Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та судді Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Любові Миколаївни про відшкодування моральної шкоди, завданої Державою Україна порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Законів України в сумі 574011,00 грн., що мала прояв у допущених порушеннях суддею Виниченко Л.М. вимог процесуального кодексу тричі під час розгляду справи за позовом [PERSON] до Рапала ВМС Корпорейшн, ДП ВМС Вотер Куїн Україна про вилучення товарів з продажу. Ухвалою судді Подільського районного суду м.Києва від 16 квітня 2018 року у відкритті провадження у справі було відмовлено. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві [PERSON] посилався на те, що ним як науково обізнаним споживачем з високим міжнародним професійним фахом, з одного боку, та Рапара BMC Корпорейшн (Фінляндія), та дочірнім підприємством компанії в Україні, BMC Вотер Куїн Україна, стався конфлікт у сфері захисту прав споживачів через ненадання компанією Рапала достовірної інформації про продукцію та продаж продукції неналежної якості. Зазначає, що 23.06.2017 ним було подано до Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву до компанії Рапала та її дочірнього підприємства про вилучення із продажів продукції без неналежної інформації про споживчі властивості цієї продукції, приведення інформації про продукцію до відповідності та відшкодування шкоди, завданої порушенням прав споживачів. Вказує, що його позовна заява потрапила на розгляд до судді Виниченко Л.М., яка на підставі даної заяви відкрила провадження по справі № 755/9719/17-ц. В межах даного цивільного провадження позивачем подавалося три заяви про забезпечення позову від 02.10.2017, 19.10.2017 та 09.11.2017 шляхом заборони продажів продукції неналежної якості та вчинення щодо неї інших попереджувальних заходів, оскільки компанія Рапала та її дочірнє підприємство почали неконтрольовано та негласно вилучати із продажів продукцію неналежної якості з метою унеможливлення майбутнього судового рішення. При цьому, як зазначає позивач, суддя Виниченко Л.М. безпідставно відмовила йому у задоволенні заяв про забезпечення позову, у зв'язку з чим позбавила суспільство можливості захищатися у правовий спосіб, зруйнувала довіру суспільства до перебудови судів, підірвала авторитет України у правові сфері, цим спричинила йому моральну шкоду. Посилаючись на те, що шкода, завдана незаконними діями суду відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню державною, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зобов'язати Державу Україна в особі Державної казначейської служби України відшкодувати позивачу за рахунок державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями судді Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., що полягала у триразовому порушенні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у розмірі 574 011 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача - Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. На думку [PERSON], суддя Виниченко Л.М. безпідставно та незаконно відмовила у задоволенні заяв позивача про забезпечення позову та постановила ухвали із зазначенням про неможливість їх оскарження окремо від рішення, чим порушила його право на доступ до правосуддя та завдала моральної шкоди, яку він оцінює в 574011, 00 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача відносно нього, а також завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає позов [PERSON] безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок держави. На підставі ст. 23, 1173, 1176 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: dismissed