Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 13.08.2018 року [PERSON] взяв у позивача в борг, кошти в сумі 2 500,00 доларів США, в зв`язку із чим між сторонами було укладено договір позики у виді розписки, яка написана власноруч відповідачем. Строк повернення боргу був встановлений до 22.10.2018 року. Договір позики у виді розписки був написаний відповідачем власноруч рідною мовою - арабською, а також російською мовою у присутності юриста [PERSON] , який був свідком укладення договору позики у виді розписки та передачі коштів. Позивач зазначає, що після збігу терміну повернення позичених коштів позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому кошти, однак останній ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання за договором позики від 13.08.2018 року, ніяких намагань повернути борг не здійснює. На момент звернення до суду з даним позовом, офіційний курс гривні щодо долара США за НБУ на 02.08.2021 року становить 26 816 грн. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку виконати умови договору позики, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом, в якому він просить стягнути із відповідача суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 11.08.2021 року, матеріали позовної заяви прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві та просить їх задоволити. Не заперечив проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та через оголошення на офіційному судовому веб-порталі. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що 13.08.2018\~року [PERSON] отримав\~від [PERSON] в\~борг,\~грошові кошти в сумі 2 500,00 доларів США, що підтверджується укладеним між ними договором позики у виді розписки, яка написана власноруч відповідачем власноруч рідною мовою - арабською, а також російською мовою у присутності юриста [PERSON] , який був свідком укладення договору позики у виді розписки та передачі коштів, що підтверджується відтиском печатки ТОВ "Адвокатський консультаційний центр "АБУКАТО". Строк повернення боргу сторонами був встановлений до 22.10.2018 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а ле й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам\~ст. 1046 ЦК України. Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається із договору позики грошових коштів від 13.08.2018 року, позичальник зобов`язується повернути позику готівкою в строк до 22.10.2018 року. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем. Правилами ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 908 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved