Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення матері батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньки - [PERSON], [INFO] Відомості про батька дітей зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Діти знаходяться на обліку служби у справах дітей за категорією «Проживання дитини в сім'ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків». Мати дітей інвалід І групи по зору безстроково з дитинства, діти є інвалідами з дитинства, знаходяться під наглядом дільничного педіатра. З метою комплексного подолання проблем сім'ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, Миколаївським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з 25.06.2012р. організований соціальний супровід сім'ї. Родина знята з супроводу 04.10.2013р. з негативним результатом. Результати неодноразових відвідувань родини свідчать про погіршення умов проживання дітей. Для виховання та розвитку дітей умови не створені, відсутній належний одяг, дитячі ліжка, постільна білизна. Злісне ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків, відсутність мотивації до зміни способу життя, невиконання рекомендацій медичних та соціальних працівників призводить до порушення прав дітей на належні умови проживання, виховання. Посилаючись на викладене, позивач просить суд відібрати малолітніх дітей від матері без позбавлення її батьківських прав та передати їх до позивача для подальшого влаштування; стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину для дітей відповідного віку на користь державних закладів, до яких будуть влаштовані діти. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила про його задоволення. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Прокурор Ленінського району м. Миколаєва в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представник Служби у справах дітей адміністрації Ленінського району ММР у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Вислухавши пояснення сторін по справі та третьої особи, свідків з боку позивача - [PERSON], [PERSON], свідків з боку відповідача - [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно Свідоцтв про народження Серії [NUMBER] від 16.04.2002р., Серії [NUMBER] від 02.06.2006р., матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Відомості про батька дітей зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, свідченням чого є Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 13.06.2012р. (а.с. 9, 12). Діти знаходяться на обліку служби у справах дітей за категорією «Проживання дитини в сім'ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків». Мати дітей - інвалід з дитинства І групи Б по зору, свідченням чого є Довідка Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення ММР від 01.04.2014р. № 682/09.02.01-13. Відповідно до Довідки КЗ ММР Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 від 15.07.2013р. за Вих. 1.2 № 848, [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства, знаходиться під наглядом дільничного педіатра з приводу вродженої катаракти обох очей, страждає на розумове відставання тяжкого ступеню. [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства, знаходиться під наглядом дільничного педіатра з приводу вродженої катаракти обох очей, страждає на розумове відставання тяжкого ступеню. Листом Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за Вих. № 872 від 25.04.2014р. встановлено, що сім'я перебуває на обліку Центру як така, що опинилася в складних обставинах, з 25.06.2012р. Під час роботи з сім'єю [PERSON] поводилась ворожо та виявляла агресію до фахівців із соціальної роботи ММЦСССДМ, неодноразово відмовлялася виконувати рекомендації, не бажала прикладати будь-яких зусиль щодо вирішення проблем сім'ї, не надавала доступу членам комісії до житлового приміщення. Кожного разу під час надання їй консультацій та проведення соціальних інспектувань наголошувала на тому, що відмовляється від соціального супроводу та не потребує сторонньої допомоги у вихованні дітей та догляді за ними. У відповідності до Листа Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за Вих. № 17/11120 від 19.11.2012р., співробітниками ВКМСД Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області був здійснений вихід на адресу: [ADDRESS], де проживає [PERSON] Опитати [PERSON] та притягнути до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов'язків не представилось можливим у зв'язку з тим, що двері квартири ніхто не відкрив. У разі появи [PERSON] її буде притягнуто до адміністративної відповідальності. Зважаючи на неодноразові виходи до помешкання відповідача, виявлено, що умови проживання дітей погіршуються: у занедбаному житловому приміщенні стійкий неприємний запах сечі домашніх тварин, брудні підлога, меблі та двері, розкидані речі, відірвані шпалери; на кухні сміття, порожні пляшки з-під води. Для виховання та розвитку дітей умови не створені, відсутній належний одяг, дитячі ліжка, постільна білизна. Підтвердженням вказаного є: Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 21.05.2013р., Акт обстеження умов проживання від 11.06.2013р., від 19.06.2013р., від 12.07.2013р., від 09.09.2013р., від 04.11.2013р., від 29.01.2014р., Акт обстеження умов проживання в березні 2014р. та від 18.07.2014р. 18.07.2014р. Головний спеціаліст сектору захисту прав, свобод та законних інтересів дітей ССД АЛР ММР Петроченко О. попередила [PERSON] про адміністративну відповідальність за неналежне виконання нею своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. З вказаним Попередженням про відповідальність від 18.07.2014р. відповідач була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на цьому Попередженні (а.с. 76). Відповідно до Висновку про відібрання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав від 15.05.2014р., орган опіки та піклування виконкому ММР вважає за доцільне відібрати малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], від матері, [PERSON], без позбавлення її батьківських прав (а.с. 5-6). Свідок [PERSON] зазначила, що діти при огляді були чисті але на її думку бліді. Свідок [PERSON] підтримала викладене в актах обстеження, що складались за її участю, при цьому зазначила про наявність чистої білизни та одежі. У судовому засіданні свідок - [PERSON] підтвердила факт належних умов для проживання в квартирі дітей. Свідок [PERSON] зазначив, що є батьком обох дітей, постійно спілкується з ними, заперечував усе викладене в Актах. Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до вимог ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказане також відповідає положенням Закону України „Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, зокрема, ст. 11. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. З Актів обстеження умов життя та виховання від 20.09.2012р. та від 18.02.2013р.наданих відповідачем, вбачається, що відповідач з дітьми проживають у трьох кімнатній квартирі, є кухня, яка облаштована холодильником, газовою плитою, кухонними меблями, ліжко в дитячій кімнаті було застелене чистою постільною білизною. Також у судовому засіданні встановлено, та не оспорювалось представником позивача, постійне покращення житлових умов, придбання дивану, стільця та столика для дітей. Відповідачем надані в судове засідання фото квартири, з яких вбачається, що в квартирі проведений косметичний ремонт, поклеєні нові шпалери, є стілець та столик для дитини. З інших фото вбачається, що діти відвідують розважальні заходи, зокрема новорічну ялинку, дитячі місця для відпочинку. Також відповідач зробила операцію по заміні «хрусталика» на очах сину [PERSON], відмовившись від безкоштовного матеріалу, який надавався та за свої особисті кошти придбала більш якісний. Крім того у судове засідання відповідач надала копії медичних карток, з яких вбачається, що обидві дитини частково пройшли медичний огляд. Судом встановлено, що [PERSON] працює та отримує заробітну плату, не є недієздатною, на обліках у наркологічному чи психіатричному закладах не знаходиться. У судовому засідання були присутні неповнолітні [PERSON] та [PERSON], діти реагують виключно на слова та зауваження матері, слухають мати, доглянуті та чисті. Останнім Актом обстеження від 18.07.2014року, встановлено що для виховання та розвитку дітей є телевізор, холодильник, пральна машина, праска, диван, чисті речі, іграшки, тощо. Твердження позивача про відмову [PERSON] направити дітей на навчання безпідставні, оскільки відповідно до медичних висновків діти не підлягають навчанню. Це підтвердила й свідок [PERSON], яка як соціальний працівник школи виходила за місцем мешкання відповідачки, з метою виявлення причин того, чому [PERSON] не приступив до навчання. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті факти, на які вона спирається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем, на думку суду, не надано достатніх доказів того, що проживання малолітніх дітей разом з матір'ю несе загрозу їх життю, здоров'ю, фізичному та моральному розвитку. Суд вважає, що відібрання дітей від матері, та поміщення їх до спеціальних закладів, повністю суперечитиме інтересам малолітніх [PERSON] та [PERSON], які виховуються в задовільних умовах, матір'ю, яка приділяє їм увагу, турбується про їх фізичне та моральне виховання. Таким чином, підстав для відібрання дітей без позбавлення відповідача батьківських прав не має. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed