Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

22.10.2019р. АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 17998 грн. 99 коп. (а.с. №4-6). Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гребенюк О.С. (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р.- а.с.№18) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №25). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.11.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 30). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 13.12.2006р. [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою була підписана анкета-заява б/н від 13.12.2006р., після підписання якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши анкету-заяву від 13.12.2006р., відповідачка погодилася з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків, пені та штрафів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31.08.2019р. становить 17998,99 грн., з яких: 2964,78 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 11604,02 грн.- заборгованість по відсоткам, 2096,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 833,29 грн. - штраф (процентна складова). Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1921 грн. В судові засідання 30.01.2020р. та 31.03.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№32,36). Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача Гребенюк О.С., в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №26). Відповідачка - [PERSON] в судові засідання 30.01.2020р. та 31.03.2020р. не з`явилася, про дату та час слухання повідомлялася шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, яка підтверджена відповіддю наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 08.11.2019р. (а.с.№ 29). Конверти з судовими повістками направлені відповідачці були повернуті за зворотньою адресою з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. №.33,38). Крім того, про дату та час розгляду справи на 31.03.2020р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с.№ 39). Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13.12.2006р. [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана заява №б/н від 13.12.2006р., згідно якої [PERSON] виявила бажання отримати платіжну картку кредитка зі встановленням на неї кредитного ліміту в розмірі 2300 грн. З підписанням відповідної заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими їй для ознайомлення "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. №10) Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 статті 1048 ЦК України ). За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 13.12.2006р. станом на 31.08.2019р. в розмірі 17998,99 грн., з яких: 2964,78 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 11604,02 грн.- заборгованість по відсоткам, 2096,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 833,29 грн. - процентна складова. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, після 13.12.2006р. відповідачка користувалася наданими банком кредитними коштами, періодично та частково здійснювала погашення заборгованості за наданим кредитом, виходячи з чого суд приходить до висновку, що зобов`язання по поверненню кредитних коштів відповідачкою належним чином не виконані, а отже сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідачки. Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема процентів за користування кредитом, пені та штрафів позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви: заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості. В наданій заяві позичальника від 13.12.2006р. відповідачкою були погоджені істотні умови кредитування, а саме, розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 22,8 річних, проте заява не містить погоджених сторонами умов нарахування пені, штрафів , виходячи з чого, суд приходить до висновку, що відповідні умови не були погоджені сторонами при укладенні договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.12.2006р. також посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Таким чином, відповідачкою були погоджені лише умови кредитування щодо розміру відсотків по кредиту - 22,8% на рік, проте, як вбачається із наданого банком розрахунку відсоткова ставка банком була змінена (збільшена) з 01.01.2013р. по 01.06.2019р. на 30% річних. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України11.10.2017р.по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів про погодження відповідачкою умов про збільшення процентної ставки на 30%, а саме, доказів, які б містили підпис відповідачки, про ознайомлення її з умовами про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог ч.4 ст. 1056-1 ЦК України. Посилання позивача у позові на те, що зміна тарифів та інших невід`ємних частин договору узгоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які є складовою договору, суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме відповідну редакцію Тарифів банку, Умов та Правил розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву. З урахуванням встановлених обставин, суд при винесенні рішення обраховує заборгованість по відсоткам за користування кредитом, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки - 22,8 % на рік. Враховуючи, що зміна (збільшення) відсоткової ставки мало місце з 01.01.2013р., розрахунок заборгованості по відсоткам за період з 01.01.2013р. по 31.08.2019р. (кінцева дата визначена позивачем в позові) здійснено в наступному порядку: 2964,78 грн. (заборгованість по тілу кредиту) х 22,8 % : 360 х 2434 (днів в періоді) = 4570,31 грн. Нарахування відсотків за період з 28.12.2006р. по 31.12.2012р. здійснено позивачем за відсотковою ставкою погодженою позичальником - 22,8% на рік та згідно розрахунку, сума відсотків за користування кредитом нарахованих за відповідний період складає 620,75 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачки становить 5191 грн 06 коп. (620,75 грн. + 4570,31 грн.) Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, заява позичальника не містить умов застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по договору, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань. Позивачем ані в позовній заяві, ані в детальному розрахунку заборгованості не наведено належних обґрунтувань щодо розміру грошових зобов`язань та строків (періодів) порушення відповідних зобов`язань, виходячи з яких позивачем здійснено одночасне нарахування, як пені так і штрафів, а також обґрунтувань періодів порушення зобов`язання, за які позивачем здійснено одночасне нарахування неустойки пені та штрафів. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі ж висновки містяться і в правових позиціях ВСУ у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р., у справі №347/1910/15-ц від 11.10.2017р. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Саме таких правових висновків набула Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 13.12.2006р. станом на 31.08.2019р. в сумі 8155,84 грн., з яких: 2964,78 грн. заборгованість за кредитом, 5191,06 грн. заборгованість за відсотками. Щодо стягнення заборгованості по пені та штрафам, то в цій частині в задоволенні позову позивачу слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 870 грн.46 коп. (8155,84 грн. х 1921грн.: 17998,99 грн.=870,46 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial