Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власницею 2/3 частини квартири [ADDRESS]. 1/3 частина цієї ж квартири належить її сину [PERSON] 13.11.2013р. державним виконавцем Іллічівського відділу ДВС Гришко Д.В. на виконання виконавчого листа № 264/4260/13-ц від 09.07.2013р., виданого на підставі рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 54702,76 грн., зроблено опис і арешт майна, яке належить позивачці на праві власності. Позивачка жодного відношення до виконавчих документів не має, оскільки не має боргових зобов'язань перед [PERSON] Вказала, що з нею за вказаною адресою проживає її дочка і відповідачка по справі [PERSON], котра не має власного майна в цій квартирі, а лише користується майном позивачки, яке було придбане нею та її нині покійним чоловіком ще у 1980-х роках, тобто до повноліття відповідачки. Оскільки вона була відсутня в квартирі під час опису майна, а відповідачка не змогла надати документи на майно, щоб підтвердити належність майна саме позивачці, то державний виконавець, на її думку, незаконно арештував її майно, тому, вважаючи все описане майно її особистою власністю, а не власністю боржниці, просила суд виключити його з акту опису й арешту майна № 9/1504 від 13.11.2013р. на загальну суму 1740грн. та звільнити його з-під арешту. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Додала, що майно, яке описане державним виконавцем та на які відсутні документи, отримане нею в дар чи під час заселення в квартиру. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просила виключити майно з акту опису майна, оскільки воно належить її матері [PERSON]. Сама вона лише користується майном матері, якому понад 20 років, тому вона не могла його купувати,оскільки на час його набуття була неповнолітньою. Про це вона казала державному виконавцеві, але ж майно все одно описали та арештували. Відповідач по справі - Іллічівського відділу ДВС в особі старший держвиконавець Зарагулової Н.В. в судовому засіданні заперечував проти позову, вказавши, що на виконанні в Іллічівському ДВС з 17.07.2013 року знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми у розмірі 54702,76грн. Оскільки добровільно боржник не сплатила суму боргу у встановлений законом термін, державний виконавець на підставі ухвали суду примусово потрапив до квартири, де зареєстрована відповідачка та 13 листопада 2013 року було складено оспорюваний нині позивачкою акт та описане майно, яке знаходилось в квартирі. Вважаючи, що позивачкою порушено 10-ти денний строк звернення до суду із даним позовом, а також з метою виконання рішення суду просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в жодне судове засідання не з'явилась, хоча судом приймались неодноразові заходи для виклику її до суду, але ж судові повістки, які надсилались їй рекомендованою кореспонденцією повернуті до суду за закінченням терміну зберігання конверту із повісткою. Також [PERSON] повідомлялась через сторону позивача та відповідача [PERSON], крім того їй надсилалось смс-повідомлення про виклик до суду, але ж вона відмовилась, зі слів сторін, отримати виклик до суду, а смс-повідомлення не отримане у зв'язку із відсутністю мобільного зв'язку. З пояснень державного виконавця встановлено, що [PERSON] після проведення опису майна за місцем реєстрації [PERSON] до відділу ДВС жодного разу не з*явилась, що також суд позбавило можливості повідомити її належним чином про розгляд цієї справи. Враховуючи наведене, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність [PERSON] Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Іллічівського відділу ДВС ММУЮ перебуває виконавчий лист 264/4260/13-ц від 09.07.2013р., виданий на підставі рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 54702,76 грн. 13.11.2013р. державним виконавцем Іллічівського відділу ДВС Гришко Д.В. при примусовому виконанні цього виконавчого листа, зроблено опис і арешт майна за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено, що власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] є [PERSON], а 1/3 частина цієї ж квартири належить її сину [PERSON] Відповідачка [PERSON] зареєстрована в цій квартирі з 1997 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (зокрема не зазначено строки звернення з таким позовом до суду). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Згідно з ч. 5 ст. 60 даного закону, зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленим цим Законом. Отже, в сенсі ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", на яку посилається представник відповідача, у десятиденний строк можуть бути оскаржені постанови державного виконавця про зняття арешту. Позивачка на даний момент звертається до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, виключення з акту опису та арешту майна, до якого застосовується загальний строк позовної давності, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивачкою не пропущено строк для звернення до суду. Що стосується суті позову, то відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Як вбачається з документів, наданих позивачкою, а саме: гарантійного талону - телевізор LG, модель VCF20K51KF серійний номер 02052357, був придбаний 02 серпня 2002 року; фіскального чеку - вентилятор ROWENTA придбаний 01 серпня 2007року; гарантійного талону та чеку - FOOT MASSAGER «ORION» модель OR-MS-12 придбаний 29 липня 2008 року, фіскального чеку та гарантійного талону - фен PHILIPS SALONPRO Ceramik черного кольору, придбаний 11 вересня 2008 року; фіскального чеку та гарантійного талону - пилосос ROWENTA GIMINI модель RO133621, TYPE: RO 13 REF: RO 133621/403-4307R, сірого кольору придбаний 30 липня 2009 року; гарантійного талону - праска ROWENTA Acti Line, придбана 09 квітня 2005 року; чеку та талону - праска TEFAL Supergliss 45, придбана 15 квітня 2001 року; гарантійного талону - мікрохвильова піч SAMSUNG модель CE2974NR-5, серія н/с: СЕ2974NR5U/BWT, придбана 29 липня 2005 року; фіскального чеку та гарантійного талону - електрочайник VITEK Geyser, придбаний 29 липня 2005 року; чеку на меблевий гарнітур для спальні №51 «Н-Валентина» до складу якого входять платтяна шафа темно-коричневого кольору, трельяж з тумбочкою коричневого кольору виготовлений та придбаний в 1988 році; чеку - стол-тумба під телевізор темно-коричневого кольору, виготовлений в 1977 році. Таким чином, суд вважає за можливе визнати що позивачка, в обґрунтування своїх позовних вимог надала достатньо доказів, які підтверджують те, що їй належить вищевказане спірне майно, яке було описане та арештоване державним виконавцем. Такими доказами по справі є відповідні товарні чеки та гарантійні талони. Підстав не приймати ці докази до уваги у суду немає. Доводи державної виконавчої служби, що зазначені товарні чеки та гарантійні талони не містять в собі інформації щодо покупця товарів, а тому не можуть бути підтвердженням того, що позивачка є власником спірного майна є безпідставними, оскільки сам факт знаходження цих товарних чеків у неї і є підтвердженням придбання нею цих товарів, крім того що, зазначення прізвища покупця на товарних чеках та гарантійних талонах чи інструкціях, не є обов'язковою вимогою покупки, оскільки не передбачено діючим законодавством. На інші речі, які були описані у спірному акті, а саме: монітор ЄлДжи, дві люстри, дві вази, темно-коричневий розкладний стіл, два калькулятори, фен «Русалочка-2-м», меблевий м*який куточок (диван та крісло), меблевий м*який куточок (диван та 2 крісла), жива кімнатна квітка «Юкка» у коричневому керамічному горшку, позивачкою документи не надано, але ж вона наполягала, що все це майно придбане особисто нею та її покійним чоловіком в 1987, 2000 роках, а також є подарунками на день народження та інші свята, а відповідачка [PERSON] не має до них жодного відношення. Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, і про це не заперечували сторони, що відповідачка не є власницею квартири [ADDRESS], а лише там зареєстрована, проживає та користується майном, яке нажите її батьками і ці доводи нічим не спростовані. В даному випадку суд вважає, що позивачка довела свої позовні вимоги, а відповідач - Іллічівський відділ ДВС, не визнаючи позовні вимоги, не надав жодних доказів в обґрунтування своєї позиції та правомірності опису та арешту всього майна, що знаходилось в квартирі, яка належить [PERSON], проте в акт опису й арешту майна № 9/1504 від 13 листопада 2013 року, складеного в порядку виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу державним виконавцем включено речі, які є предметом позову. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки під час розгляду справи було встановлено, що перелічені в акті речі належать позивачці, то суд прийшов до висновку про необхідність їх виключення з акту опису та арешту майна та звільнення з-під арешту.

Outcome: approved