Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, а саме просить: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] В обгрунтування вимог заяви зазначає, що право власності на зазначене майно у нього виникло на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна №61/Б, в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі та зареєстровано в Білгород-Дністровському бюро технічної інвентаризації за №24. Однак з огляду на відсутність нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу, позивач на теперішній час не може в повній мірі реалізувати своє право власності на вказане нерухоме майно. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2019 року провадження по справі було відкрите, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідач не надав до суду відвизу на позовну заяву, у зв`язку із чим відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач по справі надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог, розгляд справи просили здійснити у їх відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши відсутність підстав передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи по суті, враховуючи визнання відповідачем позову, дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступні для того законні підстави. 06.06.1995 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Про вчинення даного правочину в реєстровій книзі № 96 здійснено запис № 5082, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Білгород-Дністровським МБТІ. Передана позивачу квартира № 108 у житловому [ADDRESS] загальною площею 35,1 кв.м., житловою 19.2 кв.м. належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, що був зареєстрований представництвом ОТБ під № 21-Е від 03.02.1995. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 61/Б від 06.06.1995 року, укладений та зареєстрований в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі. Підтвердженням факту виникнення права власності у позивача на придбану квартиру, є реєстрація, договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» на праві приватної власності в реєстровій книзі під № 96 за реєстром №5082 від 06.06.1995 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням від №5082. Сторони договору повністю виконали умови договору, позивач передав відповідачам обумовлену Договором купівлі-продажу грошову суму, а відповідач виписався та звільнив квартиру, після чого [PERSON] вселився до квартири, де й проживає по теперішній час. Згідно з ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами договору була досягнута, укладений 06.06.1995 р. договір купівлі-продажу є дійсним, та є підтвердженням законного набуття права власності позивачем на придбану квартиру. Правовідносини між сторонами регулюються ст.47 ЦК України в ред. 1963 року. Оскільки кожна із сторін виконала усі зобов`язання за договором купівлі-продажу квартири від 06.06.1995 року, то наявні обгрунтовані підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним та визнання за позивачем права власності на дану квартиру.

Outcome: approved