Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт народження її дитини [PERSON], яка народилася [INFO] року в м. Донецьк. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що проживала смт. Старомихайлівка, Мар`їнського р-ну, Донецької області, де [INFO] року народила доньку. У зв'язку з тим, що дитина народилась у місті, що визнано тимчасово окупованою територією, будь-який документ, виданий її органами, в тому числі і медичне свідоцтво про народження дитини, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин, заявник позбавлена можливості зареєструвати народження своєї доньки. В уточнюючій заяві заявник просить встановити факт народження доньки [PERSON], [INFO] р. в м. Донецьку та вказати батьком дитини [PERSON], [INFO], уродженця селище Старомихайлівка, Мар`їнського р-ну, Донецької області. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що [INFO] року в м. Донецьку Донецької області вона народила дитину - [PERSON], факт її народження підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження від 22.02.2016 року №133; органом РАЦС 25.10.2016 року їй відмовлено у реєстрації народження дитини з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації народження дитини в органах РАЦС; посилаючись на ст.257-1 ЦПК України просить встановити факт народження дитини. Батьком дитини просила зазначити [PERSON], [INFO] р.н Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув. Дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Сімейним законодавством України, зокрема статтею 144 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Підставою для цього є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану»). Відповідно до дубліката медичного свідоцтва про народження № 133 від 22.02.2016 року ЦГКБ № 24 м. Донецьк, [PERSON] (заявниця по справі), [INFO] року в 1 пологовому відділенні ЦГКБ № 24 м. Донецька народила дитину: дівчинку. У проведенні державної реєстрації народження дівчинки 25.10.2016 року Новоград-Волинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявниці було відмовлено з тих підстав, що нею пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України, від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Місце перебування [PERSON], [INFO] згідно довідки від 25.10.2016 року «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» зареєстровано з 25.10.2016 року за адресою [ADDRESS]. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року встановлено, що дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року №254-УІІІ визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До таких населених пунктів віднесено і м. Донецьк, де заявник народила дитину. На території м. Донецька органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначено ст. 257-1 ЦПК України, яка визначає наступне. Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Кіпр проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальнішіх прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Як видно зі свідоцтва про шлюб заявниця перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2012 р. з [PERSON], [INFO], уродженцем с. Старомихайлівка, Мар`їнського, Донецької області. За таких обставин, наявні підстави для внесення відомостей до актового запису про народження дитини про чоловіка заявника, як про батька дитини. Оскільки встановлення даного факту не пов'язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці певні юридичні наслідки, а саме можливість зареєструвати народження своєї доньки, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що наявні підстави для задоволення її заяви.

Outcome: approved