Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21.11.2012 року в розмірі 38240,81 грн. та судові витрати. Вимоги мотивовано тим, що 21.11.2012 року відповідно до укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитного договору, відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом із "Умовами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складає між ним і Банком кредитний договір. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, який не надавав своєчасно кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору і станом на 30.06.2016 року має прострочену заборгованість в сумі 38240,81 грн. Просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з"явилася, надала письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнала частково, просила суд при винесенні рішення застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також вважає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на теперішній час не комерційний, а державний, тому не є належним позивачем по справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Встановлено, що згідно заяви позичальника від 21.11.2012 року [PERSON] отримала в ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В заяві визначено, що сума кредитного ліміту становить 5000,00 грн., базова процентна ставка 30,00% з розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. В цій заяві також зазначено, що боржник з "Умовами та правилами надання банківських послуг", а також "Тарифами банку" ознайомлений. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту, в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту, оплати винагороди банку. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо майже усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; порядку плати за кредит; відсоткової ставки, порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Як зазначає позивач, станом на 30.06.2016 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 38240,81 гривень з них: 5000,00 грн заборгованість за кредитом; 28799,40 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 2144,23 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500.00 грн штраф (фіксована частина), 1797,18 грн штраф (процентна складова). Із даного розрахунку видно, що за користування відповідачем кредитними коштами, Банком нараховувались проценти на прострочену заборгованість починаючи із 21.11.2012 року по 31.08.2014 року в розмірі 30%, а з 01.09.2014р. - 34,8%, з 01.04.2015р. - 43,2 % (а.с.5). Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені сторонами і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.4 ст.1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Згідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У анкеті-заяві відсутня умова щодо нарахування підвищених процентів на прострочену заборгованість по кредиту, а також Позивачем не надано доказів того, що відповідачку повідомляли про зміну процентної ставки у передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг порядку. Таким чином, суд вважає, що підвищення відсоткової ставки за кредитним договором є недійсним, та нарахування заборгованості за підвищеними відсотками є безпідставним. Проте, в порушення умов вказаного договору та наведених вимог закону, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором та не здійснював у встановлені строки щомісячні платежі, в тому числі порушив умови п. 2.1.1.5.6. договору, за якими позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах договору, тому утворилась заборгованість по процентам за користування кредитом. Як встановлено судом, листів та довідок про стан рахунку на адресу відповідача позивачем направлено не було, жодного доказу на підтвердження повідомлення відповідача про зміни відсотків суду не надано, зокрема, відсутні докази про надання відповідачу [PERSON] виписки по картрахунку з повідомленням про зміну процентної ставки. В умовах не зазначено, з якого часу відраховується семиденний термін про повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами договору, що також свідчить про порушення принципу добросовісності. Пунктом 1.1.3.2.3. Умов надання кредиту передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, Банком закладено в договір право на зміну розміру відсоткової ставки за кредитом за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по рахунку на умовах п.1.1.3.1.9. Умов. Відповідно до умов пункту 1.1.2.3. Умов до обов'язку позичальника входить отримання виписки про стан картрахунку та про проведені операції. В заяві позичальника про приєднання до Умов надання крейду Банком, відповідачка надала згоду на регулярне ознайомлення із інформацією Банку стосовно Умов кредитування на сайті Банку. Пунктом 1.1.3.1.9. Умов передбачено обов'язок Банку не рідше одного разу на місяць способом, вказаним в заяві, надавати позичальнику виписки про стан картрахунку та про проведені операції по картрахункам. У відповідності до положень Закону «Про захист прав споживачів інформування позичальника про зміну відсоткової ставки за кредитним договором має бути очевидним і здійсненне у спосіб, який би не викликав сумніву про добросовісне виконання цих приписів Закону з боку Кредитора. Крім того, з кредитного договору вбачається, що договором не встановлено, з якою саме регулярністю позичальник повинен знайомитися із інформацією Банку на його сайті щодо зміни умов кредитного договору. Виходячи з наведеного, а також досягнутих сторонами істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних позивачем кредитних коштів ( сум заборгованості за кредитом як поточної так і простроченої), зазначеної в розрахунку кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 30,00 % річних, а також, враховуючи, що згідно з умовами п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані відповідачем кредитні кошти (кредитний ліміт) мали бути нараховані та становлять наступні суми: - з 21.11.2012 по 31.08.2014 включно банком нараховано відсотків, до зміни формули їх нарахування, правильність нарахування яких у суду не викликає сумнівів та заборгованість за якими складає: 2511,37 грн. - з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року включно за 635 днів фактичного користування кредитом в наступній сумі: 5000,00грн. (заборгованість за кредитом поточна та прострочена разом)/360днів *635днів* 30% (0,3) (відсоткова ставка визначна сторонами при укладенні договору )=2645,83грн. Всього не сплачено відповідачем відсотків за період користування кредитним коштами в межах заявлених позовних вимог з 21.11.2012 по 30.06.2016 становить: 2511,37грн.+2645,83грн. =5157,20грн. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В зв'язку з цим суд прийшов до переконання, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5000,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенні на вказану суму, а вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами - на розраховану судом суму 5157,20 грн. Згідно з п.2.1.5.6. Умов надання кредиту, у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову . Відповідно до п. 2.1.1.12.12. Умов у випадку порушення позичальником строків виплати процентів за користування кредитом, він платить Банку неустойку. Також встановлено, що вимоги в частині нарахованої неустойки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов'язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи, внаслідок чого відповідача двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності. Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ці15 від 23 жовтня 2015 року. Крім того, суд звертає увагу, що згідно розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем сума комісії та пені не розмежована, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, в якій саме сумі позивачем була нарахована пеня, а в якій комісія, на загальну, зазначену позивачем суму 2144,23 гривень, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. В зв'язку з цим суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено підстави та розмір нарахування комісії. Що стосується стягнення фіксованого розміру штрафу - 500 грн та 1797,18 грн (процентна складова), яка рахується з суми позову то суд зазначає, що згідно із Законом України «Про боротьбу із тероризмом», позивач не мав права нараховувати відповідачу штраф - процентну складову із зобов'язань за кредитним договором б/н від 21.11.2012 року, починаючи з 14 квітня 2014 року у зв'язку із тим, що [PERSON] проживає с. Привільне, тобто у зоні АТО, і крім того банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором на загальну суму 10657,20 гривень, яка складається з: 5000,00 грн. заборгованість за кредитом, 5157,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень - фіксована частина. Що стосується посилань відповідача на неналежність позивача, то суд зазанчає наступне, оскільки згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2016 року № 961 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи» прийнята пропозиція Національного банку щодо участі держави в особі Міністерства фінансів у виведенні з ринку публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у спосіб, визначений пунктом 5 частини другої статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Установлено, що держава в особі Міністерства фінансів придбає акції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі. Тобто змінився засновник товариства, назва товариства залишилася такою ж. Підстав для відмови в задоволенні позову через вказану позивачем обставину суд не вбачає. При вирішенні питання про судові витрати у справі, суд виходить з наступного. Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлені вимоги про стягнення заборгованості у сумі грн., які задоволені частково на суму 10657,20 грн. Тому, з врахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з відповідача частково, у сумі 384,46 грн. (27,9%). На підставі наведеного,

Outcome: partial