Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - відповідач), у якому просив суд зняти арешт з майна, що накладений постановою про відкриття виконавчого провадження №37203122, винесеної 25.03.2013 року ВДВС Новоархангельського районного управління юстиції, на об`єкт нерухомості: [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію обтяжень індексний номер 1516070 від 09.04.2013 року, державний реєстратор Малютяк В.В). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.03.2013 року було винесено рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області, у відповідності до якого вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 159 860,00 грн., три проценти річних від простроченої суми в сумі 3 596,85 грн., судовий збір в сумі 1 637,83 грн. 25.03.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 37203122 ВДВС Новоархангельського РУЮ Кіровоградської області. З 10.09.2004 року позивачу [PERSON] та [PERSON] належали по 1/2 [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] 04.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна, яке складається з 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] є [PERSON] . Таким чином, з 04.06.2013 року власником вказаної квартири є позивач. 03.04.2014 року Апеляційним судом Кіровоградської області рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2013 року скасовано в частині задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] 10.04.2013 року державним виконавцем Новоархангельського РВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Але, як було з`ясовано позивачем, арешт та заборона відчуження на квартиру за адресою [ADDRESS] , і досі існує. 05.12.2019 року позивач також звернувся до начальника Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби із заявою про скасування арешту на нерухоме майно, на яку отримано відмову у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та знищенням його матеріалів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 17.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.02.2020 № 198749689 [PERSON] належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 22.07.2011 року та 1/2 частка вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину №1062 від 04.07.2013 року (а.с. 5-8). 1/2 частка вказаної квартири до 04.07.2013 року зареєстрована за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 22.07.2011 року (а.с. 26-29). Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 159860 грн., три проценти річних від простроченої суми в сумі 3596 грн. 85 коп., судовий збір в сумі 1637 грн. 98 коп. а всього 165094 грн. 83 коп. (а.с. 51-52). У подальшому, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 03.04.2014 року рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено в зв`язку з не доведеністю. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 53-54). Як вбачається із листа Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.01.2020 року, на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження АСВП № 37203122 з примусового виконання ухвали № 393/334/13-ц від 11.03.2013 року про накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, зареєстроване за [PERSON] з метою забезпечення позову [PERSON] в межах ціни позову в сумі 81 000,00 грн. 25.03.2013 року в ході виконання державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, копії якої направлено для виконання до відповідних органів, що здійснюють реєстрацію майна. 09.04.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Новоархангельського управління юстиції Кіровоградської області було накладено арешт на нерухоме майно, номер запису про обтяження 606035. 10.04.2013 року державним виконавцем Новоархангельського РВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням. Виконавче провадження з виконання вище зазначеного виконавчого документа державним виконавцем було передано до архіву та відповідно до Інструкції з діловодства знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. Станом на 27.01.2020 року будь-які рішення про зняття арешту з майна [PERSON] до відділу не надходили. Згідно моніторингу АСВП та інформаційної довідки з Реєстру речових прав №197839777 від 27.01.2020 року, Новоархангельським РВ ДВС арешт на майно [PERSON] не накладався (а.с. 60). У той же час, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.02.2020 № 198749689, а саме, інформації про державну реєстрацію обтяжень, арешт на квартиру [ADDRESS] накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 37203122 від 25.03.2013 року на майно [PERSON] . Між тим, вказана квартира [PERSON] ніколи не належала. Як вказує позивач, наявність вищевказаного арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 1, ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги те, що Новоархангельським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області арешт на майно [PERSON] , за якою до 04.07.2013 року було зареєстровано право власності на 1/2 частину [ADDRESS] , не накладався, а в реєстрі наявний запис про арешт вказаної квартири вцілому, яка на даний час належить позивачу, при цьому, боржником вказана [PERSON] , якій ніколи не належала дана квартира, враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з квартири, що накладений 25.03.2013 року ВДВС Новоархангельського районного управління юстиції та задоволення позову в повному обсязі. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved