Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

16 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з неодноразово уточненим і доповненим позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду) про зобов'язання здійснити бронювання путівки і перерахування грошових коштів у якості передоплати на санаторно-курортне лікування; оплату його реабілітаційного: медикаментозного і фізіотерапевтичного лікування наперед та відшкодувати понесені витрати на підготовку позову, мотивуючи свої вимоги невиконанням службовими особами відповідача своїх обов'язків за законом щодо відновлення його здоров'я як потерпілого на виробництві, чим порушені його конституційні права. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у заявах, та зазначив, що, працюючи на шахті імені В.М. Бажанова державного підприємства «Макіїввугілля» він у 2007, 2008 та 2009 роках отримав виробничі травми, за якими висновками МСЕК йому було визначено 60% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності. З 2009 року він перебуває на обліку у відділенні Фонду соціального страхування Центрально-Міського району м. Макіївки Донецької області та як інвалід праці - на амбулаторному обліку в Центральній міській поліклініці м. Макіївки. У відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», він має право на санаторно-курортне лікування і компенсацію всіх видів лікування за рахунок коштів Фонду. Протягом трьох років він звертався до відділення виконавчої дирекції Фонду щодо виділення путівки в профільний для його захворювання санаторій, які не були розглянуті відповідачем у встановленому порядку, тому він тривалий час не отримує санаторно-курортного лікування. Фондом незаконно відмовлено у задоволенні його заяви про виділення і перерахування грошових коштів та бронювання путівки для нього в санаторії «Юрміно» м. Саки, Автономна Республіка Крим. У зв'язку зі станом здоров'я йому необхідно періодично проходити курси відновлювального лікування, який включає в собі: масаж, іглотерапію, рефлексотерапію, лазеротерапію, витяжку хребта та медикаментозне лікування в медичних установах, які йому рекомендовані провідними фахівцями в області медицини Донецької області. Однак виконавча дирекція Фонду неправомірно відмовила йому в оплаті додаткових видів медичної та соціальної допомоги в медичних установах, обраних ним, тому він вимушений, враховуючи позицію з цього питання посадових осіб відповідача, захистити своє порушене право, звернувшись з позовом до суду про стягнення таких матеріальних витрат на майбутнє - в цілому до грудня 2014 року з розрахунку суми грошової компенсації виходячи із вартості медичних процедур та з середньомісячної виплати відповідача на нього за попередній час. Відмовою службових осіб виконавчої дирекції Фонду здійснити передбачені законом дії грубо порушуються його конституційні права та немайнове право за умовами страхування, що призвело до погіршення його загального самопочуття, нестерпного фізичного болю протягом тривалого часу. Враховуючи викладене, наведене правове обґрунтування позовних вимог, [PERSON] в уточненому позові просить суд зобов'язати виконавчу дирекцію Фонду: забезпечити бронювання для нього путівки на санаторно-курортне лікування в санаторії „Юрміно" м. Саки (Крим) на 45 днів з перерахуванням на рахунок санаторія в якості передоплати грошових коштів у сумі 25875,00 грн.; провести оплату грошових коштів на його реабілітаційне лікування наперед - до грудня 2014 року в загальній сумі 40686,00 грн. з їх перерахуванням на розрахунковий рахунок його соціальної картки; відшкодувати на його користь понесені матеріальні витрати при технічному оформленні позову до суду в сумі 60,00 грн. з перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок його соціальної картки; визнати неможливим застосування службовими особами виконавчої дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в своїй діяльності при забезпеченні потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням положень Закону України «Про здійснення державних закупівель». Крім того, позивач просить суд визнати, що комунальний лікувально-профілактичний заклад «Донецька обласна лікарня відновного лікування» по своїй сутності не є санаторієм. Представники відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області Ціоненко С.В. та Лунін О.М. позовні вимоги [PERSON] не визнали, пославшись на їх безпідставність та невідповідність вимогам чинного законодавства. Вважають, що законні підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні, тому просять суд у позові повністю відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Наказом від 04 червня 2007 року № 684-к [PERSON] був прийнятий на ТЕ «Шахта імені В.М. Бажанова ОП «Шахтоуправління імені В.П. Бажанова» державного підприємства «Макіїввугілля» по строковому трудовому договору у якості гірничого майстра. У подальшому, згідно до наказу № 1006-к від 10 серпня 2007 року його переведено гірничим робочим очисного забою, а наказом від 21 травня 2008 року № 502-к переведено гірничим майстром. 16 вересня 2007 року, 14 вересня 2008 року і 19 лютого 2009 року при виконанні трудових обов'язків [PERSON] був травмований. По факту кожного нещасного випадку роботодавцем складені акти форми Н-І. На підставі наказу № 838 від 15 жовтня 2009 року [PERSON] звільнено з роботи за пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України - у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. Спеціальною травматологічною медико-соціальною експертизою міста Макіївки від 15 січня 2009 року первісно [PERSON] по трудовому каліцтву встановлені ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 20% по сукупності: 10% по травмі 16.09.2007 р.; 10% по травмі 14.09.2008 р. У зв'язку з тим, що [PERSON] не погодився з даним висновком було проведено його повторний огляд та за висновком міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Макіївки від 15 жовтня 2009 року позивачу первісно-повторно у зв'язку з трудовим каліцтвом встановлена ступінь втрати професійної працездатності 60% по сукупності: 10% повторно по травмі 2007 р.; 10% по травмі 2008 р., 40% - по травмі 2009 р., встановлена третя група інвалідності. За висновком обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи від 24 жовтня 2012 року [PERSON] встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% по сукупності виробничих травм: 30% - по травмі 2007 р.; 5% по травмі 2008 р.; 25% - по травмі 2009 року та він повторно визнаний інвалідом третьої групи; встановлена потреба у додаткових видах допомоги: медикаментозне лікування, санаторно- курортне лікування за відсутності протипоказань, тростина, протирадікулітний бандаж, ортопедичне взуття, окуляри, реабілітаційне лікування. Обґрунтовуючи підставність свого позову в судовому засіданні [PERSON] послався на положення Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», норми якого, на думку позивача, йому як громадянину України дають право на кваліфіковану медичну допомогу, що передбачає вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров'я, а обов'язком Фонду є оплата понесених ним при діагностиці та лікуванні фактичних витрат. Позивач вважає, що його вимоги щодо: вибору саме ним, а не службовими особами Фонду, профільного санаторію для лікування по прямим наслідкам виробничої травми, обов'язку Фонду забронювати та попередньо оплатити вартість санаторно-курортної путівки повністю узгоджуються і відповідають вимогам статті 6 закону «Основи законодавства України про охорону здоров'я» та пунктам 1.2, 2.2, 2.5 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням. У наведених правових актах, як зазначає позивач, не вказано, що тільки Фонд має право вибирати санаторій та медичний заклад, де хворий повинен пройти лікування. Діючим законодавством, зокрема статтею 21 пункти 4 і 5 Закону, на Фонд покладено обов'язок лише організувати цілеспрямоване і ефективне лікування потерпілого та забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої допомоги. У вказаних нормативних актах не зазначено заборони Фонду здійснити передоплату вартості санаторно-курортного лікування в обраний потерпілим санаторій, умовами якого є бронювання путівки в такий спосіб. Позивач переконаний, що він у повному обсязі дотримується покладених на нього законодавством обов'язків застрахованої особи, а дії службових осіб відділення виконавчої дирекції Фонду з цього приводу є неправомірними, оскільки вони порушують його конституційне право на вільний вибір лікаря і закладу здоров'я для лікування і оздоровлення. Представники відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області Лунін О.М. та Ціоненко С.В. визнали потребу позивача в санаторно-курортному лікуванні, однак із заявленими вимогами [PERSON] не погодились. У судовому засіданні, заперечуючи позов, вони стверджували, що у відповідності до чинного законодавства рішення правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків України носять нормативний характер і обов'язкові для виконання. Порядок направлення потерпілих на виробництві на санаторно-курортне лікування регламентується Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування. Згідно цього положення відділення виконавчої дирекції Фонду на підставі особистої заяви потерпілого встановленого зразка і наявності рішення ЛКК медичного закладу за формою № 070/о бере його на облік, оформляє відповідну заявку, яку надає виконавчій дирекції Фонду в Донецькій області. Після узагальнення заяв і проведення тендерних торгів відповідно до закону здійснюється розподіл придбаних путівок серед потерпілих. З санаторієм «Юрміно» м. Саки АР Крим договір дирекцією Фонду не укладався. Позивач вперше звернувся до виконавчої дирекції Фонду із заявою з питання санаторно-курортного лікування 13 листопада 2013 року та письмово проінформований про існуючий порядок. Заявки, в яких враховані побажання потерпілих на виробництві і рекомендації лікарів щодо їх лікування у 2014 році, вже узагальнені і направлені відділенням обласному управлінню Фонду для подальшого проведення виконавчою дирекцією Фонду України тендерних торгів і визначення переліку санаторіїв де будуть проходити лікування потерпілі. Відповідної заявки, підкріпленої висновком ЛКК медичного закладу за формою № 070/о, від [PERSON] у відповідності до встановленого порядку та в передбачені строки не надійшло. Видача санаторно-курортних путівок в санаторії, з якими не укладено договору на лікування потерпілих на виробництві, здійснення передоплати їх вартості Фондом, не передбачена чинним законодавством. Однак Положенням визначена можливість компенсації робочими органами виконавчої дирекції Фонду вартості придбаної потерпілим путівки в санаторій за профілем його захворювання, з яким не укладено договору, за умови підтвердження відповідних витрат належними розрахунковими документами. Зазначене положення узгоджується з нормами закону «Основи законодавства України про охорону здоров'я» та забезпечує потерпілому вільний вибір санаторію для лікування, за умови дотримання наведених нормативних актів правління Фонду. Вважають, що дії службових осіб відділення виконавчої дирекції Фонду стосовно позивача, у тому числі щодо можливості забезпечення його потреби у санаторно-курортному лікуванні, відповідають вимогам чинного законодавства України. У статті 6 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров'я», на яку позивач посилається як на правову підставу для задоволення своїх вимог, наголошується, що кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає: д) кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров'я. Виникли між сторонами спірні правовідносини щодо організації і порядку відновлення здоров'я і працездатності потерпілого на виробництві працівника, застрахованого в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві, врегульовані нормами Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV). У його преамбулі зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності. Будучи працівником шахти імені В.М. Бажанова державного підприємства «Макіїівугілля», [PERSON] був застрахований в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і у зв'язку з отриманням під час виконання трудових обов'язків травм, в результаті яких частково втратив професійну працездатність, з 15 січня 2009 року він перебуває на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області. Відповідно до положень статті 1 Закону № 1105-ХІV завданнями страхування від нещасного випадку є: проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаних умовами праці; відновлення здоров'я та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійних захворювань; відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснює його правління та виконавча дирекція (статті 15, 16 Закону). У статті 17 закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що правління Фонду затверджує: Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат; Положення про порядок використання коштів лікувально-профілактичними, навчальними та іншими закладами, які надають Фонду соціальні послуги, та здійснює контроль за їх цільовим використанням. Рішення правління Фонду, які мають нормативний характер і стосуються прав та обов'язків страхувальників і застрахованих осіб, підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому для реєстрації нормативно-правових актів органів виконавчої влади. Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими. Системний аналіз положень наведених правових актів дає підстави для висновку, що в даних спірних правовідносинах, які виникають із загальнообов'язкового страхування від нещасного випадку на виробництві, перевагу мають норми спеціального закону, яким врегульовані питання порядку відновлення здоров'я та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійних захворювань на виробництві, застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві. Соціальні послуги та виплати, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, визначені в статті 21 Закону № 1105-ХІV, в якій передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд загальнообов'язкового соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому порядку, зокрема: 4) організувати цілеспрямоване і ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого; 5) забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої допомоги, яка повинна включати: а) обслуговування вузькопрофільними лікарями та лікарями загальної практики; г) утримання в лікарні, реабілітаційному закладі, санаторії або в іншому лікувально-профілактичному закладі. За правилами частини 4 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Фонд соціального страхування від нещасних випадків фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК. Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі, виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість. Висновком лікувально-консультативної комісії комунальної медичної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки» від 18 квітня 2013 року № 47/22 [PERSON], який є інвалідом 3 групи з 60% втрати професійної працездатності, за наслідками виробничих травм, на підставі акта МСЕК від 24 жовтня 2012 року призначене санаторно-курортне лікування, яке за своєю сутністю є одним з видів відновлення здоров'я потерпілого на виробництві. Приписами частини 5 статті 34 Закону потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам 1 групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі, встановленому правлінням Фонду. Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 № 49, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2007 року за № 1400/14667, затверджено Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, яким визначено механізм такого забезпечення. Відповідно до пункту 1.2 цього Положення санаторно-курортне лікування потерпілих здійснюється на території України в профільних санаторно-курортних закладах, де є відповідна лікувально-діагностична база, з урахуванням наявності природних лікувальних ресурсів, спеціального обладнання та приладів для лікування відповідних категорій хворих, за пред'явленням путівки на санаторно-курортне лікування. Фінансування витрат на санаторно-курортне лікування потерпілих здійснюється виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду в межах передбачених коштів на ці цілі відповідно до потреби шляхом безготівкового перерахування коштів санаторно-курортним закладам, з якими укладено договори (пункт 2.1). Для взяття на облік для санаторно-курортного лікування, як визначено в пункті 2.5 Положення потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: - заяву за встановленою формою (додаток № 1); - висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; - медичну довідку лікувальної установи за формою № 070/о; - індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності). Заява реєструється в журналі обліку (додаток № 2). Датою взяття на облік потерпілого вважається дата подання заяви. Розділом 3 вищенаведеного Положення передбачено, що облік потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування відповідно до Закону та Положення, здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням особової справи на підставі висновку МСЕК та заяви потерпілого. Відділення на підставі даних обліку потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування, до 15 листопада поточного року надсилають управлінням виконавчої дирекції Фонду річні заявки на путівки на наступний рік згідно з медичними рекомендаціями щодо відповідного профілю санаторно-курортного закладу (п. 3.1). Забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням здійснюється відповідно до заявок потерпілих згідно з довідками за формою № 070/о (п.3.2). Розподіл путівок між управліннями здійснюється виконавчою дирекцією Фонду відповідно до поданих ними річних заявок ( п.3.3). З тексту заяви (додаток № 1) випливає, що потерпілим до неї обов'язково додається довідка лікувальної установи за формою № 070/о, наявність якої є передумовою поставки його виконавчим органом Фонду на облік для отримання путівки для санаторно-курортного лікування. Форма первинної облікової документації № 070/о «Довідка для одержання путівки на санаторно-курортне лікування» та інструкція щодо її застосування у лікувально-профілактичних закладах затверджена наказом Міністра охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я незалежно від форм власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974. Позивачем не надано суду належних і достовірних доказів факту звернення ним до відділення виконавчої дирекції Фонду із заявою про видачу йому путівки на санаторно-курортне лікування в період 2010-2012 років. Така заявка у вільній формі надіслана ним відповідачу 13 листопада 2013 року за відсутності довідки за формою № 070/о. Відповідачем на дану заяву [PERSON] надана письмова інформаційна відповідь з роз'ясненнями щодо порядку забезпечення путівками на санаторно-курортне лікування. Таким чином, позивачем не було дотримано встановлену зазначеним Положенням процедуру отримання путівок. Згідно інформації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 26 квітня 2013 року «Щодо санаторно-курортного лікування» переможцями тендерних торгів від 15 квітня 2013 року є, у тому числі з профілями лікування: травми і захворювання хребта - державне підприємство «Спеціалізований спинальний санаторій ім. Бурденка» АР Крим, м. Саки; захворювання кістково-м'язової системи: ВАТ «Санаторій Полтава-Крим» АР Крим м. Саки, ДП «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» м. Слов'янськ Донецької області, ЗАТ «Трускавецькурорт» м. Тростянець Львівської області тощо. Довідка за формою № 070/о з відповідною рекомендацію медичної установи щодо місця санаторно-курортного лікування: міста Слов'янськ, Хмельник, Саки, Бердянськ надана [PERSON] тільки 22 січня 2014 року представнику відповідача в судовому засіданні. Враховуючи встановлений в статті 11 Цивільного процесуального кодексу України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем заявлено клопотання про розгляд його попередніх вимог на підставі наданих їм доказів. Як передбачено пунктом 2.16 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням: у разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою № 070/о до санаторію, з яким укладено договір відповідно до вимог законодавства її вартість компенсується за ціною путівки, зазначеною в умовах договору з санаторієм, за умови перебування потерпілого на обліку для санаторно-курортного лікування та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек) та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки. У разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою № 070/о до санаторію, з яким не укладено договір, її вартість компенсується робочими органами виконавчої дирекції Фонду у розмірі не більше вартості путівок у санаторії відповідного профілю, з якими робочими органами виконавчої дирекції Фонду укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку для санаторно-курортного лікування та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки. З огляду на наведене суд визнає, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням передбачена можливість компенсування вартості санаторно-курортної путівки, придбаної самостійно потерпілим до санаторію, з яким виконавчою дирекцією Фонду не укладено договору, що відповідає вимогам статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» щодо прав потерпілого на виробництві на вільний вибір лікаря та закладу охорони здоров'я. Посилання [PERSON] як на підставу задоволення його позовних вимог на відсутність в нормах Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням прямої заборони про виділення путівок для лікування потерпілих на виробництві в санаторіях, з якими виконавчою дирекцією Фонду не укладено договору, та здійснення передоплати вартості санаторно-курортної путівки, суд не бере до уваги, оскільки вказаними нормативно-правовими актами, які на теперішній час є чинними, врегульований інший порядок та механізм забезпечення потерпілих на виробництві санаторно-курортним лікуванням, який виключає дії службових осіб робочих органів виконавчої дирекції Фонду, на яких наполягає позивач. Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення з відповідача наперед - до грудня 2014 року матеріальних витрат на його реабілітаційне: медикаментозне і фізіотерапевтичне лікування, [PERSON] в судовому засіданні заявив, що на підставі висновку МСЕК за направленням комунальної медичної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки» у листопаді 2010 року він пройшов консультації у провідних спеціалістів лікарень охорони здоров'я Донецької області, які рекомендували йому систематичне проходження курсів масажу, рефлексотерапії, лазеротерапії, витяжку хребта, медикаментозне лікування. З урахуванням викладеного він зробив обрахування необхідних витрат на його щомісячне медичне і реабілітаційне лікування та самостійно визначив суму - 4068,60 грн. на місяць. З 18 квітня 2013 року відділення виконавчої дирекції Фонду протиправно відмовляло йому в забезпеченні фінансування лікарськими препаратами, що підтверджено рішеннями районного суду та суду апеляційної інстанції. За станом здоров'я йому на теперішній час потрібно терміново локалізувати нестерпні фізичні болі, у зв'язку з чим пройти курси відновлювального лікування. Щоб більше не випрошувати грошові кошти у Фонду на його лікування він вимагає стягнути їх наперед - до грудня 2014 року. Умови перебування та якість надання медичних послуг в лікарні відновлювального лікування № 15 м. Донецька, з якою у Фонду існує договір, його не влаштовує. Позивач вважає, що він як потерпілий на виробництві відповідно до вимог закону сам вправі вибрати собі лікарський заклад, а на Фонд законом покладено обов'язок оплатити його необхідні затрати на лікування, у тому числі додаткові, які до грудня 2014 року за його підрахунком становлять 40686,00 грн. Стягнення додаткових витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому на виробництві передбачені нормами цивільного законодавства і закріплені в постановах Пленуму Верховного Суду України, тому він просить стягнути їх з відділення виконавчої дирекції Фонду наперед та перерахувати на рахунок його соціальної картки. Представники відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області Ціоненко С.В. і Лунін О.М., не погоджуючись із заявленими вимогами, стверджували, що за судовими рішеннями фінансування вартості лікарських препаратів [PERSON] поновлено, грошові кошти перераховані на рахунок аптеки. Об'єктивні підстави для стягнення судом витрат на лікування [PERSON] на майбутнє з наведених ним причин відсутні. Вимоги позивача про перерахування грошових коштів на рахунок його соціальної картки щоб [PERSON] міг можливість їх розпорядженням на власний розсуд суперечить нормам чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Просять у задоволенні позову в цій частині повністю відмовити. Матеріалами справи встановлено, що у зв'язку із зупиненням відділенням виконавчої дирекції Фонду з 18 квітня 2013 року фінансування витрат на забезпечення лікарськими засобами [PERSON] за захистом свого порушено права звернувся до суду. Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 12 вересня 2013 року визнані протиправними дії службових осіб відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області в частині відмови фінансування витрат [PERSON] лікарських засобів, визначених висновком від 18 квітня 2013 року лікарсько-консультативної комісії комунальної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки». У задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. та визнання протиправними дій службових осіб відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області в частині відмови фінансування витрат на отримання ним лікарських засобів і виробів медичного характеру, визначених висновком від 5 червня 2013 року лікарсько-консультативною комісією комунальної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки», відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 листопада 2013 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково: дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області в частині відмови фінансування витрат на отримання [PERSON] лікарських засобів і виробів медичного характеру, визначених висновком від 5 червня 2013 року лікарсько-консультативною комісією комунальної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки», визнані протиправними. Зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області вирішити питання про забезпечення [PERSON] лікарськими засобами і виробами медичного характеру, визначеними висновками від 18 квітня 2013 року, 5 червня 2013 року лікарсько-консультативної комісії комунальної медичної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки» за винятком дієтичної добавки «Омега 3». В іншій частині рішення залишено без зміни. Судове рішення набрало законної сили та виконане відповідачем в повному обсязі, що підтверджено [PERSON] в судовому засіданні. Як на підставу своїх позовних вимог, [PERSON] послався на положення статті 275 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинили. Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 18 від 09 червня 2010 року, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 8 липня 2010 року за № 489/17784, затверджено Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення (далі - Положення), яким визначено механізм організації цілеспрямованого, своєчасного та ефективного лікування потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - потерпілі), їх медичної реабілітації, а також забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - виконавча дирекція Фонду), управліннями виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділеннями виконавчої дирекції Фонду у районах та містах обласного значення (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду). Фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію згідно до пункту 2 розділу І цього Положення, здійснюється за прямими наслідками страхового випадку виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до укладених договорів із аптечними закладами (постачальниками, виробниками), закладами охорони здоров'я державної та/або комунальної форм власності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. У разі якщо заклади охорони здоров'я державної та/або комунальної форм власності, з якими укладено договори, не в змозі самостійно забезпечити цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілих, укладення договорів здійснюється із закладами охорони здоров'я іншої форми власності. Підставою для фінансування витрат на лікарські засоби, вироби медичного призначення є висновок МСЕК про потребу потерпілого у такій допомозі (пункт 4 розділу ІІ Положення). Перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, як встановлено в підпункті «г» пункту 2 розділу ІІ Положення, визначається лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров'я (поновлюється під час кожного призначення ліків, але не рідше одного разу на рік). Згідно акту повторного огляду медико-соціальної експертної комісії від 24 жовтня 2012 року № 135536 [PERSON] визначена потреба у додаткових видах допомоги, зокрема: медикаментозному та реабілітаційному лікуванні. Висновками лікувально-консультативної комісії комунальної медичної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки» від 18 квітня 2013 року № 47/22 та від 05 червня 2013 року № 69/28 [PERSON], який є інвалідом 3 групи з 60% втрати професійної працездатності, за наслідками виробничих травм, на підставі висновку МСЕК від 24 жовтня 2012 року призначене відповідне медикаментозне лікування. Пунктами 5-7 зазначеного Положення встановлено, що фінансуванню підлягають витрати у разі надання потерпілим амбулаторно-поліклінічної медичної допомоги (у тому числі після надання стаціонарної допомоги, медичної реабілітації (у поліклініці, вдома, в денних стаціонарах згідно з переліком необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним ЛКК закладу охорони здоров'я. Фінансування витрат на лікарські засоби, вироби медичного призначення у разі амбулаторно-поліклінічного лікування здійснюється виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до чинного законодавства шляхом відшкодування витрат аптечним закладам (постачальникам, виробникам) згідно з укладеними договорами. У разі самостійного придбання лікарських засобів, виробів медичного призначення їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за цінами у розмірі не більше вартості лікарських засобів, виробів медичного призначення в аптечних закладах (постачальників, виробників), з якими укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку та на підставі оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати. Амбулаторно-поліклінічна медична допомога потерпілим у лікувально-профілактичному закладі надається відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 28.12.2002 N 507 "Про затвердження нормативів надання медичної допомоги та показників якості медичної допомоги", прийнятого на виконання вимог Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Медична реабілітація, згідно роз'ясненню термінів, даному у цьому Положенні, це система лікувальних заходів, що спрямовані на відновлення порушених чи втрачених функцій організму особи, на виявлення та активізацію компенсаторних можливостей організму з метою забезпечення умов для повернення особи до нормальної життєдіяльності, на профілактику ускладнень та рецидивів захворювання. Підставою для фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування хронічного професійного захворювання за формами, наведеними у додатках до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 N 1112, висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності та потребу потерпілого у такій допомозі (пункт 1 розділу ІІІ Положення). Пунктами 2-4 розділу ІІІ Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення встановлено, що фінансуванню підлягають витрати у разі надання потерпілим медичної допомоги у стаціонарах закладів охорони здоров'я (у тому числі спеціалізованих), реабілітаційних послуг у закладах охорони здоров'я (у тому числі спеціалізованих), санаторно-курортних, реабілітаційних закладах (відділеннях) та надання медичної допомоги в амбулаторних умовах під час тимчасової непрацездатності до встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках або одужання. Фінансування витрат на лікування, медичну реабілітацію потерпілих здійснюється виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду шляхом відшкодування відповідно до укладених договорів із закладами охорони здоров'я, зазначеними у пункті 2 розділу І цього Положення, за рахунок коштів Фонду в межах асигнувань, передбачених бюджетом Фонду на ці цілі. У разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за умови перебування потерпілого на обліку на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків, оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати. Як визначено в пунктах 9, 10 Положення, лікування потерпілих здійснюється у центральних районних (міських) лікарнях, у республіканських (Автономна Республіка Крим), обласних, міських (міст Києва та Севастополя) і спеціалізованих лікарнях, науково-дослідних інститутах системи Міністерства охорони здоров'я України та Академії медичних наук України, інших закладах охорони здоров'я, що зазначені у пункті 2 розділу І цього Положення та мають ліцензію на надання відповідних видів медичної допомоги, на підставі укладених договорів. У разі якщо заклад охорони здоров'я, з яким укладено договір, не в змозі самостійно забезпечити цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого, він направляє потерпілого до іншого закладу охорони здоров'я, який має можливість надати потерпілому відповідне кваліфіковане лікування, про що повідомляє робочі органи виконавчої дирекції Фонду. За правилами пункту 7 розділу ІІІ Положення у разі необхідності за лікування та медичну реабілітацію може здійснюватись передоплата відповідно до укладених договорів. Вищенаведений правовий акт - Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення прийнятий постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у відповідності до вимог статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», як суб'єктом нормотворення, в межах його компетенції та повноважень. Рішення правління Фонду на теперішній час чинне, тому є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими. Пленум Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 19 в редакції постанови від 25 травня 1998 року № 15 роз'яснив: якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодження здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч.4 ст. 34 Закону № 1105-ХІV. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що, зокрема: в) розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість; д) стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). На підтвердження вимог щодо стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду наперед грошових коштів на його реабілітаційне лікування [PERSON] не надав суду належних і достовірних доказів. Виконавчою дирекцією управління Фонду 31 травня 2012 року укладено договір № 31-12/МВ на реабілітаційне лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання з комунальним лікувально-профілактичним закладом «Донецька обласна лікарня відновного лікування». За умовами договору ця лікарня є спеціалізованим реабілітаційним центром обласного значення. Судове рішення про відновлення фінансування [PERSON] на придбання лікарських засобів на підставі актів лікувально-консультативної комісії комунальної медичної установи «Центральна поліклініка м. Макіївки» від 18 квітня 2013 року № 47/22 та від 05 червня 2013 року № 69/28 у відповідності до положень статті 14 ЦПК України відповідачем виконане в повному обсязі. На теперішній час грошові кошти на відшкодування витрат на придбання позивачем лікарських препаратів надходять на розрахунковий рахунок аптеки. Висновок лікувально-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про конкретні види реабілітаційного лікування [PERSON], кількість їх сеансів та термін проходження відсутній. Представлена позивачем довідка про рекомендації фахівців державної установи «Інститут невідкладної хірургії імені В.К. Гусака Академії медичних наук України» від 25 листопада 2010 року щодо необхідності проходження [PERSON] фізіотерапевтичного лікування та рефлектотерапії на весь цикл реабілітації у 2012 році, рахунок № 15 від 29.07.2010 лікаря Матвієнка О.О., приватна практика, міськлікарня № 14 м. Донецька про вартість медичних послуг не є допустимими доказами на підтвердження зазначених обставин по справі, оскільки вони за своїм змістом носять тільки рекомендаційний характер на минулий час. Підставою для надання такого лікування потерпілому на виробництві є рішення ЛКК медичного закладу, прийняте на виконання відповідного висновку МСЕК. Витрати на медичне і реабілітаційне лікування потерпілого на виробництві можуть бути стягнені наперед при доведеності переліку та виду необхідних послуг. Чинним законодавством, що регулює питання фінансування витрат на лікування, медичну реабілітацію потерпілих на виробництві, перерахування грошових коштів на соціальну картку потерпілого на виробництві для їх використання ним на власний розсуд, не передбачені. Доводи [PERSON] щодо неможливості його лікування у КЛПЗ «Донецька обласна лікарня відновного лікування» у зв'язку з поганими умовами перебування та неякісними медичними послугами, наведені позивачем на підтвердження позову, судом не приймаються до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах законодавства. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що позивачем не представлено суду безперечних доказів необхідності стягнення грошових коштів на медичне і реабілітаційне лікування [PERSON] на майбутній час з перерахуванням їх на картковий рахунок позивача, у зв'язку з чим ці позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права , як правило, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Вимоги [PERSON] про визнання факту, що комунальний лікувально-профілактичний заклад «Донецька обласна лікарня відновного лікування», статут якої як лікувальної установи затверджено розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації 05.03.2001 № 348 (з відповідними змінами), не є санаторієм, не встановлює для позивача будь-яких юридичних прав і обов'язків, тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Твердження [PERSON] про неможливість застосування службовими особами виконавчої дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві положень Закону України «Про здійснення державних закупівель» при забезпеченні потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням судом визнаються неспроможними. За змістом статті 46-1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», закупівля товарів, робіт і послуг за кошти соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, здійснюється відповідно до вимог та процедур, визначених Законом України «Про здійснення державних закупівель». Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Приймаючи до уваги, що судове рішення прийнято не на користь позивача, який поніс судові витрати при зверненні до суду, вимоги [PERSON] про стягнення понесених витрат на технічне оформлення позову в сумі 60,00 грн. не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved