Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), служба у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, звернулася [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що з 2010 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . Шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Вказує, що від спільного проживання у них [INFO] народилась донька [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини вона записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « [PERSON] », зі її слів, оскільки при реєстрації народження доньки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області відповідач не був присутній та відмовився подавати заяву про встановлення батьківства та внесення відомостей про нього як батька. Посилається на те, що біологічним батьком доньки [PERSON] є саме відповідач, [PERSON] , [INFO] , тому вважає, що даний факт має бути встановлений в судовому порядку, у зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає подавати заяву у відділ РАЦС для внесення відомостей про нього у актовий запис про народження спільної доньки. Враховуючи наведені обставини, просить визнати відповідача батьком малолітньої [PERSON] та внести зміни в її актовий запис про народження, зазначивши відомості про відповідача, як батька дитини. Одночасно, позивач зазначає, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним та на даний час офіційно працевлаштований, а тому отримує регулярний дохід, однак матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Також посилається на те, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в її матеріальному утриманні, у зв`язку з чим поставив доньку та її в скрутне матеріальне становище. Вказує, що не має можливості самостійно надати доньці належне утримання, достатнє для її віку, оскільки доходу недостатньо для належного забезпечення дитини. Посилаючись на те, що відповідач, будучи працездатним, свідомо ухиляється від належного утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення донькою повноліття. Окрім того, просить стягнути з відповідача судові витрати у справі - судовий збір та витрати на надання професійної правничої допомоги. Суд, розглянувши справу відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, встановив наступне. Ухвалою суду від 05.11.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, становлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 15.11.2019 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - служби в справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, в яких служба в справах дітей вказала, що не володіє будь-якою інформацією щодо сторін справи та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. 18.11.2019 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Острозького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в яких третя особа при винесенні рішення покладається на розсуд суду. 21.11.2019 року на адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення батьківства визнав повністю. Позові вимоги про стягнення аліментів визнав частково, вказавши, що згідний на стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1100 грн. Зазначив, що не заперечує того, що з 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачем. Шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Вказав, що від спільного проживання у них народилась дитина: донька - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини позивач записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « [PERSON] », зі слів позивача, оскільки при реєстрації народження доньки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області він не був присутній. Водночас, при вирішенні позову в частині стягнення аліментів просить врахувати, що в нього на утриманні перебувають ще двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається на 2 курсі Київського політехнічного інституту, на утримання якого він добровільно сплачує кошти, а також донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Посилається на те, що у нього мінливий, не стабільний заробіток, який часто змінюється в залежності від обсягу роботи, неоплачуваних (вимушених) відпусток та просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 04.12.2019 позивач, скориставшись своїм правом, подала відповідь на відзив в якому вважає, що відсутні будь-які обставини, які позбавляють відповідача можливості сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі та жодні обставини не звільняють відповідача від обов`язку матеріально забезпечувати свою доньку та просить відхилити заперечення відповідача. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Пояснили, що з 2010 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . Шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Вказують, що від спільного проживання у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини позивач записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « [PERSON] », зі слів позивача, оскільки при реєстрації народження доньки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області відповідач не був присутній та відмовився подавати заяву про встановлення батьківства та внесення відомостей про нього як батька. Посилаються на те, що біологічним батьком доньки [PERSON] є саме відповідач, [PERSON] та просять встановити його батьківство в судовому порядку, у зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає подавати заяву у відділ РАЦС для внесення відомостей про нього у актовий запис про народження спільної доньки сторін. Одночасно, позивач зазначає, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним та на даний час офіційно працевлаштований, а тому отримує регулярний дохід, однак матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим поставив доньку та її в скрутне матеріальне становище. Вказує, що не має можливості самостійно надати доньці належне утримання, достатнє для її віку та її доходу недостатньо для належного забезпечення дитини, оскільки на її утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та її дохід складається з соціальної допомоги в розмірі 860 грн. щомісячно. Вказує, що стан здоров`я доньки є не зовсім добрим, оскільки вона хворіє на анемію та деформацію стоп, а також часто хворіє простудними захворюваннями, у зв`язку з чим потребує регулярного обстеження та лікування. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в її матеріальному утриманні, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частки його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення донькою повноліття. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала поданий відзив на позовну заяву. Вказує, що відповідач визнає позовні вимоги щодо встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Водночас, частково визнала позов в частині стягнення аліментів та при вирішенні позову в цій частині просить врахувати, що у відповідача на утриманні перебувають ще двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається на 2 курсі Київського політехнічного інституту, на утримання якого відповідач добровільно сплачує кошти в сумі 1500 грн. щомісячно, а також донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем та перебуває на його утриманні. Посилається на те, що на даний час відповідач перебуває у шлюбі та працевлаштований в ТОВ «Солар Вейв Енерджи», розмір його посадового окладу становить 7000 грн. Вказує, що у відповідача мінливий, не стабільний заробіток, який часто змінюється в залежності від обсягу роботи, неоплачуваних (вимушених) відпусток та просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явились. На адресу суду подано заяву представником служби в справах дітей виконкому Острозької міської ради про розгляд справи в їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків. Згідно приписів ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні встановлено, що сторонами по справі не заперечується (визнається) та обставина, що з 2010 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідчем, позивач народила доньку [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком якої є відповідач по справі. В свідоцтві про народження дитини позивач записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « [PERSON] », зі слів позивача. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00022973885. Дані обставини визнаються сторонами та суд не вбачає підстав ставити під сумнів добровільність їх визнання. Відповідно до ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього кодексу. За змістом ст.ст. 125-128 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану і якщо така заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника, повноваження якого мають бути нотаріально засвідчені, або надіслана поштою за умови її нотаріального засвідчення. За відсутністю заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду і підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов може бути пред`явлений матір`ю неповнолітньої дитини або особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема, ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно п.4 вказаної постанови, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК). Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися мати, опікун дитини, особа, яка ї утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані особами, зазначеними у ч.3 ст.128 цього Кодексу. Отже, за приписами приведених норм сімейного права, питання визнання батьківства може вирішуватися в судовому порядку у разі відсутності заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, про визнання походження дитини від батька, та вчинення запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу, за заявою матері дитини. В даному випадку дитина народилась від осіб, які не перебували у шлюбі між собою і тому запис про батька дитини вчинено зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до п.20 п.1 Розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до положень ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Як передбачено ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв"язку, суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач разом не проживають, їх донька проживає з позивачем та знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою №363 про реєстрацію місця проживання [PERSON] . Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що будучи батьком дитини, [PERSON] свою доньку належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням своєї доньки не надав. Згідно приписів ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, загальний розмір утримання дитини від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в утриманні дитини. Оскільки відповідач, будучи батьком дитини, на даний час свою доньку належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень, на дітей віком від 6 років до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень. Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 років становить з 1 січня 2020 року - 1109 грн. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання неповнолітньої доньки. В той же час, при вирішенні позову суд виходить з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати доньку, однак не в повній мірі погодився з визначеним позивачем розміром аліментів. Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, а також наявність у сторін інших утриманців. Суд враховує, що на утриманні позивача перебувають ще двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та [PERSON] , [INFO] . Водночас, на утриманні відповідача перебуває син [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття, однак навчається на 2 курсі в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», на утримання кого відповідач добровільно сплачує кошти. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , записом в військовому квитку на його ім`я, довідкою від 20.01.2020 та копіями квитанцій про переказ коштів. Окрім того, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] встановлено, що на даний час відповідач перебуває у шлюбі та є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Одночасно, згідно наданої відповідачем довідки №123 від 29.112019 встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «СОЛАР ВЕЙВ ЕНЕРДЖИ» з 01.11.2019 на посаді експерта технічного з промислової безпеки, з посадовим окладом 7000 грн. Доказів мінливості чи нестабільності заробітку, на що відповідач посилається обгрунтовуючи свої заперечення проти позову, ним не надано. Відомості про отримання доходів позивачем в матеріалах справи відсутні. Одночасно суд бере до уваги той факт, що малолітня [PERSON] хворіє, що підтверджується поясненнями позивача, матеріалами справи та не оспорюється відповідачем. З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки в розмірі 1/4 частки його заробітку, позивач одночасно обгрунтовує і наявністю витрат, пов`язаних з обстеженням, лікуванням та оздоровленням [PERSON] . Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З норм ст.185 СК України, Постанови Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-129цс15, вбачається, що до особливих обставин законодавцем відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, талантів, у зв`язку з хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом, тощо. Отже, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку та витрати на них повинен довести позивач. А тому суд приходить до висновку, що витрати, на які вказує позивач, пов`язані з лікуванням та оздоровленням [PERSON] є додатковими, передбаченими ст.185 СК України. Отже, вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд бере до уваги, що платник аліментів є офіційно працевлаштованим, має добрий стан здоров`я, оскільки інших доказів суду не надано, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та з врахуванням всіх обставин справи вважає, що їх необхідно стягувати в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та бере до уваги, що в цьому випадку загальний розмір аліментів не перевищуватиме 1/2 частину доходу відповідача, що відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 17.10.2019 року, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами і для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката на представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат. За частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 4000 грн. в рахунок правничої допомоги та долучила як доказ її надання договір про надання професійної правничої допомоги по цивільній справі укладений з адвокатом Божко Т.Ю., ордер адвоката серії РН-638 №095 від 08.10.2019 року, розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу та квитанцію до прибуткового касового ордеру №267 на суму 4000 грн. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачем надано підтвердження укладення договору про надання правничої допомоги, а також згідно вказаного договору від 08.10.2019 надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу, квитанцію). За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 4000 грн. за надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією №52 від 15.10.2019 року, а тому у зв`язку з визнанням позову відповідачем в частині встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини в підготовчому провадженні, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 384 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. В той же час, за цими ж правилами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 384 грн. 20 коп. витрат на сплату судового збору. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. в частині вирішення спору про стягнення аліментів. На підставі ст.ст.122, 125, 128-129 СК України,

Outcome: partial