Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], відповідно до якого з врахуванням заяви про уточнення предмету позову просив в рахунок задоволення своїх вимог за Договором позики від 27 травня 2011 року, що складається з неповернутої частини позичених коштів у розмірі 18 450 доларів США, трьох процентів річних в розмірі 1 235 доларів США, процентів за користування позикою в розмірі 8 923 доларів США, неустойки за прострочення зобов'язання в розмірі 150 230 доларів США, а загалом на суму 178 838 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], за процедурою згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом її продажу [PERSON] від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на власний розсуд за ціною, згідно звіту TOB «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» від 02 березня 2016 року за реєстраційним № 949572_02032016_32948605-001 на рівні 1 798 586 гривень, з виселенням [PERSON] та переданням її в управління [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.05.2011 р. між позивачем та [PERSON] було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований нею за реєстровим № 1689, відповідно до якого відповідач отримав валютні цінності в натурі на суму 21900 доларів США, які зобов»язався повернути не пізніше 27.05.2013 р. в порядку та в строки, визначені п. 1 Договору. В забезпечення виконання [PERSON] його зобов'язань за Договором позики, між представником позивача та [PERSON] того ж дня 27 травня 2011 р. був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився за повернення [PERSON] суми позики та став солідарним боржником. В порушення умов Договору позики від 27 травня 2011 року свої зобов'язання по поверненню боргу [PERSON] належним чином не виконав, повернувши на користь позивача 3450 доларів США. Неповернутими залишилися кошти на суму 18 450 доларів США. Позивач посилається на те, що він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав і 12 листопада 2015 року за результатами розгляду цивільної справи № 640/14798/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу Київський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги та стягнув солідарно з відповідачів. заборгованість за договором позики на суму 178838 доларів США, що було еквівалентним за курсом НБУ на день ухвалення рішення 4241250 гривень 47 копійок. Однак, зазначене рішення суду про стягнення грошових коштів не виконано у встановленому законом порядку. Крім того, як зазначає позивач в обгрунтування позову, в забезпечена виконання зобов»язань [PERSON] за Договором позики між позивачем та відповідачем був укладений Договір іпотеки, посвідчений 27.05.2011 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., зареєстрований за № 1692, за умовами якого в іпотеку передана квартира [ADDRESS], яку сторони оцінили на суму 250000 гривень. Умовами Договору іпотеки передбачено право Іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким позивач бажає скористатись. Також позивач, з посиланням на положення ст.ст.39,40 Закону України «Про іпотеку» просить виселити [PERSON] з квартири, що є предметом іпотеки з передачею її в управління позивачу. Позивач та його представник в судове засідання не з»явились, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подавши письмові пояснення з приводу заявленого позову, відповідно до якого не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом належним чином за місцем проживання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Причини неявки суду не повідомляв з заявами про відкладення судового розгляду не звертався, в зв»язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 27.05.2011 р. між [PERSON], від імені та в інтересах якого діяла [PERSON], та [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований за № 1689. Відповідно до п.1 зазначеного Договору Позикодавець передав у власність Позичальнику валютні цінності у вигляді та в натурі на 21900 доларів США, які останній зобов»язався повернути не пізніше 27.05.2014 р., в порядку та строки, погоджені сторонами в Договорі. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором позики між [PERSON], в особі представника [PERSON], та [PERSON] укладено Договір поруки від 27.05.2011 р., відповідно до якого [PERSON], як Поручитель, поручився за виконання [PERSON] своїх зобов»язань з повернення коштів за Договором позики від 27.05.2011 р. в сумі 21900 доларів США та штрафу у разі несвоєчасного виконання зобов»язань. Відповідно до п.1.2 Договору поруки поручитель є солідарним боржником перед Кредитором. Крім того, судом встановлено, що 27.05.2011 р. між [PERSON], як Іпотекодавцем, та [PERSON], як Іпотекодержателем, укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу і зареєстрований за № 1692, за яким в забезпечення виконання зобов»язань Іпотекодавця за Договором позики від 27.05.2011 р. в іпотеку передана квартира [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи Позичальник за Договором позики від 27.05.2011 р. належним чином не виконав свої зобов»язання що повернення коштів, в зв»язку з чим [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за Договором позики. Відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова від 12.11.2015 р. задовольнив позовні вимоги [PERSON] та стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Договором позики від 27.05.2011 р., що складається з неповернутої частини позичених коштів, 3% річних, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 178838 доларів США, що на момент ухвалення рішення еквівалентно 4241250,47 гривень. Матеріали справи не містять доказів про виконання боржниками рішення Київського районного суду м.Харкова від 12.11.2015 р. Позивач посилається на те, що 30.11.2015 р. він направив на адресу Іпотекодавця письмову вимогу про звільнення квартири, яка є предметом іпотеки, на підставі положень ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку» в зв»язку з початком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Підтвердження про вручення зазначеної вимоги Іпотекодавцю матеріали справи не містять. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.11 Іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], сторони домовились, що у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов»язань за Договором та\\або договором позики у встановлений Іпотекодержателем строк, таку вимоги Іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя та свідчить про те, що Іпотекодавець шляхом підписання цього Договору надав Іпотекодержателю право укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки з будь-якою особою у спосіб, передбачений ст.38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, яка встановлена за угодою між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем на момент укладання Договору, або на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії. Крім того, згідно з п.12 Іпотечного договору сторони домовили, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються Іпотекодержателем від свого імені, на підставі Іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження Іпотекодавця. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. В силу положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Тобто, з огляду на зазначені норми чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, суд вважає, що Іпотекодержатель набуває право на продаж від свого імені предмета іпотеки на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя або відповідного застереження, яке міститься безпосередньо в Іпотечному договорі, і це є беззаперечним його правом без необхідності отримання відповідного уповноваження від Іпотекодавця. Зазначений спосіб звернення стягнення на майно в силу Закону є позасудовим порядком врегулювання спору між сторонами, а у разі неможливості Іпотекодержателем реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, що повинно бути підтверджено належними доказами у справі, він не позбавлений права звернення до суду з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, у спосіб, визначений ст.39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду. Іпотекодавець, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав, однак у разі їх порушень або невизнання. При зверненні до суду позивач не надав суду доказів, що його право на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу не визнається відповідачами і є порушеним. Враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо невизнання відповідачами його права на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження, що міститься в Іпотечному договорі, в позасудовому порядку, суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованим, не доведеним, а тому не підлягає задоволенню. Також не підлягають задоволенню, на думку суду, вимоги позивача про виселення [PERSON] з квартити, що є предметом іпотеки, та передання її в управління з огляду на наступне. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Тобто, Законом чітко визначена процедура виселення мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки, у разі звернення стягнення на нього, і зазначеному виселенню повинно передувати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Такого рішення в позасудовому порядку відповідно до процедури, передбаченої Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку», Іпотекодержателем не приймалось. Звернення до суду про виселення мешканців з квартири, що є предметом іпотеки, можливе лише у разі невиконання такої вимоги Іпотекодержателя після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Оскільки, позивачем не була дотримана процедура звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у спосіб, визначений Іпотечним договором, вимоги позивача про виселення та передачу квартири в управління, в даному випадку, є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed