Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 10.10.2013 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № МКНГ2-08 від 13.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 63000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 24 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення - 10.06.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором від 13.06.2008 року, відповідачка надала в заставу автомобіль БАЗ, модель: 2215-ПЕ СПГ, 2005 року випуску, тип ТЗ: автобус пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить їй на праві власності. Взяті на себе зобов»язання [PERSON] не виконувала - не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. Станом на 06.09.2013 року загальна заборгованість відповідачки перед банком складає 40111 грн. 94 коп., з яких: - 21719 грн. 52 коп. - заборгованість за кредитом; - 12569 грн. 06 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 3675 грн. 17 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1898,19 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, позивач прохав: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКНГ2-08 від 13.06.2008 року в сумі 40111 грн. 94 коп. вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль БАЗ, модель: 2215-ПЕ СПГ, рік випуску: 2005, тип ТЗ: автобус пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (39000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]), а також комплект ключів і свідоцтво про реєстрацію вищеназваного транспортного засобу; - звернути стягнення на предмет застави: автомобіль БАЗ, модель: 2215-ПЕ СПГ, реєстраційний номер [NUMBER] шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України; - стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Повідомлялася про час і місце розгляду справи за адресою її реєстрації. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судове повідомлення вручене їй належним чином. Доказів поважності причини неявки до суду не надала. До цього надавала суду заяви про відкладення розгляду справи з метою добровільного врегулювання спору з відповідачем Як доказ про проведення нею дій, спрямованих на погашення заборгованості, надала через канцелярію суду копію договору про внесення змін до кредитного договору (укладений 30 січня 2014 року) та копію графіку зменшення поточного ліміту кредиту як додаток до договору від 30.01.2014 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв»язок у сукупності, встановив наступне. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» (в подальшому змінив найменування на ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON], як позичальником, 13.06.2008 року було укладено кредитний договір № МКНГ, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 63000 грн. з кінцевим терміном повернення - 10.06.2013 року, зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості. Кредит був виданий на придбання автобуса БАЗ 2215-ПЕ СПГ, 2005 р.в. та на сплату послуг реєстрації застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна. Позичальник зобов»язалася повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором строки ( тобто, зобов»язалася дотримуватися графіку погашення кредиту і відсотків - додатку № 1 до названого договору, який є його невід»ємною частиною). Щомісячний платіж, згідно названого графіку, складав 1822 грн. і повинен був вноситися в період до 10-12 числа місяця. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 13.06.2008 року між банком і позичальником було укладеного договір застави автотранспорту № МКНГ2-08 , згідно якого [PERSON] надала в заставу автомобіль БАЗ, модель: 2215-ПЕ СПГ, 2005 року випуску, тип ТЗ: автобус пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав їй на праві власності. Взяті на себе зобов»язання [PERSON] не виконала, умови договору порушувала. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що вона не вносила платежі на погашення кредиту та відсотків за користування ним в повному обсязі, і з 11.05.2012 року за нею постійно значиться прострочена заборгованість . Станом на 06.09.2013 року загальна заборгованість відповідачки перед банком складає 40111 грн. 94 коп., з яких: - 21719 грн. 52 коп. - заборгованість за кредитом; - 12569 грн. 06 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 3675 грн. 17 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1898,19 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань перед кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов»язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов»язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України „Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом продажу його з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у позивача, як заставодержателя, виникло право звернення стягнення на предмет застави, оскільки відповідачем не виконано зобов'язання по сплаті кредиту та відсоткам у встановлені строки. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова передбачена договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Статтями 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом укладення договору купівлі-продажу будь - яким способом з іншою особою-покупцем є обґрунтованими і відповідають вимогам закону. Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо зобов`язання не буде виконано в встановлений строк. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. З огляду на викладене є підстави для звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Зважаючи, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні позивача, то необхідно вилучити у відповідачки та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль БАЗ, модель: 2215-ПЕ СПГ, реєстраційний номер: [NUMBER]. Позовні вимоги банку в частині вилучення у відповідачки та передачі позивачу комплекту ключів названого автомобіля задоволенню не підлягають у зв'язку з безпідставністю, оскільки комплект ключів є приналежністю автомобіля, а згідно ст. 186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач наданням копії договору від 30 січня 2014 року про внесення змін № 1 до кредитного договору № МКНГ2-08 від 13.06.2008 року та копії графіку зменшення поточного ліміту кредиту не довела суду, що на даний час спір між сторонами відсутній. На це вказує і те, що позивач жодних повідомлень з цього приводу до суду не направив. Тому суд визнав названі докази, які подані в копії (без пред»явлення оригіналу) такими, що не заслуговують на увагу і вищеназваних висновків суду не спростовують. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив сплату ним судового збору в сумі 401 грн. 12 коп. Вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: partial