Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

25.07.2016 року Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - легковий автомобіль ВАЗ-21043, 2004 року випуску, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія РВС [NUMBER] , видане Рівненським МРЕВ ДАІ 21.06.2005 року та належить на праві власності [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за Кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між кредитодавцем та [PERSON] 14.12.2006 року було укладено договір застави №539/06, відповідно до якого банку передано в заставу легковий автомобіль ВАЗ - 21043, рік випуску 2004, колір синій, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] , видане Рівненським МРЕВ ДАІ 21.06.2005 р. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення , відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права звернення стягнення на заставне майно у відповідності до договорів забезпечення. Зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач має право на стягнення заборгованості по кредиту , заборгованості по відсоткам, пеню за невиконання умов договору. Ухвалою суду від 08.09.2016 р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 10.02.2017 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №569/1805/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку» про визнання частково недійсним правочинів Ухвалою суду від 15.11.2017 р. провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 18.04.2017 провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №235/3619/15-ц. Ухвалою суду від 14.05.2018 р. поновлено провадження по справі. Також ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області неодноразово витребовувалися докази. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018 року справу передано на розгляд судді Гордійчук І.О. 04.07.2018 року. Ухвалою суду від 06.07.2018 р. справу прийнято до провадження. Представник позивача підтримала позовні вимоги. Просила суд позов задоволити, з підстав та мотивів, які в ньому наведено. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову повністю, з підстав та мотивів наведених у відзиві на позов та заявах по суті спору. Зазначила, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав, надані позивачем докази не є допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження права вимоги позивача до відповідача та розміру заборгованості по кредитному договору. Зазначає, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого б вбачалося, яким саме чином та за який період пораховані кожна із складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості, відсутні докази того, що на момент переходу до позивача прав за кредитним договором на підставі договору про переуступку права вимоги, у банку, а потім і у цесіонарія - ТОВ «Кредитні ініціативи» існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників. Зазначила, що відсутні докази, що відповідач була: повідомлена про заміну кредиторів у кредитному зобов`язанні. Також зазначила, що договір переуступки права вимоги не посвідчений нотаріально відтак є нікчемним, саме звернення стягнення є не зареєстрованим, а також розрахунок заборгованості є неправильним. Заслухавши виступи представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 14 грудня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено кредитний договір №538/06, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 70 000,00 грн. Відповідно до п.2.3 Договору кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 13 грудня 2011 року. Відповідно до п.7.1. Договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов"язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. (а.с.132-135 том.1) Банк свої зобов`язання перед [PERSON] виконав, що в свою чергу підтверджується копією заяви на видачу готівки №2 від 15.12.2006 р. (а.с.142 том.1) Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.11.2009 року задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Костопіль Рівненської області» до [PERSON] , стягнено з останньої на користь банку заборгованість по кредитному договору № 538/06 від 14.12.2006 року в сумі 7438,30 грн. Виконавчий лист № 2-1876, виданий на виконання рішення Рівненського районного суду від 24.11.2009 року, перебував на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції. Постановою від 27.10.2016 року закінчене виконавче провадження, у зв`язку повним погашенням боргу. (а.с.103 том.1) Для забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №538/06 в цей же день 14 грудня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено договір застави № 539/06, згідно якого в заставу [PERSON] було передано товари та легковий автомобіль ВАЗ-21043, рік випуску 2004, колір синій, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] (а.с.138-139 том.1) Сторони оцінили предмет застави у 140000 грн. Обтяження на вказаний автомобіль було зареєстровано 22.11.2016 року (а.с.150 том.1). Право власності [PERSON] на автомобіль підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - легковий автомобіль ВАЗ-21043, рік випуску 2004, колір синій, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] (а.с.137 том.1) 17 грудня 2012 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а банк зобов`язувалось відступити товариству права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до договору відступлення. В підтвердження відступлення грошової вимоги за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року позивачем надано витяг з Реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року. Основна непогашена заборгованість згідно додатку становить 61419 грн. 17 грудня 2012 року між банком та товариством було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17 грудня 2012 року, відповідно до якого банк (цедент), як продавець, передало товариству (цесіонарію), як покупцю, права за окремими договорами забезпечення, укладеними між банком та поручителями для забезпечення виконання зобов`язань позичальників за кредитними договорами. 11 лютого 2014 року між банком та товариством укладено договір про внесення змін до договору про передачу прав за договорами забезпечення, в якому сторони погодили викласти Додаток №1 до договору в новій редакції. В підтвердження відступлення прав за договором застави № 539/06 від 14.12.2006 року позивачем надано додаток №1 договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.07.2016 р. заяву ТзОВ «Кредитні ініціативи» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача у виконавому провадженні за виконавчим листом №2-1876 виданим 14.12.2009 р. Рішенням суду Рівненського міського суду Рівненської області від 30.06.2017 р. по справі №569/1805/17 в позові [PERSON] до ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання частково недійсними правочинів відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили. При зверненні до суду позивачем долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року, в якому станом на 01.07.2016 року нараховано заборгованість відповідача в сумах: 61 419,00 грн. - за кредитом, 51 007,48 грн. - по відсотках. На загальну суму 112426,48 грн. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Як визначеност.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідно дост.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07.12.2000 року «Про банки і банківську діяльність», де зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Ст.204 ЦК України установлює презумпцію правомірності договору. Це означає, що договір є дійсним, якщо він не визнаний недійсним судом, його недійсність не випливає з норми закону. Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідач не виконала взяті зобов`язання, про що свідчить наявна заборгованість за кредитним договором станом на 01.07.2016 р. в сумі 112426,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 61419,00 грн.; за відсотками - 51007,48 грн. Представник відповідача Ромашко Л.Г. в судовому засіданні повністю заперечувала щодо задоволення позову та зазначила, що не заперечує щодо наявності заборгованості за тілом кредитом в розмірі 61419,00 грн., однак заперечувала, щодо нарахування відсотків після спливу строку кредитування. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, кредит видавався з кінцевим терміном повернення - не пізніше 13 грудня 2011 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, банк після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 На підставі договору від 17.12.2012 року та у відповідності до ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 2 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до позивача перейшло право вимоги, що виникло з вказаних Договорів, в т.ч. з Договору, яким забезпечено виконання зобов`язання. Враховуючи, що боржник не виконав взяті зобов`язання, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення стягнення на заставне майно. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1689,40 грн.

Outcome: approved