Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] зверталася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в ньому позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 70000 грн., проценти в сумі 84000 грн., 9240 грн. - сума за прострочення боргу та судовий збір. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.11.2013 року позов було задоволено частково стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 70000 грн. боргу, 4200 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу, та 742 грн. - судового збору. В інших позовних вимогах відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року дане рішення було залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2015 року заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.11.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами за договором позики скасовано , та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивач, крім боргу 70000 грн., просила в позові стягнути на її користь з відповідача проценти за користування коштами в розмірі 84000 грн. та 9240 грн. - 3 % річних від простроченої суми боргу, в чому їй було відмовлено. В обґрунтування саме цих своїх вимог позивач вказувала, що відповідач за договором позики брала у неї кошти в сумі 50 тис. грн.. , що підтверджується розпискою від 30.06.2010 року, які мала повернути до 01.07.2011 року та 20 тис. грн., що підтверджується розпискою від 12.07.2010 року, які вона мала повернути до 12.07.2011 року. Відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушує взяті на неї зобов"язання та закон. Позивач вказує, що згідно норм ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також в разі прострочення виконання грошового зобов"язання позичальник, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти від простроченої суми. Тому проценти за період з 30.06.2010 року по 01.07.2011 року за умовами розписки з сумою 50000 грн. відповідач повинна була виплатити позивачеві 50000 грн. помножено на 10 % та помножено на 12 місяців , що становить 160 000 грн. За період з 12.07.2010 року по 12.07.2011 року за умовами розписки з сумою 20000 грн. відповідач повинна була виплатити позивачеві 20000 грн. помножено на 10 % та помножено на 12 місяців , що становить 124000 грн. Таким чином, станом на липень 2011 року сума боргу , з урахуванням процентів становила 154 тис. грн.. , з яких 70 000 грн.. - борг, та 84 000 грн.- проценти. В період з липня 2011 року по липень 2013 року індекс інфляції становив близько 1,0 тому відповідач має сплатити позивачеві 9240 грн. - 3 % річних від простроченої суми, що вираховано 154 тис. грн.. помножено на 3% річних та помножено на 2 роки. Саме ці суми позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з'явились, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності на позовних вимогах наполягали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , про слухання справи повідомлялася, до суду не з'явилася, причини її неявки суду не відомі. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.11.2013 року позов [PERSON] було задоволено частково стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 70000 грн. боргу, 4200 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу, та 742 грн. - судового збору. В інших позовних вимогах відмовлено. (а.с. 36-37). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року дане рішення було залишено без змін. (а.с. 69-70). Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2015 року заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.11.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами за договором позики скасовано , та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 150-152). З огляду на вищевказане суд розглядає справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики лише в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами за договором позики. Отже позивач, крім боргу 70000 грн. , який було стягнуто на її користь рішенням суду, просила в позові стягнути на її користь з відповідача проценти за користування коштами в розмірі 84000 грн., в задоволенні чого їй було відмовлено, та 9240 грн. - 3 % річних від простроченої суми боргу, задоволено частково та стягнуто з цієї суми лише 4200. Відповідач за договором позики брала у позивача кошти в сумі 50 тис. грн.. , що підтверджується розпискою від 30.06.2010 року, які мала повернути до 01.07.2011 року та 20 тис. грн., що підтверджується розпискою від 12.07.2010 року, які вона мала повернути до 12.07.2011 року. (а.с. 27, 28 - розписки). Відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушує взяті на неї зобовязання. За період з 30.06.2010 року по 01.07.2011 року за умовами розписки з сумою 50000 грн. та за період з 12.07.2010 року по 12.07.2011 року за умовами розписки з сумою 20000 грн. відповідач повинна була виплатити позивачеві 84 тис. грн.. процентів за користування коштами. В період з липня 2011 року по липень 2013 року індекс інфляції становив близько 1,0 тому відповідач має сплатити позивачеві 9240 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Заочним рішенням суду від 14.11.2013 року було стягнуто тільки 4200 грн. - 3% річних, які вираховані з суми боргу без процентів, тобто з 70 000 грн. В стягненні процентів в сумі 84000 грн. відмовлено повністю, в обґрунтуванні відмови суд послався на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який вказує, що надання коштів у позику є фінансовою послугою , яка надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти. Ці фінансові послуги можуть надаватися тільки фінансовими установами або фізичними особами СПД, що надають фінансові послуги, а оскільки позивач не відновиться ні до фінансової установи ні до СПД, що надає фінансові послуги, то вона не має права на одержання процентів та нарахованих на них 3 % річних. Правова позиція Верховного Суду України з цього питання викладена у постанові ВСУ від 5 .11.2014 року № 6-132цс14, яка вказує, що договір позики , як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи , оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу , так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором ст.. 1048 ЦК України. Таким чином , слід дійти висновку, що ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом , який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб -суб"єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.. 1046-1048 ЦК України. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.ст. 611, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши всі докази, наявні в матеріалах справи та проаналізувавши всі норми права щодо спірних правовідносин. Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення процентів за користування коштами за договором позики підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що заочним рішенням суду від 14.11.2013 року з відповідача на користь позивача вже стягнуто судовий збір в розмірі 742 грн. та 3% річних в сумі 4200 грн. , то суд вважає , що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають : 84000 грн. - проценти за користування коштами, різниця 3% річних в розмірі 5040 грн. , та різницю судового збору в розмірі 890, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved