Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що згідно з кредитним договором № 28191/07/к від 21.05.2012р, укладеним між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1) позивач надав відповідачу кредит в сумі 25 000грн зі сплатою 25 % річних , строком на 36 місяців з 21.05.2012р по 21.05.2015р. Погашення кредиту відбувалось щомісячно, шляхом відрахування заробітної плати відповідача на рахунок , відкритий в АБ «Експрес- банк, Донецька філія, проте з листопада 2014року надходження заробітної плати припинилось. Забезпеченням виконання зобов'язань відповідача 1 за кредитним договором є порука [PERSON] (далі по тексту -відповідач2) , договір поруки № 28191/07/пр. від 21.05.2012р. У відповідності до вимог п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі, включаючи повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, платежів за надані кредитодавцем послуги по обслуговуванню кредиту, неустойку (пеню, штраф) та відшкодування збитків. Поручитель, як солідарний боржник, в строк не пізніше 3 робочих днів з моменту отримання вимоги кредитодавця про порушення зобов'язання за кредитним договором, зобов'язаний виконати зобов'язання в обсягах, визначених кредитодавцем шляхом перерахування суми грошових коштів, що підлягає сплаті кредитодавцю, на вказаний в письмовій вимозі кредитодавця рахунок (п. 3.1.1. договору поруки). Станом на 25 березня 2016року відповідачами не повернуто кредитні кошти в сумі 9 011,50грн за кредитним договором, в тому числі сума заборгованості по кредиту 3455грн, заборгованість по відсотках 70,80грн, сума прострочених відсотків по кредиту, згідно п.п. 1.4, 4.3 кредитного договору - 1191,77грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту , згідно п. 6.3 кредитного договору - 1292,06грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків, згідно п. 6.2 кредитного договору - 297,93грн., сума штрафу (10%) за невиконання п.п. 5.2.3,5.2.4,5.2.5 кредитного договору (згідно п. 6.4 кредитного договору) - 2500грн; індексація боргу , згідно ст. 625 ЦК України - 203,94грн. Просять стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості , а також судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву про розгляд справи у відсутність представника банку. На позові наполягають. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі проживають в м.Ясинувата, куди згідно офіційного повідомлення на сайті Укрпошти , поштові відправлення не здійснюються (а.с.30-33). У зв"язку з чим, відповідачі про розгляд справи 30червня 2016року були повідомлені 21 червня 2016року через офіційний веб-портал "Судова влада України". Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року вбачається, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). Судом встановлено, що між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес - Банк» і відповідачем1 укладений кредитний договір № 28191/07/к від 21.05.2012року, згідно якому позивач надав відповідачу1 кредит в сумі 25 000грн строком на 36 місяці, з 21.05.2012р по 21.05.2015р. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 25 % річних. (а.с.4-10) Відповідно до п. 2.5 договору погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, вказаний в п.2.3 договору, або шляхом внесення готівки в касу кредитодавця для зарахування на вище зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначені в додатку №1 до цього договору. Пунктом 4.2 договору передбачено, що нараховані проценти за користування кредитом сплачуються кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту. Згідно п. 5.2 договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі за договором, та повернути його кредитодавцеві не пізніше дати визначеної в п.1.3 договору. Пунктами 6.2, 6.3 договору передбачено, що за прострочення позичальником строку сплати процентів за користування кредитом, повернення кредиту в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконання зобов'язання за кожний день прострочення . Судом встановлено, що відповідач1 отримав кредит в сумі 25 000грн, а зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту, відсотків по ньому належним чином не виконував. З листопада 2014року погашення кредиту припинилось. Через несвоєчасне повернення суми кредитних коштів у відповідача 1 виникла заборгованість станом на 25.03.2016 року в сумі 9011,50грн, в тому числі 3455грн.- заборгованість за кредитом, 1262,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с.20) Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання щодо сплати кредиту , процентів за користування кредитом , у позичальника виникло право вимагати від позичальника сплати боргу з урахуванням індексу інфляції, що складає 203,94грн. Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача1 заборгованості за кредитом 3455грн, заборгованості по процентам - 1262,57грн , інфляційних витрат в сумі 203,94грн підлягають задоволенню. Позивачем також нарахована станом на 25 березня 2016року відповідачу1 пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в загальній сумі 1589,99грн., в тому числі пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1292,06грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 297,93грн. Судом встановлено, що 21 травня 2012року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 28191/07/к від 21 травня 2012року, було укладено з відповідачем 2 договір поруки №28191/07/ПР (а.с.12-14). Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі, включаючи повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, платежів за надані кредитодавцем послуги по обслуговуванню кредиту, неустойку та відшкодування збитків у випадках передбачених кредитним договором. Пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представником кредитодавця, поручителем і боржником, та діє до повного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором та поручителем своїх зобов'язань по цьому договору. Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Позивачем в позові зазначається, що з листопада 2014року припинилося погашення кредиту. Згідно умов кредитного договору дата повернення кредиту не пізніше 21.05.2015року. У зв'язку з тим, що в договорі поруки №28191/07/ПР від 21 травня 2012року не зазначено строк його дії відповідно до ст.252 ЦК України, а кредитним договором передбачено погашення кредиту, виходячи з права позичальника на дострокове погашення-щомісяця, (а.с.15,16), банк мав право пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з моменту коли у нього виникло право на звернення до поручителя з такою вимогою, тобто з листопада 2014 року. Суд вважає, що оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦПК, і тому вважає, що договір поруки на час звернення банку до суду, квітень 2016 року, з даними вимогами є припиненим. Тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до [PERSON] необхідно відмовити. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] штрафу в сумі 2500грн, суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України .кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем штраф нарахований за невиконання п.п.5.2.3, 5.2.4,5.2.5 Кредитного договору. П.5.2.3 договору передбачено, що на вимогу кредитодавця у визначені строки позичальник зобов'язаний надавати додаткове забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором, якщо надане забезпечення не в повному обсязі забезпечує вимоги кредитодавця; надавати визначені кредитодавцем документи для проведення перевірки забезпечення по кредиту, контролю за його використанням і поверненням, оцінки фінансового стану та перевірки платоспроможності позичальниказдійснення фінансового моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню ) доходів,одержаних злочинним шляхом»; здійснювати інші дії необхідні для реалізації кредитодавцем своїх прав за договором; у випадках, визначених п. 5.3.10 договору, достроково повернути кредит з нарахованими процентами за період фактичного користування ним та інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору. П. 5.2.4 договору передбачено обов'язок позичальника повідомляти кредитодавця в письмовій формі в строк не пізніше 5днів з моменту настання відносно себе будь-якої з подій: зміна прізвища або імені, адреси реєстрації або проживання, номерів контактних телефонів; відкриття поточних рахунків в установах інших банків; порушення кримінальної справи; виникнення будь-якої події , що будь-яким чином може негативно вплинути на виконання ним договору або його фінансовий стан; припинення трудових відносин з підприємством, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього договору; П.5.2.5 договору передбачено обов'язок позичальника отримувати заробітну плату та інші додатков виплати ід підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього договору, тільки на поточний рахунок, відкритий в кредитодавця на протязі всього строку дії кредитного договору. Пунктом 6.4 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору , зазначеної в п.п. 5.2.3,5.2.4,5.2.5 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф в розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Доказів, які б підтверджували порушення з боку відповідача [PERSON] умов договору передбачених пунктами 5.2.3,5.2.4,.5.2.5 суду не надано. Тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення штрафу в сумі 2500грн. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1292,06грн, та пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 297,93грн. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м.Ясинувата . В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 28 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Ясинувата. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] , який проживає у м. Ясинувата, пеня нарахована, починаючи з 20 червня 2015 року. (а.с.21). Таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial