Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] у якому прохає визнати недостовірною інформацію відносно позивача, поширену відповідачами у справі [PERSON], [PERSON] у заяві до депутата Ковельської міської ради [PERSON] та оголошеної [PERSON] на 75 пленарному засіданні Ковельської міської ради;зобовязати відповідачів спростувати не пізніше наступного дня, від набрання рішення у даній справі законної сили, вказану інформацію, шляхом публічного вибачення та відповідної публікації в газеті «Вісті Ковельщини»; стягнути солідарно з відповідачів з [PERSON], [PERSON], [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. та матеріальну шкоду понесену за час лікування позивача в розмірі 2636,08 грн. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: наприкінці липня на початку серпня 2015 року відповідачі [PERSON] та [PERSON], зібравши підписи мешканців вулиць Чигиринської, Братуня, Батуринської, Жукова, Костомарова, Гончара, звернулись з письмовою заявою до депутата Ковельської міської ради [PERSON] у якій виклали інформацію, яка є неправдивою, негативною, такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача та просили у вказаному письмовому зверненні депутатів Ковельської міської ради розібратися з позивачем, як з депутатом Ковельської міської ради. На 75 сесійному засіданні Ковельської міської ради 31 серпня 2015 року, у присутності депутатів Ковельської міської ради, посадових осіб місцевого самоврядування та запрошених осіб, відповідач [PERSON] у образливій формі, порушуючи ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст. 74,75 Регламенту Ковельської міської ради, оголосив вищезазначену заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON], оголосив про наявність в позивача пяти земельних ділянок, вимагав міського голову «розібратися» з позивачем. Позивач вказує на ту обставину, що є власником трьох земельних ділянок, розташованих по вул. Братуня, 28, по вул. Чигиринській,20 та по вул. Гончара,40а, право власності на які набула на підставі договорів купівлі-продажу. Крім цього зазначає, що на підставі договору оренди у її користуванні знаходиться земельна ділянка, розташована по вул. Чигиринській,20. Жилий будинок, розташований по вул. Братуня,13 в м. Ковель, у якому проживає позивач, належить її дочці [PERSON]. Відтак всіма земельними ділянками вона володіє та користується на законних підставах. Вказує, що інформація, викладена у заяві відповідачів [PERSON] та [PERSON] стосовно намірів позивача незаконно заволодіти належними сусідам земельними ділянками, а також щодо створення перешкод для користування ними, є неправдивою. Вважає, що негативна інформація стосовно неї, зазначена відповідачами [PERSON] та [PERSON] в заяві, що була оголошена на сесії міської ради відповідачем [PERSON], має характер наклепу. Відомості, зазначені у заяві дають підстави сприймати позивача як особу, яка позбавлена високих моральних цінностей та порушує закон. Відтак відомості, поширені відповідачами у заяві є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдає шкоди діловій репутації позивача. Позивачем зазначається, що через неправомірні дії відповідачів вона перебуває у пригніченому стані, у стані постійного нервового напруження та стресу, що вкрай негативно вплинуло на стан здоровя позивача, що виразилось у порушенні сну, загостренні хронічних хвороб, зниженню працездатності. Крім цього, позивач зазнає моральних страждань у звязку з вимушеними змінами у її житті у звязку з погіршенням стосунків із знайомими їй людьми, унаслідок поширеної стосовно неї відповідачами негативної інформації. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 30000 грн. Крім цього, вона понесла витрати на лікування у розмірі 2636,08 грн. Моральну шкоду та витрати на лікування прохає стягнути з відповідачів на її користь солідарно. З покликанням на норми ст.ст. 16,23,270,275,277,2266,1167,1195 ЦК України, ст. 1,5,47 ЗУ «Про інформацію», ст. 32, 68 Конституції України, позивач прохає задовольнити позов. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Прохають позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] [PERSON] позову не визнав і заперечив проти його задоволення. Заперечуючи проти позову покликається на наступні обставини: у серпні 2015 року до [PERSON], як до депутата Ковельської міської ради, звернулись жителі м. Ковеля з письмовим зверненням, у якому вказували на неправомірні дії депутата Ковельської міської ради [PERSON] На 75 пленарному засіданні Ковельської міської ради V1 скликання відповідач [PERSON], у відповідності до п.п.4.14 п.4 ст. 7 Регламенту Ковельської міської ради V1 скликання, зачитав заяву жителів територіальної громади м.Ковеля, які проживають на вулицях Чигиринської, Братуня, Батуринської, Жукова, Костомарова, Гончара, діючи у спосіб та в межах повноважень визначених Регламентом Ковельської міської ради та Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки звернення жителів м. Ковеля набуло широкого суспільного значення, було підписане двадцятьма шістьма особами, які вказували на наявність в діях позивача ознак правопорушень і заява містила вимогу довести зміст заяви до відому депутатів міського голови. При цьому ні позивач, ні будь-хто з депутатів не був позбавлений можливості заперечувати вказані у заяві обставини чи зініціювати створення тимчасової слідчої комісії міської ради на предмет перевірки обставин, зазначених у заяві. Репліка відповідача, адресована міському голові [PERSON], який є однопартійцем позивача [PERSON], не містить непристойних, лайливих чи образливих виказувань і не закликає до незаконних чи насильницьких дій, а відтак її зміст не суперечать ст. ст. 74, 75 Регламенту міської ради. Дії відповідача [PERSON], щодо оголошення на 75 пленарному засіданні Ковельської міської ради заяви жителів територіальної громади м. Ковеля, відповідають вимогам ч.2 ст.2, п.1 ч.1 ст.8, п.4 ч.1 ст.10, ч.1 ст.12 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» і вчинені в інтересах громади та виборців. Інформація, поширена відповідачем в публічній формі є правдивою, а відтак позов є безпідставним. Крім цього, позовна вимоги про зобовязання відповідача публічно вибачитись, є юридично нікчемною, такою, що суперечить засадам Конституції України, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачений нормами чинного законодавства. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] заперечили проти задоволення позову, прохають у позові відмовити. Заперечуючи проти позову посилаються на норми Конституції України, якими кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Заява, підписана відповідачами та жителями вулиць Чигиринської, Братуня, Батуринської, Жукова, Костомарова, Гончара не містить будь-якої образливої інформації, і хоча стосується питання етики депутата [PERSON], однак містить правдиву інформацію стосовно поведінки позивача та власне судження авторів заяви про можливість настання певних подій та їх наслідки. У письмовій заяві, адресованій депутату [PERSON] автори заяви прохають про допомогу. Твердження позивача про те, що ряд підписів у заяві підроблені не відповідають дійсності. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON] Миколаїіни, представника відповідача [PERSON] [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON] та представника відповідачів [PERSON], показання свідків, дослідивши наявні матеріали справи та з'ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також гарантує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтею 32 Конституції України, ст.ст. 277, 297, 23 ЦК України гарантовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї, захистити свої гідність, честь, ділову репутацію, а також на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно\~ст.17 Закону "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Рішенням Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003 установлено, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19\~ Постанови Пленуму Верховного суду "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ч.1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Отже, у сенсі ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 8 ЦПК України, є складовою частиною національного законодавства. Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оцінка факту відрізняється від самого факту тим, що оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових звязків між зазначеними джерелами інформації, і тому будь-яким чином неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Проте автор робить ці висновки з певних фактів, доводити які цілком можливо. У ході судового розгляду встановлена і визнається сторонами та обставина, що у серпні 2015 року до відповідача [PERSON], як до депутата Ковельської міської ради, звернулись жителі м.Ковеля, а саме вулиць Чигиринської, Братуня, Батуринської, Жукова, Костомарова, Гончара з письмовою заявою, у якій вказували на неправомірну поведінку депутата Ковельської міської ради [PERSON] і на 75 пленарному засіданні Ковельської міської ради V1 скликання відповідач [PERSON] зачитав вказану заяву. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на ту обставину, що відповідач [PERSON], як депутат Ковельської міської ради, не мав права зачитувати на пленарній сесії міської ради заяву громадян, яка містить негативну та неправдиву інформацію щодо позивача. Натомість, не перевіривши вказану інформацію, що міститься у заяві, у образливій формі поширив таку інформацію на пленарному засіданні Ковельської міської ради, що суперечить ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та ст. 74,75 Регламенту Ковельської міської ради. Однак, вказані твердження позивача є хибними з огляду на наступне: згідно п.п.4.14 п.4 ст. 7 Регламенту Ковельської міської ради V1 скликання, затвердженого рішенням №7/2 від 24 березня 2011 року, депутат Ради має право: оголошувати на засіданнях Ради та її органів тексти звернень, заяв, пропозицій громадян або їх обєднань, якщо вони мають суспільне значення. Безперечним є те, що текст заяви, з якою звернулись 26 жителів м. Ковеля до депутата міської ради [PERSON], яка містить інформацію щодо правомірності поведінки депутата Ковельської міської ради [PERSON], а також судження про можливість настання негативних подій, має суспільне значення, адже депутат місцевого самоврядування під час виконання своїх функцій повинен керуватися одночасно державним інтересом і благом територіальної громади, інтереси якої вони репрезентує. Крім цього, заява жителів м. Ковеля, оголошена відповідачем [PERSON] на пленарному засіданні Ковельської міської ради, містить покликання на те, що вказана заява адресована усім депутатам Ковельської міської ради. Безпідставними є твердження представника позивача про те, що відповідач [PERSON], отримавши заяву жителів м. Ковель, повинен був перевірити достовірність інформації, викладеної у заяві, зокрема винести заяву на розгляд відповідної депутатської комісії міської ради чи у інший спосіб. Відповідно п.4 ст. 19 Регламенту постійні комісії за дорученням Ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд Ради, розробляють проекти рішень Ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях Ради з доповідями і співдоповідями. Відтак, винесення заяви на розгляд відповідної депутатської комісії суперечить Регламенту міської ради. У той же час, міський голова чи позивач, за наявності заперечень стосовно обставин, зазначених у заяві, мали можливість ініціювати створення тимчасової слідчої комісії міської ради, яка б за результатами своєї роботи підтвердила або спростувала обставини, вказані у заяві. Таким правом позивач не скористалась. Крім цього, звукозаписом 75 засідання сесії Ковельської міської ради, відтвореним у ході судового розгляду даної справи, спростовуються обставини, зазначені позивачем у обґрунтування позову у тій частині, що заява жителів м. Ковеля, була оголошена відповідачем [PERSON] під час засідання сесії в образливій формі, а репліка відповідача про те, що «вже пята ділянка йде» і «розберіться зі своїми депутатами» суперечить ст.ст. 74,75 Регламенту. Зокрема, як убачається із звукозапису, заява жителів міста Ковеля була оголошена відповідачем у звичайній формі, звичайним тоном. Репліки відповідача стали відповіддю на репліки міського голови, виказані останнім під час виступу відповідача. Репліка, адресовану міському голові, не є образливою, непристойною чи лайливою. Зокрема, із змісту позовної заяви убачається, що особи, які звернулись із заявою до депутатів міської ради мають реальні підстави остерігатись того, що їх можуть позбавити можливості користуватися земельними ділянками. У ході судового розгляду знайшла підтвердження та обставина, що такі судження заявників ґрунтувались на реальних фактах. Будучи допитаною у ході судового розгляду у якості свідка під присягою відповідач [PERSON] показала, що є багатодітною матірю, має почесне звання Матері-героїні, проживає у одному мікрорайоні з позивачем. Маючи велику родину, задля забезпечення родини продуктами харчування та для покращення житлових умов, упродовж шести років поспіль зверталась до Ковельської міської ради, а також безпосередньо до позивача, як до депутата, з заявами про виділення їй земельної ділянки у власність чи в оренду, однак їй кожного разу пояснювали, що виділити їй земельну ділянку неможливо. У той же час, заяви позивача та членів її сімї про оренду землі задовольняються. Відповідач фактично, використовувала під город частину земельної ділянки площею не більше 100 кв.м., більшою частиною вказаної земельної ділянки користується позивач, хоча вказана земельна ділянка не перебуває у оренді ні в позивача ні у відповідача. Незважаючи на вказану обставину, а також наявність у власності та у оренді позивача та членів її сімї інших земельних ділянок у тому ж мікрорайоні, позивач перешкоджає сину відповідача діставатися вказаної земельної ділянки, перевозити городину, а влітку поточного року позивач повідомила відповідача про те, що та вже не буде користуватися городом. Відтак відповідач зрозуміла слова позивача так, що і вказана земельна ділянка буде передана позивачеві чи членам її сімї. У ході судового розгляду встановлено і визнається позивачем та обставина, що позивач є власником трьох земельних ділянок, розташованих по вул. Братуня, 28, по вул. Чигиринській,20 та по вул. Гончара,40а, право власності на які набула на підставі договорів купівлі-продажу. Крім цього зазначає, що на підставі договору оренди у її користуванні знаходиться земельна ділянка, розташована по вул. Чигиринській,20. Крім цього, позивач визнала ту обставину, що у мікрорайоні, жителі яких звернулись з заявою до депутата міської ради, знаходяться інші земельні ділянки, які перебувають у власності та у оренді її чоловіка, а також дочки та зятя. Ні заява жителів вулиць Чигиринської, Братуня, Батуринської, Жукова, Костомарова, Гончара, адресована депутату міської ради [PERSON], ні виступ відповідача [PERSON] на сесії міської ради не містять тверджень про незаконність набуття позивачем прав на земельні ділянки. У той же час, постановою Ковельського міськрайонного суду від 31 липня 2015 року позивача [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП та піддано на підставі ст. 36 КУпАП адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Зокрема позивача визнано винною у тому, що вона, будучи депутатом Ковельської міської ради шостого скликання, а отже в силу п.п.б) п.1 ст. 3 Закону України «про запобігання корупції», будучи субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, приймаючи участь 26 травня 2015 року в роботі 72 сесії Ковельської міської ради не повідомила про наявність у неї реального конфлікту інтересів та проголосувала за прийняття рішення №72/5 про надання її чоловікові [PERSON] дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Вказана земельна ділянка також розташована по вул. Братуня в м. Ковель. Відтак, репліка відповідача [PERSON] «вже пята ділянка йде», відображає його судження з приводу обставин, викладених у заяві виборців і ґрунтується на фактах, які існують. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу, зобовязаний виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. Згідно п.1 ч.1 ст.8, ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики: керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано. Депутат місцевої ради розглядає пропозиції, заяви і скарги громадян, які надійшли до нього, вживає заходів до їх своєчасного, обґрунтованого вирішення, вивчає причини, які породжують скарги громадян, і вносить свої пропозиції щодо їх усунення до органів місцевого самоврядування, до місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ і організацій, обєднань громадян, систематично веде прийом громадян. Відтак оголосивши на 75 пленарному засіданні Ковельської міської ради шостого скликання заяву мешканців м. Ковеля, відповідач [PERSON] діяв у межах наданих йому законом повноважень, діючи в інтересах територіальної громади м. Ковель. Крім цього, межі допустимої критики щодо ділової людини, зокрема депутата, є ширшими ніж для пересічного громадянина, адже він набуває ознак публічної особи, про що зазначає Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях "Фресо и Руар проти Франції", "Файед (Fayed) проти Сполученого Королівств", 1994 р. Здійснюючи публічну владу на місцевому рівні, позивач, як публічна фігура, повинна бути готовою до гострої критики і пильного нагляду за її життям та діяльністю. Аналіз заяви мешканців вулиць Чигиринської, Братуня, Батуринської, Жукова, Костомарова, Гончара м. Ковеля, яка була проголошена відповідачем [PERSON] на пленарному засіданні сесії міської ради свідчить про те, що суть викладеної у ній інформації зводиться до критики позивача як депутата Ковельської міської ради. У ній висвітлено конфлікт, що склався між нею та жителями мікрорайону, у якому ті мешкають, з приводу недотримання позивачем правил добросусідства, а також міститься звернення до депутатів міської ради з закликом про обєктивний розгляд питань з приводу розпорядження земельними ділянками. Зокрема, будучи допитаною під присягою у якості свідка відповідач [PERSON] показала, що ініціаторами звернутись з відповідною заявою до депутатів Ковельської міської ради були жителі мікрорайону, у якому мешкає позивач. Відповідач тривалий час мешкає у вказаному мікрорайоні і користується авторитетом серед сусідів, тому саме до неї звернулись сусіди з проханням написати заяву. Факти, викладені у заяві відповідають дійсності. По сусідству з позивачем мешкає багато багатодітних сімей. Відтак діти збираються на вулиці грати у колективні ігри, однак позивачка неодноразово псувала мячі, якими діти грали у футбол, зокрема порубала мяча, належного онукові відповідача, гонила дітей з вулиці. Жодного підробленого підпису заява не містить. Будучи допитаною під присягою у якості свідка відповідач [PERSON] показала, що позивач на очах її сина порубала мяча, яким діти на вулиці грали у футбол, не давала її синові пройти до земельної ділянки, якою користується відповідач. Крім цього свідок показала, що маючи шістьох дітей, упродовж тривалого часу намагалась отримати у оренду чи власність земельну ділянку, однак кожного разу їй відмовляли у наданні земельної ділянки. Будучи допитаним у ході судового розгляду свідок [PERSON] показав, що є багатодітний батько. Мешкає у одному мікрорайоні з позивачем. З розповіді свого старшого сина дізнався про те, що позивач неодноразово рубала мячі, якими діти грали на вулиці. Крім цього він звертався до міської ради з заявою про виділення йому під город земельної ділянки, однак його заява залишилась без задоволення. У той же час, позивачеві [PERSON] та членам її сімї земельні ділянки виділяються. Знає, що у власності позивача та її родини перебуває шість чи сім земельних ділянок. Допитана у ході судового розгляду свідок [PERSON] показала, що упродовж тривалого часу мешкає у одному мікрорайоні з позивачем. У мікрорайоні проживають люди різного віросповідання, однак сусіди завжди жили в мирі і злагоді. Коли дочці позивача виділили земельну ділянку, де свідок садила городину, позивач не попередивши свідка знищила всю городину, не дала можливості свідкові зібрати урожай. На теперішній час позивач не дозволяє свідкові вивозити зілля до карєру, оскільки по дорозі до карєру скрізь розташовані земельні ділянки, належні позивачеві та членам її сімї. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] хоча й охарактеризувала позивача з позитивної сторони, однак показала, що підписувала заяву жителів мікрорайону, оскільки на той час була згідна з позицією відповідачів, що земля, якою користуються сусіди, повинна залишатися і надалі у їх користуванні. Проаналізувавши фактичні обставини справи та зміст заяви, суд дійшов висновку, що у заяві викладено як фактичні твердження, так і оціночні судження. Фактичні твердження, щодо пошкодження позивачем мячів, щодо ставлення позивача до дітей, які проводять дозвілля на вулиці, щодо чинення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду. Оціночні судження, викладені у заяві та у виступі відповідача [PERSON] базуються на фактичних обставинах, якими є: наявність у власності та оренді позивача чотирьох земельних ділянок, а також наявність кількох земельних ділянок у власності та оренді чоловіка позивача, дочки та зятя, обставини вчинення позивачем корупційних діянь, відповідальність за які передбачена ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП. Оскільки судом не встановлено, що факт і суб'єктивна думка відповідачів зазначена у заяві, а також репліка відповідача [PERSON] у ході оголошення заяви, яка відображає його субєктивну думку, висловлені в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, вимога позивача про стягнення моральної та майнової шкоди, яка має похідний характер і пов'язана з встановленням факту порушення немайнових прав особи, задоволенню не підлягає. Відмовляючи в задоволенні позову в цілому, суд, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягує з позивача на користь відповідачів судові витрати на правову допомогу, які підтверджується відповідними доказами: а саме квитанцією №14350349 на підтвердження оплати відповідачем [PERSON] послуг адвоката [PERSON], квитанціями до прибуткового касового ордеру №1 і №2 від 24.11.2015 року на підтвердження оплати відповідачами [PERSON] та [PERSON] послуг адвоката [PERSON] та відповідними розрахунками вартості наданих юридичних послуг.

Outcome: approved