Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Адвокат Акользіна Марина Вікторівна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 06 лютого 2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який дотепер не розірвано. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . У 2010 році відповідач покинув сім`ю та з того часу проживає окремо, сином не опікується та участі у його утриманні не приймає. Позивач разом із дитиною проживають у квартирі її брата, що знаходиться у м. Сорокине Луганської області. Дитина повністю перебуває на утриманні матері. Відповідач у іншому шлюбі не перебуває, проживає один у будинку своєї матері, є працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, з позивачем не спілкується та ухиляється від спілкуванням з сином. Відтак, домовитися щодо способу його участі в утриманні дитини неможливо. Спільна дитина позивача та відповідача має особливі потреби, оскільки є дитиною з інвалідністю з народження. Дитина навчається в Суходільській школі Сорокинського району для дітей з особливими потребами. Просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2021 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач та її представник адвокат Акользіна М.В. не з`явилася, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, свідків у судове засідання просить не викликати та проти заочного розгляд справи не заперечує (а.с. 37,41). Відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзив на позовну заяву до суду не подавав (а.с. 26-27, 34-35). Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 31, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 216 (а.с. 9). Як вбачається з Акту про фактичне проживання, наданого за місцем проживання позивача у м. Сорокине, [PERSON] зареєстрована та проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - [PERSON] залишив родину у 2010 році та участі у вихованні дитини не приймає. Дитина має особливі потреби та є дитиною з інвалідністю. Мати забезпечує дитину самостійно (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю з народження та навчається у Суходільській школі інтернаті для дітей з особливими потребами, що підтверджується медичною документацією, наявною в матеріалах справи (а.с. 12-13). \~ \~ \~ \~Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у Акті про фактичне місце проживання та медичній документації, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду відомості, що містяться у вказаних документах, беруться до уваги разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємному зв`язку. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. \~ \~ \~ \~Зі змісту ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є сином відповідача, дитиною з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач є батьком дитини, котра потребує особливого догляду, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з інвалідністю у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) є обґрунтованими та відповідають вимогам закону. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved