Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 4713,92 грн. за договором оренди жилого приміщення від 02.07.2013 року, розірвати договір оренди та її виселити. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору на оренду жилих приміщень від 02 липня 2013 року його предметом є надання орендодавцем в строкове користування жиле приміщення гуртожитку № 3/3-207 площею 36 кв. м. Передбачену суму оренди орендної плати орендар ([PERSON]) повинен перерахувати орендодавцю щомісячно не пізніше 10-числа за підзвітний місяць на розрахунковий рахунок. Відповідно до п. 4.1 договору розмір орендної плати встановлений у розмірі: квартирна плата - 72,30 грн., вода і водовідведення - 51,20 грн., електроенергія - 0,3085 коп. за 1 кВт. по лічильнику, вивіз сміття - 6,75 грн. на 1 чол. не пізніше 10 числа за підзвітний місяць на розрахунковий рахунок. Оскільки в порушення зазначених умов відповідачкою договірні зобов"язання з щомісячного перерахування на користь орендодавця орендних платежів належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 4713,92 грн., а тому просить стягнути з [PERSON] на користь Свалявського технічного коледжу НУХТ 4713,92 грн. заборгованості за договором оренди жилого приміщення від 02.07.2013 року, розірвати даний договір про оренду житла та виселити [PERSON] У судове засідання представник позивача не з"явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні(наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. 02 липня 2013 року між сторонами було укладено договір на оренду житлових приміщень гуртожитку, згідно якого позивач надав відповідачці житлове приміщення гуртожитку № 3, що складається з 2 кімнат площею 36 кв.м, а відповідачка зобов"язалася сплачувати за одержані в оренду приміщення орендну плату в розмірі: кв. плата - 72,30 грн., вода і водовідведення - 51,20 грн., вивіз сміття - 6,75 грн. (на 1 чол.), електрична енергія - 0,3085 грн. за 1 кВт по лічильнику, теплопостачання згідно рахунків (п.4 Договору). Згідно зазначеного Договору передбачену вищенаведим пунктом 4.1 суму орендної плати орендар повинен перерахувати орендодавцю щомісячно не пізніше 10-го числа за підзвітний місяць на розрахунковий рахунок. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою зобов'язань за договором № 56 від 02 липня 2013 року, станом на 01 вересня 2014 року у [PERSON] утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 4713,92 грн., що підтверджується інформацією про нарахування та оплату за проживання в гуртожитку, наданою позивачем. Про виникнення заборгованості перед позивачем, відповідач була повідомлена шляхом направлення на її адресу претензії, проте заборгованість не погасила. А тому позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості по договору оренди підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про розірвання договору № 56 оренди житлових приміщень гуртожитку від 02.07.2013 року, то така до задоволення не підлягає, оскільки як вбачається із цього договору, він був укладений терміном на один рік - до 02 липня 2014 року. Умовами цього договору передбачалось надання жилого приміщення для помешкання відповідачки саме на цей строк, а по закінченню терміну дії договору і відсутності погодження на його пролонгацію (продовження) по певний строк, чи при достроковому припиненні його дії орендар здає у повному порядку приміщення, обладнання та інвентар орендодавцеві по акту. Матеріали справи не містять доказів пролонгації цього договору, а оскільки термін договору закінчився, суд у вимозі про розірвання договору оренди відмовляє. Відповідно до ст. 128, 129 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної та іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення на надану житлову площу є ордер. Порядок виселення з гуртожитків врегульовано ст. 132 ЖК Української РСР, якою передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Встановлено, що [PERSON] була вселена у гуртожиток не у зв'язку з роботою чи навчанням, а на умовах найму, строк дії якого закінчився 02.07.2014 року і не продовжувався, право на користування гуртожитком особою, яка ним користувалася втрачається із закінченням строку дії такого договору, тому [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: partial