Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В заяві вказав, що 19.09.2008 року був укладений договір № б/н, згідно з яким відповідачка отримала кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.9.12.Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна сторона не проінформує про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником платежів по кожному з грошових зобов'язань більше ніж на 120 днів позичальник сплачує штраф в сумі 500 грн. плюс 5% від суми позову. Позичальник зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку з чим станом на 30.09.2013 року має заборгованість в сумі 12088,55 грн., з яких 2989,86 грн. - заборгованість за кредитом, 8046,85 грн. - заборгованість по процентам, а також штрафи: 500 грн. штраф(фіксована частина), 551,84 грн. - штраф(процентна складова). Просить стягнути заборгованість в зазначеній сумі та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з зазначених в заяві підстав. Відповідачка не з'явилася, надала заяву про застосування строку позовної давності та просить відмовити в позові за пропуском строку позовної давності. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що картка діяла до вересня 2007 року, останнє погашення кредиту було 18.11.2009 року, позов пред'явлений в грудні 2013 року з пропуском трирічного строку. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою та наявність заборгованості не заперечив. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 19.09.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ „Приватбанк", та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким [PERSON] отримала кредит в сумі 3000 грн. під 36% річних. Договір складається з анкети-заяви позичальника на відкриття карти „Універсальна", Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. (а.с.8-9,10-13) В анкеті-заяві зазначений строк дії картки - вересень 2007 року. Відповідно до Умов клієнт зобов'язаний протягом дії картки вносити щомісячний мінімальний платіж, який розраховується як сума овердрафта та суми щомісячного платежу, що включає нараховані до сплати проценти та частину заборгованості по кредиту. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим договором, більше ніж на 120 днів він сплачує штраф в сумі 500 грн.+5% від суми позову. Тарифами передбачена базова відсоткова ставка 3% в місяць, процентна ставка на суму простроченої заборгованості - 6% на місяць, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. до 25 числа кожного місяця. Підпис позичальника в договорі свідчить про те, що відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути позивачу у строк та на умовах та в порядку, передбаченому договором, отриманні в якості кредиту грошові кошти. Відповідач не виконує належним чином умови договору, в наслідок чого станом на 30.09.2013 року виникла заборгованість в сумі 12088,55 грн., з яких 2989,86 грн. - заборгованість за кредитом, 8046,85 грн. - заборгованість по процентам, а також штрафи: 500 грн. штраф(фіксована частина), 551,84 грн. - штраф(процентна складова). (а.с.4-7) Правовідносини по справі регулюються ст.ст.525,526,527,530,536,549,611,1050,1054 ЦК України та укладеним між сторонами договором. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, належними сторонами та у встановлений договором або законом строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки(штраф, пеня). Договором між сторонами передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання у виді штрафів у фіксованому розмірі та процентному відношенні. Відповідачка факт наявності заборгованості та її розмір не заперечує, однак просить застосувати строк позовної давності з тих мотивів, що строк дії кредитного договору - 1 рік, чинним законодавством не передбачено автоматичної пролонгації кредитних договорів, додаткова угода між сторонами підписана не була, отже строк позовної давності сплинув 19.09.2009 року, вперше з відповідачки були стягнуті відсотки за прострочення платежу в грудні 2005 року, тоді банк дізнався про своє порушене право, строк позовної давності у цьому випадку сплинув в грудні 2008 року, останній платіж був внесений 18.11.2009 року, на протязі п'яти років сторони не вчиняли будь-яких дій, строк давності не переривався та сплинув 19.11.2012 року. Представник позивача заяву відповідачки про застосування строків позовної давності заперечив, суду пояснив, що при укладенні кредитного договору позичальнику була надана картка, строк дії якої по вересень 2007 року, після спливу зазначеного терміну картка перевипускалась автоматично, строк дії нової картки по вересень 2011 року, клієнт користувався карткою, протягом 2008-2009 року проводилися операції як з отримання коштів та і погашення кредиту, що не могло бути можливим без наявності картки. Статтею 257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю три роки. В порядку ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ст. ст. 257, 267 ЦК України пропуск строку на звернення до суду є підставою для відмови в позові. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" дійсно, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, але таке застереження, як роз'яснено Верховним Судом України (постанова від 20.11.2013 року), стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту, а не судового. Картковий рахунок по кредитному договору [PERSON] не був закритий. Виписка з особового рахунку свідчить про те, що протягом 2008-2009 року, тобто після закінчення строку дії картки, зазначеного в заяві позичальника - вересень 2007 року, відповідачем отримувалися та вносилися готівкові кошти на погашення боргу, останній платіж внесений 18.11.2009 року.(а.с.51-55) Позивачем суду надано інформацію про картрахунок № [NUMBER] [PERSON], де зазначено строк дії картки - 09/11. Представник відповідачки вважає, що цей письмовий доказ не може бути взято до уваги, оскільки даний документ не підписаний [PERSON], проте факт отримання відповідачкою нової картки не спростував, доказів на спростування даного письмового доказу суду не надав. Суд вважає інформацію про картрахунок(а.с.70) належним та допустимим доказом відповідно до вимог ст.ст.58,59,64 ЦПК України. Отже, з досліджених доказів вбачається, що строк дії картки визначений по вересень 2011 року, відповідно перебіг строку позовної давності почався з жовтня 2011 року. Позов до суду про стягнення боргу за кредитним договором поданий позивачем 26.12.2013 року в межах трирічного строку позовної давності. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, понесені позивачем, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved