Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Органу приватизації - Управління житлово-комунального господарства Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON]., [PERSON], Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про визнати незаконними та скасування розпорядження органу приватизації та видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло. Мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням представника Президента України в Старокиївському районі м. Києва в листопаді 1992 року їй було видано ордер на сім'ю у складі трьох осіб, у тому числі: її, її чоловіку та їх дочці на право зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 31,5 кв. м. У січні 1993 року вона та члени її родини вселилися до указаної квартири, зареєструвалися в ній, чоловік після розлучення виїхав з квартири, а вона з дочкою постійно проживають до теперішнього часу. В лютому 2016 року вона дізналася, що на підставі її заяви та її колишнього чоловіка [PERSON], з яким вона розірвала шлюб 25 квітня 1996 року, від 23 грудня 1993 року розпорядженням органу приватизації - Відділу приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 19 січня 1994 року № 4508 про приватизацію квартира [ADDRESS], передана їй та членам її сім»ї в приватну власність й видане від 14 лютого 1994 року на його підставі свідоцтво про право власності на вказане житло на ім"я [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте заяву на приватизацію квартири вона не писала, й нікого на її написання не уповноважувала, вважає, що поставлений на вказаній заяві про приватизацію квартири підпис від неї підроблений. Вважає, що вказаною приватизацією квартири порушені її житлові права, що стало наслідком звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 23 лютого 2015 року (а.с.25), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задоволенити. В судовому засіданні представник відповідача Матюшенко О.М., діюча на підставі довіреності від 16 січня 2016 року (а.с.80), позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Треті особи в судове засідання повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Третя особа - [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності із підтримання позовних вимог. За таких підстав суд визна за можливо розглядати справу за відсутності третіх осіб на підстані доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволеню із наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням представника Президента України в Старокиївському районі м. Києва в листопаді 1992 року позивачці було видано ордер на сім'ю у складі трьох осіб, у тому числі: її, її чоловіку та їх дочці на право зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 31,5 кв. м (а.с.11). У січні 1993 року позивачка та члени її родини вселилися до указаної квартири, зареєструвалися в ній 05 січня 1993 року (а.с.31). 25 квітня 1996 року позивачка з третьою особою /[PERSON]/ розлучилися (а.с.27), який після розлучення виїхав з квартири, а вона з дочкою постійно проживають до теперішнього часу. На підставі її заяви та заяви її колишнього чолокіка - [PERSON] від 23 грудня 1993 року розпорядженням органу приватизації - Відділу приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 19 січня 1994 року № 4508 про приватизацію квартира [ADDRESS], передана позивачці та членам її сім»ї в приватну власність й видане від 14 лютого 1994 року на його підставі свідоцтво про право власності на вказане житло на ім"я [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте позивачка вважає, що заяву на приватизацію квартири вона не писала й нікого на її написання не уповноважувала. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 215 року (а.с.62-63) призначено судову почеркознавчу експертизу на предмет чого, чи відповідачє підпис позивачки в заяві від 23 грудня 1993 року про оформлення передачі в приватну власність вказаної квартири. Згідно висновку експертів № 19462/19463/15-32 від 19 лютого 2016 року за результатами проведення судово-почеркозначвої експертизи, підпис від імені [PERSON], що міститься проти рукописного запису прізвища «[PERSON]» у заяві від 23.12.1993 року до органу приватизації про оформлення передачі квартири у приватну (спільну сумісну власність) квартири за вх. 4508 з відміткою «До оформлення» від 19.01.1994 року, виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідування справжнього підпису [PERSON] (а.с.69-71, 72-73). Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Оскільки судом встановлений факт порушення передбаченої вказаним законом процедури передачі спірної квартири її наймачам у приватну власність шляхом приватизації, є підстави для визнання незаконними розпорядження органу приватизації та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на вказане житло й на ім"я вказаних осіб шляхом застосування способу захисту порушеного права позивача, передбаченого п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України. Зміст правочину не можу суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.1, 3 ст. 203 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 ЦК України). Недйсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Зважаючи на те, що суд своїм рішенням відновлює право позивачки на її житлові права шляхом визнання незаконними розпорядження органу приватизації та виданого на його підставі свідоцтва про право власності, підстав додатково застосовувати зобов»язальні санкції щодо їх скасування, - немає. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України). На підставі вищевикладеного, ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 16, ч.ч.1, 3 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України,

Outcome: partial