Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» ЧОО УТМР, третя особа - директор МРП [PERSON] про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно наказу директора мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» ЧОО УТМР № 10-ЛС від 07.05.2014 року його було звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов»язків без поважних причин на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки, будучи притягнутим до дисциплінарної відповідальності у виді догани відповідно до наказу №4-ОД від 23.09.2014 року, він 07.04.2014 року, 11.04.2014 року та 28.04.2014 року був відсутній на роботі в адмінбудівлі без поважних причин протягом усього робочого часу, а також 16.04.2014 року і 17.04.2014 року не проводив охорону угідь закріпленого обходу. Позивач вважає своє звільнення незаконним, так як він не допускав систематичного невиконання без поважних причин покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку обов»язків, вважає, що факти, викладені в наказі не відповідають дійсності, оскільки 07.04.2014 року, 11.04.2014 року, 16.04.2014 року та 28.04.2014 року він був на роботі, що можуть підтвердити свідки, посилається на те, що наказом про звільнення було порушено його гарантоване ст.43 Конституцією України право на працю, звільнення відбулось з мотивів помсти і завдало йому значних душевних страждань та переживань, спричинивши моральну шкоду, яку позивач оцінює в 2000 грн. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Також, суду пояснив, що 20.09.2006 року він був прийнятий на роботу єгерем МРП «Бахмацьке» і йому було ввірено обхід № 9, який розташований неподалік його місця проживання. Наказом № 21-ЛС його було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27.01.2014 року він був поновлений на посаді єгеря МРП «Бахмацьке» ЧОО УТМР з 22.11.2013 року. Після поновлення на роботі за ним було закріплено обхід №4, площею близько 10000 га, який розташований дещо віддалено від його місця проживання, що змусило його звернутися до суду з позовом про визнання незаконним переведення на роботу в іншу місцевість, який суд задовольнив. Вважає, що саме ці обставини зумовили негативне ставлення директора МРП до нього та його звільнення і просить суд відновити його порушені права. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, також, просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі з вищевикладених підстав, вважає, що звільнення [PERSON] є незаконним, оскільки відсутня система в порушенні позивачем своїх трудових обов»язків, в наказі про звільнення не вказано, які саме трудові обов»язки були ним порушені, а також просив суд звернути увагу на той факт, що всі надані директором МРП «Бахмацьке» акти та доповідні записки, які були досліджені в судовому засіданні, складені за участі зацікавлених осіб, які перебувають в підпорядкуванні представника відповідача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав в повному обсязі, подав на нього письмові заперечення і в судовому засіданні пояснив, що він є директором мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» ЧОО УТМР, в якому позивач працював на посаді єгеря. Кожного понеділка і п»ятниці єгері повинні працювати в адмінбудівлі МРП, він, як директор, веде журнал, в якому фіксується явка єгерів, але останні свій підпис в даному журналі не проставляють. Під час роботи [PERSON] постійно не виконував своїх функціональних обов»язків, ігнорував усні накази директора, не з»являвся на робочому місці як в адмінбудівлі, так і на території ввіреного йому обходу, не веде облік звірів, не співпрацює з іншими єгерями і колективом мисливців, його поведінка і ставлення до роботи обговорювалось в трудовому колективі, пропонувалося дати пояснення щодо його відсутності на роботі, складалися відповідні акти про відмову дати пояснення тощо. 07.05.2014 року [PERSON] також не було в обході, він ховався, не відповідав на дзвінки. Це все призвело до того, що він, як керівник, змушений був вживати заходи у відношенні [PERSON] і 07.05.2014 року видав наказ № 10-ЛС, яким звільнив позивача з посади єгеря, наказ про звільнення був направлений поштою за двома відомими адресами місця проживання позивача, але листи повернулися назад, оскільки вручити їх адресату виявилось неможливо. 19.05.2014 року [PERSON] з»явився на роботі і вищевказаний наказ було доведено до його відома, від дачі будь-яких пояснень з приводу відсутності на робочому місці позивач відмовився, про що складено відповідний акт. Вважає, що наказ № 10-ЛС від 07.05.2014 про звільнення [PERSON] є законний, виданий із дотриманням норм діючого законодавства, а тому просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. Також, запевнив, що моральна шкода, внаслідок даного звільнення позивачеві завдана не була, оскільки, порушення трудового законодавства при звільнені не допускалися, тому підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачає. Представник відповідача Тендерес Г.М. в судовому засіданні вимоги позивача, також, не визнала в повному обсязі з підстав, викладених [PERSON], а тому просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позову в повному обсязі і додатково пояснила, що той факт, що [PERSON] був звільнений 07.05.2014 року, а особисто ознайомився з наказом лише 19.05.2014 року говорить про те, що позивач дійсно з»являвся на роботі дуже рідко, він взагалі вважає, що нікому нічого не винен, свої функціональні обов»язки не виконує, результатів його роботи не видно ні на обході ні в документації, а тому його звільнення є законним і позовні вимоги [PERSON] - безпідставні. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON], також вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки, його звільнення відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що одного разу, коли, точно згадати не може, але пам»ятає, що в травні, він підвозив [PERSON] до с.Халимоново Бахмацького району. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює єгерем в МРП «Бахмацьке». Щопонеділка і щоп»ятниці єгері повинні з»являтися в адмінбудівлю МРП для роботи з документацією, облік такої явки єгерів на підприємстві не ведеться, єгері ніде про це не розписуються. 07.04.2014 року, 11.04.2014 року та 28.04.2014 року бачив [PERSON] в адмінбудівлі МРП, оскільки вони з позивачем разом туди їздили. Вважає, що оскільки у нього прогулів не було, то і в [PERSON] бути не може, запевнив, що були випадки, коли вони з [PERSON] приїзжали в адмінбудівлю МРП, то там взагалі нікого не було, про що вони повідомляли обласне керівництво. Він не чув, щоб збирався колектив підприємства для обговорення питання щодо звільнення [PERSON] і відібрання від нього пояснень, про звільнення позивача він теж нічого не чув. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є головою первинної організації мисливців і проживає неподалік обходу позивача, але [PERSON] на цих угіддях ніхто ніколи не бачив, він з мисливцями і з громадськістю не співпрацює, знайти його і повідомити про порушення на обході неможливо, доводиться виходити безпосередньо на директора МРП. Позивачеві колектив мисливців призначав зустріч щодо обговорення питань їхньої з єгерем співпраці, але позивач дану зустріч проігнорував. Чи 17.04.чи 18.04 слідів перебування єгеря на ввіреному йому обході, зокрема на території Красненської сільської ради, не було, про що був складений відповідний акт. Коли це було точно - не пам»ятає, але точно знає, що навесні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює єгерем Бахмацького МРП, навесні, коли точно не пам»ятає, він був запрошений як мисливець, оскільки тоді ще не був єгерем, для участі в об»їзді угідь [PERSON] і брав участь у складанні акту щодо відсутності позивача на робочому місці у ввіреному йому обході №4. [PERSON] на цьому обході ніхто ніколи не бачив, особисто він бачив позивача чи то на зборах чи то на конференції, якого числа не пам»ятає. На цих зборах питання про звільнення позивача не розглядалось. Також повідомив, що щопонеділка і щоп»ятниці єгері повинні з»являтися в адмінбудівлю МРП для роботи з документацією, свій підпис в журналі обліку такої явки єгерів він ніколи не ставив. [PERSON] в адмінбудівлі жодного разу не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює єгерем Бахмацького МРП і після поновлення [PERSON] на роботі виїздив разом з позивачем і відповідачем на обхід №4 для проведення прийому даного обходу [PERSON] Позивач з великими проблемами і претензіями частково прийняв даний обхід. У встановлені дні жодного разу не з»являвся в адмінбудівлю МРП, директор неодноразово пропонував дати пояснення з приводу відсутності [PERSON] на роботі, на що той постійно відмовляв, внаслідок чого складалися відповідні акти. Вважає, що робота єгеря [PERSON] зовсім не потрібна, оскільки той постійно знаходиться не на обході, а в своєму магазині «[INFO]». В колективі обговорювали поведінку позивача. Останні три дні до звільнення позивач взагалі не виходив на роботу, з»явився лише після звільнення. Директор МРП відмічає явку єгерів, але ми за це не розписуємось. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює головним бухгалтером МРП «Бахмацьке», 11 і 28.04 2014 року [PERSON] з 09:00 год. до 11:00 год. в адмінбудівлі не було. 16.04.2014 року о 10:50 год., коли вона з директором МРП їхала з банку, то бачила позивача біля магазину «[INFO]». 05.05.2014 року [PERSON] відмовився давати пояснення щодо його відсутності на робочому місці в адмінбудівлі та на обході, повідомивши, що він нікому нічого не винен. 07.05.2014 року директор телефонував позивачу, але той не відповідав. 19.05.2014 року, коли [PERSON] з»явився на роботі, йому було вручено наказ про звільнення та трудова книжка. Запевнила, що вона постійно знаходиться на своєму робочому місці, іноді виїзжає у відрядження, явку єгерів в адмінбудівлю вона не контролює. Чи приходив [PERSON] в адмінбудівлю МРП з 07.05.2014 року по 19.05.2014 року - не пам»ятає, допускає, що у випадку коли [PERSON] звертався до неї з питанням про місцезнаходження [PERSON], вона могла сказати, що директор скоро буде на місці. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що до 29.04.2014 року він працював єгерем МПР «Бахмацьке», за його участі було складено два акти про відсутність [PERSON] на робочому місці в МРП, 17.04.2014 року склали акт, який підписали 4 чоловіки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює єгерем в МРП «Бахмацьке» згідно договору і був присутній, коли директор з»ясовував у [PERSON] причини його відсутності на роботі протягом п»яти днів, на що [PERSON] відповів, що був в угіддях. На прохання директора надати письмові пояснення з цього приводу позивач відмовився, коли це було свідок точно не пам»ятає, запевнив, що було зібрання колективу і акт підписували чоловік 10. Чи був присутній позивач при складанні акту і що було в акті свідок також не пам»ятає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він працює єгерем МРП «Бахмацьке» і на зібранні, яке було на початку травня директор пропонував [PERSON] надати пояснення з приводу його відсутності на угіддях 7, 17 і 28 числа, але якого місяця згадати не може, проте схиляється що це було в травні. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Мисливсько-рибальське підприємство «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації українського товариства мисливців і рибалок є юридичною особою, керівником якої є [PERSON] На даному підприємстві відсутня профспілкова організація. (а.с.20-25). 20.09.2006 року [PERSON] був прийнятий на роботу єгерем МРП «Бахмацьке» і йому було ввірено обхід № 9, який розташований на території сіл Тиниця, Григорівка, Білі Вежі, Шумейки - неподалік місця проживання позивача. Наказом № 21-ЛС його було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. (а.с.4). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27.01.2014 року [PERSON] був поновлений на посаді єгеря МРП «Бахмацьке» ЧОО УТМР з 22.11.2013 року. Після поновлення на роботі за [PERSON] був закріплено обхід №4, який розташований дещо віддалено від місця проживання позивача - на території сіл Красне та Митченки (а.с.5). Наказом директора МРП «Бахмацьке» № 7 -ЛС від 01.04.2014 року було змінено режим роботи єгерів і єгерському складу встановлено двогодинний робочий день з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу «в понеділок та п»ятницю з 09:00 год. до 11:00 год. в адмінбудівлі для вирішення та впровадження паперової документації», а вівторок, середу та четвер з 09:00 год. до 11:00 год. в угіддях свого обходу (а.с.47). Рішенням Бахмацького районного суду від 08.05.2014 року було визнано незаконним переведення [PERSON] на роботу в іншу місцевість в обхід №4 і зобов»язано перевести на роботу єгерем обходу №9 (а.с.5-6). 07.05.2014 року директором МРП «Бахмацьке» ЧОО УТМР було видано наказ №10-ЛС про звільнення [PERSON], оскільки останній 07, 11 та 28 квітня 2014 року був відсутній на роботі в адмінбудівлі, що обумовлено режимом роботи єгерського складу, без поважних причин протягом усього робочого часу, про що складені відповідні акти від 07.04.2014 року, від 11.04.2014 року та від 28.04.2014 року. Також, 16.04.2014 року та 17.04.2014 року [PERSON] не проводив охорону угідь закріпленого обходу протягом усього робочого часу, про що теж складені акти від 16.04.2014 року та від 17.04.2014 року. На пропозицію директора дати письмові пояснення відповів, що писати нічого не буде, а усно повідомив, що всі ці дні був в угіддях, про що також складено акт від 05.05.2014 року. Враховуючи, що раніше [PERSON] притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани (наказ №4-ОД від 23.09.2013 року) його було звільнено за систематичне невиконання трудових обов»язків без поважних причин із 07.05.2014 року на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. З даним наказом позивач ознайомився 19.05.2014 року і не погодився, про що свідчить його підпис (а.с.3). Згідно акту від 16.04.2014 року, який складений на підставі заяви голови первинної організації Бахмацької райради УТМР [PERSON] і того факту, що директор та головний бухгалтер МРП «Бахмацьке» зустріли єгеря [PERSON] біля магазину «[INFO]», вбачається, що 16.04.2014 року [PERSON] був відсутній на роботі в угіддях обходу №4 (а.с.57). Згідно акту від 17.04.2014 року, який складено за участі директора МРП «Бахмацьке» [PERSON], голови Красненської первинної організації УТМТ [PERSON], мисливця [PERSON], вбачається, що [PERSON] 17.04.2014 року був відсутній з 09:00 год. до 11:00 год. в угіддях закріпленого за ним обходу №4 і перебував в магазині «[INFO]» та не відповідав на дзвінки (а.с.50). Згідно актів від 07.04.2014 року (а.с.55), від 11.04.2004 року (а.с.56), від 28.04.2014 року (а.с.31), вбачається, що 07.04.2014 року, 11.04.2014 року та 28.04.2014 року [PERSON] взагалі був відсутній протягом робочого дня в адмінбудівлі. Згідно акту від 05.05.2014 року вбачається, що [PERSON] відмовився від дачі письмових пояснень щодо причин своєї відсутності на робочому місці 07, 11, 16, 17 та 28 квітня 2014 року та доведено до відому позивача той факт, що колектив мисливців вимагає його участі у зібранні 06.05.2014 року о 18:00 в Красненській сільській раді, на що [PERSON] усно пояснив, що у вказані вище дні був в угіддях закріпленого за ним обходу №4, а давати письмові пояснення колективу та директору МРП «Бахмацьке» - не збирається (а.с.54). Згідно акту від 06.05.2014 року вбачається, що [PERSON] в телефонному режимі повідомив директора МРП «[PERSON], що не збирається будь-кому надавати жодних пояснень щодо своєї поведінки (а.с.58). Згідно акту від 07.05.2014 року вбачається, що [PERSON] 07.05.2014 року з 09:00 год. до 11:00 год. був відсутній на території обходу №4 (а.с.53). Згідно акту від 19.05.2014 року вбачається, що 19.05.2014 року [PERSON] з»явився в адмінбудівлю МРП, де був ознайомлений з наказом про звільнення та отримав трудову книжку, від дачі пояснень та повідомлення адреси свого місця проживання - відмовився (а.с.52). Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, сприяючи всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснював сторонам положення ст.10 ЦПК України, проте, інших доказів, ніж ті, що містять матеріали справи суду надано не було, тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 11 ЦПК України, суд вирішує справу в межах заявленого позову на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Звільнення за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП допускається лише за наявності вини працівника, тобто звільнення з цих підстав допускається за систематичне невиконання трудових обов»язків без поважних причин. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто, допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року . Звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо працівник вже має дисциплінарне стягнення і знову допустив невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. В іншому випадку втрачається виховне попереджувальне значення дисциплінарних стягнень, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 з подальшими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів». Згідно із роз'ясненнями, які викладені в пунктах 18, 22, 27 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, при розгляді справ про поновлення на роботі суду необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно із наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. З, 4, 7, 8 статті 40 і п. 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В ухвалі від 21 травня 2008 року Верховний Суд України зазначив, що при звільненні працівника з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню. Суд не ставить під сумнів правомірність і законність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани згідно наказу 4-ОД від 23.09.2013 року, проте, не може взяти до уваги посилання відповідача на відсутність [PERSON] 07,11 та 28 квітня в адмінбудівлі та не проведення ним 16.04.2014 року та 17.04.2014 року охорони угідь закріпленого за ним обходу протягом усього робочого часу, як на систематичне невиконання трудових обов»язків без поважних причин, оскільки дані обставини не були доведені в судовому засіданні, належним чином не підтверджуються матеріалами справи і спростовуються показами свідка [PERSON], а переведення [PERSON] на роботу в обхід №4 рішенням Бахмацького районного суду визнано незаконним, дане судове рішення не було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку і набрало законної сили. Окрім того, покази свідків зі сторони відповідача різняться і не узгоджуються між собою. Відсутність [PERSON] 07, 11 та 28 квітня 2014 року в адмінбудівлі МРП та 16.04.2014, 17.04.2014 року в угіддях обходу №4 не підтверджена доказами по справі і грунтується на припущеннях відповідача, оскільки територія обходу [PERSON] складає 10000 га і відповідач фізично не міг встановити відсутність чи присутність позивача 16.04.2014 року та 17.04.2014 року на території лісових угідь такої площі, а неявка [PERSON] в адмінбудівлю МРП 07, 11 та 28.04.2014 року, зафіксована лише актами, а покази осіб, які їх підписували і були допитані в судовому засіданні як свідки є непослідовними і мають розбіжності, тому систематичного порушення позивачем трудової дисципліни в судовому засіданні належним чином не доведено. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поруч з іншими обставинами при обранні виду стягнення. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Відповідно до ст.9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.1994 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. Судом встановлено, що відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення, обмежився лише посиланням на відсутність позивач на робочому місці та на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді догани відповідно до наказу №4-ОД від 23.09.2013 року, не врахував положення ч.3 ст.149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, зокрема переведення його на роботу в іншу місцевість, яка була визнана судом незаконною, та попередню роботу [PERSON], який з 2006 року перебуває з відповідачем у трудових відносинах і до 2013 року не мав жодних стягнень. Виходячи з викладеного позовні вимоги [PERSON] про визнання наказу № 10-ЛС від 07.05.2014 року незаконним та про поновлення його на посаді єгеря підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді єгеря мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» ЧОО УТМР. Також, відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який має бути стягнутий на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 27 грн. 81 коп. З огляду на вищевикладене з МРП «Бахмацьке» ЧОО УТМР на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2014 року по 03.07.2014 року, що становить 39 робочих днів, в розмірі 1084 грн. 59 коп. (27.81 х 39). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої порушенням законних прав позивача, суд виходить з того, що порядок її відшкодування у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Окрім того, в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено в судовому засіданні, позивачеві, у зв'язку зі звільненням, було завдано моральної школи, оскільки, було порушено його нормальні життєві зв»язки, наслідки неодноразового звільнення відобразилися на стосунках з оточуючими людьми. Однак, з урахуванням ступеню та глибини моральних страждань позивача, характеру протиправних дій роботодавця,

Outcome: partial