Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони по справі мають двох дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Корюківського районного суду від 05.06.2015 року місце проживання дітей визначено з відповідачкою, але обставини змінились, а саме старша дочка [PERSON] постійно проживає з позивачем, що підтверджується актом обстеження умов проживання. Дитина бажає проживати разом з батьком, бабусею та дідусем, категорично заперечує проти проживання з матір»ю. У разі задоволення позову в частині визначення місця проживання [PERSON] з батьком, позивач просить зменшити розмір стягнутих за рішенням суду з нього аліментів на користь обох дочок з 1/3 до 1/6 частини, на утримання меншої дочки [PERSON], яка залишиться проживати з матір»ю. У зв»язку з тим, що дочка [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні, останній просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Корюківського районного суду від 21.01.2016 року позов [PERSON] до [PERSON]В про визначення місця проживання дитини, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]В за адресою: м. Корюківка, вул. Журби, 1. Зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Корюківського районного суду від 25.03.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей, дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], з 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини, дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня винесення судового рішення і до повноліття дитини. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Корюківського районного суду від 21.01.2016 року, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Незаконність та необґрунтованість рішення суду [PERSON] обґрунтовує тим, що визначення місця проживання дитини вже було предметом судового розгляду за результатами якого, суд визначив місце проживання дитини [PERSON] з матір»ю. Рішення сторонами не оскаржувалось. В скарзі посилається, що після розлучення з позивачем у 2007 році діти знаходились на повному утриманні [PERSON], допомоги від батька вони не отримували, та й позивач дітьми не цікавився, аліменти не сплачував. Суд не взяв до уваги, що позивач проживає за декількома адресами, а місце проживання доньки [PERSON] просив визначити за адресою проживання його батьків. Вказує, що будинок, в якому проживали сторони разом з дітьми у м. Корюківка по вул. Кірова, 84, та 1/2 частина якого за рішенням суду належить відповідачу, а на іншу частину накладено арешт у зв»язку з заборгованістю позивача по аліментах, позивач зробив не придатним до життя, а саме: спалив речі відповідача у ванній кімнаті, змінив замок на вхідних дверях, відключив газовий котел, злив з системи воду та відрізав крани з питної води. Позивач перешкоджає спілкуватися з донькою та утримує її за місцем проживання своїх батьків у м. Корюківка, вул. Журби, 1. Крім того, [PERSON] неодноразово притягувався до відповідальності правоохоронними органами, як насильник сім»ї. Постійно з дитиною він знаходитись не може, оскільки за адресою в м. Корюківка, вул. Журби, 1 він постійно не проживає, а також позивач може перебувати на заробітках за межами м. Корюківка від 3 до 6 місяців. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. По справі встановлено, що згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, про що 13.04.2007 року складено відповідний актовий запис № 45 (а.с. 10). Сторони від шлюбу мають двох дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Рішенням Корюківського районного суду від 25.03.2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей дочок [PERSON] та [PERSON], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку), починаючи з 03.03.2009 року і до повноліття дітей (а.с. 23). Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, з врахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особисту прихильність дитини, умов створених для дитини за місцем її проживання та усталений спосіб життя, беручи до уваги, що дитина тривалий час проживає з батьком, при якому створені найбільш комфортні та прийнятні умови, виходячи з інтересів дитини, та з врахуванням викладеного задовільнив позови про зменшення розміру аліментів з батька та стягнув аліменти з матері. Проте апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. Ч. 1 ст. 161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. Рішенням Корюківського районного суду від 05.06.2015 року було визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із матір»ю [PERSON] Передано проживати неповнолітню дитину [PERSON] за місцем проживання позивачки матері [PERSON] в місті Корюківка (вул. Кірова, 84) (а.с. 16-20). В обґрунтування підстав пред»явленого позову [PERSON] посилався на зміну обставин, після винесення попереднього рішення про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, оскільки дитина [PERSON], постійно проживає разом з батьком, що підтверджується актом обстеження умов проживання складеного 10.11.2015 року комісією служби у справах дітей, яким встановлено, що в будинку № 84 по вул. Кірова, м. Корюківка, де зареєстровані, сторони та їх діти ніхто не проживає, опалення відключене (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, щодо матеріально-побутових умов проживання кожного з колишнього подружжя в даний час та їх матеріального стану, суд не вбачає переваг одного з батьків перед іншим, крім того ні батько, ні мати не проживають за місцем своєї реєстрації, а саме м. Корюківка, вул. Кірова, 84, яка на даний час переіменована, що не заперечується сторонами по справі. Судом першої інстанції встановлено, що донька сторін по справі [PERSON] проживає за адресою [INFO] в сім»ї бабусі та дідуся по лінії батька, що не заперечувалось обома батьками, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, де і має намір проживати, про що нею була подана відповідна заява. Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що для дитини звичними є умови проживання, спілкування за місцем її фактичного проживання, тобто в будинку, який не належить на праві власності [PERSON] та який не має реєстрації за адресою, де визначено місце проживання дитини оскаржуваним рішенням. З наданих сторонами доказів вбачається, що житлові умови як батька дитини, так і матері, які не проживають за місцем своєї реєстрації, не належному рівні, внаслідок відсутності згоди щодо користування будинком по вул. Кірова, буд. 84, м. Корюківка. Встановивши вищезазначені обставини, які не заперечувались сторонами по справі, суд першої інстанції визначив місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за адресою м. Корюківка, вул. Журби, буд. 1, де згідно акту обстеження умов проживання від 11.02.2015 року зареєстрованими є [PERSON] та [PERSON], які не були залучені до участі в справі, чим суд фактично вирішив про їх права та обов»язки, не з»ясувавши їх думку. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тобто для розлучення малолітньої дитини, якою є [PERSON], [INFO], з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. Як вбачається, позивач не посилається на наявність виняткових обставин, крім конфлікту між матір»ю та дочкою, який вже існував на момент прийняття рішення від 05.06.2015 року (а.с. 16-20). Відповідно до Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, поважається право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право вільно висловлювати свої думки. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Разом з тим, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що батьки [PERSON] та [PERSON] фактично самоусунулися від виконання батьківських обов»язків щодо дитини [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини, також підтверджуються даними висновку від 26.11.2015 року № 02-12/2592 про можливість проживання дитини з батьком (а.с. 86-87), яким встановлено, що батько іноді ночує за місцем фактичного проживання дитини, акт обстеження умов проживання від 21.12.2015 року (а.с. 91), містить дані щодо проживання батька за адресою вул. Шевченка, 42/57 в м. Корюківка. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком з порушенням норм, якими врегульовані спірні відносини, а за викладених обставин є необґрунтованим висновок суду і в частині задоволення вимог щодо зменшення та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене та з врахуванням положень ст. 161 СК України, віку дитини та інших обставин, які пов"язані з фізичним та психічним станом дитини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги. Оскільки апеляційна скарга задовольняється, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] в повернення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1071,84 грн.

Outcome: approved