Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, але з 2015 року за даною адресою не проживає, його місцезнаходження невідоме. Як запевняє [PERSON] реєстрація відповідача [PERSON], як проживаючого у її будинку, є суттєвою перешкодою як для здійснення її права володіння, користування та розпорядження будинком як своєю власністю, так і для здійснення її прав як власника будинку на оформлення субсидії по житлово-комунальним послугам. Позивач вказує, що вона не бажає мати відповідача як зареєстрованого мешканця її будинку ні на правах члена її сім"ї, ні як квартиранта, ні як тимчасово проживаючу особу, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням. Вирішити питання зняття з реєстраційного обліку відповідача в досудовому порядку неможливе по тій причині, що його місце проживання чи перебування невідоме. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], Зачепилівського району Харківської області. Зобов»язати Зачепилівську селищну раду Харківської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON], просить суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, його було сповіщено про дату судового засідання в газеті «Слобідський Край» № 59 від 27.07.2017 року, але заперечень проти позову до суду не надходило. Тому суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Від селищного голови Зачепилівської селищної ради Харківської області Кривенка Ю.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти позову [PERSON] не заперечує. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона проживає поруч з позивачем, відповідач [PERSON] дійсно не проживає разом з останньою з 2015 року, його місцезнаходження невідоме. В судовому засіданні були досліджені письмові пояснення свідка [PERSON] від 21.09.2017 року, згідно яких остання стверджує, що вона є сусідкою позивача, постійно проживає за адресою: [ADDRESS], Харківської області, а відповідач [PERSON] не проживає разом з позивачем більше 2-х років. Суд, вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи: -копію паспорта та ідентифікаційного номера позивача, -копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.09.2007 року, згідно якого [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], Зачепилівського району Харківської області, -копію довідки про склад сім»ї [PERSON] від 20.06.2017 року, згідно якого в житловому будинку останньої за адресою: [ADDRESS], Зачепилівського району Харківської області, зареєстрований [PERSON], -довідку № 02-24/1959 від 22.06.2017 року видану Зачепилівською селищною радою про те, що [PERSON] зареєстрований в домоволодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS], але фактично не проживає з 2015 року, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає , що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення ; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довела належними та допустимими доказами порушення її права на користування і розпорядження належним їй майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення нею цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved