Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

24.01.2011 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № б/н від 20.09.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON]; витребувати від [PERSON] нежиле підвальне приміщення, загальною площею 49,9 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS], на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; виселити [PERSON] з нежилого підвального приміщення, загальною площею 49,9 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS], та передати зазначене приміщення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, судові витрати покласти на відповідачів. При цьому посилається на те, що згідно з рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних границь міста, у тому числі нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Нежитлові приміщення підвалу, площею 62,6 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS], знаходились в оренді у [PERSON] на підставі договору оренди від 29.06.2004 р. № 37/33 (у новій редакції від 31.08.2006 р.), укладеного між [PERSON] та Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Вказане нежитлове приміщення належним чином зареєстровано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.05.2005 р. 05.05.2006 р. рішенням Господарського районного суду м. Одеси були задоволені позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, КП «МБТІ та РОН» про визнання права власності на нежитлове приміщення підвалу, а саме: 1-1 основне - 53,0 кв.м, 1-2 підсобне - 9,6 кв.м, 1-3 основне - 49,9 кв.м, яке розташовано за адресою: [ADDRESS]. 18.10.2006 р. постановою Вищого Господарського суду України рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2006 р. було скасовано, справа направлена на новий розгляд до першої інстанції. 29.01.2007 р. ухвалою Господарського суду справу № 27-30-9/96-06-2907 було припинено. На підставі скасованого рішення суду, за [PERSON] було зареєстроване право власності на спірний об'єкт. 20.09.2006 р. [PERSON] здійснив відчуження спірного об'єкту комунальної власності на підставі договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3637. 30.09.2006 р. [PERSON] здійснив відчуження спірного об'єкту комунальної власності на підставі договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 19836. 05.02.2008 р. [PERSON] здійснила відчуження спірного об'єкту комунальної власності на підставі договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №231. Отже, вказані договори купівлі-продажу спірного об'єкту є нікчемними. В зв'язку з чим вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та не підлягаючим задоволенням, вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] та представники третіх осіб - Одеської міської ради, ПАТ „Укрсоцбанк" в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Від представника третьої особи ПАТ „Укрсоцбанк" до суду надійшла заява, згідно якої просить в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних границь міста, у тому числі нежитлові підвальні приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності від 13.05.2005 р., що видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, Територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності належать нежитлові підвальні приміщення загальною площею 62,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. (а.с.6) 03.02.2005 р. між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 672/ц/2, а саме підвалу загальною площею 49,9 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] для розміщення майстерні з ремонту побутової техніки. (а.с.7 - 10) Отже, власник спірного нежитлового приміщення, користуючись своїм правом власності, надав це приміщення в оренду [PERSON] 05.05.2006 р. рішенням Господарського районного суду м. Одеси були задоволені позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, КП «МБТІ та РОН» та було визнано за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення підвалів, розташованих за адресою: [ADDRESS] а саме: 1-1 основне - 53,0 кв.м, 1-2 підсобне - 9,6 кв.м, 1-3 основне - 49,9 кв.м, загальна площа - 112,5 кв.м. Як вбачається з договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за № 3637 від 20.09.2006 р. [PERSON] продав, а [PERSON] купив нежитлові приміщення підвалів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 112,5 кв.м. (а.с.11 - 12) 30.09.2006 р. відповідно до договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за № 19836 [PERSON] подарував [PERSON], та остання прийняла в дар нежитлові приміщення підвалів, загальною площею 129,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.13) Відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за № 231 від 05.02.2008 р. [PERSON] продала, а [PERSON] купила нежитлові приміщення підвалів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 129,4 кв.м. (а.с.14 - 15) 18.10.2006 р. постановою Вищого Господарського суду України рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2006 р. було скасовано, справа направлена на новий розгляд до першої інстанції. 29.01.2007 р. ухвалою Господарського суду справу № 27-30-9/96-06-2907 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, КП «МБТІ та РОН» було припинено. Отже, рішення суду від 05.05.2006 р., яке стало правовою підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на спірне нежитлове приміщення та подальшого укладання договорів дарування та купівлі-продажу скасоване. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Таким чином, суд вважає, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 3637 від 20.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], що укладений між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також, відповідно до п. 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Зважаючи на ту обставину, що спірне нежитлове приміщення на момент укладання договору купівлі-продажу від 05.02.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] незаконно вибуло із власності територіальної громади м.Одеси, тому згідно до ст. 388 ЦК України, його необхідно витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] та передати зазначене приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Також [PERSON] слід виселити з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 49,9 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Крім того, суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, оскільки інформація щодо особи, яка порушила його права, позивачем була отримана 26.07.2010 р. з листа КП „ОМБТІ та РОН" № 182566.72, відповідно до якого нежитлові приміщення підвалів площею 129,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи пропорційно розміру задоволених судом вимог в розмірі по 12,34 гривень, а також на користь держави судовий збір в розмірі по 81,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved