Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, в якій просив встановити факт народження [INFO] року в Пролетарському районі м. Донецька онучки [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що його син [PERSON], [INFO], 19 вересня 2009 року зареєстрував шлюб з [PERSON]; [INFO] року у них народилася дочка [PERSON], було видано свідоцтво про народження, посвідчене 26.01.2017 року Пролетарським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки. Однак, дане свідоцтво є недійсним і не створює правових наслідків, у зв'язку з чим заявник позбавлений права реалізувати свої права та обов'язки, а саме провести реєстрацію народження онучки. Заінтересованою особою було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження. Посилається на те, що встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно йому для державної реєстрації народження онучки [PERSON]. Заявник у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі, підтвердив факт народження дитини [INFO] року в Центральній міській клінічній лікарні №3 м. Донецька. Представник заінтересованої особи: Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі його представника, рішення просить винести на розсуд суду. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, беручи до уваги пояснення заявника, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України з заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER], виданого Добропільським МРВУМВС України в Донецькій області 04 квітня 2000 року, заявник є батьком [PERSON]. 19 вересня 2009 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], зареєстрували шлюб, про що виконкомом Юнокомунарівської міської ради м. Єнакієве Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 90 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Таким чином, заявник є дідусем народженої [INFO] року [PERSON] та мав право звернутися до суду з відповідною заявою. На підтвердження факту народження дитини заявником додано до заяви: медичне свідоцтво про народження № 59 від 08.01.2017 року, згідно якого у громадянки [PERSON] [INFO] року у Центральній міській клінічній лікарні № 3 м. Донецька народилася дитини - дівчинка, а також обмінну карту пологового будинку від 13.01.2017 року, яка містить інформацію про дитину та її матір, видані ЦМКЛ №3 м. Донецька, що є установою охорони здоров'я так званої "ДНР". До матеріалів справи долучена Відмова Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації народження дитини № 15.32-139 від 31.01.2017 року. П. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на наведену норму закону, надані заявником медичне свідоцтво про народження № 59 від 08.01.2017 року, згідно якого у громадянки [PERSON] [INFO] року у Центральній міській клінічній лікарні № 3 м. Донецька народилася дитини - дівчинка, а також обмінну карту пологового будинку від 13.01.2017 року, яка містить інформацію про дитину та її матір, видані ЦМКЛ №3 м. Донецька, що є установою охорони здоров'я так званої "ДНР", є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Крім цього, форма даних медичних документів не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545. Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні свідок показав, що був спеціально присутній в якості дідапід час народження його онуки [PERSON] [INFO] року в м. Донецьк. З урахуванням викладеного, оцінивши окремо, а також в сукупності показання свідка та зібрані по справі письмові докази з точки зору їх належності на допустимості, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України. При цьому суд звертає увагу заявника [PERSON] на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Outcome: approved