Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно, в обгрунтування якого вказала, що [INFO] помер [PERSON], на час смерті він проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], відповідно запису в по господарській книзі №14 за 2011-2015 роки. Після смерті у покійного залишився будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася, але в позовній заяві до суду прохала провести розгляд справи у її відсутність. В судове засідання представник відповідача Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. П'ятого серпня 2003 року [PERSON] склав заповіт відповідно до якого у випадку його смерті , все майно буде належати : [PERSON] В довідці № 302-Т від 23.10.2017 року з КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" , вказано, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], станом 29.12.2012 року в КП „Лубенське МБТІ „ не значиться. В листопаді 2017 року позивач звернулася до Хорольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно [PERSON] і отримали письмову відповідь , що 27.10.2004 року у Хорольській державній нотаріальній конторі на підставі заяви позивача про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу № 512/2004 до майна [PERSON], інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає, інших осіб які вважаються в порядку ч.3, ч.4 ст. 1268 Цивільного кодексу України такими, що прийняли спадщину, немає. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом яка прийняла спадщину. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За твердженням позивача спадкодавцю належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], однак із представлених нею документів по вищевказаному будинку слідує, що право власності на вищевказаний будинок спадкодавець за життя не зареєстрував, тому оформленого згідно вимог законодавства документа на житловий будинок немає. Відповідно ст. 182 та ст.331 ч.2 абз. 3 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до вимог ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Право власності на житловий будинок може бути підтверджено зокрема одним з таких документів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна, свідоцтвом про право на спадщину, рішенням суду та ін.. У разі, якщо документ, який підтверджує право власності спадкодавця, відсутній і реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна, який спадкоємець бажає успадкувати не була проведена, питання належності цього нерухомого майна його попередньому власнику (спадкодавцю) та визнання права власності за наступним його власником (спадкоємцем) може вирішуватися у судовому порядку. А тому згідно листа завідувача Хорольської державної нотаріальної контори № 02-14/2094 від 05.12.2017 року в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок за адресою : [ADDRESS], що належав померлому [PERSON] , позивачу слід звернутися до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування . Земельна ділянка під будинком з господарськими спорудами не приватизована. До складу домоволодіння, за цією адресою входить: 1 А - 1.Житловий будинок загальна площа - 76,7 кв.м. вартість-32344 грн. №1 колодязь з/бетоні ,земляне кріплення вартість-145300 грн. Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved