Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Великосолтанівського НВК "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - ДНЗ", Відділу освіти Васильківської районної державної адміністрації, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ №11 від 09.04.2019 року по Великосолтанівському НВК про звільнення його з посади оператора котельні, поновлення на вказаній посаді та зобов`язати відповідачів виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу на дату поновлення на роботі. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що 23 жовтня 2018 року його було прийнято на роботу у Великосолтанівський НВК "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - ДНЗ" на посаду оператора котельні на період опалювального сезону. У квітні 2019 року після закінчення опалювального сезону його було звільнено, а 23.10.2019 року коли він вийшов на попереднє місце роботи, директор НВК повідомив його, що на його місці працює новий працівник і він(позивач) звільнений. Також, директор НВК віддав йому трудову книжку, в якому запис про звільнення відсутній. 04.11.2019 року він звернувся з заявою до директора НВК про допущення його до роботи, а натомість отримав наказ про звільнення. Позивач вважає своє звільнення незаконним у зв 'язку з тим, що Відповідачем 1 фактично з наказом про звільнення в день звільнення не ознайомили, не провели розрахунки та запис в трудову книжку не внесли. Крім того, з врахування положень ст.235 КЗпП України просив стягнути з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31269,56 грн. 05.12.2019 року до суду надійшов відзив Відділу освіти Васильківської районної державної адміністрації Київської області, згідно якого відповідач з викладеним в позовній заяві не погоджується, вважає позов безпідставним та таким що задоволенню не підлягає. Відзив аргументований тим, що [PERSON] дійсно був призначений на посаду оператора котельні у Великосолтанівський НВК на період опалювального сезону 2018-2019 років, тобто з ним був укладений строковий трудовий договір у відповідності до ст.23 КЗпП України. Згідно оскаржуваного наказу від 09.04.2019 року №11 по Великосолтанівському НВК, позивач був звільнений з посади оператора котельні з 10.04.2019 року у зв`язку з завершенням опалювального сезону, згідно п.2 ст.36 КЗпП України, тобто у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору. Відповідач вважає, що [PERSON] своєю заявою про прийняття на роботу, виразив волю на укладення строкового трудового договору (на період опалювального сезону), і тим самим погодився на припинення трудового договору у зв`язку з закінчення його строку (закінчення опалювального сезону). При звільненні [PERSON] з роботи, на підставі КЗпП України, законів України "Про оплату праці", "Про відпустки" йому було нараховано заробітну плату за останній місяць роботи, а також компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної відпустки, що підтверджується довідкою про доходи та карткою-довідкою нарахування та утримання заробітної плати. Будь-яких заперечень щодо розрахунку з боку позивача на адресу відповідачів не надходило. 09.12.2019 року до суду надійшов відзив Великосолтанівського НВК "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - ДНЗ", відповідно до якого відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю. У відзиві зазначено, що у жовтні 2018 року [PERSON] був прийнятий на роботу у Великосолтанівський НВК на посаду оператора котельні на період опалювального сезону. В період роботи в листопаді 2018 року позивач звернувся до директора НВК з усним прохання про видачу йому трудової книжки, для надання її до Пенсійного фонду. Оскільки у Великосолтанівському НВК не ведеться облік трудових книжок, було складено внутрішню довідку про те, що трудова книжка видана Позивачу для надання за місцем вимоги. Тудову книжу відповідачу повернуто не було, а тому твердження позивача про те, що трудову книжку він отримав лише 04.11.2019 року не відповідає дійсності. 10.04.2019 року [PERSON] був звільнений з посади у зв`язку з закінченням опалювального сезону. В зв`язку з тим, що Позивач тривалий час не з`являвся у Великосолтанівський НВК, останньому 25.10.2019 року було надіслано листа, де вказано про необхідність прибути до адміністрації НВК з трудовою книжкою для упорядкування записів відповідно до ст.32 КЗпП України. 04.11.2019 року Позивач прибув до НВК, але трудову книжку в присутності свідків не надав. Крім того, твердження позивача про те, що він "деякий час продовжував працювати і отримувати завробітну плату" також не відповідають дійсності і ніякими документами не підтверджено, так як з Позивачем було проведено повний розрахунок, що підтверджується відповідними документами. У відповіді на відзиви відповідачів, позивач [PERSON] зазначив, що відповідачі жодним чином не спростували порушення ними норм КЗпП України, а навпаки додали до них документи, що підтвердужють їх. Вважає, що відповідачами були допущені порушення при його звільненні з посади оператора котельні. У судове засідання учасники цивільної справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом №394 від 12.10.2018 року Відділом освіти Васильківської районної державної адміністрації Київської області, було зобов`язано керівників освітніх закладів розпочати опалення приміщень, починаючи з 16.10.2018 року (згідно графіку). Згідно Наказу №41 від 23.10.2019 року по Великосолтанівському НВК "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - ДНЗ" було розпочато опалювальний сезон, починаючи з 29.10.2018 року. Наказом №16 від 23.10.2018 року по Великосолтанівському НВК, [PERSON] з 29.10.2018 року в зв`язку з початком опалювального сезону 2018-2019 років було призначено на посаду оператора котельні. Відповідно до Наказу Відділу освіти Васильківської районної державної адміністрації Київської області №119 від 08.04.2019 року, було завершено опалювальний сезон у навчальних закладах Васильківського району та наказано керівникам загальноосвітніх навчальних закладів звільнити з 10.04.2019 року сезонних операторів котелень і залишити для роботи відповідального оператора для підготовки обладнання котелень до опалювального сезону 2019-2020 навчального року. Згідно Наказу №11 від 09.04.2019 року по Великосолтанівському НВК, [PERSON] з 10.04.2019 року відповідно до наказу №119 "Про завершення опалювального сезону" по ст.36 п.2 КЗпП України у 2018-2019 рр. Згідно розписки [PERSON] з наказом останній ознайомлений 04.11.2019 року. Згідно копії трудової книжки [PERSON] , останній з 29.10.2018 року призначений на посаду сезонного ператора котельні на період опалювального сезону. Запис про звільнення з посади оператора котельні в трудовій книжці відсутній. Листом-повідомленням від 25.10.2019 року №17, Великосолтанівський НВК "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - ДНЗ" повідомило [PERSON] про припинення 10.04.2019 року укладеного з ним строкового трудового договору та запропонували прибути до адміністрації НВК з трудовою книжкою для упорядкування в ній записів, зігдно з законодавством. Вказаного листа, відповідно до поштового повідомлення [PERSON] отримав 06.11.2019 року. Відповідно до Акту "Про упорядкування записів в трудових книжках" від 04.11.2019 року, складеного у Великосолтанівському НВК, [PERSON] з`явився до адміністрації закладу 04.11.2019 року, де був ознайомлений з наказами та причиною звільнення і при цьому трудової книжки останній не надав. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1 ст.23 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної в резолюції 217 A (III) Генеральної Ассамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Згідно ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Приписом п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Статтею 39-1 КЗпП України передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Відповідно до п.2.4 розділу 2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, запис в трудову книжку в разі звільнення працівника вноситься власником після видання наказу - у день звільнення і повинен точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно п.2.5 розділу 2 вищевкзааної Інструкції, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] був прийнятий на посаду оператора котельні у Великосолтанівський НВК "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - ДНЗ" згідно наказу №16 від 23.10.2018 року, на період опалювального сезону, тобто з останнім було укладено строковий трудовий договір, що не заперечували у відзивах і відповідачі. У зв`язку з закінченням опалювального сезону, відповідно до наказу №11 від 09.04.2019 року Позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Однак, з вказаним Наказом [PERSON] було ознайомлено лише 04.11.2019 року, що підтверджується як позивачем так і відповідачем Великосолтанівським НВК у відзиві. Крім того, на підтвердження ознайомлення з наказом про звільнення 04.11.2019 рок свідчить особиста розписка [PERSON] на наказі про його звільнення. Також судом, встановлено відсутність запису в трудовій книжці [PERSON] про його звільнення з посади оператора котельні. Пояснення відповідача Великосолтанівського НВК у своєму відзиві про те, що начебто [PERSON] забрав трудову книжку для пред`явлення до Пенсійного фонду жодними документами не підтверджені. Відповідачем Великосолтанівським НВК зокрема не надано до суду внутрішню довідку, яку згідно відзиву було складено як факт видачі трудової книжки Позивачу. Також, згідно відповіді на адвокатський запит, Васильківський відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України, повідомив, що за перерахунком пенсії в період 2018-2019 роках [PERSON] не звертався. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Великосотанівським НВК у період з 10.04.2019 року по 25.10.2019 року жодних дій по впорядкуванню записів у трудових книжках не проводилося, а активні дії фактично почалися лише після того, як позивач [PERSON] прибув до навчального закладу, де йому вже повідомили про його звільнення. Таким чином судом встановлено порушення законодавства при звільненні [PERSON] з займаної посади, а тому останній підлягає поновленню на роботі. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Частиною 2 ст.235 КзпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно довідки про доходи, зарплата [PERSON] за два останні місяця перед звільнення становила відповідно 4466,16 грн. та 4468,01 грн., отже середня заробітна плата становить - 4467,08 грн. З урахуванням викладеного розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складатиме 31269,56 грн. (4467,08 (середня заробітна плата) х 7 (сім місяців вимушеного прогулу) і вказану суму слід стягнути з відповідачів. На підставі викладеного, суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає що позов пілягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2305,20 грн. (768,40 грн. х 2 вимоги немайнового характеру та 768,40 грн. за майнову вимогу). Також на виконання вимог п.2, п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved