Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Автофінанс» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 011058. Згідно умов Договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет Лізингу (мінітрактор [PERSON] 244) у власність та передати останній у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених Договором. Згідно з п. 4.1. Договору, Лізингодавець передає предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше (сто двадцять) робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій рахунок та комісії за Передачу Предмета Лізингу, відповідно до умов ст. 1.7. Договору. Ст. 1.7 Договору передбачено, що предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу (50% від вартості Предмета Лізингу), Комісії за організацію та оформлення даного Договору (10% від вартості предмета Лізингу) та Комісії за Передачу Предмета Лізингу (3% від вартості Предмета Лізингу). Вартість предмета лізингу на момент укладення Договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 1 до Договору, який є невід'ємною частиною Договору. Відповідно до Додатка № 1 вартість Предмета Лізингу становить 78 000 грн. Авансовий платіж - 39 000 грн., Комісії за організацію (10%) - 7 800 грн., Комісії за Передачу (3%) - 2 340 грн. Так, 26.09.2014 р., 07.10.2014 р., 24.08.2015 р., Позивачем було сплачено 49 150,00 грн. Таким чином, Позивач належно виконав свої зобов'язання перед ТЗОВ "Лізингова компанія Автофінанс». Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогами на передачу предмета лізингу, однак Відповідачем не було вчинено жодних дій спрямованих на передачу предмета лізингу. Листом від 10 жовтня 2015 року № 538 Відповідач в односторонньому порядку розірвав договір. В даному листі зазначається, що Лізингоодержувачем не було оплачено на рахунок Лізингодавця авансовий платіж в розмірі 50% від вартості предмета лізингу, передбаченого додатком № 1 до Договору. Однак, Позивачем були сплачені усі платежі згідно договору та додатків до нього, а саме: авансовий платіж в розмірі 39010,00 грн., - комісія за передачу предмета лізингу 2\~340,00 грн., та Комісії за організацію - 7 800 грн., що підтверджується квитанціями про оплату. У відповідь на лист Відповідача, Позивач направив Відповідачу листа з проханням повернути сплачені кошти в розмірі 41 340.00 грн. (авансовий платіж в розмірі - 39010.00 грн., комісія за передачу предмета лізингу 2 340,00 грн.). Однак, Позивачу було повернуто тільки 27 650.00 (двадцять сім тисяч шістсот п'ятдесят гривень 00 коп.) гривень. В телефонному режимі Відповідачем було роз'яснено, що решта суми не підлягає поверненню у зв'язку з тим, що із сплаченої суми авансового платежу вирахувано штраф в розмірі 30%, у зв'язку одностороннім розірванням договору. Вважає таку відмову безпідставною. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 26 вересня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Автофінанс» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 011058. Згідно умов Договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет Лізингу (мінітрактор [PERSON] 244) у власність та передати останній у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених Договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг є фінансовою послугою, яку може надавати юридична особа, яка за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, та внесена до відповідного державного реєстру і взята на облік. Положеннямистатті 806 ЦК України, передбачено, що за договором лізингу одна сторона (Лізингодавець) передає або зобов"язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним безпосередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. П. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачено, що Лізингодавець зобов'язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. 26.09.2014 р., 07.10.2014 р., 24.08.2015 р., на виконання умов договору позивачем сплачено ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» - 49 150,00 грн. Як встановлено судом, проте станом на 27.01.2016 р. мінітрактор [PERSON] 244 позивачу не передано. 20.03.2015 року, позивачем було направлено лист-повідомлення до ТзОВ «ЛК«Автофінанс» в якому позивач зазначив про невиконання зобов'язання із сторони ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», та 03.04.2015 року на поштову адресу позивача надійшов лист без підпису та печатки юридичної особи, в якому зазначалось про подяку за користування послугами, про розуміння потреби та ще одну додаткову оплату. В свою чергу Відповідач протягом 120 робочих днів предмет лізингу [PERSON] не передав, що є порушенням п. 1.7. Договору. На підставі п. 2.1 Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору. Відповідно до п. 2.2 Договору, строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останню дату платежу, зазначену у Додатку № 2 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного Договору. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, тому суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити та стягнути з останнього сплачені кошти. Крім того відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із п. 7 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. У зв'язку з наведеним, із відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до задоволення, а саме [PERSON] підлягають поверненню кошти в сумі - 21 500,00 (двадцять одна тисяча п'ятсот гривень 00 коп.) грн., які складаються з авансового платежу у розмірі 11 360,00 грн. (одинадцять тисяч триста шістдесят гривень 00 коп.), комісії за передачу майна у розмірі - 2 340,00 грн. (дві тисячі триста сорок гривень 00 коп.), комісії за організацію в розмірі - 7 800.00 грн. (сім тисяч вісімсот гривень 00 коп.). Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved