Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (далі - Відповідач-1), Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Суворов» (далі - Відповідач-2) про стягнення компенсації за порушення авторського права, в обґрунтування якої зазначив наступне. Позивач у 1979 році створила літературний твір (літературний сценарій) «[INFO]» (українською мовою). У 1980 році літературно-художній образ «[INFO]» було вперше оприлюднені в анімаційному фільмі, з однойменною назвою «[INFO]», а у 1989 році було оприлюднено твір «[INFO]» українською та російською мовами. Дані анімаційні фільми були створені на кіностудії «Київнаукфільм». Автором сценарію в титрах анімаційних фільмів «[INFO]» та «[INFO]» вказано Позивача. Даний факт є загальновідомим та не потребує додаткового доказування. Відповідно до чинного на час створення анімаційного фільму законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір. Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм» (правонаступник кіностудії «Київнаукфільм»), а Позивачу належить авторське немайнове право та виключні майнові права на літературний твір, його оригінальну назву та ім'я головного персонажа: «[INFO]». У встановленому законом порядку Позивач зареєстрував авторське право на літературний твір «[INFO]» та отримав відповідне свідоцтв про реєстрацію права на твір «Персонаж [INFO]» Самостійними об'єктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є оригінальна назва літературного твору «[INFO]» та ім'я головного персонажа. Літературний твір «[INFO]» та його індивідуальна фантазійна назва є добре відомими творами в Україні - даний факт є загальновідомим, окрім того, він вже встановлений національними судами та не потребує додаткового доказування. Відповідно до ст.9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. При цьому, використання творів дозволяється виключно з дозволу суб'єкта авторського права, крім випадків вільного використання. Позивачу стало відомо, що впродовж листопада 2013 року- січня 2014 року у гіпермаркеті «Велмарт», що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Макарова, 23, ТОВ «Фудмережа» розповсюджувала печиво пісочне, виробництва ПП «ВКФ «Суворов», під назвою «[INFO]», що підтверджується відповідними фіскальними чеками. Виробництво даного товару Відповідачем-2 також підтверджується даними коробок, в яких було розфасоване печиво. Однак Позивач не надавав Відповідачам дозволу на відтворення імені головного персонажа «[INFO]» та оригінальної назви літературного твору «[INFO]», реалізацію товарів під назвою «[INFO]» (на етикетках якого відтворено контрафактний примірник твору). Факт використання Відповідачами оригінальної назви твору «[INFO]» та факт виробництва печива «[INFO]» Відповідачем -2 також встановлений судовими рішеннями, що набрали законної сили, а отже, доказуванню не підлягають. Таким чином Позивач вважає, що Відповідачі діючи спільно, допустили порушення виключних майнових авторських прав Позивача на оригінальну назву літературного твору «[INFO]», використали оригінальну назву твору без дозволу Позивача, не сплатили йому ні авторську винагороду, ні ліцензійні платежі. Шкода завдана Позивачу полягає в упущеній вигоді - неотриманні ліцензійних платежів за використання її твору. Так, Відповідач 2 порушив майнове право Позивача шляхом відтворення оригінальної назви літературного твору «[INFO]» у найменуванні товарів (печива) власного виробництва та розповсюджував вказані контрафактні товари шляхом їх продажу Відповідачу 1 в період з 17 листопада 2013 року по січень 2014 року та надав дозвіл Відповідачу 1 здійснювати реалізацію (продаж) товарів кінцевим споживачам з використанням оригінальної назви «[INFO]». В свою чергу, Відповідач 1 (продавець товару) - як посередник між виробником та кінцевим споживачем товару, допустив порушення майнового права Позивача на використання твору шляхом його розповсюдження (продаж) контрафактного товару печива «[INFO]» в період з 17 листопада 2013 року по січень 2014 року в мережі супермаркетів «Велмарт», на етикетці яких розміщено самостійну частину літературного твору «[INFO]». На підставі викладеного Позивач ставить питання про стягнення з Відповідача-1 компенсації за порушення майнових авторських прав шляхом незаконного розповсюдження контрафактної продукції в період з 17 листопада 2013 року по січень 2014 року у розмірі 25 мінімальних розмірів заробітних плат, замість відшкодування збитків та стягнення доходу. З Відповідача 2 - компенсацію за порушення майнових авторських прав - використання оригінальної назви літературного твору у найменуванні печива «[INFO]» (відтворенні оригінальної назви на упакуванні товарів власного виробництва, його рекламуванні та розповсюдженні виготовленого товару Відповідачу 1) у період з 17 листопада 2013 року по січень 2014 року, - у розмірі 25 мінімальних розмірів заробітних плат, замість відшкодування збитків та стягнення доходу. В судовому засіданні представники позивача доводи позовної заяви підтримали повному обсязі, просили задовольнити. Представник Відповідача-1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що вони лише реалізовували продукцію, яка вироблена Відповідачем-2. Про можливе порушення останнім авторських прав Позивача їм не було відомо. При цьому, чинне законодавство не встановлює обов'язку реалізатору перевірки правомірності дій виробника продукції на предмет захисту авторських прав. Позовна заява не містить належного обґрунтування заподіяних Позивачеві збитків та отримання Відповідачем прибутку, що є обов'язковою передумовою стягнення компенсації. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник Відповідача-2, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що у період з листопада по 17.11.2013 р. авторські права на «[INFO]» належали ФОП [PERSON] на підставі ліцензійного договору, укладеного з Позивачем, що було встановлено судовим рішенням, а тому, докази - товарні касові чеки за 17.11.2013 р. не стосуються даного спору, в зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Звертає увагу суду на те, що заявлена Позивачем компенсація є неадекватною порушенню, належним чином не обґрунтована та безпідставно завищеною. Крім того, судовим рішенням за порушення авторського права Позивача за аналогічних обставин з Відповідача-2 стягнуто компенсацію, що виключає повторне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши обставини справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що у 1980 та 1989 роках відповідно було оприлюднені анімаційні фільми під назвою «[INFO]» та «Повертайся, [INFO]», створені кіностудією «Київнаукфільм». Автором літературних творів - сценаріїв до цих анімаційних фільмів є Позивач, про що, зокрема, зазначено в титрах названих анімаційних фільмів. Позивач володіє свідоцтвом України від 11.05.2004 № 9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «[INFO]». Дані факти є загальновідомими, сторонами не оскаржуються, а відтак, додаткового доказування не потребують. Отже, самостійними об'єктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є оригінальна назва літературного твору «[INFO]» та ім'я головного персонажа. Літературний твір «[INFO]» та його індивідуальна фантазійна назва є добре відомими творами в Україні. Також встановлено, що 17.11.2012 [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали ліцензійний авторський договір (далі - Ліцензійний договір), за умовами якого на користь останнього за визначену цим правочином винагороду відчужені виключні майнові авторські права на використання літературного твору «[INFO]» та право дозволяти та забороняти використання цього твору у спосіб, зазначений у пункті 1.2.2 Ліцензійного договору (з-поміж іншого, право забороняти використання твору на упаковці печива пісочно-відсадного). Строк Ліцензійного договору встановлено по 17.11.2013 р. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Відповідно до ст. 440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору: право перешкоджати неправомірному використанню і твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права«, до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами. Відповідно до ч. 1 статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права», автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл з використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору. Відповідно до ст. 441 ЦК України, використанням твору є відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі, а також продаж. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Як на правову підставу позовних вимог позивач посилається на те, що Відповідачі здійснили реалізацію та виробництво печива під назвою «[INFO]» без дозволу на те Позивача, яка є автором літературного твору та головного персонажа з нього «[INFO]». Згідно доводів позивача впродовж листопада 2013 року - січня 2014 року у гіпермаркеті «Велмарт», що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Макарова, 23, Відповідачем -1 розповсюджувалося печиво пісочне, виробництва ПП «ВКФ «Суворов», під назвою „[INFO]", що підтверджується наступними фіскальними чеками: № 0020 від 17.11.2013 року; № 0022 від 17.11.2013 року; № 0021 від 17.11.2013 року; № 0023 від 17.11.2013 року; № 0231 від 24.11.2013 року; № 0232 від 24.11.2013 року; № 0233 від 24.11.2013 року; № 0234 від 24.11.2013 року; № 0235 від 24.11.2013 року; № 0236 від 24.11.2013 року; № 0213 від 30.11.2013 року; № 0214 від 30.11.2013 року; №0216 від 30.11.2013 року; №0217 від 30.11.2013 року; №0218 від 30.11.2013 року; № 0219 від 30.11.2013 року; № 0220 від 30.11.2013 року; № 0221 від 30.11.2013 року; № 0222 від 30.11.2013 року; № 0317 від 05.12.2013 року; № 0370 від 10.12.2013 року; № 0064 від 08.12.2013 року; № 0065 від 08.12.2013 року; № 0066 від 08.12.2013 року; № 0067 від 08.12.2013 року; № 0068 від 08.12.2013 року; № 0069 від 08.12.2013 року; № 0070 від 08.12.2013 року; № 0071 від 08.12.2013 року; № 0072 від 08.12.2013 року; № 0422 від 23.12.2013 року; № 0188 від 01.01.2014 року; № 0187 від 01.01.2014 року; № 0186 від 01.01.2014 року; № 0042 від 26.01.2014 року. Факт виробництва печива «[INFO]» Відповідачем-2 встановлений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.10.2014 р. у справі № 569/3649/14-ц за позовом [PERSON] до ПП «ВКФ «Суворов», ТОВ «АРГО-Р» про стягнення компенсації за порушення авторського права на оригінальну назву твору «[INFO]», що набрало законної сили, та у відповідності до ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. З пояснень представника позивача та матеріалів справи встановлено, що ні Позивач, ні ФОП [PERSON] в період дії Ліцензійного (авторського) договору від 17.11.2012 р., дозволу на відтворення імені головного персонажа «[INFO]» та оригінальної назви літературного твору «[INFO]», реалізацію товарів під назвою «[INFO]» (на етикетках якого відтворено контрафактний примірник твору) ні Відповідачу- 1 (продавцю товару), ні Відповідачу-2 (виробнику товару) - не надавали. Контрафактний примірник твору - його оригінальну назву та ім'я головного персонажа такого твору - нанесено Відповідачем-2, який є виробником, на етикетку печива «[INFO]», а Відповідачем-2, який є продавцем, контрафактний примірник твору нанесено на цінники та фіскальні чеки при здійсненні продажу (фасуванні та реалізації) печива. Отже, Відповідач-2 своїми діями допустив порушення майнового права Позивача на використання оригінальної назви твору «[INFO]» та ім'я головного персонажа з нього «[INFO]» шляхом його відтворення на товарі (печиві) власного виробництва, розповсюдження шляхом його продажу, а також порушив виключне право Позивача дозволивши використовувати твір іншим особам. В свою чергу, Відповідач - 1 (продавець товару) - як посередник між виробником та кінцевим споживачем товару, допустив порушення майнового права на використання твору шляхом його публічного показу (виставлення товару на власних вітринах) та розповсюдження (продаж) товару, найменування якого використовується без дозволу правовласника - Позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеними ті обставини, що Відповідачі спільно вчинили порушення авторського права Позивача на оригінальну назву літературного твору та головного персонажа з нього «[INFO]». Статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права«, передбачено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39. 40 і 41 цього Закону, з врахуванням передбачених статтями 21 -25,42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. Відповідно до п. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою авторського права, передбачених статтею 50 цього Закону, та інших порушеннях особистих немайнових прав і немайнових прав суб'єктів авторського права, законодавець надає автору право вибору способу правового захисту авторського права і суміжних прав. Одним із способів цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав, визначеним п.п. «г» п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону, є подання позову про виплату компенсації у випадку порушення авторських прав у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат. Пунктом 42 Постанови Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами у справах про захист авторського права і суміжних прав», зазначено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. З урахуванням викладених обставин, суті та мети порушення Відповідачами авторських прав Позивача, з урахуванням значної кількості торгівельних закладів Відповідача-1 по всій території України, в кожному з яких була можлива продаж контрафактної продукції, виробленої Відповідачем-2, багаторазове використання Відповідачами спірних об'єктів, відсутність у Відповідачів прямого умислу на порушення авторських прав Позивача, а також те, що Відповідач-2 припинив виготовлення та реалізацію печива «[INFO]», необхідності судового захисту, суд приходить до висновку, що авторські права Позивача підлягають захисту шляхом стягнення з Відповідачів на користь позивача по 10 мінімальних розмірів заробітних плат, замість відшкодування збитків та стягнення доходу, що становить 13780 гривень, з кожного. При цьому, суд вважає слушними заперечення Відповідача-2, що товарні касові чеки за 17.11.2013 р. не стосуються даного спору, виходячи з наступного. Умовами ліцензійного (авторського договору), укладеного 17.11.2012 між Позивачем та ФОП [PERSON], згідно якого на користь останнього за визначену цим правочином винагороду відчужені виключні майнові авторські права на використання та право дозволяти та забороняти використання цього літературного твору «[INFO]» у спосіб, зазначений у пункті 1.2.2 Ліцензійного договору, встановлено строк його дії - 17.11.2013 р. Отже, 17.11.2013 р. авторські права на «[INFO]» належали ФОП [PERSON] на підставі ліцензійного договору, Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.10.2014 р. у справі № 569/3649/14-ц на користь Позивача з ПП «ВКФ «Суворов», ТОВ «АРГО-Р» стягнуто компенсацію за порушення авторського права на оригінальну назву твору «[INFO]», виключно щодо факту розповсюдження печива «[INFO]», продаж якого здійснено ТОВ «Арго-Р» у магазині "Дисконт" (м. Рівне) - 05.01.2014 р. Разом з тим, підставами даної справи є інший факт продажу мережою гіпермаркетів Відповідача -1 контрафактної продукції - протягом листопада 2013 - січня 2014 р.р. Отже, окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності, зокрема, у вигляді компенсації. Таким чином, доводи Відповідача-2 про його повторне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення є безпідставними. Виходячи з вищевстановлених обставин заперечення представника Відповідача-1, про безпідставність заявлених Позивачем до нього вимог правового значення для вирішення питань цього розгляду не мають. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд покладає на відповідачів понесені позивачем витрати по сплаті судового збору по 117,23 грн. з кожного.

Outcome: partial