Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 січня 2015 року між нею та відповідачем було укладено Договір № 300937/3228/07-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, у сумі 6500 доларів США строком з 12.01.2015 року по 12.04.2015 року. За умовами п.2 Договору всі нараховані відсотки банк зобов"язався перерахувати на картковий рахунок [NUMBER] у АТ «Банк «Фінанси та кредит». Після закінчення строку договору, відповідач кошти по депозитному владу позивачу не повернув і продовжує користуватись цими коштами. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, норми чинного законодавства та її права як споживача. Просила суд стягнути з відповідача на її користь за Договором банківського вкладу 6418,09 доларів США. Позивача в судове засідання не з'явилася, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Судом встановлено, що 12 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» було укладено Договір № 300937/3228/07-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, у сумі 6500 доларів США, за умовами якого позивач вніс, а Банк прийняв грошові кошти строком з 12.01.2015 року по 12.04.2015 року. За час користування коштами вкладу протягом строків, визначених п.п. 1.1.1. - 1.1.12 договору, Банк нараховує і сплачує Клієнту проценти за наступними ставками: з 12.01.2015 року по 18.01.2015 року - 8,20%; з 19.01.2015 року по 25.01.2015 року - 8,35%; з 26.01.2015 року по 01.02.2015 року - 8,50%; з 02.02.2015 року по 08.02.2015 року - 8,65%; з 09.02.2015 року по 15.02.2015 року - 8,8%; з 16.02.2015 року по 22.02.2015 року - 8,95%; з 23.02.2015 року по 01.03.2015 року - 9,1%; з 02.03.2015 року по 08.03.2015 року - 9,25%; з 09.03.2015 року по 15.03.2015 року - 9,4%; з 16.03.2015 року по 22.03.2015 року - 9,55%; з 23.03.2015 року по 29.03.2015 року - 9,7%; з 30.03.2015 року по 05.04.2015 року - 9,85%; з 06.04.2015 року по 12.04.2015 року -10% Відповідно до Договору про банківський строковий вклад (депозит) № 300937/3228/07-15ї вкладник доручає банку всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу перераховувати на картковий рахунок [NUMBER] у АТ «Банк «Фінанси та кредит»(а. с. 7 - 9). Умовами Договору передбачено, що після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1. - 1.1.13 цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок. Сторони домовились та визначили в п. 2.10 Договору, що строк розміщення Вкладу може бути продовжено. Як вбачається з матеріалів справи, Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Як вбачається з виписки по особовому рахунку від 25.02.2015 року позивач свої зобов"язання виконала, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти банківського вкладу в еквіваленті - 6500,00 доларів США (а. с. 10), але відповідач свої зобов"язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Судом встановлено, що позивач 12 березня 2015 року зверталася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу (а.с. 14), але кошти за її заявою відповідачем в повному обсязі повернуто не було. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів шляхом видачі готівки з каси банку, чим допустив порушення його прав як вкладника. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладу, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за вказаним договором. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-39 цс13 від 29.05.2013 року банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами у строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. У відповідності з вимогами ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В Україні відсутня нормативна заборона укладення депозитних договорів в іноземній валюті. Лише за згодою сторін, умов договору чи у випадку прийняття спеціального закону та у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України особи можуть визначити курс долара в еквіваленті до гривні за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Вирішуючи позов по суті, суд вважає встановленою обставиною, те що відповідач не виконує свої зобов'язання по Договору № 300937/3228/07-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Блискуча сімка» і не повертає позивачу належні їй кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, а саме заборгованості по вкладу в розмірі - 6 418,09 доларів США, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягаю до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 1218 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved