Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності спадкодавцю [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай), посилаючись на слідуючі обставини. 05 вересня 2013 року померла мати заявника [PERSON] в селі Маразліївка Татарбунарського району Одеської області. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 7,65 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0251413, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 08 квітня 1997 року на імя [PERSON]. Зазначену земельну ділянку заявник має право успадкувати, як спадкоємець за заповітом. Інших спадкоємців, ні за законом, ні тих, що мають право на обовязкову частку у спадщині, немає. Звернувшись до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину по заповіту після смерті матері, заявник отримав відмову у звязку з розбіжностями у написанні імені спадкодавця, де в сертифікаті на право на земельну частку (пай) імя спадкодавця значиться як «Наталія», а у свідоцтві про смерть матері вказано «Наталя». З цього приводу нотаріус Татарбунарської районної нотаріальної контори Одеської області рекомендував йому звернутися до суду для встановлення факту належності сертифікату спадкодавцю. Зважаючи на вищевикладене, заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, оскільки в позасудовий спосіб вирішити це питання неможливо. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, вимоги заяви підтримав (а.с.27). Представник Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутності, не заперечуючи проти задоволення заяви (а.с.18). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника, його представника та заінтересованої особи, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження, в силу ч.3 ст.294 ЦПК України, розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення заяви, виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії NA-УІ №0293674 виданого начальником відділу реєстрації актів цивільного стану м. Кишинів (а.с.5), матірю [PERSON] є [PERSON]. Копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 351709 від 10.09.2013 року (а.с.6) підтверджується, що [PERSON] померла 05.09.2013 року в с. Маразліївка Татарбунарського району Одеської області. Разом з тим, з копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0251413 від 08.04.1997 року (а.с.7) слідує, що власником земельної частки (паю) розміром 7,65 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території земель колишнього КСП ім. Калініна Татарбунарського району Одеської області, вказано [PERSON], де допущено помилку в написанні її імені, яке фактично правильним є - [PERSON]. Згідно копії заповіту від 05.12.2002 року (а.с.8), [PERSON] є спадкоємцем по заповіту на все майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] на день її смерті (а.с.8). Довідкою за №723, виданою Жовтоярською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 11.12.2017 року (а.с.9) підтверджується, що [PERSON], [INFO] дійсно на день свої смерті, яка настала 05.09.2013 року була зареєстрована за адресою: [INFO] (колишня Леніна), 34, але проживала в [INFO]. На момент її смерті разом з нею проживав та був зареєстрований її син [PERSON], [INFO]. Копією паспорту серії КЕ № 191749, виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 19.06.1996 року (а.с.10) підтверджується, що імя спадкодавця значиться, як Наталя. Листом нотаріуса за №113/02-31 від 14.02.2014 року (а.с.11), заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивувавши відмову наявними розбіжностями у свідоцтві про смерть, де імя спадкодавця вказано «Наталя», та у правовстановлюючому документі сертифікаті на право на земельну частку (пай), де допущена помилка і імя власника вказано - Наталія". Заявнику рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.01.2018 року (а.с.24) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 05.09.2013 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 55736306, зареєстрована у нотаріуса за №39/2014 від 14.02.2014 року на підставі заяви заявника [PERSON] від 14.02.2014 року за №106 про прийняття спадку за заповітом (а.с.23). У відповідності з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як вбачається з матеріалів справи, встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати його право на спадкування по закону вказаної нерухомості після смерті спадкодавця. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, за відсутності заперечень заінтересованої особи (а.с.18), враховуючи неможливість вирішення справи позасудовим шляхом, оскільки вносити зміни в правовстановлюючі документи померлих не передбачено чинним законодавством, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, як основані на законі, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності спадкодавцю [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0251413, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 08.04.1997 року на імя [PERSON] (а.с.7). На підставі викладеного,

Outcome: approved