Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

08 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказала, що вона та члени її родини у кількості 9 осіб проживають у власній квартирі № 7 в м. Дніпропетровську по вул. Красній, буд.11. Будинок є власністю Дніпропетровської міської ради та знаходиться на балансі відповідача-2. Відповідач-2 надає послуги з утримання цього будинку, споруд і прибудинкової території. Але послуги надаються неякісно, квартира, де проживає позивач, має скрізні тріщини, порушення сполучення між перегородками та несучою стіною в коридорах, в місці розташування опалювального джерела наявні скрізні тріщини. Тріщини наявні на стінах, стелях, в кутках, на стиках стін, над вікном, під шпалерами осипається штукатурка, на стелі в житловій кімнаті провисла штукатурка в місцях залиття. Ремонт будинку відповідач не виконує. Позивач своєчасно сплачує за житлово-комунальні послуги, сімя позивача виконувала всі вимоги щодо утримання квартири робила поточний ремонт, не перебудовувала, використовувала за призначенням, не завдала ніякої шкоди елементам будинку, а також постійно інформувала експлуатаційні організації та органи місцевої і державної влади про несправності, які порушують нормальну експлуатацію будинку. Проте оплачені позивачем послуги у належному обсязі не надавалися, постійно порушувалися строки ліквідації аварій, проведення поточного та капітального ремонту. Будинок здавна перебуває у неналежному санітарно-технічному стані. У період з 2009 року по 2014 роки позивачка внесла платню за комунальні послуги в сумі 218\~885,91 грн. Оскільки строк експлуатації усіх елементів будинку закінчився, а запланований ремонт досі не зроблений, ця сума становить прямі збитки позивача, які мають бути відшкодовані їй як компенсація у звязку з перевищенням нормативних термінів відновлювальних робіт. У позивача також виникли моральні страждання через остаточне припинення в 2009 році надання якісних і безпечних житлово-комунальних послуг, витрачання додаткових зусиль та часу на звернення з відновлення її прав споживача, побоювання та пригнічений стан внаслідок очікування та ліквідації аварій зношених елементів та обладнання, загрози втрати майна, житла, при користуванні зношеними приміщеннями, які всі в тріщинах, вона постійно відчуває страх за свою родину, оскільки в будь-який момент стеля може впасти на дітей. Моральну шкоду оцінює в 10000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати житлово-експлуатаційні послуги, які надаються [PERSON] управлінням-1 Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради неналежними та небезпечними. Стягнути з [PERSON] управління-1 Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000, 00 грн. Зобовязати [PERSON] управління-1 Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровську міську раду в особі Управління житлового господарства провести роботи по зашпаруванню тріщин на стіні будинку № 11 по вул. Красній в м. Дніпропетровську. Переобрахувати квартирну плату, відшкодувати сплачену квартирну плату за період з 2009 по 2014 рік у розмірі 218\~885,91 грн. Покласти на відповідачів судові витрати. Під час розгляду справи було змінені назви: відповідач-1 Дніпропетровська міська рада на [PERSON] міська рада та відповідач-2 Житлово-експлуатаційне управління-1 Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради на Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» [PERSON] міської ради. Відповідач-2 Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» [PERSON] міської ради надав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що він є управителем у житлових будинках Новокодацького, Центрального, Чечелівського та Шевченківського районах з 01.12.2016 року, в тому числі надає послуги з управління будинку № 11 по вулиці Красній у м. Дніпро. Зазначає, що він не заперечує проти наявності несправного технічного стану квартири, в якій проживає позивач. Однак головним розпорядником коштів міського бюджету та замовником на технічне переоснащення, капітальний та поточний ремонт обєктів житлового господарства (в тому числі елементів житлових будинків та їх інженерного обладнання) комунальної власності територіальної громади міста є Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Відповідач-2 щороку надсилає до департаменту житлового господарства [PERSON] міської ради пропозиції щодо включення до титулу капітальних ремонтів житлового фонду будинків, що потребують капітального ремонту. Однак вирішення питання про необхідність проведення капітального ремонту житлового фонду до компетенції відповідача-2 не належить. Вважає, що він не несе відповідальності за дії, які він не мав можливості вчинити та за зобовязання, які не були на нього покладені. Оскільки він не є заподіювачем шкоди, вимога про стягнення з нього моральної шкоди є безпідставною. Також зазначає, що позивачем надано квитанції про сплату комунальних послуг на загальну суму 4240,29 грн., що не збігається з розміром вимог у 218885,91 грн., крім того, більшість платежів здійснювалася на адресу КЖЕП-5 та КП «ЖЕП № 1», правонаступником яких відповідач-2 не є. В звязку з чим просить у задоволенні позову відмовити. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю та просила задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] міська рада в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявка суду не повідомив. Відповідач КП «Жилсервіс-2» [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, оглянувши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.06.2009 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23627071 від 19.08.2009 року, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». З акту від 10.02.2010 року, складеного майстрами КЖЕП [PERSON], [PERSON], маляром [PERSON], вбачається, у вказаній квартирі наявні тріщини на стінах, стелях, в кутках, на стиках стін, над вікном, під шпалерами осипається штукатурка, на стелі в житловій кімнаті провисла штукатурка в місцях залиття. З акту від 03.10.2014 року, складеного майстрами ЖЕУ-1 КП «Жилсервіс-2» [PERSON], [PERSON], у квартирі № 7 за адресою вул. Красна, 11 в двох жилих кімнатах наявні скрізні тріщини, порушення сполучення між перегородками та несучою стіною в коридорах, в місці розташування опалювального джерела наявні скрізні тріщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталася до КП «Жилсервіс-2» Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради щодо необхідності проведення ремонту у вказаному житловому будинку, однак ремонт так і не був здійснений. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. В статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки балансоутримувача будинку, тобто суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, та балансоутримувача - власника або юридичної особи, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно п. 1, 3 ч. 1ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. До основних житлово-комунальних послуг, відносяться послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд та послуги з утримання будинків і споруд (в тому числі поточний ремонт) (cт.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Під утриманням будинків і прибудинкових територій законодавець розуміє господарську діяльність, спрямовану на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексних будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (cт.1Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). В силу положень п. п. 1, 7, 10 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Згідно ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. Власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю. Згідно ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів. Балансоутримувач зобов'язаний: 1) укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; 2) утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); 3) вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; 4) забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; 5) забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; 6) забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. за №376 передбачено, що «балансоутримувач будинку повинен нести відповідальність за його експлуатацію». Згідно зі Статутом КП «Жилсервіс-2» [PERSON] міської ради, предметом діяльності підприємства, серед іншого, є експлуатація житлового фонду, виконання робіт по ремонту та технічному обслуговуванню будинків, обладнання та прибудинкових територій, здійснення технічного контролю за станом житлового фонду, відбір житлових будинків для проведення капітального ремонту житлового фонду, своєчасне та якісне проведення чергових та позачергових оглядів, поточного та капітального ремонтів житлового фонду. Таким чином, обставини справи свідчать про те, що відповідач КП «Жилсервіс-2» [PERSON] міської ради неналежно виконував зазначені вимоги законодавства щодо своєчасного надання послуг із санітарно-технічного обслуговування, поточного та капітального ремонту жилого будинку, що призвело до несправного технічного стану квартири, власником якої є позивач. Суд критично ставиться до позиції відповідача з приводу відсутності його вини та відповідальності за дії, які він не мав можливості вчинити, оскільки будь-яких доказів, які мали спростувати надані позивачем докази, суду надано не було, відповідач є балансоутримувачем та виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідачем не надано доказів щодо вчинення ним дій, спрямованих на включення будинку № 11 по вул. Красна у м. Дніпропетровську до титулу капітальних ремонтів житлового фонду будинків, що потребують капітального ремонту. Крім того, Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: 1) затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням; 4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 5) управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; 6) забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості; 7) встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців; 8) інформування населення відповідно до законодавства про реалізацію місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також щодо відповідності якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 9) укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг; 10) здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг; 11) проведення моніторингу виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 12) вирішення інших питань у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до законів. З наведеного вбачається, що відповідач-2 не виконав обовязки як балансоутримувача та виконавця послуг у будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Красна, 11, що визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чим порушив вимоги вказаного закону, відповідач-1 неналежним чином здійснював свої повноваження, передбачені ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому позовні вимоги в частині зобовязання Житлово-експлуатаційне управління-1 Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровську міську раду в особі Управління житлового господарства провести роботи по зашпаруванню тріщин на стіні будинку № 11 по вул. Красній в м. Дніпро є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання житлово-експлуатаційних послуг, які надаються [PERSON] управлінням-1 Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради неналежними та небезпечними, суд зазначає наступне. За нормою ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дій, які порушують право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної /немайнової/ шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК, органі місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частини другої пятої статті 13 ЦК України. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України\~\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного або оспорюваного права, як визнання житлово-експлуатаційних послуг неналежними та небезпечними, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає обґрунтованими та доведеними позивача про виникнення у нього моральних страждань через ненадання відповідачем якісних і безпечних житлово-комунальних послуг, вважає, що позивач довів, що ним витрачались додаткові зусилля та час для відновлення його прав споживача, зокрема, позивач звертався до різних органів та установ з заявами про неналежний технічний стан будинку та необхідність його ремонту, викликав фахівців для обстеження квартири тощо. Суд погоджується з доводами позивача про його пригнічений стан внаслідок очікування та ліквідації аварій зношених елементів та обладнання, загрози втрати майна, житла, при користуванні зношеними приміщеннями, які всі в тріщинах, позивач постійно відчуває страх за свою родину, тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] управління-1 Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Стосовно позовних вимог про переобрахування квартирної плати суд зазначає наступне. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок виконавця (виробника) проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 р. № 970 затверджено Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі (далі Порядок). Цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі. Відповідно до п.5,6 Порядку, перерахунок проводиться не рідше одного разу на рік протягом кварталу, наступного за періодом перерахунку, з урахуванням результатів перерахунків, проведених з початку звітного року, виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуг щодо кожного будинку окремо з урахуванням обсягу наданих послуг в межах тарифу, періодичності та строків надання послуг, установлених рішенням органу місцевого самоврядування, з урахуванням складених виконавцем планів та графіків виконання робіт, повязаних з наданням послуг. Обсяг фактично наданих послуг та виконаних робіт, повязаних з їх наданням, повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається у виконавця, зокрема наказами підприємства, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо. Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг і фізичних та юридичних осіб, яким надаються послуги. Порядок не лише визначає механізм здійснення підприємствами житлового господарства перерахунку, а й реалізує право споживачів на зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій при настанні згаданих умов. У разі надання послуг не в повному обсязі або зниження якості послуг, постачальник зобов'язаний здійснити перерахунок їх вартості в сторону зменшення (ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що він звертався до виконавця (постачальника) житлово-комунальних послуг з вимогою про здійснення перерахунку плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в звязку з їх наданням не в повному обсязі, а виконавець послуг відмовився такий перерахунок здійснити. Крім того, стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій включають в себе: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території; санітарно-технічне обслуговування; обслуговування внутрішньобудинкових мереж; утримання ліфтів; освітлення місць загального користування; поточний ремонт; вивезення побутових відходів тощо. Позивачем не надано доказів, що відповідач у повній мірі не надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема, не здійснював прибирання прибудинкової території, освітлення, вивезення побутових відходів тощо, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити в звязку з їх недоведеністю. Стосовно позовних вимог про стягнення квартирної плати у розмірі 218885,91 грн. суд зазначає наступне. У позовній заяві позивачка вказує, що в період з 2009 року по 2014 роки вона внесла платню за комунальні послуги в сумі 218\~885,91 грн. Оскільки строк експлуатації усіх елементів будинку закінчився, а запланований ремонт досі не зроблений, ця сума становить прямі збитки позивача, які мають бути відшкодовані їй Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З огляду на положення ст. 22 ЦК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: порушення зобов'язання, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. В якості доказів про сплату коштів у сумі 218885,91 грн. позивачка надала копії квитанцій на загальну суму 4240,29 грн., що не відповідає розміру визначених у позові збитків у сумі 218885,91 грн. Крім того, з наданих квитанцій вбачається, що всі платежі за винятком квитанції від 23.01.2014 року на суму 107,12 грн. та від 20.12.2013 року на суму 107,12 грн., були сплачені на адресу КЖЕП-5 та КП «ЖЕП № 1» ДМР, тобто на адресу інших юридичних осіб, які не є учасниками даної справи. До того ж, як зазначалося вище, позивачем не надано доказів, що відповідач у повній мірі не надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема, не здійснював прибирання прибудинкової території, освітлення, вивезення побутових відходів, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині також необхідно відмовити в звязку з їх недоведеністю. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial