Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення, запис про державну реєстрацію та їх обтяжень від 18 січня 2016 року, індексний номер - 27853077 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект», винесеного приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М., номер запису про право власності 12949026, номер розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 829828780000. Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 27 червня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11176827000 на підставі якого банк надав позивачу кредит в іноземній валюті в розмірі 69200,00 доларів США для особистих потреб. 27 червня 2007 року між позивачем та банком було укладено Договір іпотеки № 70999, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Чернокур О.М. за реєстровим № 2500у. Відповідно до даного договору іпотеки позивач передав в іпотеку належне йому майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].12 грудня 2011 року між банком та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, за яким банк відступив на ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за кредитом. Позивач зазначає, що жодним чином не був повідомлений про перехід права вимоги від банку до ТОВ «Кей-Колект». 07 червня 2018 року було отримано з доступного реєстру інформаційну довідку №126706755, з якої позивач дізнався, що з 18 січня 2016 року власником належної позивачу на праві власності на житло квартири є ТОВ «Кей-Колект». З цієї ж довідки позивач дізнався, що право власності на квартиру ТОВ «Кей-Колект» отримала на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень внесеного приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. Позивач вважає таке рішення незаконним з підстав того, що діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також, процедура державної реєстрації проведено незаконно, немає підтвердження направлення вимоги іпотекодавцю. Відповідач ухвалу про відкриття провадження від 09 січня 2020 року отримав, однак відзив на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України подано не було. Третя особа ухвалу про відкриття провадження від 09 січня 2020 року та позовну заяву з додатками не отримала. Конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі з підстав викладених у позові та наданих доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. З письмових пояснень щодо позову вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Витребувано у державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «Кей-Колект», державна реєстрація якого відбулась 18 січня 2016 року. Витребувано у ТОВ «Кей-колект» (04073, м. Київ, пр-п Степана Бандери, 28-А, 8-й поверх): оригінал або належним чином завірену копію свідоцтва про право власності на житло (квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 34.3 кв.м., житлова площа 16.2. кв.м.) від 13 квітня 1999 року виданого згідно розпорядження № 47-513 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.04.1999 р.; оригінал або належним чином завірену копію договору про надання споживчого кредиту №11176827000 від 27.06.2007 р.; оригінал або належним чином завірену копію іпотечного договору № 70999 від 27.06.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур Оленою Миколаївною за реєстровим № 2500у; копію документу, який підтверджує направлення вимога про усунення порушень на адресу та ім`я [PERSON] від ТОВ «Кей-Коллект». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. На час розгляду справи накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . 18 березня 2020 року на адресу суду від Департаменту з питань реєстрації КМДА на виконання ухвали суду від 04 березня 2020 року надійшла копія реєстраційної справи № 829828780000. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 27 червня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11176827000. В забезпечення виконання за кредитним договором, 27 червня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки. За умовами Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержавтелю наступне нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,30 м2, що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва від 13 квітня 1999 року, згідно з розпорядженням № 47-513 від 13 квітня 1999 року та зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 28 квітня 1999 року записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 3818і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки. 12 грудня 2011 року між банком та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, за яким банк відступив на ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за кредитом. Позивач зазначає, що жодним чином не був повідомлений про перехід права вимоги в тому числі і за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором. Банк передав відповідачу оригінал кредитного договору, Договору іпотеки та оригінал належного позивачу свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1999 року виданого згідно розпорядження № 47-513 Дніпровської райдержадміністрації у м. Києві від 13 квітня 1999 року, записаного в реєстрову книгу БТІ № 3818 від 23квітня 1999 року, а саме на належну позивачу квартиру: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить Товариству з обмеженої відповідальності «Кей-Колект», підстави виникнення право власності: Договір іпотеки, серія та номер: 2500, виданий 27.06.2007, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання забезпеченого іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2 Договору іпотеки). В силу положень розділу 5 Договору іпотеки, сторони визначили порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки і погодили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку») За змістом положень частини 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку») Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволенню судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України. Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі Договору іпотеки, а не на підставі вищезгаданого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на момент проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, у приватного нотаріуса був відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, що в свою чергу є порушення розділу 5 Договору іпотеки. В той же час, відповідачем не було надано до суду доказів або будь яких пояснень на спростування даної обставини. Преамбулою Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з частиною тринадцятою статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації). Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 28 Порядку реєстрації"). Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону. Тобто, наявність в Реєстрі запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону. Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. за №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2)повноважень заявника; 3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Також, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Згідно до ст. 5 Закон України «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Відповідно до п.71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. за №868, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки за інформацією Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлення іпотекодержателя про зняття заборони відчуження майна не надавалось, а отже, заборона відчуження майна не знімалась. Крім того, на момент реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З урахуванням того, що предмет іпотеки був переданий Банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, площа житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, становить 34.3 м2, та наявності доказів, що це майно використовується позивачем як місце постійного проживання Іпотекодавця, тому суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., в силу вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не міг вчиняти дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Враховуючи наведене судом встановлено, що ТОВ «Кей-Колекс» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою про державну реєстрацію за ним речового права на нерухоме майно (права власності на квартиру [ADDRESS] ) на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На підтвердження своїх прав ТОВ «Кей-Колект», серед іншого, надав державному реєстратору договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки, а також вимогу про намір зареєструвати право власності на предмет іпотеки, якщо у встановлений строк боржник не виконає свого зобов`язання за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За встановлених судом обставин є доведеним той факт, що приватний нотаріус Кобелєва ВА.М. не мала повноважень на прийняття рішення про державну реєстрацію від 18 січня 2016 року, індексний номер: 27853077, яке прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стосовно позовних вимог щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису права власності на квартиру [ADDRESS] , що здійснено приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. суд вважає правомірним задовольнити позовні вимоги в цій частині виходячи з наступного. В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено Іпотекодавцем в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. За правилами, встановленими підпунктом 1 пункту 1 Закону України від 03.06.2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. Судом встановлено, що спірна квартира є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону №898-IV, виступає як забезпечення зобов`язань [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою-резидентом України АКІБ «Укрсиббанк» в іноземній валюті. При цьому вказана квартира використовується позивачем як місце постійного проживання, у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа квартири не перевищує 140 м2. Викладене свідчить про недотримання при вчиненні дій з відчуження квартири приписів Закону №1304-VII. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача - ТОВ «Кей-Колект» на користь [PERSON] 768 грн. 40 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved