Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням- [ADDRESS] ,та зобов`язання зняття з реєстраційного обліку. Позов обгрунтований тим, що позивачі є співвласниками даного будинку. Відповідач є колишнім чоловіком [PERSON] і в даному будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку призводить до збільшеного розміру комунальних послуг, що порушує право позивачів. Просять позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачем не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення. В судовому засіданні позивач [PERSON] , яка є також представником позивача [PERSON] , позов підтримала, пояснивши, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірваний у травні 2009 року, позивачі є співвласниками буд. [ADDRESS] частці, відповідач не є власником даного будинку і у ньому не проживає більше року, останній не сплачує комунальні послуги і не бере участі в утриманні будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що шлюб між ним та [PERSON] розірваний, проживав у буд [ADDRESS] з 1998 року і має право на частку у ньому, останній рік проживає в м.Бровари, не бере участі в утриманні будинку, в даний час у даному будинку не проживає, позивач зверталась до нього з вимогою зняття з реєстраційного обліку. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Спірні правовідносини виникли з приводу визнання відповідача [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщеннім, у якому має зареєстроване місце проживання, та зобов"язання зняття з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. За змістом ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу. Згідно довідки КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02 жовтня 2018 року буд. [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року зареєстрований за позивачами [PERSON] , [PERSON] по 1 / 3 та 1 / 6 частках за кожною. Відповідач [PERSON] , який має зареєстроване місце проживання у даному будинку, перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON] з 1997 року, який розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 22 жовтня 2019 року (шлюб розірвано, актовий запис №03 від 14 січня 2016 року). Відповідно до копії Акту від 29 травня 2019 року за участі представників Талалаївської сільської ради, [PERSON] не проживає у вказаному будинку, що підтверджено ним безпосередньо в судовому засіданні, останнім зазначено щодо непроживання у будинку останній рік. Дані обставини відповідачем в судовому засіданні не заперечуються. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у даному будинку понад один рік, що безпосередньо підтверджено в судовому засіданні відповідачем [PERSON] , відсутності перешкод останньому у цьому, що останнім у встановленому порядку не спростовано, відсутності домовленостей відповідача з позивачами, як співвласниками будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування ним, що також у становленому порядку не спростовано, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням,-буд. [ADDRESS] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Також судом враховується наступне. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку), у зв`язку з чим позов в частині зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає.

Outcome: partial