Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. про визнання незаконними та скасування наказів № 200 від 26.01.2015р. і № 400 о/с від 08.06.2015р. про звільнення, його поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5\~000 грн. моральної (немайнової) шкоди, мотивуючи тим, що з 01.07.1985р. прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, звідки 31.12.2008р. звільнений на підставі наказу ГУ МВС України у Львівській обл. № 407 о/с від 30.12.2008р. З 19.07.2013р. по 09.06.2015р. працював в УДАІ ГУ МВС України у Львівській обл. на посаді фахівця першої категорії центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Яворівського, Городоцького та Мостиського районів ГУ МВС України у Львівській обл., на 0,5 ставки. Відповідно до наказу № 200 від 26.01.2015р. його було безпідставно звільнено з вищевказаної посади на підставі ст. 147 КЗпП України за грубе порушення вимог ПДР України, службової та транспортної дисципліни, визначивши днем звільнення, день виходу на роботу, після закінчення тимчасової непрацездатності. Означений наказ йому вручено 08.06.2015р. і в цей же день вручено для ознайомлення наказ № 400 о/с від 08.06.2015р., відповідно до якого його звільнено із вищевказаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України виявленої невідповідності працівника займаній посаді. Вважає, що його звільнення з роботи не відповідає вимогам закону, оскільки порушення ним ПДР України мало місце у вільний - не в робочий час та за межами установи, де він працював, перед його звільненням не проводились перевірка його професійних знань та рівня кваліфікації, інше. Окрім цього покликається, що внаслідок незаконного звільнення з роботи йому заподіяна моральна шкода. В суді позивач позов підтримав з мотивів наведених у ньому, просить поновити пропущений строк на звернення з позовом до суду та про задоволення позовних вимог. На підтримку позову висловився представник позивача. Представник відповідача позову не визнала, мотивуючи тим, що, відповідно до матеріалів службової перевірки, висновок якої затверджено 31.12.2014р. начальником ГУ МВС України у Львівській обл., [PERSON] 04.12.2014р. порушив п. 2.9 ПДР України, керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а відтак, на підставі ст. 147 КЗпП України, за грубе порушення ПДР, службової та транспортної дисципліни, він підлягає звільненню з роботи. Наказом ГУ МВС України у Львівській обл. № 200 від 26.01.2015р. на [PERSON], фахівця першої категорії центру надання послуг, повязаних із використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Яворівського, Городоцького та Мостиського районів ГУ МВС України у Львівській обл., на 0,5 ставки накладено дисциплінарне стягнення звільнення з роботи, після виходу на роботу. Після виходу [PERSON] на роботу, його законно, наказом ГУ МВС України у Львівській обл. № 400 о/с від 08.06.2015р., звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України з 09.06.2015р. (за невідповідністю займаній посаді). Оскільки [PERSON] звільнений з роботи підставно, вимог на відшкодування моральної шкоди не обгрунтував, просить відмовити у задоволенні позову. Представник УДАІ ГУ МВС України у Львівській обл. позов заперечив, пояснив, що [PERSON] 04.12.2014р., працюючи на посаді фахівця першої категорії центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Яворівського, Городоцького та Мостиського районів ГУ МВС України у Львівській обл., допустив грубе порушення службової та транспортної дисципліни, а тому правомірно звільнений із роботи. Заслухавши позивача і його представника, представників відповідачів і третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, а також матеріали кримінального провадження Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській обл. №12014140270001726 від 04.12.2014р. по ч. 1 ст. 286 КК України, суд задоволює позов частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~За положеннями ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише за умови, визначених даною правовою нормою і за наявності\~\~підстав, з якими закон повязує виникнення у власника чи уповноваженого органу права на розірвання трудового договору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, розірвання трудового договору за ініціативою власника або уповноваженого ним органу у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі, внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, відтак, підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена\~\~невідповідність, якою може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обовязків через недостатню кваліфікацію. У п. 21-22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р., зазначено, що суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу". У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 та п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувались вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Наказом ГУ МВС України № 292 о/с від 18.07.2013р. [PERSON] призначено на посаду фахівця першої категорії центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Яворівського, Городоцького та Мостиського районів ГУ МВС України у Львівській обл., на 0,5 ставки (а.с. 82). Наказом начальника ГУ МВС України у Львівській обл. № 200 від 26.01.2015р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЦПН, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Яворівського, Городоцького та Мостиського районів ГУ МВС» [PERSON] звільнено з займаної\~\~посади за ст. 147 КЗпП України за грубе порушення вимог ПДР України, службової та транспортної дисципліни, визначивши днем звільнення, день виходу на роботу, після закінчення тимчасової непрацездатності (а.с. 75). Відповідно до наказу начальника ГУ МВС України у Львівській обл. № 400 о/с від 08.06.2015р., [PERSON] звільнено із вищевказаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України виявленої невідповідності працівника займаній посаді, підстава звільнення наказ ГУ МВС від 26.01.2015р. № 200 (а.с. 76). За положеннями ст. 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один із заходів стягнення: догана або звільнення. Порушенням трудової дисципліни, є невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків, що проявились в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, субєктом якого є особа, що перебуває у трудових відносинах із роботодавцем. Між тим, відповідно до наказу № 200 від 26.01.2015р. [PERSON] звільнений із займаної посади на підставі ст. 147 КЗпП України, за грубе порушення вимог ПДР України, службової та транспортної дисципліни. Із пояснень в суді [PERSON] убачається, що скоєне ним 04.12.2014р. адмінправопорушення по ст. 124, 130 КУпАП мало місце не в робочий час та не на території установи де він працював, тому його дії не є порушенням трудової дисципліни. Як убачається із показань свідка [PERSON], [PERSON] працював в УДАІ ГУ МВС України у Львівській обл. на посаді фахівця першої категорії центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Яворівського, Городоцького та Мостиського районів ГУ МВС України у Львівській обл., на 0,5 ставки. Відповідно до табеля робочого часу, останній 04.12.2014р. працював з 09 до 13 год., о 13 год. відзвітував про закінчення робочого дня, в стані алкогольного спяніння не був. Із оглянутих в суді матеріалів кримінального провадження Пустомитівського РВ ГУ МВС України у №12014140270001726 від 04.12.2014р., постанов судді Городоцького райсуду Львівської обл. від 30.04.2015р. убачається, що порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України мало місце 04.12.2014р. о 16 год. на 5 км+90 м а/д «Західний обїзд» м. Львова, що поблизу с. Зимна Вода Пустомитівського р-ну Львівської обл. (а.с.10-11). З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що [PERSON] скоїв адмінправопорушення передбачене ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП у неробочий час. Як убачається із копії наказу начальника ГУ МВС України у Львівській обл. № 400 о/с від 08.06.2015р., [PERSON] звільнено із вищевказаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України виявленої невідповідності працівника займаній посаді (а.с. 76). Представники відповідача, як на підставу до звільнення [PERSON] із займаної посади, покликаються на висновок службової перевірки від 21.12.2014р. по факту ДТП 04.12.2014р., яким рекомендовано звільнити з роботи [PERSON] за грубе порушення ПДР України, службової та транспортної дисципліни (а.с.14-15). Способами виявлення невідповідності працівника згідно п. 2 ч. 1 ст.40 КЗпП України займаній посаді чи виконуваній роботі є непроходження іспитів, атестацій, втрата права керування транспортними засобами за рішенням суду тощо, але такі обставини не були встановлені роботодавцем та відсутні в обгрунтуванні звільнення позивача з роботи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Для звільнення працівника за вищевказаною нормою важливо, щоб неналежне виконання трудових обовязків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоровя. Між тим, обставин, які б підтверджували, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя [PERSON] не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків, інше вищеозначеним висновком не встановлено. З огляду на вищенаведене, звільнення [PERSON] не може вважатись таким, що проведене на законних підставах, а тому накази начальника ГУ МВС України у Львівській обл. № 200 від 26.01.2015р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення з роботи [PERSON], після виходу на роботу і № 400 о/с від 08.06.2015р. про звільнення [PERSON] з роботи за п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України підлягають скасуванню з поновленням позивача на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Як убачається із довідки УДАІ ГУ МВС України у Львівській обл. № 9/4194 від 21.09.2015р.(а.с. 105) середньомісячна заробітна плата [PERSON], за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, становить 1\~513 грн. 28 коп. (737,00 + 368,50 + 331,65 + 76,13=1513,28). Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Час вимушеного прогулу [PERSON] складає (з 10.06.2014р. 23.11.2015р.) 118 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 68 грн. 79 коп. ((1513,28+1513,28) : 44=68,79), а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу на день ухвалення рішення становить 8\~117 грн. 22 коп. (118 х 68,79=8117,22). Із довідки УДАІ ГУ МВС України № 9/4396 від 01.10.2015р. (а.с.113) убачається, що при звільненні, [PERSON] проведено нарахування та виплату грошової компенсації за частину невикористаної відпустки у кількості 22 календарні дні, в сумі 1\~210 грн. 86 коп. З огляду на викладене, на користь [PERSON] слід стягнути 6\~906 грн. 36 коп. (8117,22 1210,86=6906,36) середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з відрахуванням прибуткового податку й інших обовязкових платежів). Суд відмовляє [PERSON] у стягненні моральної (немайнової) шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на обґрунтування спричиненої моральної шкоди, її характеру, розміру та тривалості. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення, в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул в межах суми за один місяць - 1\~513 грн. 28 коп. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з УДАІ ГУ МВС України у Львівській обл. в користь УДКСУ у Городоцькому районі 487 грн. 20 коп. судових витрат. Суд поновлює [PERSON] строк на звернення до суду із позовом з огляду на ту обставину, що він 24.06.2015р., у строки, встановлені ч. 2 ст. 99 КАС України, подав адміністративний позов до Львівського окружного адміністративного суду з аналогічними вимогами, який ухвалою судового засідання від 28.07.2015р. закрив провадження у справі (а.с.25-26), оскільки справа не підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Outcome: approved