Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.11.2017 р. звернулась до суду з позовом до відповідача та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 3000 грн.; стягнути з відповідача судовий збір та 10000 грн. витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що з грудня 2010 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] р. в шлюбі народився син [PERSON], якого позивач особисто виховує та матеріально забезпечує. Після фактичного припинення шлюбних відносин, в червні 2016 р., відповідач виїхав з приміщення її квартири, де вони проживали, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідає і місце його знаходження позивачу невідоме. Примирення не можливе. 08.06.2018 р. представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, аліменти підлягають стягненню в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину, щодо відшкодування правової допомоги відмовити повністю. Позивач та відповідач в судове засідання не з»явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що примирення сторін не можливе, відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання сина. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що позов підлягає частковому задоволенню, а факти викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності. Також зазначила, що відповідач перебуває у скрутному становищі, є безробітний, тому сума грошових коштів, які перераховувались на утримання дитини варіюється від 1000 грн. до 2000 грн. Також заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме вартості надання правової допомоги за договором, оскільки договір про надання правової допомоги не містить всіх необхідних даних, не вказано номер справи, стосовно якої адвокат надає юридичний супровід, не зазначено, які дії адвокат вчинив на вимогу позивача стосовно розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Також зазначила, що розмір гонорару в сумі 10000 грн. перевищує середню вартість послуг сімейного адвоката. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.12.2015 р. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Аналізуючи матеріали справи та пояснення представника позивача щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього сина сторін - [PERSON], [INFO] року, враховуючи, те що позивачка несе витрати по утриманню дитини, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, відповідач за матеріальним станом може сплачувати аліменти, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.11.2017 р. та до повноліття дитини. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.430 ЦПК України.

Outcome: partial