Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. \~ \~Просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 02 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1024. \~Свої вимоги обгрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінністю поглядів на життя. Вони стали зовсім чужими людьми. Спільне проживання як одна сім`я та збереження шлюбу при таких обставинах вважає неможливим. Зустрічний позов [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей визнав частково, не заперечує проти стягнення аліментів на дітей по 1500 грн. на дитину, що стосується стягнення додаткових витрат, в цій частині позов не визнав. Представник відповідача, адвокат Шевчук О.А., позов [PERSON] про розірвання шлюбу визнала, не заперечила проти розірвання шлюбу. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду із зустрічним позовом є те, що їх із відповідачем діти є хворими на Атиповий аутизм з вираженими порушеннями соціальної взаємодії, не розвивається мовлення. Оскільки, відповідач належної матеріальної допомоги на їх утримання не надає, тому [PERSON] вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. На даний час діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. В зв`язку з захворюваннями дітей, їм рекомендоване відповідне лікування із дотриманням відповідних дієт в тому числі заняття з логопедом та психологом, що зумовлює необхідність звернення до суду про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Позивач, не є особою похилого віку, працездатний, працює регіональним менеджером ТОВ «ВАЛЬКО» із мінливою заробітною платою в районі 18 000,00 гривень, а отже спроможний сплачувати аліменти на дітей, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09 годину 00 хвилин 21 травня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року провадження у справі було зупинене, сторонам надано термін для примирення чотири місяці. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року провадження у справі відновлене. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено,\~що сторони\~з 02 серпня 2009 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис за № 1024.(а.с.4) У шлюбі в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .(а.с.12,13). Сімейне життя в сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінністю поглядів на життя. На даний час вони не проживають однією сім"єю, це призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітнім дітям, наданий судом термін для примирення сторін, не змінив сімейної ситуації на краще, тому суд прийшов до висновку про необхідність шлюб розірвати. Судом також встановлено, що діти сторін - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є хворими на Атиповий аутизм з вираженими порушеннями соціальної взаємодії, не розвивається мовлення, в зв`язку з наявним захворюванням, вони згідно медичних висновків № 27 та №28 від 05 травня 2018 року комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, визнані дітьми-інвалідами віком до 18 років (а.с.24,25). Відповідно до Висновків Харківського міжобласного спеціалізованого медико- генетичного центру - центру рідкісних (орфанних) захворювань від 23 жовтня 2018 року по даним захворюванням дітей їм рекомендоване відповідне лікування із дотриманням відповідних дієт в тому числі заняття з логопедом та психологом (а.с.26). [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із зазначеним захворюванням потребують відповідного лікування, яке супроводжується дотриманням відповідних дієт, що в свою чергу у нинішній економічній ситуації потребує значних матеріальних витрат, а також дітям необхідно 12 разів на місяць відвідувати логопеда та психолога. Вартість таких занять ( згідно долучених до матеріалів розрахунків) для однієї дитини в місяць становить 3 840,00 гивень, що у розрахунку на двох дітей складає 7 680,00 гривень (а.с.28,29) Діти перебувають\~на повному\~утриманні матері, відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання синів, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дітей. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті\~27\~Конвенції про\~права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів у розмірі 1500 гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Боржник іншим особам аліменти не виплачує, на утриманні інших осіб немає, працездатний, працює. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших, крім дітей, утриманців, тощо), судом не встановлена. Що стосується стягнення додаткових витрат на утримання дітей, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № З роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані\~витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат, їх має бути визначено у рішенні окремо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин що спричинили або можуть спричинити додаткові витрати на дитину, можуть бути висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, інвалідність), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Таким чином, у випадках, що пов`язані зі станом здоров`я дитини (хвороба, інвалідність), при вирішенні судом питання про стягнення додаткових витрат достатньо підтвердження факту відповідного стану здоров`я дитини, оскільки цей Факт сам по собі свідчить про необхідність їх постійного понесення і в даному випадку додаткові витрати можуть покриватись після іх фактичного понесення постійно, адже вони є передбачувані. Як встановлено в судовому засіданні, через наявні хвороби дітям сторін необхідно періодично проходити обстеження, стан здоров`я дитини потребує здійснення постійних додаткових витрат на лікування та постійну підтримуючу терапію, що в наш час становить великі витрати, при цьому відповідач жодної участі в цих витратах не бере. Зазначене вище доводить про необхідність фінансування відповідачем таких додаткових витрат на дітей - постійно. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved