Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.05.2019, просить стягнути на свою користь з відповідача: матеріальну шкоду у розмірі 169 039 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., а також судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Зазначено, що у квітні 2016 року вона перебувала за кордоном, та повернувшись додому, виявила, що її квартира затоплена та пошкоджено ремонтно-будівельні роботи квартири, меблі та речі позивачки. Вказала, що 18.05.2016 ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було складено акт обстеження квартири, де були зафіксовані пошкодження та зроблений висновок комісії, що залиття сталося внаслідок протікання вентиля гарячого водопостачання в санвузлі квартири [ADDRESS] . Протікання сталося 20.04.2016. Зазначено, що 25.05.2016 комісією ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було проведено повторне обстеження квартири, що належить позивачу та виявлено появу нових пошкоджень. Позивачка посилалася на те, що їй було завдано збитків внаслідок протікання інженерної мережі внутрішньоквартирного водопостачання квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 169 039 грн., яка складається з наступного. Згідно звіту визначення розміру майнової шкоди від 26.05.2016, розмір майнової шкоди, завданий позивачці в результаті залиття квартири [ADDRESS] , який відбувся 20.04.2016, становить 139 174,00 грн. Також позивачка посилалася на те, що нею було витрачено кошти на проведення оцінки майнової шкоди у розмірі 1700 грн., також у зв`язку з тривалою вологістю у квартирі, з метою мінімізації пошкоджень, недопущення розповсюдження плісняви та відмокання стін нею було витрачено кошти на орендований осушувач повітря у розмірі 2760 грн., на відновлення пошкодженого одягу: чорної шкіряної куртки Guyulop у розмірі 1100 грн., білої шкіряної куртки SportMax у розмірі 1045 грн., коричневої шкіряної куртки SportMax у розмірі 1045 грн. Зазначено, що після затоплення у позивачки виникли проблеми зі шкірою, у зв`язку з чим нею було потрачено кошти на лазерну хірургію у розмірі 800 грн. Крім того, вказала на те, що внаслідок залиття було пошкоджено також вітальню « Сокме Фурнель 2// венге світлий - венге темний» у розмірі 1800 грн., чоботи замшеві Sergio Rossi у розмірі 4615 грн., хутряне манто у розмірі 15 000 грн. Також, позивачка посилалася на те, що з вини відповідача їй було завдано моральні страждання. Так, вказала, що змушена була щодня знаходитись у квартирі, де був запах запрілості та затхлості. Вона постійно перебувала у пригніченому стан, майже не спить, почалися головні болі, внаслідок постійного перебування у стресовому стані у неї почалися проблеми зі шкірою, внаслідок вогкості у квартирі їй постійно зле, та вона відчуває тривогу. Не може нормально налаштувати свій день у зв`язку з необхідністю постійно знаходитисьб вдома та переставляти осушувач повітря по квартирі, щоб просушити стіни. Ухвалою судді від 23.06.2016 позовну заяву залишено без руху. 12.07.2016 стороною позивача усунуто недоліки позовної заяви та ухвалою від 14.07.2016 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 14.07.2016 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Ухвалою суду від 28.12.2016 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Ухвалою суду від 16.01.2017 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про передачу справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири за підсудністю до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою суду від 23.03.2017 задоволено клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , внаслідок її залиття, яке відбулося 20.04.2016? Зупинено провадження у справі 760/10780/16-ц на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 05.09.2017 у справі відновлено провадження. Ухвалою суду від 16.11.2017 відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Протокольною ухвалою суду від 12.02.2018 справу повторно направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи відповідно до ухвали суду від 23.03.2017. 21.09.2018 справу повернуто до суду разом із висновком експерта. Ухвалою суду від 31.01.2019 повернуто заяву представника [PERSON] - [PERSON] про збільшення позовних вимог по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. У лютому 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову, та здійснити заміну відповідача на належного - ТОВ «Житло Комфорт Сервіс». Представник відповідача посилається на необґрунтованість та безпідставність позову. Вказав, що вина відповідача у залитті квартири позивачки не доведена. Відповідно до відповіді №81 від 17.03.2017 на запит ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» надано відповідь про те, що 20.04.2016 у квартирі [ADDRESS] відбулось протікання ввідного вентиля гарячого водопостачання в санвузлі квартири в результаті руйнування корпусу по невизначеній причині, про що було складено відповідний Акт. Сторона відповідача стверджує, що в даному Акті, який зроблений компетентними особами, вину в заподіянні шкоди відповідача не установлено. Не може бути виною відповідача те, що він є власником квартири, оскільки, самостійно інженерне обладнання будинку не робив та вентиль гарячого водопостачання в санвузлі у своїй квартирі не встановлював, а всі роботи по установці інженерного обладнання будинку здійснював забудовник. Зазначено, що недотримано форму складання акту про залиття квартири, на який посилається позивачка. Вказав, що в силу норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Постановою КМУ від 20.05.2009 №529, Листа Державного комітету України з будівництва та архітектури №7/7-401 від 30.04.2003, саме житлово-експлуатуюча організація несе обов`язки по утриманню внутрішньо будинкових систем, а, отже, на переконання відповідача, і повинна нести відповідальність внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків. А тому, на переконання відповідача, у даному випадку ця житлово-експлуатуючою організацією є саме ТОВ «Житло Комфорт Сервіс», яке і має бути належним відповідачем у справі. 15.05.2019 від сторони позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. 06.06.2019 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача наполягала на задоволенні позову. Вказала на те, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач має доводити наявність шкоди та її розмір. Зазначено, що посилання відповідача на те, що позивачем не доведено хто саме має нести відповідальність за прорив труб не відповідає вимогам процесуального законодавства. Сторона позивача вважає, що відповідач не був та не є позбавленим права заявити клопотання про призначення та проведення у справі судової експертизи для визначення питання чи перебуває місце розташування джерела залиття до чи після точки розподілу, в якій здійснюється передача послуг з водопостачання від виконавця споживачеві. Стверджує, що акт обстеження квартири №126 від 18.05.2016 повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Сторона позивача вважає, що факт залиття квартири позивача з вини відповідача підтверджена достатньою кількістю доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Вказує на те, що в контексті розгляду даної справи, виходячи з підстав та предмету позову, посилання на ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позов заявлений до фізичної особи - власника квартири, а не до обслуговуючої організації. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.10.2011, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 19.10.2011 №1221-С/КІ, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . З акту обстеження квартири від 18.05.2016, складеного представниками ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» вбачається, що 02.05.2016 та 04.05.2016 диспетчеру надійшла заявка від власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] з проханням обстежити квартиру та скласти акт про наслідки затоплення квартири. Зазначена квартира обстежувалася 04.05.2016, 10.05.2016 та 17.05.2016, та за результататами обстеження комісія прийняла рішення, що залиття сталося внаслідок протікання вентиля гарячого водопостачання в санвузлі квартири [ADDRESS] . Протікання сталося 20.04.2016 (Т. 1 а.с. 19-20). Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.12.2011, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.11.2011 №1425-С/КІ, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . На підтвердження своїх доводів щодо розміру завданої майнової шкоди, позивачка надала суду звіт з визначення розміру майнової шкоди №51/16 від 26.05.2016, складеного ФОП [PERSON] , з якого вбачається, що розмір матеріального збитку складає 139 174 грн. Також позивачка посилалася на те, що нею було витрачено кошти на проведення оцінки майнової шкоди у розмірі 1700 грн., на підтвердження чого надала товарний чек від 27.05.2016, витрачено кошти на орендований осушувач повітря у розмірі 2760 грн., на підтвердження чого надано товарний чек №110807 від 07.06.2016, на відновлення пошкодженого одягу: чорної шкіряної куртки Guyulop у розмірі 1100 грн., білої шкіряної куртки SportMax у розмірі 1045 грн., коричневої шкіряної куртки SportMax у розмірі 1045 грн., на підтвердження чого надала суду квитанції-договори від 06.06.2016; кошти на лазерну хірургію та консультації дерматолога у розмірі 800 грн., на підтвердження чого надано чеки ТОВ «Лазерхауз», датовані травнем та червнем 2016 року. Крім того, вказала на те, що внаслідок залиття було пошкоджено також вітальню « Сокме Фурнель 2// венге світлий - венге темний» у розмірі 1800 грн., в обґрунтування чого надала рахунок-фактуру та видаткову накладну, а також чоботи замшеві Sergio Rossi у розмірі 4615 грн., хутряне манто у розмірі 15 000 грн., на підтвердження вартості яких надано товарні чеки. У ході розгляду справи, не погоджуючись із сумою матеріальної шкоди, стороною відповідача було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі, яке задоволено та ухвалою суду від 23.03.2017 призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , внаслідок її залиття, яке відбулося 20.04.2016? 21.09.2018 на адресу суду разом з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №5472/18-47 від 11.09.2018, згідно якого розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно-будівельних робіт з урахуванням фізичного зносу опоряджувальних покриттів до залиття), завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , яке відбулося 20.04.2016, на час складання висновку складає 51 927,60 грн. з ПДВ. Так, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 169 039,00 грн., внаслідок залиття її квартири, на що суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З цього випливає, що обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, а на відповідача - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів;здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач, крім іншого, зобов`язаний: утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Виходячи зі змісту ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що балансоутримувач будинку - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства. Типовим переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 встановлено, що до складу цих послуг належать, зокрема, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло- гарячого холодного водопостачання водовідведення і зливної каналізації та поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків. У відповідності до Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків споруд, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 №150 та Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, технічне обслуговування жилих будинків, крім іншого, є комплексом робіт, спрямованих на підтримку справності та роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків. Система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових (загальних, профілактичних) та позапланових оглядів. Згідно Листа Державного комітету України з будівництва та архітектури за № 7/7-401 від 30.04.2003, поточний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може врахувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитися з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію). У вказаному листі визначено також, що капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнань будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшенням експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Роботи по заміні труб відносяться до робіт капітального характеру які не враховуються у тарифах на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з Житловим кодексом Української РСР фінансування капітального ремонту житлового фонду здійснюється за рахунок його власника а саме: в будинках комунальної власності - за рахунок місцевого бюджету; в будинках державної власності - за рахунок коштів підприємства установи організації, яким належить цей будинок; у будинках житлово-будівельних кооперативів - за рахунок коштів кооперативу; в будинках громадського житлового фонду - за рахунок коштів власників фонду. Періодичність проведення ремонту по кожному виду будівель, враховуючи їх технічний стан, встановлюється для кожного регіону місцевими органами влади. Відповідно до п. 13 Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 виконавець, зокрема, зобов`язаний забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством; утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки. Тобто сантехнічні стояки у незалежності від того де вони розташовані у житловому приміщенні служать для обслуговування потреб усіх власників тому поточний ремонт та технічне обслуговування проводить виконавець послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за рахунок вартості цих послуг а капітальний ремонт - за рахунок власника будинку. Отже, відповідно до вказаних положень саме житлово-експлуатуюча організація несе обов`язки по утриманню внутрішньо будинкових систем, а отже може нести відповідальність внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків. Так, згідно п. 5.1. Правил користування системами централізованого коммунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію. Відповідно до п. 13.1. Правил, споживачі зобов`язані дотримуватися Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207, тримати в належному технічному стані внутрішньобудинкові, дворові і внутрішньоквартальні мережі, споруди і пристрої, що перебувають у них на балансі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено вище, згідно акту обстеження квартири від 18.05.2016, складеного представниками ТОВ «Житло Комфорт Сервіс», залиття квартири позивачки сталося внаслідок протікання вентиля гарячого водопостачання в санвузлі квартири [ADDRESS] . Протікання сталося 20.04.2016. Разом з тим, ні зазначений акт, а ні інші докази, наявні в матеріалах справах, не свідчать про те, що залиття квартири позивачки сталося внаслідок вини відповідача, зазначений акт не містить встановлення особи, відповідальної за завдану шкоду. Так, згідно позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові у справі №6-2125цс16 від 23.07.2017, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України відмовила у задоволенні заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. ВСУ підтримав позицію суду касаційної інстанції, який зазначив, що позивачі не надали комісійного акта, складеного за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також причини затоплення та завдані пошкодження, а суди попередніх інстанцій, установивши факт залиття квартири позивачів та не установили особу, відповідальну за завдану шкоду. При цьому, суд зауважує, що стороною позивачки не заявлялося клопотань про залучення до участі у справі співвідповідачів, так і не ставилося сторонами питання про призначення у справі відповідної експертизи з метою визначення причин протікання 20.04.2016 вентиля гарячого водопостачання в санвузлі квартири [ADDRESS] . Суд зазначає, що ні у вказаному акті, ні з пояснень сторін, ні з доказів у справі, не вбачається де саме та як було пошкоджено вказаний вентиль, та де саме він знаходиться та хто несе відповідальність за його утримання в належному стані, та чиїми діями він був пошкоджений або внаслідок невиконання технічнох вимог кого сталося пошкодження. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про неможливість встановлення вини без встановлення даних обставин, враховуючи незаявлення сторонами клопотань про призначення у справі відповідної експертизи з метою визначення причин протікання 20.04.2016 вентиля гарячого водопостачання в санвузлі квартирі [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у зв`язку з недоведеністю вини останнього у залитті квартири позивачки. Не підлягає задоволенню вимога позивачки про відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне. Норми ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки, судом не встановлено вини відповідача у залитті квартири позивачки, тому суд не знаходить підстав для відшкодування [PERSON] моральної шкоди [PERSON] . Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 5 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії» ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Суд,

Outcome: dismissed