Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» про стягнення заробітної плати. В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він працює в ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» на посаді слюсар механоскладальних робіт 6 розряду нак.№173-к від 31.05.2019 з оплатою праці згідно штатного розпису. Щомісячно ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» здійснював [PERSON] нарахування сум заробітної плати і виплачував її, однак починаючи з вересня 2019 року фактична виплата його заробітної плати не здійснюється. Згідно довідки, яка була надана позивачу за місцем роботи, за період з вересня 2019 по грудень 2019 та січень 2020 відповідачем було нараховано та не виплачено [PERSON] заробітну плату на суму 34169,90 грн., тобто за період з вересня 2019 по січень 2020 він не отримує належних йому коштів за виконану роботу. Позивач працює у ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» по теперішній час. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з вересня 2019 року по грудень 2019 року та січень 2020 року в сумі 34169,90 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без фіксації технічними засобами та у його відсутність. Представник відповідача ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки, [PERSON] 03.06.2019 був прийнятий на посаду слюсар механоскладальних робіт 6 розряду до ДП «УкрНТЦ «Енергосталь», згідно наказу від 31.05.2019 №173-к. За період з вересня 2019 по січень 2020 за ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» перед [PERSON] утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати, яка на даний час не виплачена. Згідно довідки ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» від 28.02.2020 №Б-02/261, виданої [PERSON] дохід з вересеня 2019 по січень 2020 склав 34169,90 грн. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, у зв`язку з тим, що суду не надано доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з ДП "УкрНТЦ металургійної промисловості "Енергосталь" на користь держави. На підставі викладеного ст.ст. 98, 115, 233 КЗпП України, ст.43 Конституції України, ст.ст. 1, 21, 22 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved