Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання частки у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 вересня 1989 року Новосілківською сільською радою Млинівського району Рівненської області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року шлюб між ними було розірвано. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке було набуто ним за час шлюбу, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] , який належав покійному на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2005 року та земельну ділянку площею 0,15 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована в с. Острожець Млинівського району Рівненської області, яка належала покійному згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №692215. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дочки: [PERSON] та [PERSON] , так як спільно проживали із спадкодавцем на час смерті. Мати спадкодавця - [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилася, подавши до нотаріуса відповідну заяву. Оскільки набуте [PERSON] за період шлюбу нерухоме майно, яке входить до спадкової маси, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, вона змушена була звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаного вище майна. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, відповідачі проти позову не заперечували. В подальшому, на судовий розгляд позивач та відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду звернулися із заявами про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 10.09.1989 року Новосілківською сільською радою Млинівського району Рівненської області, актовий запис №2. Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2019р., шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.10.2005 року [PERSON] було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-12) Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок відповідно до зазначених положень. Відтак, право позивача на рівну частку в спільному майні презюмується. За таких обставин, задоволення позову в частині визначення частки [PERSON] у спільній сумісній власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що становить Ѕ його частину, не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб. Крім цього, судом встановлено, що під час шлюбу, на підставі рішення Острожецької сільської ради № 211 від 31 жовтня 2005 року, [PERSON] набув, в порядку безоплатної передачі, у власність земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер 5623885800:02:003:0203, для обслуговування житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Державна реєстрація вказаної земельної ділянки була проведена 22.03.2006 року та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №692215 ( а.с. 14). Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Згідно абзацу другого пункту третього Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок", до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень, право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки. Отже, зазначеними нормами матеріального права, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а відтак підлягають застосуванню, передбачено, що до початку створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень, право власності на земельну ділянку виникає не з моменту реєстрації такого права, а з моменту державної реєстрації самої земельної ділянки. Таким чином, право власності у [PERSON] на зазначену земельну ділянку виникло після її реєстрації у державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового № 5623885800:02:003:0203. Як встановлено судом, про що зазначено вище, [PERSON] на підставі рішення Острожецької сільської ради від 31 жовтня 2005 року набув у власність земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 5623885800:02:003:0203, для обслуговування житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . На той час органи реєстрації прав на нерухоме майно створені не були. А тому, моментом виникнення у нього права власності на вказану земельну ділянку є дата її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, а саме, 22.03.2006 року. При цьому, суд відхиляє поклакання позивача на те, що ст.57 СК України, в редакції на час набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, не передбачено, що приватизовані земельні ділянки відносяться до особистої приватної власності одного із подружжя, відтак на такі ділянки поширюється режим права спільної сумісної власності. Зокрема, положення вказаної норми суд враховує у взаємозвязку зі ст. 61 СК України, а також ст. ст.116, 121 З.К. України, якими передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у визначених ст.121 цього Кодексу розмірах. Така передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Тобто, в даному випадку [PERSON] реалізував своє особисте право на одержання в особисту власність земельної ділянки у межах визначених законом норм, а не право подружжя, відтак, набув право приватної власності на спірну земельну ділянку. Крім цього, суд також враховує, що Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. З наведеного слідує, що до 11 січня 2011 року, стаття 61 СК України не містила норми щодо визнання земельної ділянки, набутої внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановелно судом, про що зазначено вище, датою набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку є 22.03.2006 року. Тобто до вступу в дію правила ч.5 ст.61 СК України в редакції закону №2913-VI ( набрало чинності 08.02.2011 р.). Тому, дане правило не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, в силу чого, набута у власність [PERSON] земельна ділянка не відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] .. А тому, суд прийшов до висновку, що режим спільної сумісної власності подружжя на згадану земельну діялнку в даному випадку не поширюється, у зв"язку з чим, вбачає правові підстави для відмови [PERSON] в задоволенні позову в частині визначення за нею частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку за кадастровим онмером 5623885800:02:003:0203, загальною площею 0, 1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] , що становить Ѕ її частину. Враховуючи вище наведене, на підставі ч.2 ст.331, 369, ч.2 ст.719, ст.ст 717, 1167 ЦК

Outcome: partial