Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 5340,80 грн., яка складається з 4500,00 грн. - вартість невиготовлених вуликів та 840,80 грн. - сплачений судовий збір. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він 04.05.2018 уклав договір на виготовлення вуликів з відповідачем. Згідно цього договору відповідач отримав аванс у сумі 9500,00 грн., частину з яких відповідач отримав одразу, іншу частину він перевів у травні 2018 на карту Приватбанку двома переказами по 1500,00 грн. та 2500,00 грн. У травні 2018 року відповідач виготовив лише корпуси вуликів на суму 4000,00 грн., а суму залишку у розмірі 5000,00 грн. відповідач пообіцяв повернути позивачу в найкоротший термін. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак відповідач гроші не повернув, що змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до Управління поліції м. Харкова. Після цього звернення відповідач повернув частину коштів двома переказами по 500 грн. 00 коп., однак залишок коштів не повернув, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі, надавши розрахунок інфляційних витрат та 3% річних. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 04.05.2018 відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 9500,00 грн. на виготовлення вуликів, про що надана відповідна розписка (а.с. 6). Однак [PERSON] свої зобов`язання не виконав, кошти не повернув, на вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів не реагує. [PERSON] звернувся до Управління поліції м. Харкова, за захистом своїх прав, після чого [PERSON] повернув частину грошей в сумі 1000,00 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чи відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, [PERSON] має непогашену суму заборгованості перед [PERSON] у розмірі 4500,00грн. Щодо наданого позивачем розрахунку інфляційних витрат в розмірі 859,8 грн. та трьох відсотків річних в сумі 457,84 грн. суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, згідно розписки написаної 04.05.2018 [PERSON] термін повернення грошових коштів не вказаний. Крім того, позивач [PERSON] додав даний розрахунок, однак не вказав про вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних з [PERSON] , а також надав даний розрахунок в одному екземплярі, не направивши копію відповідачу. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial