Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

11.12.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого: 1. Прийняти позовну заяву та відкрити провадженні по справі. 2. Шляхом усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (будинком) [PERSON] , визнати [PERSON] , особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинком) [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. 3. Допитати як свідків: - [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] ; - [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права: Відповідно до договору дарування серії ВКМ № 914567 від 22.07.2008 року, виданого приватним нотаріусом Кулініченком М.Г., та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії CCI № 926788 від 04.08.2008 року, виданого Кагарлицьким бюро технічної інвентарізації вона, [PERSON] , [INFO] (далі - Позивач) є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - Житловий будинок). У вказаному Житловому приміщенні (будинку) зареєстрована з 11.06.2013 року по даний час, як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Шубівської сільської ради від 10.12.2019 року за № 594, [PERSON] , [INFO] (далі - Відповідач), яка є онукою Позивача. Починаючи з дня реєстрації, тобто з 11.06.2013 року Відповідач, - [PERSON] в даному будинку ніколи не проживала, та в даний час місце її проживання позивачу невідоме. За період з 11.06.2013 року по дату подання заяви до суду [PERSON] до місця своєї реєстрації не приїзджала, не сплачувала комунальні послуги, спільного господарства позивачка з Відповідачем не ведуть, особистих речей в будинку, господарських будівлях і спорудах на території домоволодіння Відповідача немає, проте остання залишається бути зареєстрованою, шо спричиняє незручності, перешкоджає в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом Позивачу. Головною підставою звернення позивачки до суду з даним позовом стало те, що вона людина похилого віку, перебуває на пенсії та отримує мінімальну пенсію, і не може через прописку Відповідача, яка зареєстрована у будинку позивача, оформити державну субсидію на сплату комунальних послуг. Згідно Акту, складеного депутатом Шубівської сільської ради Пономаренко О.О. від 10 грудня 2019 року, за участю секретаря сільської ради Токовенко Л.М., та члена виконкому Дерев`янка А.М., за участю двох свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що при обстеженні домоволодіння [ADDRESS] виявлено, що в даному будинку зареєстрована, але не проживає з моменту реєстрації [PERSON] , яка і є Відповідачем в даній заяві. Відповідно до ст.. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст. З Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Крім того, Відповідач не проживає у Житловому приміщенні (будинку) починаючи з 11.06.2013 року, тобто, понад 6 років, проте продовжує бути там зареєстрованим без згоди Позивача, не здійснюючи при цьому жодних витрат по вслуговуванню будинку, що перешкоджає здійснювати користування і розпорядження власним майном в повній мірі. Відповідно до положень ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і - межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379-382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 50 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: - визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії, порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання обов`язку в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношенкя; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової) шкоди; - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, зняття особи з реєстрації місця проживання є похідним від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно п.п. 9, 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце проживання якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за місцем його перебування або за останнім відомим місцем проживання Відповідача чи постійного його заняття (роботи). Враховуючи існуючі обставини даної справи, вважає, що її права, як Позивача, власника Житлового приміщення (будинку) є порушеними Відповідачем, а тому підлягають захисту. Відповідно до вищезазначеного, з метою захисту її прав, як Позивача та власника Житлового приміщення (будинку), позивач вважає, що Відповідач є таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved