Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 04.08.2017 року мотивуючи тим, що з відповідачем у справі перебував у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2009 року, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2012 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO] та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2012 року з нього було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.08.2012 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 17.10.2014 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №1635, 30.11.2015 року у них народилася дочка - [PERSON]. На даний час його матеріальне становище змінилося, оскільки на його утриманні знаходиться дочка [PERSON], [INFO], та дружина,я кА знаходиться у відпустці по догляду за дочкою до 3 років. Тому, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2012 року на сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, на 1/6 частину з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що в нього змінився сімейний стан, а саме 17.10.2014 року він одружився та 30.11.2015 року в нього народилася донька [PERSON], у зв'язку з чим у нього погіршився матеріальний стан, так як збільшилась кількість членів сім'ї. Дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та отримує допомогу при народження дитини у розмірі 860 грн. щомісячно, тому його єдиного доходу недостатньо для утримання себе, другої неповнолітньої дитини і тимчасово непрацюючої дружини. З 2012 року він постійно працює на ВАТ «Росава», інших доходів не має, мінімальний дохід у 2012 році до сьогодні у відношенні до прожиткового мінімуму на працездатну особу, він отримував суму в 2,63 рази більше ніж прожитковий мінімум, а останні 4 місяці, з вересня по грудень 2017 року, сума його доходу, у відношенні до прожиткового мінімуму, склала 2,56 % ніж прожитковий мінімум на1 особу, та останні три місяці він сплачує аліменти в розмірі, яка зазначена у довідці № 46 від 13.02.2018 року, не обмежує сина турботою та лише сплатою аліментів, витрачає кошти на секції, які син відвідує, від дитини він не відмовляється, окрім аліментів, адже витрачає кошти на іграшки на свята і просто так, по мірі можливості та доходів, з сином спілкуюсь часто, намагаюсь часто брати на вихідні дні, в цей же час виділяє кошти на необхідні йому речі та їжу, а в останній час, після народження доньки, так як стан доходів і розмір цін змінився, приходиться просити допомоги у батьків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зазначив, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24.09.2012 року позивача було зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Тобто, попереднім судом, вже було враховано матеріальний стан позивача та призначено сплачувати суму цілком прийнятну та реальну. Також, позивачем не надано доказів про його особистий дохід, що унеможливлює побачити його реальний фінансовий стан, в позовній заяві позивач не надає розрахунку сплачених аліментів, але за даними ДВС в 2015 року позивач сплачував по 900 грн. в місяць, в 2017 році по 1500 грн. Зазначену суму аліментів позивач просить зменшити, не зазначаючи чому саме цей мінімум його матеріальної допомоги може посприяти на його добробут та погіршення матеріального становища. Також, позивачем не надано жодних доказів погіршення його матеріального стану або здоров'я, таким чином, підстави для зміни розміру аліментів відсутні. До того ж, матеріальний стан позивача не тільки не знизився, а навпаки поліпшився, адже він створив нову сім'ю, працевлаштований на гарній роботі. Просив суд врахувати, що потреби дитини на харчування, одяг, взуття, лікування лише збільшуються, у зв'язку з чим вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо зменшення розміру аліментів. Зазначений позов взагалі можна розцінювати як «часткову відмову від дитини», в той час коли дитина потребує додаткових витрат на навчання, навчання іноземних мов, відвідування спортивних закладів, адже позивач намагається зменшити і так незначну матеріальну допомогу з його боку. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували з 31.01.2009 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2012 року, що стверджується копією паспорта та рішення (а.с.3-5, 8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] з 17.10.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини (а.с.10,11). Також, встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта ( а.с.3-5). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24.09.2012 року у справі № 1003/13625/12 ( а.с.9), було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в підтвердження обставин справи та позовних вимог надав до суду довідки про заробітну плату, а саме: № 206 від 03.10.2017 року, №235 від 23.11.2017 року, № 234 від 23.11.2017 року, № 46 від 13.02.2018 року, з яких вбачається, що позивач з 05.07.2011 року і по теперішній час працює на ВАТ «Росава» на посаді інженера-інструктора у відділі проектування та нагляду за будівництвом та отримує заробітну плату з вересня 2016 року по серпень 2017 року в загальному 80 917,65 грн., з вересня по грудень 2017 року отримав в загальному 31178,19 грн., також з цієї заробітної плати відраховуються щомісяця аліменти на утримання сина [PERSON], на користь [PERSON], надав довідку № 4795/10 від 03.10.2017 року про отримання допомоги [PERSON], яка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Білоцерківської міської ради, при народженні дитини з вересня 2016 року по вересень 2017 року в загальній сумі 10 320,00 грн., що підтверджує факт перебування його дружини [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища, оскільки як вбачається з доданих до матеріалів справи доказів, зокрема довідки №18-611зп від 04.08.2017 позивач офіційно працевлаштований та працює в Відділі забезпечення представництва в вищих судах Генеральної прокуратури України на посаді начальника відділу та має стабільний офіційний дохід. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів це створення сім'ї та народження дитини, суд бере до уваги, проте позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився, суду надано не було. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, отже, на даний час розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 930 грн. Як вбачається з довідок про доходи, які надані позивачем, він отримує заробітну плату щомісяця, однак кожного місяця вона виплачується в різних сумах, проте, якщо взяти до уваги останні місяці 2017 року, то суд вбачає, що матеріальний стан позивача покращився, даний факт також підтверджується відомостями з Держаного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с. 45, 46). Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує матеріальне становище позивача та матеріального становища дитини, на утримання якої стягуються аліменти, та прийшов до висновку, що загальний розмір аліментів, які вирішено стягувати судом з позивача у розмірі 1/4 частини від його доходів, є мінімальним для потреб дитини, до того ж не перевищує мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом. Даючи оцінку встановленим обставинам, зібраним по справі доказам в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed