Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнила, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати житловий будинок [ADDRESS] та прибудинкову земельну ділянку площею 0, 1647 га. спільним майном подружжя, та ідеально поділити по між співвласниками, збільшивши її частку до 4/5 ідеальних частин, а позивачу 1/5 ідеальну частину. В обгрунтування своїх вимог позивач [PERSON] покликається на такі обставини: За час спільного подружнього життя з відповідачем [PERSON] ними було нажите майно, а саме земельна ділянка площею 0,1647 га на [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] Право власності зареєстроване за відповідачем [PERSON] Під час шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] є інвалідом з дитинства. Відповідач більше 20 років ніде не працював, ніяким чином матеріально сім'ю не забезпечував та не забезпечує, а навіть навпаки - виносить з дому та продає домашні речі, постійно зловживає алкоголем. Застосовує насильство до членів сім'ї, в тому числі дітей. Діти повністю перебувають на її утриманні. Відповідач не визнає її право на спільне майно подружжя. Позивачка вказує, що у неї є обгрунтовані побоювання втратити майно через постійні борги, які робить її чоловік та його аморальний спосіб життя, вважає за необхідне провести розподіл вищевказаного майна, при якому за нею залишити 4/5 житлового будинку та 4/5 земельної ділянки, а за відповідачем, відповідно, 1/5 будинку та 1/5 земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить суд захистити порушенні права позивачки, шляхом задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Проаналізувавши доводи позивача, належним чином дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до переконана про часткове заводолення позову з наступних підстав : Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом Судом встановлено, що з 5 серпня 1989 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюб. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що рішенням Кротошинської сільської ради від 28.12.2009 року [PERSON] передана у власність земельну ділянку площею, 0,1647 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) та видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № [NUMBER] від 26.07.2014 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок під [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 26.07.2014 року. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка Згідно ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до положень ст. 120 ЗК України, ст. 381 ЦК України та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок", земельна ділянка передана [PERSON] та розташований на ній житловий будинок є одне ціле, а отже слідує долі будинку, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Судом встановлено, що за час подружнього життя у сторін народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Згідно медичного висновку № 56 виданої Львівською міською поліклінікою від 26.08.1999, неповнолітній [PERSON] - [PERSON], [INFO] є інвалідом з дитинства. За вказаних вище обставин, враховуючи те, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] - [PERSON], [INFO] є інвалідом з дитинства та повністю перебуває на утриманні позивачки, відповідач веде аморальний спосіб життя та не бере участі у матеріальному забезпечення сім'ї в тому числі неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність збільшення частки позивачки у спільному майні подружжя, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини інваліда до 2/3 ідеальних частин. Також у відповідності ідо ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивачки підлягають відшкодуванню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved