Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 30 квітня 1998 між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 426. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 14.02.2014 р., шлюб між сторонами розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін є двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, неповнолітні діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо їх утримання, оскільки з момент припинення шлюбу, матеріально дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає. Домовленості між сторонами про добровільну сплату аліментів немає. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно з моменту звернення до суду, та до їх повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. Представник відповідача заперечувала проти позову частково, при цьому пояснивши, що відповідач з позивачкою, хоча й офіційно розлучені проживають разом в одному будинку, разом з неповнолітніми дітьми, відповідач регулярно дає дружині кошти у розмірі 1000 гривень, на дітей, купує продукти, одяг, необхідні речі для шкоди, він дуже любить своїх дітей, і не хоче з ними розлучатись, відповідач разом з дітьми відвідує спортивний клуб та здійснює прогулянки., він ніколи не відмовлявся утримувати своїх дітей. Окрім того відповідач має регулярний офіційний дохід у вигляді заробітної плати, та офіційно працює в Національному медичному університеті Богомольця. Проводить практичні заняття зі студентами. Тому просила позов задовольнити частково стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення кожного з них повноліття, в решті позову просила відмовити. Суд вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, 30 квітня 1998 між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 426. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 14.02.2014 р., шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується вказаним рішенням Києво-Святошинського районного суду за №369/5516/14-ц від 14.02.2014 Від вказаного шлюбу у сторін є двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] актовий запис № 628 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, та свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] актовий запис № 451 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Як пояснила представник позивача на даний час діти перебувають на утриманні позивача, що також підтверджується довідкою виконавчого комітету Білогордської сільської ради за № 1083 від 30.10.2014 року. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Доказів про наявність між сторонами домовленості про добровільну сплату аліментів немає. Згідно зі ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з довідки № 301 від 22.04.2014 року посадовий оклад відповідача на посаді заступника директора департаменту розвитку бізнесу зі стратегічногого планування та заробітна плата за останні дванадцять місяців, а саме з січня 2013 року по грудень 2013 року склала 63871 гривень 65 копійок Згідно довідки Національного медичного університету імені О.Богомольця за № 120/05-492 від 09.10.2014 року відповідач офіційно працює на посаді лаборанта в Національному медичному університеті імені О.Богомольця, заробітна плата за період останніх шести місяців, а саме з квітня 2014 по б вересень 2014 складає 9 695 грн. 52 коп. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів про існування у відповідача на час розгляду справи інших видів доходу або доходів, які мають нерегулярний, мінливий характер, представник позивача не надав. Відповідно до ч.3 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 п.17 пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює на постійній роботі на посаді лаборанта в Національному медичному університеті імені О.Богомольця, що відповідно підтверджується довідкою Національного медичного університету імені О.Богомольця за № 120/05-492 від 09.10.2014 року . За таких обставин суд з'ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані докази, прийшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, тому позов [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму громадян щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Що стосується вимог позивача, щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, суд знаходить вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах» від 20.12.2011 розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Так, згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З огляду на зазначене, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо з підготовкою процесуальних документів та супроводження даної судової справи. Так, представником позивача [PERSON] було надано копію угоди про надання правової допомоги від 20.08.2014 року, ордер серії [NUMBER] від 20.08.2014 року, квитанцію №295808 від 20.08.2014 року на 2000 гривень. Аналізуючи все вищевикладене, а також документи надані позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу, суд знаходить що, вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано погодинного розрахунку за надання правової допомоги у даній справі, не надано акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичної допомоги в тій частині, яка стосується його виконання, пов'язаного з розглядом в суді даного спору, окрім того представником позивача не доведено розумність вказаних витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. А тому суд критично оцінює виконання сторонами умов договору про надання правової допомоги по вказаній цивільній справі, її оплати, та вимоги позивача в цій частині суд визнає безпідставними та такими, що не підлягають задовленню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривень 60 (шістдесят) копійок в дохід держави. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.180, 182, 183 СК України, та,

Outcome: partial