Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - Державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников Ігор Павлович, в якому просила суд встановити факт прийняття спадщини - 1/20 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , актовий запис про смерть №11 від 25.04.2019 року після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Встановити факт прийняття спадщини - 1/20 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , актовий запис про смерть №12 від 26.04.2019 року після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Встановити факт прийняття спадщини - 1/20 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , актовий запис про смерть №12 від 26.04.2019 року після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Харкова, яка померла [INFO] , актовий запис про смерть №14244 від 25 вересня 2020 року, є рідною тіткою - [PERSON] , [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті племінниці - [PERSON] , на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті племінниці - [PERSON] , на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті племінниці - [PERSON] . Ухвалою суду від 17 травня 2021 року здійснено заміну у справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа - Державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников Ігор Павлович, про встановлення факту прийняття спадщини позивача [PERSON] її правонаступником [PERSON] . В обгрунтування позову зазначила що [PERSON] , була власником ј частини квартири [ADDRESS] . Власниками інших 3/4 часток квартири [ADDRESS] , були в рівних долях (по ј) племінниці [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , ввартира [ADDRESS] на праві власності належала в рівних долях (по 1/5 частини): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в порядку передбаченому ч.1 ст. 549 України прийняли спадщину, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на момент відкриття спадщини у квартирі [ADDRESS] , але свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом не отримали. Після смерті [PERSON] - [PERSON] повинно належати ј частини квартири [ADDRESS] (1/5 своя частина та 1/20 частини квартири після смерті доньки). Після смерті [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом при визнання права власності після померлої матері на ј зазначеної квартири та мій позов був задоволений. Власниками інших 3/4 часток квартири є в рівних долях ( по 1/4 ) онуки померлої - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Тобто, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично прийняли спадщину, після померлої матері [PERSON] , оскільки були зареєстровані та проживали в зазначеній квартирі. Але, свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом не отримували. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.04.2016 р. по справі визнано безвісно відсутніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 р. оголошено[PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків, [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків та [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків останнє місце проживання : [ADDRESS] - померлими.Днем смерті [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вважати день набрання рішення суду законної сили. 11 січня 2019 року зазначене рішення набуло законної сили та до Реєстру актів цивільного стану внесені відповідні актові записи про смерть зазначених осіб. 07.05.2019 р. [PERSON] звернулась до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлих: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 31.08.2019 року державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников І.П. видав мені Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , зазначивши про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру та відсутність відомостей про коло спадкоємців після померлої, оскільки відсутні відомості про місце проживання спадкодавця. 31.08.2019 року державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников І.П. видав мені Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , зазначивши про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру та відсутність відомостей про коло спадкоємців після померлої, оскільки відсутні відомості про місце проживання спадкодавця. 31.08.2019 року державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников І.П. видав мені Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , зазначивши про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру та відсутність відомостей про коло спадкоємців після померлої, оскільки відсутні відомості про місце проживання спадкодавця. Також відсутні документи, підтверджуючі родинні відносини зі спадкодавцем, тобто немає свідоцтва про народження [PERSON] . [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] . [PERSON] була донькою [PERSON] [PERSON] була донькою [PERSON] . [PERSON] була донькою [PERSON] , Відповідно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були племінницями [PERSON] , доньками її рідної сестри. У ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Представник третьої особи відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляв тому суд, за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , актовий запис №14244 від 25 вересня 2020 року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. 19.04.2021 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 4-203, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2021 р., номер запису про право власності - 415647602, [PERSON] , яка є донькою померлої [PERSON] , отримала спадщину після померлої матері, яка складається з ј частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , була власником ј частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2015 р. по справі № 645/9795/14-цта Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2015 р.. Власниками інших 3/4 часток квартири [ADDRESS] , були в рівних долях (по ј) мої племінниці - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 07.06.1993 року, встановлено судом та зазначено в рішенні Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2015 р. по справі № 645/9795/14-ц. Квартира [ADDRESS] на праві власності належала в рівних долях (по 1/5 частини): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на житло від 07.06.1993 року, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Консульським відділом Посольства Росії у Сенегалі 01.11.1999 р. (серії [NUMBER] ) Відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 р.) спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти ( у тому числі усиновлені, дружина і батьки (усиновителі) померлого. У даному випадку спадкоємцями є мати спадкодавця та її діти, відповідачі по справі. Відповідно до п.1ч.1 ст.549 ЦК України 1963 р. (що діяв на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в порядку передбаченому ч.1 ст. 549 України прийняли спадщину, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на момент відкриття спадщини у квартирі [ADDRESS] , але свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом не отримали. Після смерті [PERSON] - [PERSON] належить ј частини квартири [ADDRESS] (1/5 своя частина та 1/20 частини квартири після смерті доньки). Після смерті [PERSON] , мати позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом при визнання права власності після померлої матері на ј зазначеної квартири та мій позов був задоволений. Власниками інших 3/4 часток квартири є в рівних долях ( по 1/4 ) онуки померлої - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] », що встановлено Фрунзенським районним судом м. Харкова в справі № 645/9795/14-ц та зазначені в рішенні від 12.05.2015 р. У відповідності до ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично прийняли спадщину, після померлої матері [PERSON] , оскільки були зареєстровані та проживали в зазначеній квартирі. Але, свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом не отримували, що підтверджується Інформаційною довідкою № 197194348 від 22.01.2020 р. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.04.2016 р. по справі № 645/9589/15, визнано безвісно відсутніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 р. по справі № 645/5359/16-ц оголошено[PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків, [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків та [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків останнє місце проживання : [ADDRESS] - померлими.Днем смерті [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вважати день набрання рішення суду законної сили. 11 січня 2019 року зазначене рішення набуло законної сили та до Реєстру актів цивільного стану внесені відповідні актові записи про смерть зазначених осіб. Мною отримані Свідоцтва про смерть: [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 11, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 12, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 13. 07.05.2019 р. мати позивача звернулась до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлих: - [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56060621 від 07.05.2019 р., - [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56060732 від 07.05.2019 р., - [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56060866 від 07.05.2019 р., (копії Витягів надаються, оригінали знаходяться у мене). 31.08.2019 року державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников І.П. видав мені Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , зазначивши про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру та відсутність відомостей про коло спадкоємців після померлої, оскільки відсутні відомості про місце проживання спадкодавця. 31.08.2019 року державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников І.П. видав мені Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , зазначивши про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру та відсутність відомостей про коло спадкоємців після померлої, оскільки відсутні відомості про місце проживання спадкодавця. 31.08.2019 року державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников І.П. видав мені Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , зазначивши про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру та відсутність відомостей про коло спадкоємців після померлої, оскільки відсутні відомості про місце проживання спадкодавця. Також відсутні документи, підтверджуючі родинні відносини зі спадкодавцем, тобто немає свідоцтва про народження [PERSON] . (Копії зазначених постав надаються оригінали знаходяться у мене). Мати позивача - [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про одруження позивача та повідомленням Відділу ДРАЦС по м. Харкову Харківського МУЮ про наявність актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] була донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 13.04.1979 р , актовий запис № 3987. [PERSON] була донькою [PERSON] , що підтверджується листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 2437/15-04-06 від 23.03.2016 р. [PERSON] була донькою [PERSON] , що підтверджується в сукупності такими доказами: Свідоцтвом про право власності на житло від 07.06.1993 р., в якому співвласниками зазначені: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; довідками про склад сім`ї № 4464 від 28.11.2004, № 5297 від 24.112015 р, в яких зазначено про реєстрацію трьох доньок [PERSON] в спірній квартирі, в тому числі [PERSON] копією технічного паспорту на квартиру, в яких зазначено про власників, в тому числі про [PERSON] ; рішеннями Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2015 р. по справі № 645/9795/14-ц, в якому зазначено, що спадкоємцями після померлої [PERSON] була її мати та діти, відповідачі по справі, тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.04.2016 р. по справі № 645/9589/15, в якому зазначено, що судом встановлено «…мати вказаних осіб ..померла…», крім того, в даній справі судом встановлено, що сестер було троє; рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 р. по справі № 645/5359/16-ц, в якому судом встановлено, що у [PERSON] були три темношкірі доньки, відповідно до відповіді ГУ ДМС в Харківській області № 06/9338 від 21.04.2017 р.- мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] - [PERSON] в період з 09.01.1981 р. по 15.12.1999 рік була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , інформація про громадянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як неповнолітніх дітей внесена в облікові документи; Відповідно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були племінницями матері позивача, доньками її рідної сестри. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1263 ЦК України - у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документаа. який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням правової позиції Верховного суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved