Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни про визнання державної реєстрації протиправною та скасування, визнання договорів недійсними, а саме просить: -Визнати Рішення №20892893, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Київ, Єгорової Марини Євгенівни, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] від 23 квітня 2015р. 17:09:27 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс «код ЄДРПУО 38004195, таким, що вчинено з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; -Скасувати Рішення №20892893 про державну реєстрацію права власності на майно ( за адресою: [ADDRESS] ,) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 624349546101); дата , час державної реєстрації : 23 квітня 2015р. 17:09:27 з одночасним припиненням права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс « код ЄДРПУО 38004195; -Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на майно (за адресою: [ADDRESS] ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 624349546101 від 23.04.2015, рішення №20892893 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» код ЄДРПОУ 38004195, з припиненням права власності; -Визнати дії [PERSON] , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу м. Львів, щодо винесення рішення про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] ( [NUMBER] ) на нерухоме майно за адресою% [ADDRESS] від 03.03.2021 року такими, що вчинені з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - Скасувати державну реєстрацію скасування права власності [PERSON] на майно (за адресою: [ADDRESS] ) рішення №56914937 від 03.03.2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 624349546101; -Скасувати запис в державному реєстрі речових прав від 03.03.2021 року щодо скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна [PERSON] (за адресою: [ADDRESS] ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 624349546101 з поновленням права власності за [PERSON] ; -Визнати недійсним Договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30.07.2008 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] ; -Визнати недійсним Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30.07.2008 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] . Позов мотивує тим, що у приватного нотаріуса Єгорової Е.Ю. не було повноважень для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до п.1 наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» №607/5 від 02.04.2013р. у разі подання до територіальних органів Мінюсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до вказаного наказу. З врахуванням наведеного, позивач вважає, що відповідач не мав повноважень для винесення оскарженого рішення №9467358 від 23.04.2015р., оскільки таке приймається державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не нотаріусами. Крім того, статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено обов`язкове надсилання іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення. Така вимога на адресу позивача не надходила, а тому, державна реєстрація права власності на майно здійснена з порушенням вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку». Вказує, що реєстрація проведена в порушення вимог Закону України «Про мараторії на стягнення майна від громадян України, поданго як забезпечення кредитів у іноземній валюті», оскільки квартира загальною площею 52,6 кв.м., в ній зареєстровані неповнолітні діти та ця квартира є єдиним житлом сім`ї позивача, а також позивач є майновим поручителем. Відповідачем не здійснено грошової оцінки майна. Зазначає, що не існує Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, отже не існує і договору про відступлення прав за іпотечним договором. Представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» Блажевським П.І. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. (а.с.163-192) Також представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. (а.с.131-133) Представником позивача подано відповідь на відзив. (а.с.213-219) Адвокат Дацько М.В., яка представляє інтереси позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задоволити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» Блажевський П.І. в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні такого просить відмовити. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. подано заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що являться чоловіком позивача. Між ним та ВАТ «СведБанк» 30.7.2008 року було укладено кредитний договір. Про те, що відповідач переписав на себе квартиру дізнався з програми ОпенДатаБот. Вимоги в розумінні ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не отримував. Квартира за адресою [ADDRESS] це їхнє єдине житло. В квартирі по [ADDRESS] проживають батьки дружини. З представниками відповідача спілкувався лише через додаток Вайбер. Квартира по вул. Стрийська не приватизована. Листування з представниками відповідача відбувалось, мало характер наявності боргу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являться мамою позивача. Квартиру, яка знаходиться по [ADDRESS] отримала вона. Дана квартира не приватизована. Авдеєви в даній квартирі не проживали, були зареєстровані. Від відповідача є якийсь лист, змісту не пам`ятає. Представники відповідача весь час видзвонюють. В квартирі живе на підставі ордера, який отримала у 1983 році на підприємстві де працювала. Ордер був виданий на сім`ю з чотирьох людей: на неї, чоловіка, сина та дочки. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Сведбанк» укладено кредитний договір від 30 липня 2008 року №1304/0708/98-007 про надання кредиту в сумі 65 000 доларів США.(а.с. 17-19 том 1) 30.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк», [PERSON] , [PERSON] укладено трьохсторонній договір, відповідно до якого [PERSON] зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком [PERSON] у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30.07.2008 року.(а.с.55 том 1) На забезпечення виконання основного зобов`язання за вказаним договором між позивачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір від 30 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №4139, відповідно до умов якого іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку іпотекодержателю (ВАТ «Сведбанк») належне йому на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] . Заборона відчуження зазначеної в договорі квартири зареєстрована в реєстрі для реєстрації заборон приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. за №245. В наявному договорі міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. (а.с.20-22 том 1) Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2012 року у справі №1319/6105/12 задоволено позов ВАТ «Сведбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості по кредиту в сумі 60 584,27 доларів США, заборгованості по відсотках 8640,48 доларів США, пені в сумі 1771,97 доларів США. (а.с.17-19 том1) Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист у справі № 1319/6105/12 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованості в сумі 70 996,82 доларів США. Вказана заборгованість не погашена. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами.(а.с.196-209 том 1) Відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заяць І.О., зареєстрованого в реєстрі за №6970, публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» домовились про відступлення первісним іпотекодержателем (ПАТ «Сведбанк») новому іпотекодержателю (ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») прав за іпотечними договорами, зокрема, за іпотечним договором від 30 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №4139, укладеним між позивачем та ВАТ «Сведбанк». Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2006 року, виданого на підставі розпорядження від 05 червня 2006 року №2071, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (справа №813/3296/15, том 1, а.с.23) Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 27.05.2021 р № 0343 за вказаною адресою проживають: позивач [PERSON] , третя особа [PERSON] , [PERSON] (2004 р.н.) та [PERSON] (2006 р.н.). (а.с.61, том 1) Листами від 08 серпня 2014 року №512187 та 11 листопада 2014 року №512187 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» повідомило позивача та [PERSON] про намір пред`явити до виконання виконавчий лист у справі №1319/6105/12, виданий 13 листопада 2012 року Сихівським районним судом м. Львова. (справа №813/3296/15, том 1, а.с.153,156) 17 листопада та 22 грудня 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до позивача та позичальника [PERSON] з листами №512187/571-юр та №577465/112 відповідно про виселення їх зі спірної квартири. (справа №813/3296/15, том 1, а.с.154-155) Відповідно до вимоги про виселення від 09 січня 2015 року №512187 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до позивача та [PERSON] з вимогою про звільнення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Докази отримання вказаної вимоги адресатами, в матеріалах справи відсутні.(справа №813/3296/15, том 1, а.с.159) Відповідно до заяви від 23 квітня 2015 року №4-2993-512187, зареєстрованої відповідачем в реєстрі за №1470, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просила виключити іпотеку нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладену відповідно до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. 30 липня 2008 року та зареєстрованим за №4139, з нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS] . (справа №813/3296/15, том 1, а.с.87) За результатом розгляду заяви, на підставі поданих документів (виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25 вересня 2014 року, відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) щодо ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», статуту ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», зареєстрованого 07 липня 2014 року за №1070105013015313, довіреності від 09 квітня 2015 року, зареєстрованої відповідачем в реєстрі за №1396, іпотечного договору від 30 липня 2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. в реєстрі за №4139, договору факторингу №15 від 28 листопада 2015 року, договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрованого в реєстрі за №6970, кредитного договору №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року з додатками та договорами про внесення змін дот нього, звіту про оцінку житлової квартири [ADDRESS] ) приватний нотаріус Єгорова М.Є. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20892325 від 23 квітня 2015 року про державну реєстрацію права приватної власності на майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 року справа № 813/3296/15, визнано протиправним та скасувано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20892893 від 23 квітня 2015 року. Ухвалою Львівського адміністративного апеляційного суду від 08.06.2016 року, апеляційну скаргу ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" - залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015р. по справі №813/3296/15 - без змін. Постановою Верховного суду від 24.01.2019 року, касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року у справі № 813/3296/15 скасовано. Провадження у справі № 813/3296/15 за позовом [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, треті особи: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії - закрито. Роз`яснено позивачеві, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Рішенням приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. №56914937 від 03.03.2021 року, на підставі заяви [PERSON] №44355057 від 03.03.2021 року, скасовано запис про право власності/внесено запис про скасування державної реєстрації за номером 9467358, по майну реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:624349546101. Встановивши обставини справи, перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена. Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону). Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Слід також звернути увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17. Представником відповідача надано суду копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу позивачу 02.03.2015 року (а.с.190), що на думку представника відповідача у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» підтверджує надіслання іпотекодавцю письмової вимогу про усунення порушення, однак належними та допустими доказами не підтверджено, що вказаним поштовим відправленням позивачу надсилалась саме письмова вимога про усунення порушення, в якій зазначалось стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Також, представником відповідача не надано доказів того, що боржник або іпотекодавець ухилялися від такого отримання. Враховуючи вищенаведене, те що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази належного надсилання боржнику та іпотекодавцю вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» відповідач (іпотекодержатель) не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Щодо прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Єгоровою М.Є. оскарженого рішення №9467358 від 23.04.2015р., слід зазначити наступне: Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до п.2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013р. №607/5 - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 вказаного наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мінюсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Згідно з п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену у встановленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, окрім встановлення факту щодо переходу такого права до іпотекодержателя, з`ясуванню підлягають обставини, що підтверджують: 1) факт надсилання іпотекодержателем іпотекодавцеві вимоги про усунення порушень, 2) факт отримання іпотекодавцем вказаної вимоги, а також 3) докази того, що завершився 30-денний строк з моменту отримання іпотекодавцем зазначеної вимоги. Враховуючи те, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Єгорової М.Є. на момент прийняття оскаржуваного рішення №9467358 від 23.04.2015р., були відсутні відомості щодо отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень та докази того, що завершився 30-денний строк з моменту отримання іпотекодавцем зазначеної вимоги, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Крім цього, слід зазначити наступне. Так 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій» (чиннго на час спірного рішення від 23.04.2015), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, має загальну площу 52,6 кв.м., така використовувалась на час спірного рішення та використовується позивачем як місце постійного проживання, та у власності позивача не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Твердження представника відповідача про те, що у позивача у власності перебуває квартира (частка квартири) за адресою: [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно довідки №3787 від 07.12.2019 року, дана квартира є не приватизованою та позивач з 24.01.2012 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 61,216) З огляду на викладене, спірна квартира, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс», як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 30 липня 2008 року, укладеного в іноземній валюті. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс». Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Враховуючи те, що позовні вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. №56914937 від 03.03.2021 року та скасування запису в реєстрі, є похідними від позовних вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Єгорової Марини Євгенівни про державну реєстрацію права власності на майно №20892893 від 23.04.2015 та таке рішення прийнято, у зв`язку з скасуванням постанов Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року та ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року у справі № 813/3296/15, суд вважає позовні вимоги в частині скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. №56914937 від 03.03.2021 року та скасування запису в реєстрі підставними та такими що підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог позивача про визнання недійсним Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30.07.2008 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] ; визнання недійсним Договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30.07.2008 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Представник позивача, просить визнати вищезазначені договора недійсними з тих підстав, що їх не існує, а також відсутнє підтвердження про платність Договору факторингу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідн до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Отже, відповідно до Закону договір факторингу є оплатним, тобто відступлення права вимоги передається за плату. Представником відповідача надано нотаріального засвідчений договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року(а.с.196-209 том 1). Також додано витяги з реєстрів до даних договорів. Платність договору факторингу підтверджується наданими представником відповідача платіжними дорученнями №1 та №2 від 28.11.2012 року. Крім цього, представником відповідача заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу про Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року було відомо, ще з 2015 року, скільки, договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року остання подавала до Львівського окружного адміністративного суду, як додаток до позовної заяви від 27.06.2015 року. Отже, позивач знаючи про наявність таких договорів, маючи їх копії, до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в частині визнання даних договорів недійсними не зверталась. Позивачем не надано доказів, появи за цей період нових обставин, які б свідчили про недійсність цих договорів. Враховуючи те, що представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності до даних вимог, судом встановлено сплив позовної давності по даних вимогах, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог позивача про визнання недійсним Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30.07.2008 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] ; визнання недійсним Договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30.07.2008 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] , у зв`язку з спливом позовної давності. Що стосується застосування строку позовної давності до вимог про скасування рішення приватного нотаріусів та скасування рішень про державну реєстрацію від 23.04.2015 року, то суд в цій частині не застосовує сплив позовної давності, оскільки такий переривався поданням позову до Львівського окружного адміністративного суду з 01.07.2015 року по день винесення постанови Верховним судом від 24.01.2019 року по справі №813/3296/15. Крім цього, про виникнення порушення свого права позивач дізналась після 03.03.2021 року, тобто вчинення приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. реєстраційної дії. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так, як позов задоволено частково, а позивача звільнено від сплати судового збору, суд при ходить до висновку що на відповідача слід покласти судові витрати (судовий збір) в частині задоволених вимог.

Outcome: approved