Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона народилася [INFO] у с. Червоний Кут Жашківського району Черкаської області. У шлюбі позивачки з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до відомостей з контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України 23.02.2015 син позивачки уклав контракт зі Збройними Силами України та був зарахований до складу військової частини польова пошта [NUMBER] Збройних Сил України (81 окрема аеромобільна бригада). У період з 17.04.2015 по 16.09.2016 [PERSON] у званні солдата брав участь в боях за захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Донецькій та Луганській областях. 16.09.2016 близько 11 го. 40 хв. під час виконання бойового завдання з розвідки місцевості поблизу м. Авдіївка Донецької області (район промислової зони) солдат [PERSON] разом з розвідувальною групою проходив маршрут розвідки. Знаходячись біля паркану будинку [PERSON] підірвався на прихованому вибуховому пристрої. На місці події йому було надано невідкладну медичну допомогу та евакуйовано з місця події. Зважаючи на тяжкість поранень і травм [PERSON] було направлено на лікування до ЦРЛ м. Авдіївка. Від отриманих поранень він помер. Вказані обставини були встановлені рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03.06.2019 у справі №693/32/19, яке не оскаржувалося з боку Російської Федерації та набрало законної сили. \~ \~ \~ \~У результаті зазначених подій позивачці було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у тяжких моральних стражданнях, грубому порушенні її прав на повагу до сімейного життя. Внаслідок втрати сина, який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні позивачка відчуває безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, вона втратила душевний спокій. Постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через смерть сина вона втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідкої людини, що не дає їй можливості повноцінно спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя, оскільки вона постійно перебуває у стресовому стані, який супроводжується періодичними депресіями. \~ \~ \~ \~Ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII передбачено, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у новому обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Розмір моральної шкоди, яка має бути відшкодована позивачці, визначений на рівні 1701600 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день звернення до суду з даною позовною заявою складає 60000 євро. Розмір моральної шкоди був встановлений позивачкою з врахуванням характеру та обсягу завданих їй моральних страждань, істотного порушення конституційних прав її сина, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість відновити порушені права її сина та її особисті права. З урахуванням зазначеного Російська Федерація повинна розглядатися як держава-агресор, до якої не може бути застосований принцип абсолютного імунітету держави. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Російської Федерації\~на її\~користь моральну\~шкоду у\~розмірі 1701600\~гривень,\~що еквівалентно\~60000\~євро за офіційним курсом Національного Банку України станом на день звернення до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилися. У матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання представник позивачки адвокат Ганчук П.Я. не з`явився. У судове засідання представник відповідача - Російської Федерації - не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання 02.01.2020 посольством Російської Федерації в Україні судової повістки. Відзив на позовну заяву від представника відповідача до Жашківського районного суду Черкаської області не надходив. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] в селі Червоний Кут Жашківського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.03.1996. З копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 23.02.2015 вбачається, що син позивачки був зарахований до складу військової частини польова пошта [NUMBER] Збройних Сил України (81 окрема аеромобільна бригада). Згідно довідки №537 від 07.04.2015, виданої ТВО командира військової частини польова пошта [NUMBER] , солдат [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині польова пошта [NUMBER] . Як убачається із довідки №511 від 15.06.2016, виданої командиром військової частини польова пошта [NUMBER] , солдат [PERSON] дійсно в періоди з 17.04.2015 по час видачі довідки безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. У відповідності до акту спеціального розслідування від 12.10.2016 загибель військовослужбовця [PERSON] сталася під час виконання бойового завдання, у ході проведення антитерористичної операції поблизу міста Авдіївка Донецької області (промзона) та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03 червня 2019 року у цивільній справі №693/32/19 встановлено юридичний факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 16.09.2016 у районі міста Авдіївка Ясинуватського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Вказане рішення не було оскаржене Російською Федерацією та набрало законної сили. За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, суд, виходячи із встановленого рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03 червня 2019 року юридичного факту приходить до висновку, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого [PERSON] завдано шкоди, є Російська Федерація. Внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України у районі\~міста Авдіївка\~Ясинуватського району\~Донецької областібуло порушено невід`ємне право на життя сина позивачки [PERSON] , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифікованої Законом України №475/75-ВР від 17.07.1997). Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч.3 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974. У результаті зазначених подій позивачці було завдано значної моральної шкоди. Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, у тому числі частини Донецької області, де загинув син позивачки. Вказані обставини підтверджуються рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03.06.2019 та свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 22.09.2016. Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Судом установлено, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації частини Донецької області загинув син позивачки, що завдало їй значної моральної шкоди, що виражається у втраті в її житті найріднішої людини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право [PERSON] на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, право його родини на повагу до сімейного життя, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією законних прав позивачки, а отже, згідно із «Правилами суду - компенсація шкоди» ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданої позивачці. Внаслідок втрати [PERSON] , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, [PERSON] відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, вона втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через втрату рідної людини позивачка не має можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати усталений спосіб соціального життя. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п.15 п.3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Отже, враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачки, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачкою спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно них. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачці моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників в аналогічних спорах, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах «Хачукаевы против России» (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), «Сагаева и Другие против России» (SagayevaandOthers v. Russia (08/12/2015)), «Исламова против России» (Islamova v. Russia (30/04/2015)), «Султыгов и Другие против России» (SultygovandOthers v. Russia (09/10/2014)). Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень їх прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, які позивачка відчуває роками через втрату сина, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну їй моральну шкоду в сумі 1701600,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 60000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи. Крім цього, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України та відповідно окупацію частини території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Зокрема, п.1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Згідно частин 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~частини 1\~статті 80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву [PERSON] до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п.п.22 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ч.ч.1,2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі судовий збір підлягає стягненню на користь держави України в особі\~Державної судової\~адміністрації України з відповідача Російської Федерації. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved