Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 березня 2009 року в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04. В шлюбі є діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Між ними часто виникали сварки, суперечки та непорозуміння, тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить задовольнити, суду пояснила, що з відповідачем припинили сімейні відносини, протягом останнього часу живуть окремим життям, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть.Сварки, непорозуміння та вчинення відносно дочки злочинних намірів привели до остаточного розпаду сім"ї.Миритися не бажає.Дітей просить залишити проживати з нею. Прізвище міняти небажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги викладені у позовній заяві визнає в повному обсязі. Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Чорненька) [PERSON] уклали шлюб 05 березня 2009 року в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі в них народилось троє малолтніх дітей:син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони повністю припинили сімейні відносини, вони спільного господарства не ведуть. Сварики, скандали в Сім"ї привели до її розпаду. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та дітей, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved