Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

12.12.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що позивач перебувала у близьких стосунках з відповідачем в період часу з лютого 2015 року по жовтень 2015 року. Коли [PERSON] дізнався про вагітність [PERSON], відносини між сторонами припинились. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] відновились [INFO], в день народження дитини - [PERSON], коли відповідач з'явився в пологовий будинок. Сторони у справі почали проживати однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. З середини липня 2016 року відносини між [PERSON] та [PERSON] остаточно припинились, сторони проживають окремо. Малолітня дитина - [PERSON], [INFO], проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З липня 2016 року, після того, як сторони у справі припинили спільне проживання, [PERSON] більше на спілкувався з донькою, перестав виконувати свої батьківські обов'язки щодо утримання та виховання дитини. З цих підстав, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Також, 26.03.2018 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він перебував у близьких стосунках з відповідачем в період часу з лютого 2015 року по жовтень 2015 року. По спливу близько двох місяців після припинення відносин з відповідачем, [PERSON] дізнався про вагітність [PERSON] Зі слів відповідача, позивач є біологічним батьком дитини. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] відновились [INFO], в день народження дитини - [PERSON], коли позивач з'явився в пологовий будинок. Сторони у справі почали проживати однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. З середини липня 2016 року відносини між [PERSON] та [PERSON] остаточно припинились, сторони проживають окремо. Після припинення відносин з відповідачем, [PERSON] декілька разів телефонував [PERSON] та цікавився станом здоров'я дитини. Відновлювати відносини з [PERSON] [PERSON] не мав та не має наміру. 08.03.2018 року від свого двоюрідного брата, [PERSON], позивач дізнався про те, що [PERSON], перебуваючи з ним у відносинах, неодноразово проводила час в компанії інших молодих людей. З цих підстав, [PERSON] має сумніви, що він є біологічним батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим, з метою захисту своїх прав, [PERSON] змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 26.03.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у зв'язку з чим позовні заяви об'єднано в одне провадження (а.с. 87). Позивач за первісним позовом [PERSON] в підготовче засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. 11.06.2018 року позивач надала суду заяву, в якій просила суд позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без розгляду, оскільки зазначене питання вирішено шляхом укладання договору про участь у вихованні та утриманні дитини. Позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав на малолітню дитину - [PERSON], [INFO], [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Суд, розглянувши заяву позивача про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виходить з наступного. З матеріалів справи слідує, що 06.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №2183 (а.с. 139). З огляду на те, що зазначеним договором сторонами врегульовано питання, що стосуються виховання та матеріального забезпечення дитини, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] та залишає без розгляду позовні вимоги останньої в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. 11.06.2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої останній визнає позов в частині позбавлення його батьківських прав на малолітню дитину - [PERSON], [INFO], та не заперечує проти задоволення позову [PERSON] в цій частині. Крім цього, просить суд його зустрічну позовну заяву до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису залишити без розгляду. Розглянувши заяву [PERSON] від 11.06.2018 року про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, враховуючи вимоги п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити вказану заяву. В зв'язку з чим зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису залишається без розгляду судом. Представник третьої особи [PERSON] в підготовче засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] До вказаної заяви долучено висновок від 18.05.2018 року № 1138/01-37/05 щодо розв'язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи 2 в підготовче засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено, що сторони у справі в період часу з лютого 2015 року по жовтень 2015 року перебували у близьких стосунках. Відповідно до свідоцтва про народження від 23.06.2016 року серії [NUMBER], актовий запис №389, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Малолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована та фактично проживає з матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 08.12.2017 року №№04-26/3-24540, 04-26/3-24541 (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 постанови Пленума Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з пунктом 16 цієї ж постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із змісту позовних вимог слідує, що з середини липня 2016 року відносини між [PERSON] та [PERSON] остаточно припинились, після чого відповідач у справі перестав виконувати свої батьківські обов'язки щодо утримання та виховання малолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою КЗ «Центр первинної медико-санітарна допомога № 6» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради від 03.11.2017 року №1472/02-8, [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в дитячій амбулаторії №9 з народження. З 25.04.2017 року дівчинка перебуває на обліку у лікаря - ортопеда з діагнозом : «Плоско-вальгусна деформація ступнів 1 ступеню». При відвідуванні дитячої амбулаторії та при оглядах дитини вдома, з дівчинкою знаходиться мати (а.с. 22). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до висновку районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради від 15.03.2018 року № 0460/01-22/01, враховуючи відсутність документів, які можуть підтвердити, що батько не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, не бере участі у вихованні та не з'ясована його думка з приводу порушеного питання, комісією прийнято рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав на малолітню [PERSON], [INFO] (а.с. 57-58). Крім того, згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 18.05.2018 року №1138/01-37/05 щодо розв'язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], враховуючи відсутність документів, що підтверджують ухилення батька від виконання обов'язку по утриманню та вихованню доньки, а також заперечення [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району дійшов висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 143). При прийнятті рішення у справі суд виходить з того, що, відповідно до заяви [PERSON] від 11.06.2018 року, останній визнає позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та не заперечує проти їх задоволення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 640 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: partial