Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

\~\~\~\~ У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 23 вересня 2012 року померла його бабуся [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу, належну їй земельну ділянку площею 495 кв.м., цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться в м.Полтава садівницьке товариство «Світанок». Весь цей час позивач не мав змогу оформити своє право на спадщину, так як між іншими спадкоємцями заповіту йшов судовий спір навколо іншого спадкового майна (квартири), яке також було охоплене заповітом. Спір між спадкоємцями щодо земельної ділянки, яка визначена в заповіті померлої, ніколи не існував. Після завершення судового спору, позивач звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа, з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на що отримав відмову нотаріуса, у звязку з чим був змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши заяви з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі, в яких зазначили, що позов визнають, проти його задоволення не заперечують. Від третіх осіб: Другої [PERSON] державної нотаріальної контори та Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області надійшли заяви по розгляд спарви без їхньої участі, при вирішенні спору поклалися на розсуд суду. Не зявився представник третьої особи: садівницького товариства «Світанок», не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2012 року померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть а.с.7). За життя [PERSON] склала заповіт (а.с.6), яким заповіла позивачу, [PERSON], належну їй земельну ділянку площею 495 кв.м., цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться в м.Полтава садівницьке товариство «Світанок», селище Вороніна, та належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії II-ПЛ № 058186 (а.с.8). Отже, [PERSON] як спадкоємець за заповітом має право на спадкування на підставі ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Весь цей час позивач не мав змогу оформити своє право на спадщину, так як між іншими спадкоємцями заповіту йшов судовий спір навколо іншого майна (квартири), яка також була охоплена заповітом. Спір між спадкоємцями щодо земельної ділянки, яка визначена в заповіті померлої, ніколи не існував. Після завершення судового спору (справа № 552/2015/13) щодо квартири, яку [PERSON] заповіла іншим спадкоємцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа, з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.09.2017 р. № 1477/02-31 державний нотаріус Другої полтавської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 13.12.2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 1018, на спадкове майно, що залишилося після смерті 23 вересня 2012 року [PERSON], а саме: на земельну ділянку, яка розташована в м.Полтава, садівницьке товарне «Світанок», селище Вороніна, у звязку з відсутністю судового рішення, яке набрало чинності; відсутністю Витягу з Державного земельного кадастру; необхідністю встановлення кола осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині на підставі 1241 Цивільного кодексу України (а.с.10). Як вбачається з постанови, для відмови у видачі свідоцтва, є підстави, які позивач не можу усунути самостійно без звернення до суду. Так, земельна ділянка, право власності на яку просить визнати [PERSON], належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю ІІ-ПЛ № 058186 від 16.08.2002 р. Державний акт належним чином зареєстровано, але кадастровий номер земельній ділянці за спадкодавця [PERSON] не було присвоєно, що унеможливлює отримання [PERSON] витягу з Державного земельного кадастру. Повідомлення про відмову у наданні відомостей Державного земельного кадастру міститься в матеріалах справи (а.с.11). Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Оскільки позивач [PERSON] не є ані власником, ані користувачем на даний час земельної ділянки, той звернутися до органу Держгеокадастру з заявою про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці він на даний час не має права. Що стосується необхідності встановлення кола осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 Цивільного кодексу України, то як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, жоден з спадкоємців - відповідачі по справі на запит нотаріуса про надання необхідних документів, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкування, таких документів не надали, свої права на обовязкову частку у спадщині не заявили. За таких обставин, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено такий спосіб як визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. \~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved