Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.03.1988 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, в органах ДРАЦС відповідач відмовляється розривати шлюбні відносини. Спільне життя між ними не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. З 2014 року з відповідачем не проживають разом та спільним побутом не пов`язані, фактично подружні стосунки припинено. Вважає, що шлюб зберегти неможливо. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.08.2019 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у даній справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не надав. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 березня 1988 року сторони зареєстрували шлюб у Палаці урочистих подій м. Олександрії Кіровоградської області, актовий запис № 192, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.03.1988 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Фактичні шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved