSON] і на її користь, начальник КП «ЖЕК- 3» [PERSON] , маючи повноваження щодо використання комунального майна, зокрема квартири [ADDRESS] , достовірно знаючи, що [PERSON] не має законного права на отримання вказаного службового житла, так як фактично на вказаному підприємстві не працювала, 17.12.2007 року, перебуваючи на своєму робочому місці, безпідставно склав та направив міському голові м.Нікополя клопотання (вихідний № 421 від 17.12.2007 року) щодо надання [PERSON] як працівнику КГІ «ЖЕК-3» (робітнику по комплексному прибиранню прибудинкової території) службового житла за вищевказаною адресою, надавши фіктивну довідку. В подальшому дану квартиру [PERSON] було приватизовано. Згідно висновку судової експертизи № 16 від 31.03.2014 року, наданого судовим експертом ПП «НВЦ «Промстройпрогрес» [PERSON] , вартість квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] станом на 10.06.2008 року складає 85 841,00 грн. (а.с.15-23). Тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved