Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У травні 2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ЄДРПОУ 20782312, місцезнаходження: м.Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62, звернулося до суду з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 36174,35 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір страхування транспортних засобів серії АМ №106395 від 02.03.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу марки AUDI A8, державний номер [NUMBER] . 29.05.2016 року в м. Одесі по вул. Посмітного , буд . 20, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля марки TOYOTA RAV4, державний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 29.05.2016 року та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Згідно зі звітом №1478/16 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля AUDI A8, державний номер [NUMBER] , проведеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого автомобілю [PERSON] в результаті його пошкодження в ДТП становить 89384,20 грн. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було визнано вищевказане ДТП страховим випадком та виплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у загальному розмірі 86174,35 грн. Згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме Полісом №АЕ/5774523 від 08.10.2015 року автомобіль TOYOTA RAV4, державний номер [NUMBER] на момент ДТП було застраховано у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». З метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов`язань по полісу №АЕ/5774523 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виданого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивач на адресу вказаної страхової компанія направив вимогу в порядку суброгації про відшкодування суми страхового відшкодування в розмірі 86174,35 грн. та 24.04.2017 року отримав від цієї компанії страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. 22.05.2017 року на ім`я відповідача було направлено регресну вимогу про сплату 36174,35 грн., однак погашення вказаної суми не відбулось, а відтак позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 36174,35 грн. страхового відшкодування та судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Пучкової І.М. від 06.06.2018 року справу передано на розгляд Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Бойчука А.Ю. від 27.06.2018 року справу було прийнято до провадження та відкрито провадження по справі. У зв`язку з закінченням повноважень судді Бойчука А.Ю., за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного авторозподілу від 28.01.2019 року). Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 04.02.2019 року позовна заява ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» була прийнята до провадження з призначенням справи до слухання в порядку спрощеного позовного провадження. В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, слухати справу за його відсутності та у разі неявки відповідача надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Суд встановив, що 02.03.2016 року між позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір страхування транспортних засобів серії АМ №106395, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу марки AUDI A8, державний номер [NUMBER] (а.с. 44-55). 29.05.2016 року в м. Одесі по вул. Посмітного , буд . 20, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля марки TOYOTA RAV4, державний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №402176 від 29.05.2016 року (а.с.70-73). Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 29.05.2016 року та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.74). Згідно зі звітом №1478/16 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля AUDI A8, державний номер [NUMBER] , проведеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого автомобілю [PERSON] в результаті його пошкодження в ДТП становить 89384,20 грн. (а.с.79-92). ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було визнано вищевказане ДТП страховим випадком та виплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у загальному розмірі 86174,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням №43663 від 06.07.2016 року на суму 46143,91 грн. (а.с.75), а також розпрядженням та страховим актом №UA2016052900018/L01/01 від 23.06.2016 року на суму 40030,44 грн. (а.с.95-96). Згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме Полісом №АЕ/5774523 від 08.10.2015 року автомобіль TOYOTA RAV4, державний номер [NUMBER] на момент ДТП було застраховано у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с.136). З метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов`язань по полісу №АЕ/5774523 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виданого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивач на адресу вказаної страхової компанія направив вимогу в порядку суброгації про відшкодування суми страхового відшкодування в розмірі 86174,35 грн. та 24.04.2017 року отримав від цієї компанії страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. (а.с.78). 22.05.2017 року на ім`я відповідача було направлено регресну вимогу про сплату 36174,35 грн. (а.с.98). На теперішній час погашення вказаної суми не відбулось, що змусило позивача звернутися до суду. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно з статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане суд зазначає, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога позивача (страховика потерпілої особи) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно з статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Отже, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 04 липня 2018 року по справі 755/18006/15-ц про відшкодування завданої майнової шкоди у справі за відшкодуванням шкоди у таких самих правовідносинах. З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав договір обов`язкового страхування своєї цивільної-страхової відповідальності з ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» серії [NUMBER] , що поліс був чинним на момент ДТП, а відтак відповідно до полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією, а позивач має право на отримання від відповідача різниці суми, яка не відшкодовується відповідно до полісу. Враховуючи, що страховиком відповідача було сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі страхового ліміту, а саме 50000,00 грн., а розмір матеріального збитку перевищує ліміт відповідальності страховика (86174,35 грн.), то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка в даному випадку складає 36174,35 грн. (86174,35 - 50000,00 = 36174,35). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи наведені норми законів та докази по справі, приймаючи до уваги ту обставину, що доказів, які б виключали наявність наведених підстав для стягнення коштів з відповідача на користь позивача, суду не надано, тому позов ПрАТ "Страхова Компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованим та доведеним, а отже на користь позивача належить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 36174,35 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем за подання позову до суду, у розмірі 1 762 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved