Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У травні 2016 року позивачка звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; рішення допустити до негайного виконання. Зазначала, що з 11.08.2001 року по [INFO] року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилася донька, [PERSON], [INFO] року, яка проживає з нею. Відповідач допомоги на утримання доньки добровільно не надає, працює приватним підприємцем, і його дохід є нерегулярним. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки не заперечував, проте зазначив, що він офіційно працює, отримує заробітну плату. Дійсно, зареєстрований приватним підприємцем, однак дохід відсутній , підприємницькою діяльністю не займається, тому сплачувати кошти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. у нього не має можливості. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення частково заявлених вимог, з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом з»ясовано, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою ( а.с. 6,7). 10 травня 2016 року шлюб між сторонами в справі було розірвано ( а.с. 8). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, зазначивши що відповідач є приватним підприємцем та має нерегулярний, мінливий дохід. Однак, в судовому засіданні відповідач надав довідку про те, що працює техніком-електриком з липня 2016 року , його дохід за два місяці становить 2857,14 грн. Згідно відомостей, витребуваних судом із Головного управління ДФС у Кіровоградській області відповідач є приватним підприємцем, але доходу від підприємницької діяльності не має( а.с. 40-41).Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліментів у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідатиме рівню матеріального забезпечення віповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 551,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання. У задоволенні вимог щодо стягнення твердої грошової суми в розмірі- 1 500 грн. - відмовити.

Outcome: partial