Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], серія номер 1120 від 21.10.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Мурашко Л.О. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 вересня 2018 року позивачу стало відомо, що 21.10.2017 року його померла мати [PERSON], уклала договір дарування квартири [ADDRESS] на користь сестри [PERSON] (серія та номер 1120, виданий 21.10.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Мурашко Л.О., номер запису про право власності 22938475). Вказаний договір вважає недійсним, оскільки на момент укладення договору волевиявлення [PERSON], як дарувальника не відповідало її внутрішній волі, оскільки остання розпорядилася майном, зокрема квартирою [ADDRESS], ще в 2005 році на випадок смерті, це є свідченням того, що вона немала наміру подарувати квартиру лише своїй дочці, а хотіла своє майно розділити порівну між дітьми. Свої вимоги мотивує також і тим, що [PERSON] мала хибні уявлення про права та обов'язки сторін оспорюваного договору, відповідно дані обставини слід вважати підставою для визнання правочину недійсним. Зазначає, що він є спадкоємцем першої черги, а оспорюваний правочин порушує права позивача, як спадкоємця першої черги. Ухвалою суду від 16.10.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.09.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 15.04.2019 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив, в якому вказав, що позов не визнає, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позов є безпідставним та не обґрунтованим. Свої заперечення мотивує тим, що відповідач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] Зазначає, що утриманням непрацездатної матері та її лікуванням, а в подальшому і похованням відповідачка опікувалася особисто, в силу любові до матері та власних моральних та етичних переконань. Натомість позивач самоусунувся від виконання зазначених обов'язків та мав неприязні відносини з матір'ю. Зазначає, що на момент укладення оспорюваного договору [PERSON] перебувала в ясній пам"яті, була активною, за сім днів до укладення договору було присутня на урочистостях з приводу одруження внучки. Відповідач спростовує твердження позивача, що оспорюваний договір дарування було укладено сторонами внаслідок помилки, що має істотне значення, а саме неправильного сприйняття фактичних обставин правочину на момент його вчинення, що вплинуло на їх волевиявлення таким чином, що зазначений договір дарування не був би укладений, доказів на підтвердження зворотнього позивачем суду не надано. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити та визнати правочин недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги довірителя, просила позов задоволити з підстав та мотивів, які в ньому наведені в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечила повністю проти задоволення позову, з підстав та мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Представника відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, в інтересах довірителя, з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що на момент вчинення правочину [PERSON] усвідомлювала свої дії, не перебувала у безпорадному стані, самостійно себе обслуговувала, та в жовтні 2017 р. була присутньою на весіллі онуки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показала, що вона мешкала по сусідству з покійною [PERSON], остання потребувала допомоги, тому її невістка [PERSON] допомагала. Свідок [PERSON]. суду показала, що вона є невісткою померлої [PERSON] доглядала за нею, однак в жовтні 2017 році [PERSON] перестала спілкуватися з сином [PERSON] Про договір дарування їй не було відомо. Чи потребувала [PERSON] піклування їй не відомо. Свідок [PERSON], суду показав, що з [PERSON] були розлучені, але продовжували спілкуватися по телефону та допомагав останній. Зазначив, що [PERSON] хворіла та потребувала допомоги, однак перебувала в розумі майже до останніх днів життя. Також свідок суду пояснив, що син з невісткою не допомагали [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її бабцею, 14.10.2017 року вона була на її весіллі, а 17.10.2017 року уклала договір дарування. Свідок [PERSON] суду показала, що спілкувалася з бабцею, знала що бабця хоче зробити дарчу на маму. Після весілля сестри через тиждень бабця [PERSON] подарувала квартиру мамі. Після договору дарування син перестав спілкуватися з бабусею. Мама допомагала бабусі продуктами харчування. Бабуся проживала в себе, мама переїхала в квартиру після смерті бабусі. Свідок [PERSON], суду показала, що була сусідкою померлої [PERSON] Зазначила, що магніти до вхідних дверей були у померлої і дочки [PERSON], а син як приходив, то двері відкривала сама [PERSON] Про заповіти їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] суду показала, що прибирала в дворі, знала [PERSON], завжди бачила, що вона ходила сама. Казала що діти є, але вони сильно зайняті. Свідок [PERSON] суду показала, що Свєта, невістка померлої [PERSON] доглядала за нею, про договір дарування їй нічого невідомо. Заслухавши виступи учасників справи, покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 21.10.2017 року між [PERSON] та її дочкою [PERSON] було укладено Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мурашко Л.О., зареєстрований в реєстрі за №1120. (а.с.72-73) Оригінал оспорюваного договору був дослідений судом в судовому засіданні. На підставі укладеного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 1010655318 від 21.10.2017 року. (а.с.75) Відповідно до адресної картки м.Рівне №107029 від 10.10.2018 р. [PERSON] проживала та була зареєстрованою в квартирі [ADDRESS], як до укладення оспорюваного договору дарування, так і після його укладення до самої смерті. Також в даній квартирі зареєстрована [PERSON] з 10.10.2018 року.(а.с.76) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.09.1961 року Луцьким міським бюро ЗАГС Волинської області [PERSON] [INFO], є сином [PERSON].(а.с.7) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.09.1965 року Луцьким палацом щастя Волинської області [PERSON] [INFO], є дочкою [PERSON].(а.с.74) Відповідно до свідоцтва про шлюб серія номер [NUMBER], виданого 14.06.1985 р. Відділом ЗАГС м.Рівне, після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.74). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26.09.2018 р. [PERSON] змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на «[PERSON]». (а.с.8) [PERSON], [INFO], померла [INFO] у віці 80 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого 06.10.2018 року, Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.14). [PERSON], яка померла [INFO] за життя хворіла на цукровий діабет. 17.10.2017 року зверталася в травмпункт м.Рівне з діагнозом перелом правої променевої кінцівки в типовому місці зі зміщенням, була надана допомога. (а.с.12,13) Також з інформації наданої КП «Рівненський обласний спеціалізований диспансер Радіаційного захисту населення» Рівненської обласної ради №333/01-12/19 від 01.07.2019 р., вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Рівненському обласному ендокринному диспансері з 05.07.2011 року по 20.07.2011 року. З моменту виписки останньої зі стаціонару дані про подальший стан у КП «РОСДРЗН» інформації не знайдено. Як вбачається із медичної документації, посмертного епікриза від [INFO] [PERSON] хвора доставлена БШД в ПДВ ЦМС 27.08.18 року у відділення судинної неврології. Причиною смерті [PERSON] згідно лікарського свідоцтва про смерть №307 є набряк мозку, ішемічний інсульт. (а.с.131-166) З відповіді Рівненського обласного державного нотаріального архіву №556/01-24 від 19.07.2019 р, вбачається, що в Рівненському обласному державному нотаріальному архіві знаходиться на зберіганні заповіт [PERSON], посвідчений Першою рівненською державною нотаріальною конторою 31.08.2006 р. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за р. №2-1396. Заповіт складено на ім'я: [PERSON] та [PERSON] (а.с.173) На підтвердження доводів, що [PERSON] мала належний рівень знань та досвіду щоб чітко розуміти та правильно сприймати фактичні обставини укладення саме договору дарування, відповідачем долучено, архівну довідку №Ч-7-а/01/10 від 30.06.2009 р. про те, що [PERSON] працювала головою дільничної виборчої комісії №104 територіального виборчого округу №151 м.Рівне по виборах народних депутатів України у 2006 році ї отримувала заробітну плату (а.с.103), архівну довідку № 1-7/01-10 від 30.06.2009 р. про те, що [PERSON] обиралась депутатом Рівненської міської ради народних депутатів 21-го скликання в 1991-1994 роках. (а.с. 104) Також долучено архівну довідку №1538 від 26.06.2009 р., про те, що [PERSON] визнана депутатом Рівненської міської ради 22 скликання та обрана головою постійної депутатської комісії - мандатної, законності і правопорядку, з питань депутатської діяльності та етики. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.1 договору дарування, сторона обізнана про безоплатність цього правочину, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, дарує обдарованій, а обдарована приймає в дар від дарувальника квартиру №56 (п'ятдесят шість), яка знаходиться за адресою: місто Рівне, Майдан Незалежності, будинок (п'ять). Пунктом 11 Договору встановлено, що прийняттям дарунка вважатиметься одержання обдаровуваною оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. За змістом п. 19 договору, зміст ст.ст. 182, 229-231, 233-235, 717-722, 727, 728 Цивільного кодексу України, 57, 65 Сімейного кодексу України, ст. 174 Податкового кодексу України Сторонам за цим Договором роз'яснено. Таким чином, Договір дарування є виконаним сторонами, дарунок прийнятий відповідачем у відповідності до його умов. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229, 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставоюдля визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Матеріали справи не містять доказів того, що на час укладення оспорюваного договору дарування [PERSON] мала намір укласти договір довічного утримання, та доказів, які б свідчили про досягнення між [PERSON] та відповідачем згоди з усіх істотних умов такого договору. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише у разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 16 березня 2016 року № 6-93цс16, від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16. Таким чином з огляду на викладені положення, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір дарування від 21.10.2017 року було укладено з дотриманням вимог закону, що діяв на час його укладення. Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні допустимі докази, що [PERSON] на час укладення оспорюваного договору дарування перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, не усвідомлювала своїх дій, оскільки з досліджених медичних документів, які долучені до матеріалів справи, дане не підтвердилося. З відповіді Рівненського об'єднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області №11622/03 від 14.12.2018 р., вбачається, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні та отримувала пенсію за віком, до дня смерті 05.10.2018 р. Також факт перебування [PERSON] на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримувала пенсію, підтверджується довідкою Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області №10463/04 від 05.07.2019 р.(а.с.170) Організацією та оплатою поховання [PERSON], відповідно до договору-замовлення СК №002763 від 05.10.2018 р. займалася [PERSON] (а.с. 79) З приводу долучених позивачем квитанції та товарних чеків на придбання медикаментів в мережі аптек (а.с.15-18), суд зазначає, що дані докази є неналежними, оскільки з доданих документів не можливо встановити ким та для кого були придбані зазначені товари. Суд не приймає до уваги долучені відповідачем квитанції на придбання медичних товарів (а.с.82-91), з тих самих підстав та міркувань. Зокрема квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с.91-93) є сплатою благодійних внесків. Окрім того, суд зазначає, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, встановлено СК України та не залежить від наявності чи відсутності між ними договірних відносин. Доводи позивача, що оспорюваний договір порушує його права, як спадкоємця першої черги за законом не заслуговують на увагу, оскільки за життя [PERSON], як власник майна мала право користуватися, розпоряджатись ним на власний розсуд, та відповідно скористалася своїм правом на укладення договору дарування. Враховуючи зазначене, оскільки позивач не довів наявності підстав для визнання оспорюваного договору дарування квартири недійсним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed