Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 18.05.2018 року звернулося ПАТ КБ "ПриватБанк" з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що відповідач звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 29.11.2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та інших витрат і станом на 23.04.2018 року має заборгованість перед позивачем - 12 361,52 грн., яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПриватБанк" звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов в частині нарахованих відсотків визнала повністю, а в частині нарахованої неустойки (пені та штрафу) прохає вирішити на розсуд суду. Позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності його представника. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 29.11.2006 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10-26). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою і тарифами банку", складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір від 29.11.2006 року, який по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст.634 ЦК України. Відповідно до кредитного договору відповідач взяла на себе обов'язок повернути кредит, виплатити відсотки в розмірі 1,9 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в строки, передбачені заявою, Умовами та правилами. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач отримала кредитні кошти, однак своєчасно не сплатила позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.04.2018 року у [PERSON] наявна заборгованість в розмірі 12 361,52 грн., яка складається з сум: заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 622,84 грн.; пеня - 10 690,84; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 564,83 грн. (а.с.5-9). У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003 цс15. Відповідно до умов кредитного договору (п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг), при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і Правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Тобто, Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені та штрафу передбачені за одне й те саме порушення, а саме за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, в зв'язку з чим позов в частині стягнення з відповідача 10 690,84 грн. пені не підлягає задоволенню. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатив своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими зобов'язаннями згідно з умовами договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором, який відповідачем не спростовується, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 2 203,98 грн., яка складається з сум: заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 1 622,84 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 81,14 грн., Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 314,15 грн. (1 762,00 грн. х 2 203,98 грн. / 12 361,52 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial