Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2010 року по 01 липня 2011 року в сумі 839 грн. 79 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS] . Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідачів нарахований індекс інфляції в розмірі 878 грн. 95 коп. та 3 % річних в сумі 236 грн. 14 коп. Всього просив стягнути 1954 грн. 88 коп. Ухвалою судді від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Під час розгляду справи надійшло клопотання від представника відповідача про продовження строку для надання відзиву на позов. Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року в задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. Відповідачем [PERSON] надано письмові пояснення по суті справи, у яких вона повідомила, що проти позову заперечує. Вважає, що заборгованість обрахована безпідставно, за відсутності доказів надання їх послуг, за тарифами, які не мали застосовуватися та поза межами строку позовної давності. Вказані письмові пояснення просила врахувати при розгляді справи. Позивач звернувся до суду з клопотанням не брати до уваги вказані письмові пояснення, оскільки відповідачами у встановленому законом порядку відзив на позов не подано. Інші заяви та клопотання від сторін суду не надходили. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, в період, який є предметом судового дослідження, а саме з квітня 2010 року по червень 2011 року включно, відповідач [PERSON] була споживачем послуг, які надавались позивачем за адресою: [ADDRESS] . Послуги, які позивачем надавалися відповідачу це послуги опалення житла за адресою: [ADDRESS] . Взаємовідносини між споживачем та теплопостачальною організацією врегульовані Договором про надання послуг теплопостачання від 27 серпня 2007 року (а.с.12). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві, а також іншим особам, які фактично проживають в квартирі, послуги з теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього договору. Пунктом 1.2 договору передбачено, що предметом договору є послуги: централізоване опалення, підігрів води. Згідно пункту 1.4. договору характеристика об`єкта, надання послуг: площа квартири, що опалюється, 31,1 кв.м. Таким чином, вказаним договором сторони визначили послуги, що надаються позивачем відповідачу, як послуги з теплопостачання, а саме послуги з централізованого опалення та підігріву води. Тому суд відхиляє посилання відповідача на те, що надання послуг теплопостачання законом не передбачено. З розрахунку заборгованості вбачається, що плата позивачем відповідачу нарахована лише за централізоване опалення. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність доказів надання їй послуг. Згідно п.23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), чітко передбачено порядок оформлення претензій споживача до виконавця. Зокрема зазначено,\~що у разі порушення виконавцем умов договору споживач викликає представника виконавця для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види порушень кількісних і якісних показників послуг тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше двох робочих днів. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їх підписами. У разі неприбуття представника виконавця у визначений договором строк або необґрунтованої відмови від підписання акт-претензія вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Пунктом 24 вказаних правил також передбачалось, що акт-претензія подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачеві обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Пунктами 10.1, 10.2 Договору також передбачено, що претензії споживача до теплопостачальної організації\~мають оформлятись актами. Саме акати є підставою\~для перерахунку розміру оплати послуг. Тому належним доказом неякісного надання позивачем послуг або ненадання послуг могли бути вказані акти, але такі докази відповідачем до матеріалів справи не додані. З цих підстав суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність доказів надання їй позивачем послуг. Крім того, як встановлено судом, одна сторона - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавала другій стороні - [PERSON] як споживачу послуг за адресою: [ADDRESS] , послуги з теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась та частково оплатила. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України та іншими нормативними актами. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тарифи на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надавались в період з 01 квітня 2010 року по 01 липня 2011 року, затверджено наступними нормативними актами: рішенням Полтавської обласної ради від 27 березня 2009 року, згідно якого встановлено тарифи на послуги теплопостачання у розмірі 2,76 грн./ кв.м. опалювальної площі квартири (263,70 грн./Гкал. за наявності групового приладу обліку теплової енергії) та 38,05 грн. за одну особу на гаряче водопостачання, при наявності приладу обліку гарячого водопостачання 11,93 грн. / куб.м.; рішенням Полтавської обласної ради від 01 лютого 2011 року, згідно якого встановлено тарифи на послуги теплопостачання у розмірі 3,04 грн./ кв.м. опалювальної площі квартири (290,08 грн./Гкал. за наявності групового приладу обліку теплової енергії) та 41,86 грн. за одну особу на гаряче водопостачання, при наявності приладу обліку гарячого водопостачання 13,12 грн. / куб.м. Суд відхиляє посилання відповідача на те, що оплата за послуги їй мала нараховуватись за тарифом, визначеним в п. 3.1.1. договору 1,93 грн. /кв.м., оскільки згідно пункту 10.7. договору про надання послуг з теплопостачання, укладеного сторонами 27 серпня 2007 року, у випадку зміни тарифів ТО повідомляє про це споживача через засоби масової інформації, і розрахунки проводяться з дня затвердження нових тарифів. Діючи в правовідносинах належним чином, відповідач мала оплачувати одержані нею послуги згідно затверджених тарифів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] в період з 01 квітня 2010 року по 01 липня 2011 року отримані послуги в повному обсязі не оплачувала. У зв`язку з цим за період з 01 квітня 2010 року по 01 липня 2011 року виникла заборгованість в сумі 839 грн. 79 коп. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до затверджених тарифів. Вирішуючи заяву [PERSON] про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як передбачено ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 10.10. договору про надання послуг теплопостачання від 27 серпня 2007 року сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років та встановити, що вказаний строк застосовується до правовідносин, які виникли до укладення даного договору. Таким чином судом встановлено, що строк позовної давності у даних правовідносинах становить десять років. При цьому суд відхиляє посилання відповідача, що даний строк поширюється лише на правовідносини, що виникли до укладення даного договору, оскільки договором такого обмеження не передбачено. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином перебіг позовної давності у даних правовідносинах, що виникли між сторонами, розпочався з 01 квітня 2010 року, коли у відповідача виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В листопаді 2010 року відповідачем частково оплачено заборгованість за надані послуги в розмірі, що перевищує щомісячний платіж. Вказаними діями перебіг позовної давності перервався, після чого розпочався заново. Судом також встановлено, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарство «Полтаватеплоенерго» 20 липня 2011 року звернулось до Київського районного суду м.Полтави з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості. Згідно ч. 2 та ч.3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Зверненням позивача до суду 20 липня 2011 року з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення боргу з відповідачів, що підтверджується загальнодоступними даними на сайті "Судової влади», перебіг позовної давності перервався, після чого розпочався заново. Судовий наказ\~є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. На цьому неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах, в тому числі у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 465/5138/15, провадження № 61-22490св18. Ураховуючи те, що судовий захист на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 та Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року справі № 216/5756/15-ц (провадження № 16-13753св18). На підтаві викладеного суд прийшов до висновку, що позивачем строк позовної давності пропущено не було. Підстави для застосування давності відсутні. Інші доводи, наведені відповідачем в її письмових поясненнях, не спростовують позовних вимог, тому судом до уваги не приймаються. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач [PERSON] зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Станом на 01 липня 2011 року борг відповідача за послуги теплопостачання становить 839 грн. 79 коп., інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг - 878 грн. 95 коп., 3% річних - 236 грн. 14 коп. (а.с.5-11). На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 839 грн. 79 коп., компенсації інфляційних втрат підприємства у розмірі 878 грн. 95 коп. та 3% річних в розмірі 236 грн. 14 коп., а всього заборгованість у розмірі 1954 грн. 88 коп. Крім того, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2102 грн. 00 коп. на відшкодування понесених судових витрат. Всього з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 4056 грн. 88 коп. Вирішуючи позовні вимоги до [PERSON] , суд враховує відсутність доказів у справі, які б підтверджували, що він є споживачем наданих позивачем послуг. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 22 червня 2011 року №3752 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] є квартирантом. Будь-які докази того, що за договором найму він мав нести витрати з оплати комунальних послуг, в тому числі теплопостачання, в якому розмірі, тощо, в матеріалах справи відсутні. Тому суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial