Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій зазначив, що під час оформлення паспорту громадянина України замість втраченого паспорту громадянина СРСР йому в цьому відмовлено, з посиланням на відсутність документального підтвердження належності до громадянства України, як те передбачено Законом України «Про громадянство». З цих підстав просив встановити факт його постійного проживання на території України з 13 квітня 1989 року по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 23 листопада 1991 року для оформлення належності до громадянства України. В суді заявник та його представник просили про задоволення заяви з викладених у ній підстав. Заявник пояснив, що після демобілізації з лав Радянської армії переїхав на постійне місце проживання в Україну, де з квітня 1989 року працював водієм та автослюсарем в різних організаціях м. Києва та Київської області, проживав в гуртожитках. На даний час проживає в гуртожитку в м. Вишгороді, по вул. Шевченка, 6. Після втрати в 1996 році паспорта громадянина СРСР звернувся до паспортного столу для отримання паспорту громадянина України. Для підтвердження належності до громадянства України йому рекомендовано звернутися до суду. Представник заінтересованої особи, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув. Заслухавши заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Мишегребово, Духовщинського району Смоленської області Союзу РСР, що підтверджується копією його свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 червня 1968 року. Відповідно до довідки Духовщинського міського поселення Духовщинського району Смоленської області №1243 від 06 серпня 2013 року [PERSON] з народження до 1989 року був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Згідно військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] заявник 14 грудня 1988 року прийнятий на облік до Духовщинського РВК; 26 жовтня 1989 року прийнятий на військовий облік до Дарницького РВК м. Києва. З грудня 1990 року по 06 лютого 1991 року знаходився на обліку Петропавловськ-Камчатського РВК. Заявник пояснив, що два місяці знаходився у командировці у вказаному регіоні. З 30 липня 1992 року перебуває на обліку у Вишгородському РВК. Як вбачається з довідки Комунального автотранспортного підприємства №273904 Комунальної корпорації «Київавтодор» №37 від 22 лютого 2017 року та трудової книжки заявника серії [NUMBER] від 01 серпня 1986 року, останній з 13 квітня 1989 року по 06 вересня 1990 року працював водієм 3 класу на вказаному підприємстві. Крім того, згідно трудової книжки заявника, той з 21 лютого 191 року по 27 грудня 1994 року працював водієм 3 класу на ТОВ «Автохаус» в м. Київ. Відповідно до довідки ВРКП «Комунальник» №36 від 24 квітня 2014 року [PERSON] з 08 вересня 1994 року по теперішній час постійно проживає в [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Посольства Російської Федерації в Україні №269003046 від 14 листопада 2016 року [PERSON] не набував громадянства Російської Федерації і у відповідності до законодавства громадянином Російської Федерації не являється. Відповідно до довідки від 26 березня 2014 року [PERSON] звертався до ВРКП «Комунальник» із заявою про видачу паспорта замість утраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави. Відповідно до п. 1 і 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. З досліджених матеріалів справи та пояснень заявника в судовому засідання вбачається, що останній станом на 24 серпня 1991 року та 23 листопада 1991 року дійсно постійно проживав на території України. Згідно п.п. 7-9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, 7. Встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно роз'яснень даних в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України породжує для заявника виникнення його законних прав та інтересів. У іншому порядку встановити даний факт не неможливо. Без встановлення факту постійного проживання на території України в судовому порядку заявник позбавлений можливості оформити громадянство України, отримати паспорт громадянина України та зареєструватись на постійне місце проживання. За таких обставин, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 23 листопада 1991 року, що має значення для здійснення ним своїх прав, а тому заява про його встановлення підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved