Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

09 лютого 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивуючи тим, що вона на підставі договору купівлі - продажу від 13.05.1999 року є власником квартири [ADDRESS] в якій мешкає разом із своєю родиною. Крім того за вищезазначеною адресою зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] Однак відповідачі за вищезазначеною адресою не проживають вже понад десять місяців, участі у сплаті комунальних послуг не приймають, жодних зобов"язань по утриманню квартири не виконують, особисте майно відповідачів у вищезазначеній квартирі відсутнє. Оскільки відповідачі не проживають за зареєстрованою адресою понад встановленні строки позивачка просить суд, ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донбасс», про причини неявки суд не повідомили з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, та підтверджено належними доказами, що позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 13.05.1999 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5) в якій мешкає разом із своєю родиною. Крім того за вищезазначеною адресою зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] Однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] за вищезазначеною адресою не проживають вже понад десять місяців, участі у сплаті комунальних послуг не приймають, жодних зобов"язань по утриманню квартири не виконують, особисте майно відповідачів у вищезазначеній квартирі відсутнє, що підтверджується актом ВАТ «Ліра ЛТД» від 12.12.2014 року (а.с. 4) Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядженням своїм майном. Згідно положень ст. 71 ЖК УРСР, реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, якщо ця особа відсутня понад встановлені строки. Реєстрація відповідачів обмежує позивачку у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном у повній мірі. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] не мешкають за адресою: [ADDRESS] понад шість місяців, участі у сплаті комунальних послуг не приймають, жодних зобов"язань по утриманню квартири не виконують, їх особисті речі відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved