Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

11 вересня 2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду в даній справі від 12 вересня 2017 року було відкрите провадження в справі. 29 вересня 2017 року ухвалою суду в даній справі задоволено клопотання позивача та витребувано у комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» оригінал інвентарної справи щодо кватири [ADDRESS], призначено справу до судового розгляду. 17 жовтня 2017 року після витребування інвентарної справи, ухвалою суду в даній справі задоволено заяву позивача, залучено до участі в справі співвідповідачем [PERSON] 02 листопада 2017 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву до [PERSON] та [PERSON], в якій уточнив позовні вимоги, просив встановити факт, що має юридичне значення, визнати квартиру спільним майном подружжя та визнати право власності на спадкове майно. 20 грудня 2017 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано у державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] Продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у відповідності до ЦПК України (у новій редакції). В уточнених позовних вимогах позивач вказав, що є батьком [PERSON], який помер [INFO]. З 2001 року по день смерті його син постійно проживав із відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу на орендованій ними квартирі. У серпні 2013 року вони за спільні кошти придбали квартиру, що знаходиться [ADDRESS]. До дня смерті син заповіту не склав, а тому після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно за законом. До складу спадщини увійшли: автомобіль «Opel Movano», реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль «Fiat Ducato», реєстраційний номер [NUMBER], та квартира [ADDRESS]. Співвласниками обох автомобілів були зареєстровані його син та відповідач [PERSON] Право власності щодо придбаної квартири у 2013 році було зареєстроване за відповідачем [PERSON] На даний час квартира є подарована відповідачу [PERSON], яка є дочкою [PERSON] За твердженням позивача перешкодами у оформленні його прав на спадщину є реєстрація права власності за відповідачами щодо придбаної разом із сином позивача квартири, а також те, що усі правовстановлюючі документи щодо спадкового майна знаходяться у відповідачів. З метою реалізації свого права спадкування за законом, позивач просив суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю із відповідача [PERSON] та його померлого сина [PERSON] з 2001 року по [INFO]; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Opel Movano», реєстраційний номер [NUMBER], та на 1/2 частку автомобіля «Fiat Ducato», реєстраційний номер [NUMBER], в порядку спадкування після смерті сина [PERSON]; визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю відповідача [PERSON] та [PERSON] і визнати за позивачем право власності на 1/2 частину даної квартири в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] В судових засіданнях позивач та його представник позов підтримали з наведених у заяві підстав. Надаючи пояснення позивач [PERSON] зазначив, що його син [PERSON] з 2001 року до дня смерті постійно проживав разом із відповідачем [PERSON] однією сім'єю, хоч із нею у позивача відносини не склались, за свою невістку він її не вважає. За життя син займався підприємницькою діяльністю, а саме поставляв на замовлення з-за кордону на територію України товари, в основному це були автомобільні шини, від чого отримував прибуток та утримував відповідача [PERSON] За зароблені кошти під час спільного проживання його син та відповідач придбали автомобіль «Opel Movano», реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіль «Fiat Ducato», реєстраційний номер [NUMBER]. Вважає також, що і квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] та його сином за спільні кошти, однак право власності на неї оформлене за відповідачем. Був переконаний, що в день смерті сина, у його квартирі були значні готівкові заощадження, які викрала відповідач [PERSON], у зв'язку з чим він звертався до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення злочину. За наслідками проведеного розслідування кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, а підставою того стали її показання про те, що вона спільно проживала із [PERSON] однією сім'єю. На думку позивача, показання надані [PERSON] в ході розслідування кримінального провадження є доказом спільного проживання його сина та відповідача [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Представник позивача [PERSON] доповнила пояснення позивача тим, що оскільки відповідач [PERSON] проживала із [PERSON] (за його життя) однією сім'єю без реєстрації шлюбу, все майно, яке вони набули за той час, є їхньою спільною сумісною власністю, в тому числі і квартира [ADDRESS], право власності на яку в даний час зареєстроване за відповідачем [PERSON], яка є дочкою відповідача [PERSON] Позивач як єдиний спадкоємець за законом після смерті свого сина, вправі успадкувати майно, в тому числі й право на майно, яке належало сину на день його смерті. У зв'язку з цим вважає правомірними вимоги позивача щодо встановлення факту спільного проживання його померлого сина та відповідача [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спірної квартири спільним майном подружжя, та визнання у зв'язку з цим за позивачем права власності на 1/2 частини квартири як частку у спільному майні члена сім'ї, а також по 1/2 частки у транспортних засобах в порядку спадкування за законом після смерті сина, та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги заперечили повністю. Відповідач у поясненнях зазначала, що дійсно у неї із покійним [PERSON] до його смерті були дуже хороші особисті відносини. Основу цих відносин становив їхній спільний бізнес. Протягом тривалого часу вони разом займалися підприємницькою діяльністю, а саме возили з-за кордону автомобільні шини та продавали їх замовникам на території України. З часом спільні інтереси у підприємницькій діяльності переросли у особисті відносини, однак вони в жодному разі не були сімейними. Шлюб із покійним [PERSON] вони не реєстрували, намірів створювати спільну сім'ю у них жодних не було. Спільних дітей у них не було, намірів їх народжувати також. У відповідача [PERSON] є своя сім'я, яка складається із матері та двох дочок від першого шлюбу. Спільно із покійним [PERSON] вони разом ніколи не проживали, інколи вона залишалась у нього переночувати. Проживали постійно окремо: [PERSON] винаймав квартиру за адресою: [ADDRESS] (де й помер), а вона до 2013 року проживала у матері в селі Поничів Володимир-Волинського району та у сестри у будинку № 2 по вулиці Князя Василька у місті Володимир-Волинському. Спільного бюджету у відповідача [PERSON] та [PERSON] також не було. Усі зароблені від спільного бізнесу кошти вони розподіляли між собою. Для ведення підприємницької діяльності, яка полягала у поставках товарів з-за кордону, вони за спільні кошти придбали два автомобіля, а право спільної власності на них оформили для зручності перетинання державного кордону. Також у зв'язку із відсутністю власного житла, вона зібрала свої заощадження, також позичила кошти у своєї матері і сестри, взяла незначну частину коштів вкладених у спільний із [PERSON] бізнес (які потім повернула), і 08 серпня 2013 року придбала квартиру [ADDRESS]. За власні кошти відповідач [PERSON] зробила ремонт у даній квартирі та переїхала проживати туди разом із своїми дітьми. За даною адресою продовжує проживати і на даний час. [PERSON] до придбаної кватири не мав жодного відношення. Жодних коштів чи іншої допомоги для її придбання він не надавав, у проведенні в ній ремонту участі не брав, жодного дня у ній не проживав. З часу придбання квартири до дня своєї смерті, [PERSON] жодних претензій щодо придбаної кватири не мав, а до кінця свого життя продовжував проживати окремо у орендованому ним житлі. В день своєї смерті [PERSON] зателефонував їй та сказав, що погано себе почуває, у зв'язку з чим вона викликала швидку медичну допомогу та сама направилась у житло [PERSON]. Коли приїхала, [PERSON] вже був мертвим. На місці були лікарі, які викликали поліцію. Поруч із тілом [PERSON] на столі лежали гроші, які вона переставила у іншу кімнату. В подальшому до квартири [PERSON] приїхав позивач разом із двоюрідним братом [PERSON] - [PERSON]. Того дня позивач забрав із квартири [PERSON] усе цінне майно, серед якого були готівкові кошти, платіжні картки банківських установ, на рахунках яких містились гроші від бізнесу, золоті вироби, оргтехніка, на якій містилась уся інформація щодо замовлень придбаних ними шин, документи на шини, документи щодо відшкодування на території [PERSON] податку на додану вартість (tax-free) за поставленими ними шинами, автомобіль «Opel Movano», реєстраційний номер [NUMBER], з ключами та свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу. Також протягом наступної ночі із гаража [PERSON] позивачем вантажним автомобілем було вивезено велику кількість автомобільних шин, які вона з [PERSON] повинні були поставити замовникам. За вказані шини від замовників було отримано передоплату (кошти з якої в день смерті сина забрав позивач). Усі фінансові зобов'язання по замовлених шинах, які також позивач забрав собі, відповідач [PERSON] повинна була виконувати самостійно, за власні кошти. Борги за вказаними зобов'язаннями залишились у неї по сьогоднішній день. Однак після смерті [PERSON], його батько [PERSON], який є позивачем у справі, постійно продовжує її переслідувати, звинувачуючи у крадіжці грошей сина, які вона йому віддала особисто при свідках в день смерті [PERSON], а також намагається позбавити її права власності на належну їй частку у спірних транспортних засобах, шантажуючи при цьому можливістю відібрати у неї право власності на придбану квартиру. З цією метою позивач звертався до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення нею кримінального правопорушення, також з аналогічним позовом з цього ж приводу звертався раніше до суду, однак просив залишити його без розгляду. Захищаючись від переслідування позивача та будучи поставленою ним у незручне становище перед клієнтами по бізнесу, за порадами своїх знайомих, 28 липня 2015 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], маючи надію, що зможе отримати хоч частину із їх спільних коштів, що знаходилися на банківських рахунках для покриття боргів перед клієнтами. Однак в подальшому на прийняття спадщини не претендувала, до суду із заявою про встановлення будь-яких юридичних фактів з цього приводу не зверталась. 13 серпня 2015 року вона подарувала вищезгадану квартиру своїй дочці [PERSON], яка є її законною власницею у даний час. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Вказала, що її мати [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали разом однією сім'єю та намірів її створити не висловлювали. Підтвердила пояснення своєї матері щодо наявності у них із [PERSON] спільного бізнесу, а також близьких особистих стосунків протягом кількох років, однак сімейними такі відносини не вважає, оскільки проживали вони постійно окремо, протягом тривалого часу, намірів створити сім'ю не висловлювали, вели порізно домашнє господарство, побут також у них був різним. Протягом останніх кількох років до своєї смерті [PERSON] проживав на квартирі, яку винаймав. Мати, в свою чергу, проживала разом із бабусею у селі Поничів Володимир-Волинського району та разом із своєю сестрою та дітьми на вулиці Князя Василька у м. Володимир-Волинському. До [PERSON] навідувалась лише в гості. Прибутки від здійснення підприємницької діяльності мати із [PERSON] розподіляли окремо між собою, спільного бюджету не мали. 08 серпня 2013 року мати придбала квартиру [ADDRESS]. [PERSON] жодної матеріальної чи іншої допомоги для придбання даної квартири не надавав. Після проведення косметичного ремонту в цій квартирі вони з матір'ю переїхали туди постійно проживати. [PERSON] також ніколи не проживав у придбаному матір'ю житлі та не мав до нього жодного відношення. 13 серпня 2015 року мати подарувала їй вищезгадану квартиру, а тому тепер вона є її законною власницею. Вимоги щодо визнання за позивачем права власності на частку у транспортних засобах її жодним чином не стосуються. Представник відповідачів [PERSON] додатково пояснив, що [PERSON] та [PERSON] до дня його смерті займалися підприємницької діяльністю, були компаньйонами, ця обставина не має жодного стосунку до шлюбних відносин. Ніколи вони постійно спільно не проживали та не мали жодних намірів створити сім'ю. Відтак позовні вимоги до його довірителів є неналежними, оскільки квартира на момент її придбання та до моменту її дарування відповідачу [PERSON] була приватною власністю [PERSON], яка ніколи не перебувала у шлюбних відносинах із [PERSON] за його життя та з ним однією сім'єю не проживала. Позовні вимоги щодо спадкування частки у автомобілях його довірителі не оспорюють. За клопотанням позивача опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що є двоюрідним братом покійного [PERSON] Вказав, що останній більше 10 років спільно проживав із відповідачем [PERSON] однією сім'єю. Вказаний факт йому відомий у зв'язку з тим, що він допомагав брату по роботі та періодично навідувався до нього у гості. [PERSON] винаймав квартиру в якій помер. У цій квартирі він проживав разом із [PERSON] протягом тривалого часу. Підтвердив, що дійсно [PERSON] мала свою квартиру на вулиці Ковельській у місті Володимир-Волинському, куди періодично переїздила жити в моменти сварок та непорозумінь із братом. Щодо обставин отримання позивачем в день смерті сина його грошей, документів, оргтехніки та іншого майна вказав, що йому нічого не відомо. Опитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] зазначив, що є рідним братом покійного [PERSON] та сином позивача. Сам навчався у місті Києві, де залишився після навчання постійно проживати, однак періодично приїздив у м. Володимир-Волинський. Вказав, що його брат [PERSON] познайомився із відповідачем [PERSON] у 2001 році. З цього року вони разом поїхали на заробітки до Італії. Після приїзду з Італії, приблизно з 2005 року розпочали свій бізнес, який полягав у поставках товарів з-за кордону, винайняли разом квартиру у м. Володимир-Волинському. Таким чином його брат більше 10 років спільно проживав із відповідачем [PERSON] однією сім'єю у квартирі, яку винаймав [PERSON]. Вказаний факт йому відомий у зв'язку з тим, що він навідувався до брата у гості. Вважає, що відносини між його братом [PERSON] та відповідачем [PERSON] були усталеними протягом більш, ніж 14 років, а не тимчасовими. Опитана за клопотанням позивача в судовому засіданні як свідок [PERSON] зазначила, що протягом 2005-2006 років здавала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON], якого знала з дитинства. Бачила, що в той час разом із ним у цій квартирі жила відповідач [PERSON] У 2006 році [PERSON] змінив місце проживання, а тому як розвивалися надалі його відносини із [PERSON] не знає. Опитана за клопотанням позивача в судовому засіданні як свідок [PERSON] зазначила, що є рідною сестрою позивача [PERSON] Відповідача [PERSON] вона не знає. Родина [PERSON] завжди збиралася разом у сімейному колі на такі великі релігійні свята як Різдво і Великдень. Завжди в родинному колі [PERSON] був один. [PERSON] жодного разу не брала участі в таких святкуваннях. Вперше побачила [PERSON] на похоронах [PERSON] Зазначила, що [PERSON] дуже побивалася та плакала за [PERSON], а в подальшому під час поминального обіду була свідком розмови між матір'ю відповідача [PERSON] та матір'ю [PERSON] в ході якої перша розповідала, що їхні діти 14 років жили «душа в душу» і за цей час [PERSON] ніколи не ображав. На підставі побаченого свідок зробила висновок про те, що [PERSON] за свого життя та відповідач [PERSON] мали значно ближчі відносини, а ніж були співробітниками (партнерами по бізнесу). За клопотанням представника відповідача допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є подругою відповідача [PERSON], знає її вже тривалий час. Близько 8 років назад відповідач познайомила її із [PERSON], якого представила як свого друга. З того часу підтримувала із ними дружні відносини, також на їх прохання неодноразово перевозила для них через кордон автомобільні шини. Не вважає, що вони жили однією сім'єю, оскільки намірів її створити у них не було. Ствердила, що відповідач [PERSON] постійно проживала у своєї матері в селі Поничів Володимир-Волинського району, а також у сестри на вулиці Князя Василька у місті Володимир-Волинському. За весь час знайомства із [PERSON] та [PERSON] вони проживали окремо один від одного. [PERSON] проживав на орендованій ним квартирі. Свої особисті речі [PERSON] та [PERSON] зберігали також окремо, - кожен у себе вдома. Неодноразово свідок гостила окремо у кожного з них. [PERSON] та Наталія також ходили у гості один до одного. При цьому після гостин кожен повертався до себе додому. У 2013 році [PERSON] за свої кошти, а також за кошти, які позичила у своєї матері та сестри, придбала для себе та своїх дітей квартиру [ADDRESS]. [PERSON] у вказану квартиру своїх коштів не вкладав взагалі, як він особисто розповідав свідку, мав бажання назбирати кошти та придбати для себе власний будинок. Після придбання квартири [PERSON] разом із своїми дітьми переїхала туди жити. [PERSON] ніколи не жив у вказаній квартирі разом із нею. У день смерті [PERSON], вона разом із [PERSON] приходила до його квартири та була безпосереднім свідком того, як позивач разом із двоюрідним братом [PERSON] забирав з неї усі гроші, цінності, оргтехніку, документи. Зазначила також, що позивач забрав автомобіль «Opel Movano», разом із свідоцтвом про його реєстрацію та ключами, а також з гаражу автомобільні шини. Опитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] зазначила, що також є подругою та кумою [PERSON] Досить тривалий час знала також [PERSON] В судовому засіданні ствердила, що спільним інтересом [PERSON] та [PERSON] був їх спільний бізнес, який полягав у поставках на територію України з-за кордону автомобільних шин. Також вони тривалий час зустрічалися. Однак їхні відносини сімейними назвати не може, оскільки [PERSON] та [PERSON] проживали окремо: [PERSON] - у будинку 134 на вулиці Ковельській у м. Володимир-Волинському, а [PERSON] - у матері в селі Поничів Володимир-Волинського району. Квартиру [ADDRESS] [PERSON] придбала самостійно за свої кошти, частину з яких позичила у своєї матері та сестри. В день смерті [PERSON] була в його квартирі та бачила як позивач забрав наявні в квартирі гроші та документи про відшкодування податку на додану вартість (tax-free) щодо ввезених на територію України автомобільних шин. Також опитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] ствердив, що протягом тривалого часу був у близьких дружніх відносинах із померлим [PERSON] до його смерті та відповідачем [PERSON] по даний час. Пояснив, що [PERSON] та [PERSON] не були однією сім'єю, оскільки проживали порізно, ходили один до одного в гості. Не дивлячись на те, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час зустрічалися, на думку свідка такі відносини сімейними не можуть бути. У [PERSON] є своя сім'я: дві дочки. За весь час відносин із [PERSON] спільних дітей у них не було, відносини вони не узаконювали, хоч могли це зробити не раз. На його думку між ними були лише бізнес-відносини. Від підприємницької діяльності вони отримували прибуток, який ділили між собою, що також є неприйнятним для сім'ї. Свідок знає, що [PERSON] придбала для себе квартиру на вулиці Ковельській у м. Володимир-Волинському та з 2013 року у ній проживає. [PERSON] в свою чергу завжди проживав до смерті окремо від [PERSON] на орендованій ним квартирі. Також [PERSON] за життя повідомляв свідку про те, що [PERSON] купила для себе та своїх дітей квартиру. Опитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача, а також його покійного сина приблизно з 2009 року, є їх своячкою. Також перебуває у приятельських відносинах із відповідачем [PERSON] та її дочками. Ствердила, що була свідком обставин придбання [PERSON] квартири [ADDRESS]. Вказала, що відповідач [PERSON] придбала дану квартиру за свої кошти, частина з яких була позичена у її матері та сестри. Квартиру відповідач купувала для проживання у ній, оскільки своєї не мала, а також для своїх дітей. [PERSON], з яким зустрічалась [PERSON] та мала з ним спільний бізнес, не мав жодного відношення до даного житла. Не вважає, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, оскільки вони проживали окремо, вели свій побут окремо, купували кожен для себе продукти. Також свідок зазначила, що в день смерті [PERSON] бачила як позивач, який прийшов у квартиру сина, забрав гроші, банківські картки, ключі від гаражів і автомобіля, а також документи. Також за клопотанням відповідача в судовому засіданні була допитана як свідок [PERSON], яка зазначила, що з 2010 року допомагала померлому [PERSON] та [PERSON] у здійсненні ними підприємницької діяльності, що полягала у поставках з [PERSON] на Україну автомобільних шин. Свідок вказала, що з цього часу самостійно неодноразово перевозила для них через кордон вказаний товар. З цього часу перебувала у дружніх відносинах із [PERSON] та [PERSON] Підтвердила також, що між [PERSON] та [PERSON] були більш, ніж приятельські відносини, однак сім'єю їх назвати не може, оскільки: проживали вони окремо, порізно також купували для себе продукти харчування, ходили один до одного в гості, а після гостин поверталися кожен до свого дому, прибутки від підприємницької діяльності між собою ділили. Також зазначила, що раніше [PERSON] та [PERSON]Й, проживали якийсь час разом, однак, оскільки під впливом алкоголю, який він вживав часто та поводив себе неадекватно, періодично бив [PERSON], остання повернулась додому та продовжила жити окремо від нього. Квартиру [ADDRESS] [PERSON] купувала для себе та своїх дочок за свої кошти. Після придбання квартири вона із своєю сім'єю самостійно зробила в ній ремонт, оселилася та постійно проживає у ній по даний час. [PERSON] до даної квартири не мав жодного відношення. Наскільки свідку відомо із слів при житті самого [PERSON], він мав на меті придбати для себе власний будинок. При цьому доповнила свої пояснення тим, що на її думку, знаючи [PERSON], і якби він вклав у дану квартиру свої власні кошти, він би наполягав на оформленні права власності на частку в ній. Заслухавши пояснення сторін, опитавши заявлених сторонами свідків, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до наступних висновків. На підставі ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У відповідності до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. За таких умов встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має безпосереднє юридичне значення при вирішенні даного спору. Отже, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити: 1.факт спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно; 2.факт набуття ними (спільно, в інтересах сім'ї) зазначеного майна за час спільного проживання; 3.наявність або відсутність інших зареєстрованих шлюбів у таких чоловіка та жінки; 4.наявність або відсутність письмових договорів між ними. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України , сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ч.ч.1 та 2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя. У відповідності до ч.1 та 4 ст.55 СК України, яка визначає обов'язок подружжя турбуватися про сім'ю, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 337-5266/15-ц від 25 січня 2018 року. В той же час, пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За встановленими обставинами справи, які не заперечуються сторонами померлий [PERSON] за свого життя шлюбу не реєстрував. Відповідач [PERSON] раніше перебувала у шлюбі, однак його розірвала. Від шлюбу у неї народилося двоє дітей. Жодних письмових договорів між собою, в тому числі, що стосується права володіння, користування чи розпорядження будь-яким майном, [PERSON] та [PERSON] не укладали. Приблизно із 2001 року відповідач [PERSON] та [PERSON] почали підтримувати між собою певні відносини, пов'язані спільним інтересами. До складу таких інтересів входило заняття спільною підприємницькою діяльністю. З часом їхні стосунки стали ближчими та особистими. Спільне заняття підприємницькою діяльністю полягало у поставках на територію України з-за кордону автомобільних шин на замовлення клієнтів та, відповідно, їх реалізація на території України. З цією метою [PERSON] та [PERSON] було придбано два автомобілі: 1.«Fiat Ducato», 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується повідомленням територіального сервісного центру 0744 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області № 31/3/0744-852 від 13 липня 2016 року, згідно якого власником вказаного транспортного засобу зареєстровано [PERSON], а співвласником є [PERSON]; 2.«Opel Movano», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується повідомленням центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Нововолинськ, м. Володимир-Волинський, Володимир-Волинського та Іваничівського районів УДАІ УСМВС України № 3489 від 04 листопада 2015 року, а також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], згідно яких власником вказаного транспортного засобу зареєстровано [PERSON], а співвласником є [PERSON], дата реєстрації 16 жовтня 2012 року. У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2013 року, який міститься в матеріалах витребуваної судом у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації матеріалів інвентарної справи № 1205 щодо спірної квартири [ADDRESS], 08 серпня 2013 року відповідач [PERSON] придбала у власність вищезгадану квартиру. Пунктом 11 вказаного договору також засвідчується, що кошти за які [PERSON] купує дану квартиру не є спільною сумісною власністю, оскільки вона є неодруженою та в шлюбі не перебуває, про що свідчить відсутність відміток про реєстрацію шлюбу в її паспорті. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7702857 від 08 серпня 2013 року засвідчується факт державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] щодо спірної квартири. У відповідності до договору дарування квартири від 13 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] своїй дочці [PERSON]. 13 серпня 2015 року за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на згадану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4221759 від 08 серпня 2015 року. У відповідності наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 16 лютого 2015 року, [PERSON] помер [INFO]. У відповідності до ст.ст.12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак в ході розгляду даної справи суд прийшов до висновку, що сторона позивача під час розгляду даної справи по суті не довела та не подала до суду жодного доказу того, що: 1.на момент придбання квартири [ADDRESS], а саме 08 серпня 2013 року, померлий [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю. Стороною позивача доведені факти спільного придбання [PERSON] та [PERSON] транспортних засобів, зокрема 16 жовтня 2012 року. Однак як стверджується відповідачем [PERSON] та підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказані транспортні засоби були придбані [PERSON] та [PERSON] для здійснення ними спільної підприємницької діяльності, та зовсім не підтверджують факту їх сімейних відносин та спільного проживання. В той же час вказаними свідками було заперечено факт постійного спільного проживання [PERSON] та [PERSON] Зазначеними свідками було стверджено про те, що [PERSON] та [PERSON]: мали спільний бізнес, проживали окремо, систематично ходили в гості один до одного, а після того поверталися кожен до свого дому, не мали сімейного бюджету, а мали окремі особисті бюджети, вели порізно домашнє господарство, побут у них був окремий, купували кожен для себе продукти харчування, одяг та предмети домашнього вжитку. Перераховані обставини аж ніяк не можуть свідчити про наявність сімейних відносин. Разом з тим, свідками сторони позивача підтверджено лише епізодичні факти проживання [PERSON] у квартирі [PERSON] і то не в час придбання спірної квартири. Так, свідок [PERSON] зазначила, що здавала свою квартиру [PERSON] в період 2005-2006 років. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, зазначила, що взагалі за життя [PERSON] ніколи не знала та не бачила [PERSON], в тому числі під час зібрання всієї родини на великі релігійні свята. Свідок [PERSON], який є рідним сином позивача, а також [PERSON] - племінник позивача, у своїх поясненнях згадували лише про епізодичні факти відвідування за життя [PERSON] у нього вдома, та стверджуючи що [PERSON] проживала разом з ним, вказували, що нібито бачили там предмети жіночого гардеробу, однак жодного разу ніхто з них не зазначив, що бачив у квартирі саму [PERSON] Жоден із свідків не вказав на наявність у відносинах [PERSON] та [PERSON] ознак почуттів взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільного сімейного побуту, тощо. Жодним доказом сторона позивача не підтвердила факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в період, який є близьким до 08 серпня 2013 року. Епізодичне спільне проживання [PERSON] та [PERSON] не може бути достатнім для визнання факту їх проживання однією сім'єю без шлюбу в розумінні ст.74 СК України, без наявності інших ознак сім'ї. 2.набуття ними - [PERSON] та [PERSON], квартири [ADDRESS], а саме 08 серпня 2013 року, було спільним (в інтересах сім'ї). Стороною позивача під час розгляду справи навіть не висувалося жодних припущень щодо мети придбавання спірної квартири, яке джерело походження коштів за які її було придбано, якою була участь [PERSON] у придбанні вказаної квартири. І навпаки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у своїх поясненнях зазначили, що [PERSON] не мав жодного відношення до спірної квартири. Вона була придбана за особисті кошти [PERSON], частина з яких була позичена у її матері та сестри. Дані пояснення відповідачів також підтверджуються показаннями свідків свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт придбання квартири за особисті кошти [PERSON] підтверджується і п.11 договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2013 року. Разом з тим, при встановленні наявності або відсутності ознак сім'ї у відносинах [PERSON] та [PERSON], а також відношення [PERSON] до придбаної [PERSON] спірної квартири суд виходить із фактичних даних, якими є: 1.відносини між [PERSON] та [PERSON] тривали довгий період часу, протягом якого вони свої відносини не узаконили, шлюб не зареєстрували, хоч у них було достатньо можливостей це зробити; 2.у [PERSON] є своя сім'я, до членів якої відносяться її діти. Як встановлено в судовому засіданні між [PERSON] та дітьми [PERSON] жодних відносин як батька (опікуна, піклувальника) не було; [PERSON] придбала спірну квартиру 08 серпня 2013 року, оформивши право власності на себе, а [PERSON] від моменту придбання квартири до моменту своєї смерті [INFO] (більш, ніж півтора року) не заявляв про свої права на неї, не оспорював жодним чином право власності та не висловлював жодних претензій на неї; 4.від моменту придбання [PERSON] спірної квартири, [PERSON] до неї не переселявся, спільно із [PERSON] не жив, а продовжував проживати у квартирі, яку винаймав, що знаходилась за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі він і помер [INFO]; 5.після придбання спірної квартири [PERSON] не оселився в ній, що є підтвердженням відсутності його інтересу до цього житла. Натомість у вказану квартиру оселилась [PERSON] із своїми дітьми, що підтверджує мету придбання останньою даного житла (для себе і для дітей), тобто в інтересах своєї сім"ї, а не з метою створення сім"ї із [PERSON]; 6.факт придбання [PERSON] квартири для себе і своєї сім"ї також беззаперечно підтверджує обставини окремого проживання відповідача [PERSON] та [PERSON] з моменту придбання квартири та до дня смерті останнього, а також відсутність намірів поєднувати свої життя. Вказані факти беззаперечно підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] не проживали протягом всього цього часу спільно як одна сім'я. А відповідно, і квартира, яка була придбана [PERSON] є її особистою власністю, та не може вважатися спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], в розрізі тлумачення ст.74 СК України, оскільки останній не був її членом сім'ї. Враховуючи вказані обставини та беручи до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо безпідставного переслідування її позивачем та з врахуванням пояснень наданих в судовому засіданні, суд критично оцінює її показання дані під час досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному за заявою позивача про крадіжку грошей. В той же час з врахуванням доказів та фактів досліджених в судовому засіданні при розгляді даної справи показання [PERSON] дані нею під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не доводять жодного права власності [PERSON], а тим більше позивача, на спірну квартиру. Також під час розгляду даної справи судом було витребувано у Володимир-Волинській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи № 196/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] За наявними в матеріалах спадкової справи документів єдиним спадкоємцем майна [PERSON] в порядку спадкування за законом є його батько [PERSON] (позивач в даній справі), який 29 травня 2015 року подав відповідну заяву про прийняття спадщини. У даній заяві позивач [PERSON] зазначив, що, крім нього, інших спадкоємців, передбачених законом немає, замовчуючи при цьому той факт, що є живими мати [PERSON], яка на рівні із позивачем є спадкоємцем за законом першої черги, а також рідний брат померлого, який в даному випадку є спадкоємцем другої черги (хоч вказані особи заяв про прийняття спадщини не подавали). Однак в матеріалах даної справи міститься також і заява про прийняття спадщини [PERSON] від 28 липня 2015 року, згідно якої остання ствердила, що перебувала у цивільному шлюбі із [PERSON] і проживала з ним однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини. За поясненнями відповідача дана заява була подана нею нотаріусу за порадами друзів, оскільки вона сподівалась повернути частину належних їй коштів, що знаходилися на банківських рахунках, отриманих нею та [PERSON] від спільної підприємницької діяльності, для покриття боргів по зобов'язаннях перед клієнтами. В судових засіданнях встановлено, що в подальшому подана нотаріусу заява не мала юридичного значення, а факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в судовому порядку не встановлювався, відповідач до нотаріуса за свідоцтвом про право спадкування не зверталась, про свої спадкові права більше, в тому числі до суду, не заявляла. Разом з тим, вказана заява [PERSON] з врахуванням обставин, які склались на той момент, та з врахуванням обставин, встановлених під час розгляду даної справи, не свідчить про реальність факту проживання [PERSON] із відповідачем [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тим більше про будь-які права померлого [PERSON] чи інших осіб на придбану нею спірну квартиру, яка є її особистою приватною власністю. На підставі викладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні його позовних вимог щодо встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2001 року по [INFO], а також визнання квартири [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а також визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину даної квартири в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] Незалежно від встановлення факту відсутності сімейних відносин, придбані [PERSON] та [PERSON] транспортні засоби, а саме автомобіль марки «Opel Movano», реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіль «Fiat Ducato», реєстраційний номер [NUMBER], є їх спільною власністю без визначення часток кожного з них, а тому у відповідності до ч.1 ст.368 ЦК України, вважаються спільною сумісною власністю. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відтак, оскільки позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна в порядку спадкування за законом після смерті свого сина [PERSON] та позбавлений можливості отримати свідоцтво про спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, його позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину автомобіля марки «Opel Movano», реєстраційний номер [NUMBER], та 1/2 частину автомобіля марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер [NUMBER], які належали при житті його сину, відповідають вимогам закону та повинні бути захищені судом. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд вправі за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Outcome: partial