Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] де третя особа [PERSON] про захист честі ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві позивачем зазначено, що вона працює приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області. В вересні місяці 2012 року до позивача звернувся [PERSON] та [PERSON] з проханням посвідчити односторонній правочин - заяву від [PERSON] компетентним органам або усім, кого вона може стосуватися. Так, позивачем 13 вересня 2012 року, посвідчено односторонній правочин - заяву від імені [PERSON] компетентним органам або усім, кого вона може стосуватися, приватним нотаріріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі №9092, згідно змісту якої надано згоду [PERSON] отримати в позику гроші та передати в іпотеку належне відповідачці та третій особі нерухоме майно. Разом з тим, відповідачка вже на протязі року неодноразово зверталась до Тячівського районного суду з позовами про визнання недійсним вище зазначеного правочину. Крім того неодноразово, при свідках [PERSON] та [PERSON], висловлюється відносно позивача, що остання підробила підпис відповідачки. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим майновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте майнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, судам слід ураховувати, що вона оплачується окремо від інших заявлених вимог, а розмір судового збору визначено відповідним законодавством і обмеження його максимального розміру не встановлено. Суди мають використовувати широкі можливості, що надає розгляд справ про захист гідності честі чи ділової репутації, для підвищення культури спілкування, з'ясовувати обставини поширення недостовірної інформації і відповідно до статті 211 ЦПК реагувати окремими ухвалами при становленні фактів порушення закону. Моральна шкода виявилась в тому, що відповідачка своїми діями принизила її честь, гідність та ділову репутацію. Вона відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес. Порушився нормальних хід її життя. Їй доводиться пояснювати і спростовувати брехню, поширювану відповідачем перед підлеглими та клієнтами і близькими їй людьми, що вимагає додаткові організації її життя. Хід її життя порушений, тому що вона не знає яку ще брехню вигадає відповідач і де її поширить. У неї порушився сон і погіршилося самопочуття. У відповідності до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст.23 ЦК, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди. Компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини відповідача. Судова практика при цьому виходить із положення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови іен>ліу Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах к відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. наявність вини заподіювача шкоди презюмується. За загальною презумпцією вини в цивільному праві, встановленою зокрема ст.. 614 ЦК, відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди. Вважає, що з вище наведеного слід зробити висновок, що відповідачка своїми діями завдала їй моральну шкоду, яка полягає в погіршенні здоров'я та моральних стражданнях, а також втрата авторитету як приватного нотаріуса та відповідно недовіру серед постійних клієнтів. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати. Предстаник [PERSON] позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в заяві та просить їх задовольнити. Представник [PERSON] відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив стверджуючи, що позовні вимоги [PERSON] та її представником жодними доказами не підтверджені, оскільки звернення до суду з приводу захисту своїх прав, свобод чи законних інтересів, не може розглядатися як таке, що поширює неправдиві відомості про осіб. А тому в позові просить відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 2012 року, посвідчено односторонній правочин - заяву від імені [PERSON] компетентним органам або усім, кого вона може стосуватися, приватним нотаріріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі №9092, згідно змісту якої надано згоду [PERSON] отримати в позику гроші та передати в іпотеку належне відповідачці та третій особі нерухоме майно. [PERSON] зверталась до Тячівського районного суду та до Тернопільського міськрайонного суду з позовами про визнання недійсним вище зазначеного правочину і про цей факт ніхто з сторін не заперечив. . Як встановлено в судовому засіданні однією із підстав звернення до суду з позовом про визнання вказаного правочину не дійсним є твердження [PERSON] про підробку приватним нотаріусом [PERSON] вище вказаного правочину. Висновком судово-почеркознавчої експертизи №272 від 27.02.2014 року стверджено, що підпис від імені [PERSON] в гарфі « Підпис осіб ( їх представника) , які звернулися за вчинення нотаріальних дій» під записом «[PERSON]» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій ( журналі) за 2012 рік приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON]; в других примірника відповідних до реєстру , які зберігаються в приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріально округу Закарпатської області [PERSON] в графах : «Підпис» перед рукописним записом в заяві від 13.09.2012 року за реєстром №9092, над рукописним записом в заяві від 09.06.2012 року за реєстром №5767; в графах «Мати» перед рукописним записом в заяві-згоді від 09.06.2012 року за реєстровим №5763,5764, заяві -згоді від 09.06.2012 року за реєстровим №5765,5766, заяві -згоді від 29.08.2012 року за реєстровим №8639,8640; в графі « Підпис» перед рукописним записом в довіреності від 18.01.2013 року за реєстром №421; в графах перед записом «[PERSON]» в заяві від 25 03.2013 року підписану від імені [PERSON] з проханням видати завірену ксерокопію заяви від 13.09.2012 року за реєстровим №9092, в заяві від 14.05.2013 року підписану від імені [PERSON] з проханням видати завірену ксерокопію заяви від 13.09.2012 року за реєстровим № 9092, та рукописні записи від імені [PERSON], в графі « Підпис осіб (їх представників), які звернулися за вчинення нотаріальних дій» над підписом в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (журналі) за 2012 рік приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу Закарпатської області [PERSON]; в других примірниках відповідних до реєстру , які зберігаються в приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] в графах : « Підпис» після підпису в заяві від 13.09.2012 року за реєстровим №9092, під підписом в заяві від 09.06.2012 року за реєстровим №5767 ; в графах « Мати» після підписів в заяві-згоді від 09.06.2012 року за реєстровим №5763,5764, заяві -згоді від 09.062012 року за реєстровим номером №5765, 5766, заяві-згоді від 29.08.2012 року за реєстровим № 8639,8640; в графі «Підпис» після підпису в довіреності від 18.01.2013 року за реєстровим №421, виконані однією особою. Висновком судової експертизи технічного дослідження документів №273 від 27.02.2014 року стверджено, що послідовність виконання реквізитів: друкований текст та підпис і рукописний запис від імені [PERSON], що містяться в графах «підпис». В другому примірнику заяви [PERSON] від 13. вересня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] і зареєстрованої за реєстровим №9092, наступна : першим був надрукований змістовний текст документу, а другим виконані підписи і рукописний запис від імені [PERSON] Як вбачається з наведених висновків експертиз посвідчений 13 вересня 2012 року односторонній правочин - заява від імені [PERSON] компетентним органам або усім, кого вона може стосуватися, приватним нотаріріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі №9092, згідно змісту якого надано згоду [PERSON] отримати в позику гроші та передати в іпотеку належне відповідачці та третій особі нерухоме майно, не є підробленим. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з цим, відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:… визнання правочину не дійсним. Суду не надано належних доказів, які б підтверджували, що [PERSON] у своїх зверненнях до суду, з позовом про визнання правочину не дійсним, принижувала чи порочила честь, гідність та ділову репутацію позивача, його авторитет, імідж, престиж. З ухвали про відкриття провадження у справі від 28.10.2013 року судді Тернопільського міськрайонного суду вбачається, що [PERSON] звернулась до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Суд вважає, що саме пособі звернення до суду з приводу захисту своїх прав, свобод чи законних інтересів, не є таким, що поширює неправдиві відомості про осіб. Таким чином, суд вважає, що відповідачка своїми зверненнями, будь-яких дій, що принижують чи порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, його авторитет, імідж, престиж не здійснювала. Суд вважає, що оскільки відповідачка своїми зверненнями не порочила честь і гідність та ділову репутацію позивача той є не доведеними його моральні страждання. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог, слід відмовити. Судові витрати покласти на позивача..

Outcome: dismissed