Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м. Боярка, третя особа Київське обласне управління юстиції, про встановлення місця відкриття спадщини і визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від [INFO] року син її рідного брата [PERSON] [PERSON] визнаний померлим. Вона виростила і виховала [PERSON], оскільки його батько, а її брат [PERSON] помер [INFO] року, а мати [PERSON] померла [INFO] року. Рішенням виконкому Боярської селищної ради народних депутатів від 20 липня 1956 року вона була затверджена його опікуном. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що посвідчене державним нотаріусом Києво-Святошинської держнотконтори 22 січня 1965 року, та зареєстроване в реєстрі за № 177, [PERSON] є власником 1/5 частки житлового будинку [ADDRESS], що складається з кімнати 4-4 згідно плану зазначеного житлового будинку. Вулиця Перша Піщана у м. Боярка постійно розбудовувалась, і номер будинку [ADDRESS] виконкомом міськради на теперішній час змінено на [ADDRESS]. Крім того, за час, що минув з моменту оформлення [PERSON] права на спадщину, будинок [ADDRESS] розбудовувався, і його частка у теперішній час становить не 1/5, а 12/100 або 3/25 частки житлового будинку, і вартість цієї частки становить 8700 грн. 12 коп.. Отже, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із 3/25 частки житлового будинку [ADDRESS] вартістю 8700 грн. 12 коп.. Вона, як єдиний найближчий родич спадкодавця, своєчасно прийняла спадщину, вступила у володіння спадковим майном і звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вона, як рідна тітка спадкодавця, є спадкоємцем третьої черги за законом, інших його близьких родичів-спадкоємців третьої та попередньої черг немає. Незважаючи на те, що нею було надано державному нотаріусу документ про місцезнаходження частини нерухомого спадкового майна, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частку житлового будинку [ADDRESS], державний нотаріус відмовив їй в оформленні свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на ту обставину, що не встановлено місця відкриття спадщини, оскільки спадкодавець за рішенням суду визнаний померлим. Для визнання за нею права на спадщину за законом необхідно визначити місце відкриття спадщини. Позивач [PERSON] просила визнати місцем відкриття спадщини нерухомого майна, що належало визнаному за рішенням суду померлим [PERSON]. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, та визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування право власності на 1/5 частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області 30 грудня 2010 року. Судом було ухвалено залучити [PERSON] і [PERSON] до участі у справі в якості правонаступників померлої [PERSON]. В судовому засіданні 12 січня 2017 року судом було ухвалено залучити в якості співвідповідача [PERSON]. У липні 2017 року правонаступники позивача [PERSON] [PERSON] і [PERSON] подали суду заяву про уточнення позовних вимог до Боярської міської ради, [PERSON], третя особа Київське обласне управління юстиції, про визначення місця відкриття спадщини нерухомого майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що станом на липень 2017 року виникла необхідність уточнити позовні вимоги у зв»язку із вступом у справу правонаступників та отримання з архіву Києво-Святошинської районної державної адміністрації копії рішення виконавчого комітету Боярської міської ради від 10 березня 1975 року № 31/39 «Про зміну долей користування житловим будинком по [ADDRESS] між співвласниками», якого раніше в матеріалах справи не було та позивачам стало відомо про його існування лише в травні 2017 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2005 року [PERSON] визнано померлим. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори 22 січня 1965 року, [PERSON] був власником 1/5 частки житлового будинку [ADDRESS], яка складається з кімнати 4-4 згідно поповерхового плану зазначеного житлового будинку. Пізніше після розбудови [ADDRESS] було присвоєно [ADDRESS], а в будинку за заявою співвласників рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 10 березня 1975 року № 31/39 «Про зміну долей користування житловим будинком по [ADDRESS] між співвласниками», на підставі розрахунків, проведених бюро інвентаризації, затверджено ідеальні долі користування будинковолодінням між співвласниками наступним чином: [PERSON]-27/100 частин; [PERSON]-12/100 частин, [PERSON]-38/100 частин, [PERSON]-10/100 частин, [PERSON]-13/100 частин. З зазначеного документу вбачається, що спадкодавцю [PERSON] належить 12/100 частин будинковолодіння [ADDRESS]. Інші правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні. Їхня покійна мати [PERSON], як найближчий родич спадкодавця, своєчасно прийняла спадщину, вступила у володіння спадковим майном, так як ним постійно користувалась, та в порядку вимог ст. 1297 ЦК України звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв»язку з відмовою нотаріуса оформити свідоцтво про право на спадщину за законом вона звернулась з позовом до суду. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року, позов задоволено. Визнано місцем відкриття спадщини нерухомого майна, що належало визнаному померлим [PERSON], [ADDRESS] та визнано у порядку спадкування право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS]. Пізніше ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року зазначені вище рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Від матері їм відомо, що відповідач по справі [PERSON], який є сином [PERSON], визнаного померлим 01 лютого 2005 року, знав, що його батько досить довгий час відсутній за місцем свого постійного проживання, що його визнано померлим, але так як він з батьком не спілкувався, є громадянином Російської Федерації, його не цікавила та кімната в будинковолодінні, на яку відкрилась спадщина, він і не приїздив до м. Боярки та не подавав заяви про прийняття спадщини. Згодом після смерті їхньої матері [PERSON] представник відповідача [PERSON], яка на даний час є співвласницею спірного будинковолодіння [ADDRESS], зацікавилась кімнатою та отримала від відповідача довіреність на ведення справи в суді начебто в його інтересах та почала процедуру оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області. Але жодного належного і допустимого доказу стосовно того, що їхня мати [PERSON] постійно листувалась з відповідачем [PERSON] та не повідомила йому про відкриття спадщини, до матеріалів справи не надано. За таких обставин [PERSON] і [PERSON] вважали, що рішення суду першої інстанції було законним і обгрунтованим, а відповідач [PERSON] не бажав прийняти спадщину після смерті батька, тому вчасно не виконав вимоги ч. 2 ст. 1269 ЦК України. Враховуючи викладене, [PERSON] і [PERSON] просили визнати місцем відкриття спадщини нерухомого майна, що належало визнаному померлим за рішенням суду [PERSON], [ADDRESS]; Визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 6/100 частин жилого будинку [ADDRESS]; Визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 6/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивачів позов підтримали і просили його задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] позов визнали в частині вимог про встановлення місця відкриття спадщини, в решті позов не визнали і заперечували проти його задоволення. У судове засідання представник відповідача Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головного територіального управління юстиції у Київській області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 13 липня 2005 року, [PERSON] народилась [INFO] року, і батьком їй доводився [PERSON], матір»ю-Клюєва [PERSON]. Відповідно до архівної довідки Центрального Державного історичного архіву України при перегляді метричної книги православної церкви с. Будаївка, Київського повіту та губернії за 1919 р. виявлено запис про народження [PERSON] такого змісту: «[PERSON]. Народився [INFO] року. Батьки: козак Чернігівської губернії [PERSON] і його законна дружина [PERSON], обоє православні. Підстава: ф.127, оп. 1079, спр. 296, арк. 162 зв. Згідно довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області № 265 від 10 травня 2005 року [PERSON] народився [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про народження виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області проведений відповідний запис за № 64 від 17 липня 1944 року; Місце народження: м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, Україна; Батьки: батько [PERSON], мати [PERSON]. Реєстрація проведена відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 липня 1960 року. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 08 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1965 року єдиним спадкоємцем після померлої [INFO] року [PERSON] в порядку спадкоємної трансмісії є [PERSON], син [PERSON], яка являлась спадкоємцем спадкодавця по заповіту, посвідченому 08 березня 1952 року за реєстром № 25 Боярською селищною радою, яка померла [INFO] року і не оформила своїх спадкоємних прав на майно по заповіту, що проживає в [ADDRESS]. До складу спадкового майна входить одна п»ята частина будинку, що знаходиться в [ADDRESS], що належало померлій згідно дублікату свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Боярської селищної ради 28/УІІ-1949 року та зареєстрованого в інвентарбюро 28 липня 1949 року за № 412. Рішенням виконкому Боярської селищної ради депутатів трудящих від 20 липня 1956 року вирішено затвердити [PERSON] опікуном над сиротою, племінником [PERSON], батько якого загинув на фронті Вітчизняної війни, а мати померла [INFO] року і нікого з дорослих в сім»ї підопічного не лишилось. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2003 року в справі за позовом [PERSON] про визнання громадянина безвісно відсутнім заяву задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від [INFO] року в справі за заявою [PERSON] про оголошення громадянина померлим заяву задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], уродженця м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, померлим. 13 липня 2005 року [PERSON] звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [INFO] року [PERSON]. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 315 за 2005 рік до майна померлого [INFO] року [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від [INFO] року. Батьком [PERSON] був [PERSON], матір»ю-[PERSON]. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 30 грудня 2010 року. 19 березня 2011 року [PERSON] і [PERSON] звернулись із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті їхньої матері [PERSON]. За життя 28 листопада 1989 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: Все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла в рівних частках: синові [PERSON] і синові [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 лютого 2013 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] і [PERSON] у видачі (в рівних частках кожному) свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченим 28 листопада 1989 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4775, в розмірі 13/100 часток житлового будинку [ADDRESS], розташованого по вул. Першій Піщаній в м. Боярка, Київської області, належних померлій [INFO] року [PERSON], оскільки спадкоємцями не надано оригіналу правовстановлюючого документу на вказану вище частку житлового будинку. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 170 за 2011 рік Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Відповідно до протоколу № 5 виконавчого комітету Боярської міської ради депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області від 10 березня 1975 року затверджено ідеальні долі користування будинковолодіння по вул. І-а Пісчана між співвласниками: 1. [PERSON]-27/100 частин, [PERSON]-12/100 частин, [PERSON]-38/100 частин, [PERSON]-10/100 частин, [PERSON]-13/100 частин. У відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 03 липня 2017 року № 909 зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи право власності на будинок 38 (раніше будинок № 32, 28) по вул. Піщаній І-шій в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області в період з 20 лютого 1975 року по 10 квітня 1998 року реєструвалось за наступними особами: за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах за кожним (по 11/60 частин) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 06 лютого 1975 року нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 348 (зареєстровано в БТІ 20 лютого 1975 року під реєстровим № 412 в книзі 17). На підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради від 10 березня 1975 року затверджено ідеальні долі користування будинковолодіння між співвласниками: [PERSON]-27/100 частин, [PERSON]-12/100 частин, [PERSON]-38/100 частин; [PERSON]-10/100 частин, [PERSON]-13/100 частин; за [PERSON] на 10/200 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12 січня 1976 року нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 61 (зареєстровано в БТІ 21 січня 1976 року під реєстровим № 412 в книзі 17); за [PERSON] на 38/100 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 06 липня 1994 року нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2445 (зареєстровано в БТІ 07 липня 1994 під реєстровим № 412 в книзі 17); за [PERSON] на 10/100 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 27 листопада 1979 року нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2902 (зареєстровано в БТІ 25 грудня 1979 року під реєстровим № 412 в книзі 17); за [PERSON] на підставі договору дарування 10/100 частин будинку, посвідченого 01 липня 1996 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 877 (зареєстровано в БТІ 22 листопада 1996 року під реєстровим № 412 в книзі 17); за [PERSON] на 27/100 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 28 березня 1998 року державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 893 (зареєстровано в БТІ 10 квітня 1998 року під реєстровим № 412 в книзі 17). Відповідно до вимог ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна-місцезнаходження основної частини рухомого майна. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори 22 січня 1965 року, зареєстрованого в реєстрі за № 177, [PERSON] є власником 1/5 частки житлового будинку [ADDRESS]. Також рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від [INFO] року, яке набрало чинності, [PERSON], [INFO], уродженця м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області визнано померлим. У вказаному вище рішенні судом було встановлено, що до 1974 року [PERSON] проживав в сім»ї [PERSON], у 1974 році він виписався та виїхав працювати в Магаданську область, Росія. До 1987 року [PERSON] підтримувала зв»язок з [PERSON] шляхом листування. З 1987 року їй невідома доля племінника, його пошуки результатів не дали. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 17 лютого 2003 року [PERSON] оголошений безвісті відсутнім. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачами надано суду достатні, достовірні і належні докази в обгрунтування вимог про встановлення місця відкриття спадщини нерухомого майна, що належало визнаному померлим за рішенням суду [PERSON],-[ADDRESS], а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Також у позовній заяві позивачі [PERSON] і [PERSON] просили визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 6/100 частин жилого будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 6/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання суду з приводу того, що коли померла [PERSON], свідок в травні 2016 року приїздила на поминки на 40 днів. Свідок мала розмову на поминальному обіді з [PERSON], і він розповів, що йдуть суди. В 2004 чи в 2005 р.р. [PERSON] сказала свідку, що подзвонив син племінника і вона йому сказала, щоб він приїхав, бо батько безвісти пропав і кімната від батька залишилась, і щоб він приїхав вирішити це питання. Слід зазначити, що до суду була надана копія Спадкової справи № 315 за 2005 рік Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого [INFO] року [PERSON]. З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що 13 липня 2005 року [PERSON] звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого племінника [PERSON], який помер [INFO] року. 23 червня 2015 року представник [PERSON] [PERSON] звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно на ім»я її довірителя після смерті [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2015 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] було відмовлено громадянину Російської Федерації [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель і споруд, розташованого по [ADDRESS], що належить померлому [INFO] року [PERSON], оскільки спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], в установлений законом строк громадянин Російської Федерації [PERSON] не прийняв. Представниця спадкоємця також не надала документів, за якими можна встановити місце відкриття спадщини та правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності [PERSON] на вказане вище спадкове майно. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позов задоволено. Визначено [PERSON] додатковий строк-2 місяці, для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що були наявні причини, які пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини, адже позивач [PERSON] дійсно не знав про смерть свого батька по причинах відсутності прямого з ним зв»язку, місцем відкриття спадщини та проживання позивача в іншій країні. Позивач за час спілкування з родичами не був повідомлений ні відповідачами, ні їхньою матір»ю про судові рішення, в тому числі про рішення про визнання [PERSON] померлим. Суд вважав, що позивач [PERSON] пропустив строк, визначений в ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, з поважних причин та йому достатньо двох місяців з дня набрання рішення суду чинності для того, щоб подати заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 01 червня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року залишено без змін. [PERSON] подав заяву 04 травня 2016 року, яка надійшла 05 липня 2016 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, в якій поставив до відома нотаріальну контору, що він приймає спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], та просив видати свідоцтво про право на спадщину. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вимог ч. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22. 02. 2012 № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; та в інших випадках, передбачених Законом. Згідно вимог ч. 3 глави 13 вказаного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов»язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз»яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім»я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вимог глави 14 даного Порядку нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Так, згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 23, 24 постанови „Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом було витребувано для повного і всебічного з»ясування обставин, що мають значення для справи, належним чином завірену копію спадкової справи № 315/2005 до майна померлого [INFO] року [PERSON], наданої Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою. Однак, в матеріалах даної спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON]. Таким чином, суду не надано відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що давало б можливість суду вирішувати по суті даний спір. В даному випадку відсутність умов для одержання [PERSON] в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Нотаріус мав би видати обгрунтовану постанову про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд виходить з того, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2015 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] було відмовлено громадянину Російської Федерації [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель і споруд, розташованого по [ADDRESS], що належить померлому [INFO] року [PERSON], оскільки спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], в установлений законом строк громадянин Російської Федерації [PERSON] не прийняв. Представниця спадкоємця також не надала документів, за якими можна встановити місце відкриття спадщини та правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності [PERSON] на вказане вище спадкове майно. В послідуючому [PERSON] подав заяву 04 травня 2016 року, яка надійшла 05 липня 2016 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, в якій поставив до відома нотаріальну контору, що він приймає спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], та просив видати свідоцтво про право на спадщину. Вказана заява була подана [PERSON] до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори після винесення судом рішення від 21 березня 2016 року, яке набрало чинності, про визначення йому додаткового строку-2 місяці, для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. За таких обставин нотаріус мав би прийняти остаточне рішення щодо видачі чи відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] відносно осіб, які звернулись із заявами про прийняття спадщини після його смерті, що давало б підстави в послідуючому для розгляду судом спору між сторонами в разі його виникнення. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: partial