Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 14.03.2016 року звернулись до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] посилаючись на те, що в спірній квартирі відповідач не проживає постійно з жовтня 2011 року, квартиру відповідач залишив добровільно і мешкає у власному будинку за адресою [ADDRESS]; спірна квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності - в рівних частках. Оскільки відповідач в квартирі не проживає, але залишається бути зареєстрованим за адресою спірної квартири, чим перешкоджає позивачам у повній мірі здійснювати свої права, як власників житла, що змушує фактично нести додаткові витрати по утриманню житла та за житлово-комунальні послуги, будь-яких угод щодо користування спірною квартирою сторонами не укладалось, тому позивачі вимушені були звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав, зазначених у позові; відповідач [PERSON] позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, як заявленого без достатніх правових підстав та у зв'язку з недоведеністю вимог позивачів. Представник 3-ої особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи 3 особа повідомлена належним чином, своєю заявою від 06.07.2016 року просив справу розглядати за його відсутності (а.с.51). Заслухавши пояснення представника позивачів та відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.10.2015 року - позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками - по ? частині квартири [ADDRESS]; квартира [ADDRESS] є двокімнатною, житловою площею 29,2 кв. м, загальною площею 56 кв. м (а.с.50). Згідно довідки форми №3 від 23.12.2015 року - в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 3 особи - позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] - з 10.11.1998 року (а.с.30). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї (колишнього члена сім'ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї (колишніх членів сім»ї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності від 12.10.2015 року (а.с.7), позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] після смерті дружини [PERSON] (матері відповідача [PERSON]), яка померла [INFO]; зазначена квартира була зареєстрована на праві власності на ім.»я [PERSON] 19.07.2005 року на підставі свідоцтва про право власності від 29.06.2005 року; позивач [PERSON] (брат відповідача по лінії матері) є власником іншої ? частини квартири [ADDRESS] - на підставі свідоцтва від 12.10.2015 року про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 30.10.2012 року (а.с.8). Відповідачем [PERSON] право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] не оспорюється. Також, відповідач [PERSON] не заперечує про те, що з жовтня 2011 року він фактично проживає за адресою [ADDRESS] - в будинку, який залишився йому після смерті матері [PERSON], що також підтверджується довідкою №493 від 17.12.2015 року виконкому Євминської сільської ради (а.с.10); будь-яких угод (усних домовленостей) щодо користування квартирою [ADDRESS] між сторонами не укладалось. За встановлених обставин, суд вважає, що ствердження відповідача про те, що він періодично з»являється в квартирі [ADDRESS], коли буває в м. Києві, тому просить залишити його реєстрацію за даною адресою, не можуть бути прийняті судом, оскільки зазначені обставини не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивачів у даній справі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані докази у їх сукупності, те, що право власності позивачів відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру не є оспорюваним на день розгляду справи, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає задоволенню; рішення суду про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для скасування реєстрації фізичної особи за конкретною адресою.

Outcome: approved