Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

12.09.2017року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] яким, згідно уточненої позовної заяви від 12.09.2017року просить виселити [PERSON] з житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. В обгрунтування позову зазначає, що за вказаною адресою зареєстровані вона, [PERSON], її дочка [PERSON], [INFO], а також її брат [PERSON], [INFO], - відповідач у справі, який був зареєстрований позивачем у вказаній квартирі у 2013 році за його (відповідача) проханням, для влаштування його на роботу у Російській Федерації. Відповідач жодним чином в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг не приймає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Позивач подав заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування /ВРМ № 001978р№2-2096/15.07.2011, посвідченого Першою Павлоградською державною нотконторою, набув право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , тому має право володіння, право користування та право розпорядження зазначеним житловим приміщенням( а.с.15). Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником житлового приміщення будь-яких договорів щодо житла чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належній позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до довідки № 14538 від 12.09.2017року встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]( а.с.19). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом виселення відповідача з житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:\~\~судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про виселення відповідача з квартири за адресою: [ADDRESS], є підставою для зняття його органом реєстрації з реєстраційного обліку за даною адресою, і не потребує додаткового покладення такого обов"язку на орган реєстрації. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391 ЦК України,

Outcome: partial