Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

11.03.2020 року заявник [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту народження дитини. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Сімферополь. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України. Посилаючись на вказані обставини, заявник просила суд встановити факт народження [PERSON] , [INFO] у м. Сімферополь АР Крим. Мати - [PERSON] . Батько - [PERSON] . Допустити негайне виконання рішення. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2020 року справу передано на розгляд судді Цуранову А. Ю . 11.03.2020 року ухвалою судді заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Заявник в судове засідання не з`явилась, 11.03.2020 року звернулась до суду з заявою, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи - Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в судове засідання свого представника не направив. Згідно вимог ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 01.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чорноморського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 98, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 01.10.2011 року серії [NUMBER] . Відповідно до змісту наявної у справі копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видано 10.01.2018 року відділом реєстрації народження м. Сімферополь, [INFO] народилась [PERSON] , місто народження - м. Сімферополь, про що складено запис акту про народження за № 94. Батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про реєстрацію народження дитини, народженої [INFO] у [PERSON] . 10.03.2020 року вказаним відділом [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини, що підтверджується наявною у справі письмовою відмовою у проведенні державної реєстрації № 21.2-47. Вказана відмова мотивована тим, що заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» територія Автономної Республіки Крим визначається тимчасово окупованою територією. Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації народження її дочки. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. ратифікованою постановою ВР України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. З огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема,"Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема,"Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений випадок полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Враховуючи зібрані у справі докази та їх оцінка у сукупності, на думку суду, доводять факт народження [PERSON] [INFO] у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження, що врегульовано статтею 317 ЦПК України.

Outcome: approved