Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

03.10.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал» та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича від 06.07.2019, зареєстрованого в реєстрі за №1216 та стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 29.01.2014 між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500453678 відповідно до якого банк надав [PERSON] 44824,39грн. із фіксованою процентною ставкою 0,01%. 06.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис від 06.07.2019, зареєстрований в реєстрі за №1216, згідно якого на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», з [PERSON] стягнуто 77738,03гривень. Вважає виконавчий напис незаконним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі Постанови КМУ від 29.06.1999р. №1172, яка постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 визнана незаконною та нечинною. Окрім цього, нотаріус не перевірив безспірність розміру боргу за кредитним договором, а також такий виконавчий напис вчинено без повідомлення боржника. Вважає, що є всі підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 06.11.2019 відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» подало відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» наділене правом грошової вимоги до [PERSON] згідно договору від 19.01.2019 року. 27 травня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було направлено вимогу до [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань за Договором кредиту № 500453678 від 29 січня 2014 року, в якій зазначено про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 500453678 від 29 січня 2014 року, про перехід права грошової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та про необхідність виконання зобов`язання по Кредитному договору. Оскільки боржником невиконано взяті на себе зобовязання, товариство 06.07.2019 звернулося до приватного нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис № 1216 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» у розмірі 77738,03грн. 22.07.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. на підставі виконавчого напису №1216 від 06.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59618042. Зазначає, що не порушено процедурних вимог під час вчинення приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. виконавчого напису №1216 від 06.07.2019 та немає підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 12.11.2019 представник позивача адвокат Посікіра Р.Р. подав відповідь на відзив ТОВ «Вердикт Капітал» у якому зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не спростовано, що законних підстав для вчинення виконавчого напису нотаріусом на Кредитному договорі не було, оскільки постанова КМ України, якою керувався нотаріус визнана незаконною та нечинною. Окрім цього нотаріус не перевірив безспірність суми яка підлягала стягненення, а тим самим відповідач у відзиві не заперечує факт, що ним не подавався розрахунок заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 04.12.2019 відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» подано письмове заперечення на відповідь у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою від 09.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 09.10.2019 в порядку забезпечення позову зупинено стягнення за вико- навчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича від 06.07.2019, зареєстрований в реєстрі за № 1216. Суд зазначає, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України встановлено карантин. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 значно обмежено перевезення пасажирів міським пасажирським транспортом. Запроваджені заходи значно ускладнюють та роблять неможливим для сторін реалізувати своє право на участь у розгляді їх справи в суді через обмеження пересування як в межах території країни так і в межах населених пунктів. Оскільки, в сторонами подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги на заперечення, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та скористалися правом подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь, суд дійшов переконання про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов такого. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Суд встановив, що 29.01.2014 між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500453678, відповідно до якого банк надав [PERSON] 44824,39грн. із фіксованою процентною ставкою 0,01% /арк.спр.7-8/. 21 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» укладено Договір "Про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ Кредитні Ініціативи», а ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500453678 від 29 січня 2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] /арк.спр.44/. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500453678 від 29 січня 2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] /арк.спр.45-55/. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500453678 від 29 січня 2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] /арк.спр.56-65/. 27 травня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» направлено вимогу до [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань за Договором кредиту № 500453678 від 29 січня 2014 року, в якій зазначено про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 500453678 від 29 січня 2014 року, про перехід права грошової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та про необхідність виконання зобов`язання про Кредитному договору /арк.спр. 43/. 06.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис від 06.07.2019, зареєстрованого в реєстрі за №1216, згідно якого на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», з [PERSON] стягнуто 77738,03гривень, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту- 22519,62грн.; прострочена заборгованість за комісією - 00грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 41374,43грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00грн.; строкова заборгованість за комісією 0,00грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредиту 8443,98грн.; строкова заборгованість за штрафами та пенями 5400,00грн. /арк.спр.9/. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП№59618042 від 22.07.2019 на підставі виконавчого напису №1216 від 06.07.2019 відкрито виконавче провадження /арк.спр.21/. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, Постанову Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172 постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано незаконною та нечинною: справа 826/20084/14. 01.11.2017 Вищим адміністративним судом України постанову Київського адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641 св 18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис від 06.07.2019, зареєстрованого в реєстрі за №1216, згідно якого на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», з [PERSON] стягнуто 77738,03гривень. Як вбачається із позовної заяви, відповідач отримав право вимоги за кредитним договором № 134483 від 29.04.2013 року, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги. На підставі виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л відкрито виконавче провадження № 59618042. Разом з тим, як вбачається із представленої позивачем копії договору №500453678 від 29.01.2014 року, що укладений між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» за яким банк надав [PERSON] 44824,39грн. із фіксованою процентною ставкою 0,01%. Відповідно до п.2.3 Кредитного договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою нарахування відсотків та комісії 30.01.2018. При цьому, як зазначає позивач, виконавчим написом стягнуто прострочену заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 41374,43грн та строкову заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом становить 8443,98грн. за період з 16.01.2019 по 25.05.2019. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Така позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 31.10.2018 /справа №202/4494/16ц/. Таким чином відповідач втратив право нараховувати проценти за кредитним договором починаючи з 30.01.2018, зокрема й у період за який стягується заборгованість за виконавчим написом /з 16.01.2019 по 25.05.2019/. Як вбачається із позовної заяви, позивач не погоджується із вказаним розміром заборгованості, оскільки здійснював погашення заборгованості. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується із сумою витрат на правову допомогу та вважає її завищеною, просить відмовити у їх стягненні. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача здійснює адвокат Посікіра Р. Р . на підставі ордеру серії ЛВ№173741 від 02.10.2020 та договору про надання професійної правничої допомоги від 24.09.2019 року. Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №24/09-1 від 24.09.2019, адвокатом проведено в інтересах позивача наступну роботу: ознайомлення з матеріалами справи, їх вивчення, консультація клієнта, узгодження правової позиції, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, написання та подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, відповіді на відзив, участь у судових засіданнях. Надані послуги адвокатом оцінюються у 15 000 (пятнадцять тисяч гривень). У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved