Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], який був розірваний рішенням суду від 22.11.2012 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не бажає виконувати свої обов'язки по утриманню дитини, донька повністю перебуває на її утриманні, та проживає разом із нею. [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку і доходу щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, та до досягнення дитини повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочне рішення, проти чого не заперечує і позивач. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Так, судом встановлено, 21.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 564. Після укладання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] Від шлюбу подружжя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Комунаровським відділом реєстрації актів цивільного Запорізького міського управління юстиції 26.02.2008 року. Згідно рішення Комунаровського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Як вбачається з довідки ЖБК „Хімік" від 27.10.2014 року за вих№21, за адресою [ADDRESS], зареєстрована та проживає [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, зважаючи на матеріальні та духовні потреби дитини, враховуючи її стан здоров'я та матеріальне положення, а також того, що будь-яких заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування з боку відповідача не надано, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, тому вважає за доцільним, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку і доходу щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, та до досягнення дитини повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі, на користь держави.

Outcome: approved