Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

в серпні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2017р. частково задоволено позов [PERSON] Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 09 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного судового рішення, 18 січня 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 752/18573/16 та постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №56401890. Відповідач не сплачує аліменти, у зв"язку з чим станом на 29 серпня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 44 000 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 980 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2017р. частково задоволено позов [PERSON] Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 09 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного судового рішення, 18 січня 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 752/18573/16 та постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №56401890. Відповідач не сплачує аліменти, у зв"язку з чим станом на 29 серпня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 44 000 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком заборгованості по аліментах від 29.08.2018 р. (а.с. 7) Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду про стягнення аліментів. Частиною першою статті 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15,від 16 березня 2016 року у справах: №№ 6-2589 цс15,№ 6-300 цс16, від 01 червня 2016 у справі № 6-535 цс 16. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно із ч.3 ст.197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Беручи до уваги положення ч.3 ст.197 СК України, яка ставить у залежність від часу пред'явлення виконавчого документу до виконання права отримувача аліментів, та викладене вище, слід дійти висновку про обов'язок того з батьків, хто проживає окремо, брати участь у витратах на дитину, а іншого не зволікати у питаннях вживати дій направлених на отримання присудженого за рішенням суду, у визначеному ним розмірі. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості з вини особи, яка за рішенням суду зобов'язана сплачувати аліменти. При цьому, звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є реалізацією права позивача, яким він користується на власний розсуд, відтак час звернення до суду сам по собі не може бути визначальним у періоді, з яким законодавство пов'язує такі дії відповідача, що тягнуть за собою відповідальність у вигляді сплати пені. Обов'язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, а відповідальність за ст.196 СК України настає не у разі ухилення від обов'язку по утриманню дитини як такого, а в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, тобто у зв'язку із невиконанням відповідного рішення суду. При цьому ч.3 ст.197 СК України визначає можливість за рішенням суду звільнення платника від сплати заборгованості, якщо вона виникла внаслідок непред'явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Тобто, законодавством передбачено обов'язок вжиття заходів до належного виконання рішення суду про стягнення аліментів як стягувача, так і боржника, та відповідні наслідки невиконання такого обов'язку для кожної сторони. Отже, зважаючи на викладене, суд вважає, що стягнення аліментів почало виконуватись з часу відкриття виконавчого провадження, а відтак саме з цього часу у боржника виникає обов'язок по сплаті аліментів за судовим рішенням і як наслідок саме з цього часу боржнику може бути нарахована пеня, передбаченою ст.196 СК України. Суд погоджується з доводами позивача про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати розміру аліментів за період з листопада 2016 року по червень 2018 року включно в розмірі 11 980 грн. Зокрема за 2016рік - 1060 грн., а саме: За листопад 2016 року 2000х1%22=440 грн. За грудень 2016 року 2000х1%31=620 грн. За 2017 рік 7300грн.: За січень 2017 року 2000х1%31=620 грн. За лютий 2017 року 2000х1%28=560 грн. За березень 2017 року 2000х1%31=620 грн. За квітень 2017 року 2000х1%30=600 грн. За травень 2017 року 2000х1%31=620 грн. За червень 2017 року 2000х1%30=600 грн. За липень 2017 року 2000х1%31=620 грн. За серпень 2017 року 2000х1%31=620 грн. За вересень 2017 року 2000х1%30=600 грн. За жовтень 2017 року 2000х1%31=620 грн. За листопад 2017 року 2000х1%30=600 грн. За грудень 2017 року 2000х1%31=620 грн. За 2018 рік 3620 грн.: За січень 2018 року 2000х1%31=620 грн. За лютий 2018 року 2000х1%28=560 грн. За березень 2018 року 2000х1%31=620 грн. За квітень 2018 року 2000х1%30=600 грн. За травень 2018 року 2000х1%31=620 грн. За червень 2018 року 2000х1%30=600 грн. Здійснений позивачем розрахунок по кожному періоду належним чином мотивований, відповідає положенням ст. 196 СК України та зазначеним правовим позиціям ВСУ. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі.

Outcome: approved