Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка [PERSON] уточнивши позовні вимоги просить: стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі, але не менш, ніж 2000 грн., щомісячно. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 09.09.2009 року вона разом з відповідачем уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського мського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №264. Від шлюбу вони мають спільну дитину, сина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дружківського міського суду Донецької області шлюб між ними було розірвано. З 2017 року спільна дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдається, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення на сайті "Судова влада», сторінка Дружківського міського суду, розділ "громадянам" В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Дружківського міського суду Донецької області розірвано 18.06.2018 року (а.с.8-9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.2). Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 15.12.2018 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка непрацює, має наутриманні малолітнього сина,з яким проживає у будинку батьків, потреби дитинина її фізичний та духовний розвиток, а також суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який є фізично здоровою людиною, працює, інших утриманців крім сина [PERSON] немає, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі в якому просить позивачка. Поряд з цим, суд не погоджується з вимогами позивача, що аліменти мають бути стягнуті починаючи з 18.06.2018 року ( з дня повного судового рішення про розірвання шлюбу), оскільки таке ствердження позивачки є помилковим. Положення ч.1 ст. 191 СК України, якою передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При цьому, відповідно до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Проте, позивачкою не надано суду доказу того, шо вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача на утримання сина, але останній ухилявся від їх сплати. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аліменти на утримання неповнолітнього сина, підлягають стягненню починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 09.04.2019 року. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial