Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд: визнати недійсним договір дарування ? частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між позивачем та відповідачем, посвідчений 21.05.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М., зареєстрований в реєстрі за №602. В обґрунтування вказаного позову [PERSON] вказує на те, що йому на праві особистої приватної власності належить ? частина квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу. 16.03.2001 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Через погане самопочуття та погіршення здоров'я позивач вирішив належну йому ? частину вищевказаної квартири подарувати сину - [PERSON] Про намір подарувати частину квартири позивач повідомив свою дружину [PERSON] Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було складено договір дарування частини квартири, який позивач не міг самостійно прочитати, а тому текс договору був прочитаний дружиною [PERSON], яка переконала, що договір укладений на користь сина позивача, тобто волевиявлення позивача знайшло відображення в договорі. Таким чином, будучи введеним в ману [PERSON], щодо обдарованої особи, позивач підписав договір дарування. У квітні - травні місяці 2016 року ознайомившись із платіжними документами, щодо кварплати позивач дізнався, що частина квартири, яку як він вважав подарував сину, насправді обманним шляхом була набута у власність його дружиною. Тобто, скориставшись безпорадним станом через поганий зір, та перебування позивача в стані алкогольного сп'яніння, [PERSON] ввела його в оману та заволоділа належною позивачу на праві власності ? частиною квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Фактично між позивачем та [PERSON] був укладений договір дарування, якого останній не бажав. [PERSON] навмисно і цілеспрямовано ввела позивача в оману щодо істотної умови договору дарування, яка впливала на укладення правочину, а саме особи обдарованого. Дії [PERSON] при цьому були умисними, вона знала, що позивач ніколи не уклав би договір дарування частини квартири на її користь. За даних обставин, договір дарування частини квартири укладений 21.05. 2015 року має бути визнано судом недійсним, як такий, що укладений без врахування волевиявлення позивача, як дарувальника, під впливом обману. Ухвалою від 12.08.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білицька В.М., про визнання недійсним договору дарування частини квартири та призначено справу до розгляду. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак, через загальну канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, і не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білицька В.М. також в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що ? частина квартири [ADDRESS], належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 7827 від 25.12.2000 року. 21.05.2015 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони було укладено договір дарування ? частини квартири [ADDRESS], яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 782725.12.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 602. Відповідно до наданої на запит суду медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Київському центрі терапії і мікрохірургії ока. Згідно виписки від 26.04.2016 року ООО "Київський центр терапії і мікрохірургії ока" вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: незріла катаракта обох очей та проведено 26.04.2016 року ФЕК+ЗК ІОЛ на правому оці. Зазначене дає суду підстави вважати, що відповідач, яка була дружиною позивача, знала про стан здоров'я свого чоловіка та була обізнана про стан його хвороби, та знала, що позивач перебував на обліку в Київському центрі терапії і мікрохірургії ока та у зв"язку з встановленим діагнозом йому було проведено лікування, однак скористалася його станом та ввела його в оману щодо укладання договору дарування. Для належного з'ясування дійсних обставин справи судом неодноразово витребовувались у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької В.М. завірені матеріали нотаріальної справи, а саме: документи на підставі яких було посвідчено договір дарування ? частини квартири посвідченого 21.05.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М., за реєстровим № 602. Однак, жодних документів на адресу суду надіслано не було. У зв'язку з вищевикладеним, судом було направлено запит до Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві з проханням надати копію договору-дарування ? частини квартири посвідченого 21.05.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М. та документи на підставі яких було посвідчено даний договір. Відповідно до листа Київського державного нотаріального архіву від 19.06.2018 року вбачається, що станом на 24.05.2018 року акт приймання-передавання документів-отаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької В.М. до Київського державного нотаріального архіву не підписаний. Враховуючи вищевикладене станом на 24.05.2018 року документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької В.М. не передані на державне відповідальне зберігання Київського державного нотаріального архіву. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року визначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ст. 230 ЦК України, з підстав якої було заявлено позов, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони, з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими і бажаними для однієї із сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі аналізу викладених норм та матеріалів справи, відсутності будь-яких заперечень (відзиву) відповідача на поданий позов, суд вважає, що вимоги позивача доведені, та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved