Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

13 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач, який є її братом, зареєстрований за вказаною адресою, проте фактично з вересня 2006 року і по даний час в ньому не проживає, а тому на підставі ст.405 ЦК України є таким, що втратив право на користування її житлом. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2019 року цивільна справа за вищезазначеним позовом була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка, яка надсилася за зареєстрованим місцем проживання, вручена матері, про що свідчить поштова кореспонденція, а отже, відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час розгляду справи належним чином. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на даний житловий будинок позивачем набуто на підставі договору дарування від 08.11.2018 ( а.с.16-19). В даному житловому будинку, зареєстрованні мати позивача - [PERSON] , 1952 року народження та брат - [PERSON] , 1986 року народження, що підтверджується довідкою №812 від 28.08.2019, виданою Олишівською селищною радою ( а.с.14). Згідно акту від 27.08.2019 [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку з вересня 2006 року (а.с. 15). Як вбачається з договору дарування від 08.11.2018 укладеного між [PERSON] (Дарувальником) та [PERSON] ( Обдарованою), на час укладення вказаного договору відповідач був зареєстрований в спірному будинку, під час укладення договору сторонам було роз"яснено зміст і значення ч.6 ст.403 ЦК України, відповідно до якої право користування зберігає чинність у разі переходу до інших осіб прав власності на майно. Підстав вважати, що відповідач втратив право на користування вказаним житловим будинком до зміни попереднього власника у суду не має. Як зазначалося вище, позивач [PERSON] стала власником житлового будинку на підставі договору від 08 листопада 2018 року. З позовом вона звернулася 13 вересня 2019 року. Підставами вважати, що член сім`ї власника квартири втратив право користування нею, є встановлення судом факту відсутності члена сім`ї власника квартири без поважних причин понад один рік. Проте, з часу коли [PERSON] стала власником житлового будинку (08 листопада 2018 року ) і до моменту її звернення до суду ( 13 вересня 2019 року ), не пройшло одного року. Враховуючи викладене вище, підстави, з яких позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивача відсутні, оскільки позивач не набула права для звернення до суду із позовом про втрату відповідачем права користування житлом, так - як не пройшло одного року з часу коли позивач стала власником будинку,

Outcome: dismissed