Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 листопадая 2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину у розмірі 3000,00 грн. щомісяця від усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, починаючи з дня подачі заяви до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 02 вересня 2017 року був зареєстрований шлюб з відповідачем [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб серії І-КИ №373440 виданого П'ятихатським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації було зроблено запис №43. Від шлюбу з відповідачем мають сина: [PERSON], 06 січня 2018 року, батьком якого в свідоцтві про народження записаний [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії №660528 виданим 10 січня 2018 року Покровським районним у м.Кривому Розі відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Актовий запис № 38 (а.с.4). Зазначає, що тимчасо вона не працює, отримує соціальну допомогу, але грошей на утримання сина враховуючи стрімкий ріст цін на товари та послуги, а також на продукти харчування не вистачає. Відповідач працює по найму, має непостійний та мінливий дохід, але ніякої матеріальної допомоги на утримання сина відповідач їй не надає, хоча зобов'язаний надавати. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 від усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, починаючи з дня подачі заяви до суду, та допустити рішення до негайного виконання в межах сум платежів за один місяць. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, пояснивши що, дав згоду на здійснення запису в графі батька дитини в свідоцтві про народження дитини так як вважав що це його дитина. Сумніви про батьківства з'явились тоді, як мати дитини первісний позивач по справі з незрозумілих підстав залишила будинок в селищі П'ятихатки, де сім'я проживала разом з дитиною, майже відразу після його народження і стала проживати з іншим чоловіком та почала пропонувати надати згоду на зміну імені та прізвища дитини. Зустрічний позивач відмовлявся на такого роду пропозиції, так як переживав батьківське почуття і йому було не зрозуміла поведінка матері дитини, відповідно відмовлявся надати згоду, на що отримав відповідь від [PERSON], що він не батька дитини і що в такому разі вона буде звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, а прізвище дитини все рівно змінить. Відповідно в разі підтвердження що [PERSON] не є батьком [PERSON], [INFO], позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини не підлягають задоволенню. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву залишити без розгляду у зв'язку з неявкою позивача за зустрічним позовом [PERSON] у другий раз в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив на первісний позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у зв'язку з тим, що на даний час він офіційно працює в Софіївській районній державній лікарні ветеринарної медицини з 01.11.2016 року та отримує дохід 3723,00 грн., згідно договору №375 від 01.09.2017 року про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, [PERSON], навчається на заочній формі у відокремленому структурному підрозділі Національного авіаційного університету Криворізького коледжу на платній основі в розмірі 14000,00 гривень. Крім того, він у 2017 році отримав кредит в ПАТ "[PERSON] Аваль", а також згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі [PERSON] отримав у спадок будинок, відповідно на його несе щомісячно в середньому 1000,00 грн. комунальних витрат. Отже враховуючи розмір доходу 3723,00 грн. в місяць, шомісячні витрати на навчання, комунальні платежі, та витрати по кредиту становлять 3866,00 гривень що перевищує його дохід, але законом передбачено і розмір на особу для належного проживання прожитковий мінімум для працездатних осіб, який складає 1921,00 грн. Тому просить відмовити в повному обсязі. Стосовно зустрічного позову позивач [PERSON], до суду не з'явився в черговий раз, заяв, клопотань до суду не надходило від нього. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач від спільного життя з відповідачем має неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження записаний [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії №660528, виданим 10 січня 2018 року року Покровським районним у м.Кривому Розі відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 38 (а.с.4). Як зазначено в позовній заяві, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач - фізично здорова людина, працездатний, та може надавати допомогу на утримання дитини до її повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 14 листопада 2018 р., оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду . Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 06 січня 2018 року, аліменти у твердій грошовій сумі розмірі 1400,00 гривень усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, починаючи з 14 листопада 2018 року. Стосовно зустрічного позову про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, то суд вважає, що вказаний позов треба залишити без розгляду, з наступних підстав. [PERSON] 30 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON]. Просить виключити запис за номером 38 здійснений 10 січня 2018 року батька [PERSON], [INFO] з актового запису книги реєстрації народжень, зареєстрований покровським районним у м.Кривому Розі ВДР актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області про народження [PERSON], [INFO]. 05 грудня 2018 року ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини був прийнятий до провадження. Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року було зупинено провадження у зв'язку з призначенням судово-генетичноїх експертизи.. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року провадження у справі поновлено в зв'язку з клопотанням експерта про надання зразків біологічного матеріалу та оплату рахунку за послуги по проведенню судової молекулярно-генетичної експертизи та призначено судове засідання на 11 березня 2019 року. Позивач в судове засідання 11 березня 2019 року не з'явився, хоча про час та місце судового був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про повернення закінченим терміном зберігання, причини неявки не повідомив. Судовий розгляд відкладено на 22 березня 2019 року. Позивач в судове засідання 22 березня 2019 року не з'явився, хоча про час та місце судового був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Судовий розгляд відкладено на 29 березня 2019 року. Позивач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце судового був повідомлений належним чином, причини повторної неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила зустрічний позов залишити без розгляду, у зв'язку з неявкою позивача в судове засідання неодноразово. Ст. 43 ч. 2 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають обовязки, а саме: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК Українисуд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, зважаючи на те, що позивач, який належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не з'являється в судові засідання, що свідчить про втрату в нього зацікавленості у розгляді вказаної цивільної справи, клопотання експерта не виконує, суд вважає можливим залишити зустрічний позов без розгляду.

Outcome: partial