Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням наданих уточнень просить стягнути аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів та заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 27.08.2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.02.2016 року було розірвано. Від цього шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з нею. Відповідач мешкає окремо та матеріальну допомогу на утримання дитини надає не регулярно. Також зазначила, що дитина повністю знаходиться на її утриманні. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнила щодо строку, з якого необхідно стягувати аліменти, просила суд позов задовольнити та стягнути на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини. Відповідач у судове засіданні не з'явився, проте надав суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у його відсутності. Також напрвив на адресу суду довідку з місця роботи про свою заробітну плату. Дослідивши доводи позовної заяви, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 02.03.2011 року батьком дитини зазначено [PERSON]. Згідно акту, виданого депутатом Нововодолазької селищної ради Харківської області по виборчому округу № 16 Степаненко Л.П. від 18.10.2016 року № 1266, дитина - [PERSON], [INFO] фактично проживає разом з матір"ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 212 від 04.10.2016 року, виданої КЗОЗ "Харківське обласне бюро судово - медичної експертизи" [PERSON] працює в Харківському обласному бюро судово - медичної експертизи, займає посаду лікар судово - медичний експерт та має стабільний заробіток, заборгованості по виплаті заробітної плати не має. Так, відповідач офіційно працевлаштований, даних, що на його утриманні є інші неповнолітні діти чи непрацездатні батьки він суду не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного Кодексу. З огляду на вище викладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, відповідач не надає допомоги на її утримання, має задовільний стан здоров'я, стабільний заробіток, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 05.09.2016 року. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку ст. 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved