Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до КП «Харківводоканал» та просить суд зобов`язати КП «Харківводоканал» надити їй протягом тижня з дати ухвалення рішення суду номер особового рахунку та витяг з рахунку за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати КП «Харківводоканал» проводити нарахування платежів за надані послуги за адресою: [ADDRESS] з дати ухвалення рішенням по справі , зобов`язати КП «Харківводоканал» підготувати та протягом тижня з дати ухвалення рішення суду укласти договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення та стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 гривен. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що її мати [PERSON] . 07.03.2019 придбала для неї квартру [ADDRESS] . З 14.03.2019 позивачка зареєстрована в зазначеній квартирі разом із своєю донькою - [PERSON] .Позивачка неодноразово зверталась до відповідача та до власника майна КП1 «Харківводоканал» - Харківської міської ради з проханням відкритті з 14.03.2019 року на її ім`я новий особовий рахунок за зазначеною адресою, а також проводити нарахування платежів з 14.03.2019 року. В листі КП «Харківводоканал» від 02.04.2019р. № З-1866 1 19.01.02-05 позивачці було повідомлено, що заборгованіть колишніх власників квартири буде рахуватись за її квартирою до тої пори, поки не буде сплачений , позивачці відмовлено в наданні особового рахунку та повідомлено , що існує її особовий рахунок та повідомлено про наявність заборгованості за вказаною адресою в розмірі 41737,12 гривен та 285, 35 гривен. За відсутності інформації з боку відповідача про номер особового рахунку ,позивачка не мала можливості сплачувати послуги централізованого водопостачання та водовідведення , відповідач ухиляється від укладення договору про надання послуг, позивач вважає такі дії протиправними . Крім того, оскі.льки відповідач ухилявся від відкриття на її ім`я особового рахунку , позивач вважає, що платежі за послуги КП «Харківводоканалі» повинна силачувати із дня надання їй номеру особовою рахунку та витягу з цього рахунку.ІІеренонн. які вчиняюіься з боку відповідача, позбавляюль позивача та її родину конституційного права на вільне користування житлом , а також на щодеіиній відпочинок після робочого дня, у зв`язку з чим позивачка та її родина зазнали моральних страждань, розмір яких позивачка оцінює в 20 000 гривен. В судовому засіданні позивачка надала пояснення відносно обставин викладених в позовній заяві , позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовом у засіданні заперечувала проти вимог позивача , надала суду письмовий відзив на позов та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі,посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість . Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповіднодо цьогоКодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, щопункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Суд ,заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено , що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.03.2017 року. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України саме на власника покладено тягар утримання майна. Cаме власники нерухомого майна виступають споживачами комунальних послуг та здійснюють всі витрати на утримання нерухомого майна, і тому числі, й щодо оплати комунальних послуг, належним позивачем у даній цивільній справі є [PERSON] [PERSON] не підтверджено представництво інтересів [PERSON] у спосіб, визначений ст. 244 та ст. 245 ЦК України. Укладення договору про послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, відповідно до Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УШ (введено в дію з 01.05.2019). передбачає ряд заходів та процедур, пов`язаних з волевиявлення всіх співвласників багатоквартирного будинку, які передують укладанню договору. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019), виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати і укладати зі споживачами договір про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Пунктом 1 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІІІ (введено в дію з 01.05.2019), передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово- комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Отже, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII прямо передбачено обов`язок як виконавця комунальної послуги так і споживачів врегулювати договірні відносини у відповідності до норм діючого закону, що регулює правовідносини пов`язані із наданням житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІІІ за рішенням співвласників багатоквартирного будинкх (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2)від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинки управителем або інщою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3)об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або інщою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.20191 співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною перщою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг. Наразі, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-У11І (введено в дію з 01.05.2019) з урахуванням змін, внесених Законом № 540-1Х від 30.03.2020) встановлений такий термін для обрання співвласниками моделі організації договірних відносин визначення «Не пізніш як протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СОУЮ-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальнш послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОУГО-19» від 11.03.2020 № 211 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 17.06.2020№ 500.) запроваджений в Україні карантин з 12.03.2020 продовжено до 31.08.2020. Отже, термін, визначений пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-У111 (введено в дію з 01.05.2019) ще не збіг. Процедура проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку та прийняття ними рішення (в тому числі його оформлення) визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку». У відповідності до п: 9 "ч" 2 ст. 10 Закону України «Про "особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної поелуги). За положенням ч. 6 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» рішення про обрання моделі договірних відносин вважається прийнятим зборами співвласників, якпю за них проголосували власники квартир та нежитлових примішень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] щодо зобов`язання КП «Харківводоканал» укласти договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення є не конкретизованими та суперечать чинному законодавству. Відповідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поетановою Кабінету Мініетрів України від 21.07.2005 № 630 у разі відсутності у квартир: (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів облік\ води і теплової енергії плата за надані послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення справляєтьея згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку на одну оеобу та на ведення особистого підсобного господарства. Оскільки вузол розподільного обліку холодної води за адресою: [ADDRESS] не встановлено, нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення проводяться за нормами водоспоживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджено довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 14.03.2019 року. КП «Харківводоканал» правомірно здійснює нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адрееою: [ADDRESS] (копія розрахунку додаєтьея), не порушуючи прав споживачів. Отже, позовні вимоги [PERSON] щодо проведення нарахувань з дати ухвалення рішення по даній справі не відповідають нормам чинного законодавства У країни. ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІІІ (введено в дію з 01.05.2019) також зазначено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідноеті до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи відсутність протиправних дій з боку КП «Харківводоканал», жодної моральної шкоди позивачеві не завдано. Відповідно до п. 23 Поетанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 № 5 при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону України «Про захист прав споживачів» моральної шкоди суди повинні виходити з роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судов\ практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 Верховний Суд України дійшов виеновку, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при виріщенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`яеувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльніетю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, шо мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимо , суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed