Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], з 18 серпня 2012 року. Згідно статтей 128,129 Житлового кодексу Української PCP, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням власника гуртожитку. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку видається ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. 14 січня 2008 року сім'ї [PERSON] та [PERSON] був виданий ордер № 335 на кімнату в сімейному гуртожитку за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська, 134. Позивач з 31.03.2006 року проживає в гуртожитк , балансоутримувачем якого є ДП «АРКСІ-ПОБУТ», за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська, 134. Донька позивача, [PERSON], [INFO], та колишній чоловік, відповідач, [PERSON], зареєстровані в кімнаті № 220, гуртожитку за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська, 134, що підтверджується довідкою № 064 від 23.05.2018 року. Відповідач [PERSON] з 2012 року в гуртожитку не проживає. З 2012 року відповідач не є членом сімї позивача, не сплачує комунальні послуги за місцем реєстрації, та понад шість місяців відсутній на вказаній жилій площі, особистих речей його в кімнаті не має і, взагалі вказаним житлом він не цікавиться. 06 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, на підставі рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області. Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування ним. Тому позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою № 220, в будинку № 134 по вулиці Білогородській, у м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області. Зобовязати ДП «Арксі-Побут» зняти з реєстраційного обліку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район м. Боярка, вул. Білогородська, 134, кімната № 220, [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву згідно якої просила розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні, 31 липня 2018 року, відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Третя особа про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 14 січня 2008 року [PERSON] видано ордер № 335 на кімнату в сімейному гуртожитку за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська, 134, балансоутримувачем якого є ДП «АРКСІ-ПОБУТ». Відповідно до довідки від 23.05.2018р. № 064 виданої ДП «АРКСІ-ПОБУТ», вбачається що в кімнаті № 220, в будинку № 134 по вулиці Білогородській в м. Боярка, зареєстрований [PERSON], з 12.02.2008 року. З 2012 року відповідач в гуртожитку в кімнаті № 220 по вул.. Білогородська, м. Боярка не проживає, відповідно до акту від 14.03.2012 року комісії гуртожитку, акту від 16 лютого 2013 року комісії гуртожитку, акту від 14 серпня 2013 року перевірки проживання мешканця з кімнати № 220, акту від 13 травня 2014 року перевірки проживання мешканця з кімнати № 220, акту від 17 грудня 2014 року комісії гуртожитку, акту від 03 квітня 2015 року перевірки проживання мешканця з кімнати № 220, акту від 12 жовтня 2015 року комісії гуртожитку, акту від 15 лютого 2016 року перевірки проживання мешканця з кімнати № 220, акту від 25 травня 2016 року комісії гуртожитку та акту від 07 лютого 2018 року комісії гуртожитку. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до\~ст.71 ЖК УРСР \~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до розяснень, викладених\~в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" Верховний Суд України зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з\~ст.72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач не мешкає в спірній кімнаті з 2012 року. Зазначена обставина також підтверджуються актом, складеним депутатом Боярської міської ради [PERSON] від 24 травня 2018 року та затвердженому директором ДП «Арксі Побут» [PERSON] Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною кімнатою суду не надано. Згідно зі\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи протягом шести місяців, що відповідно до вимог ст. 72 ЖК УРСР дає суду підстави визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою № 220, в будинку № 134 по вулиці Білогородській, у м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області. \~Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, з огляду на їх належність, допустимість і достатність, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому в цій частині вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. Тому, у вимогах позову щодо зобовязання зняття відповідача з реєстрації місця проживання суд відмовляє. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial