Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У травні 2014 року до суду з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON], в червні 2014 року уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в сумі 15 000 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі - 2500,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2014 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у сумі 850 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.Стягнуто з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1275 грн. та в рахунок моральної шкоди - 8500 грн., в решті частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20. 05.2014 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2014 року скасовано в частині заявленого по справі цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, в іншій частині вирок залишений без змін. [PERSON] був засуджений за ч.1 ст.286 КК України за те, що 24.09.2013 року приблизно о 20 год. 30 хв. темний час доби, по сухому асфальтному покриттю з вул. Кремлівської в напрямку вул. Електричної в Жовтневому районі м. Кривого Рогу рухавсяавтомобіль «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який буксирував на гнучкій зчіпці автомобіль ВАЗ 211120 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який в порушення вимог п..п.23.3 Правил дорожнього руху України перед початком буксировки разом з водієм автомобіля «Фольксваген ЛТ 35 [PERSON] не позначив гнучку зчіпку світлоповертаючими матеріалами, чим не надали змогу [PERSON] виявити з безпечної відстані вказану перешкоду та своєчасно відреагувати на зміну дорожньої обстановки, безпечно перетнути проїжджу частину дороги. В ході подальшого руху відбулась дорожньо-транспортна пригода в наслідок якої [PERSON] була травмована. Згідно висновку судово-медичного експерту № 2631 від 17.10.2013 року наявні тілесні ушкодження спричинені потерпілій [PERSON] в наслідок ДТП, відносяться до категорії середньої тяжкості. Згідно висновку судово-автотехнічного експерта за №58/27-362 від 20.11.2013 року, в діях водія [PERSON] по керуванню автомобілем «ВАЗ 211120» вбачаються невідповідності вимогам п. 23.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з подією, яка розглядається. Таким чином в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого [PERSON] їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правого ліктьового відростка з і зміщенням відломків. МОЄ. Лікування проходило згідно виписок з лікарняної картки у стаціонарному відділенні 8-ї міської лікарні м. Кривого Рогу з 25.09.2013 року по 11.10.2013 року, а також з 31.10.2013 року по 19.11.2013 року.При проходженні лікування вона була вимушена купувати ліки за свій кошт. В цілому на ліки нею було витрачено 2550 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась в порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. На сьогоднішній день вона вимушена постійно проходити амбулаторно реабілітаційні заходи для відновлення функціональної дієздатності своєї пошкодженої правої руки. Враховуючи, що за спеціальністю вона перукар, а пошкодженою є права робоча рука, вона не має змоги працювати, що спричиняє їй моральні страждання, тому що не відчуває себе повноцінною людиною, так як вимушена знаходитись на утриманні своєї матері. У судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні не заперечували обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, проте вимоги, щодо стягнення моральної шкоди, не визнали в повному обсязі. Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2014 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у сумі 850 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.Стягнуто з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1275 грн. та в рахунок моральної шкоди - 8500 грн., в решті частини позовних вимог відмовлено. (а.с. 8-11). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20. 05.2014 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2014 року скасовано в частині заявленого по справі цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, в іншій частині вирок залишений без змін.(а.с. 12-15). Згідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті скоєної [PERSON] ДТП позивачу була спричинена моральна шкода. Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: ч. 1 - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 1-4 частини другої статті 23 статті ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як убачається із позовної заяви, вимога про відшкодування моральної шкоди позивачем обґрунтовується, зокрема, у перенесених позивачем нервового та емоційного стресу, оскільки був порушений її звичний спосіб життя, її звички. Позивачка [PERSON], у зв'язку з ДТП отримала серйозні фізичні ушкодження, згідно епікризу № 4347/891 встановлено діагноз: закритий консолідований осколковий перелом МОС ліктьового відростка, згинально-розгинальна контрактура парового ліктьового суглоба. Вона тривалий час перебувала на лікуванні, у зв'язку з отриманою травмою вимушена постійно проходити амбулаторно реабілітаційні заходи для відновлення функціональної дієздатності своєї пошкодженої правої руки. Враховуючи, що за спеціальністю вона перукар, а пошкодженою є права робоча рука, вона не має змоги працювати, що спричиняє їй моральні страждання, оскільки не відчуває себе повноцінною людиною, так як вимушена знаходитись на утриманні своєї матері. Суд встановив, що доводи позивачки [PERSON] підтверджені у судовому засіданні та узгоджуються з матеріалами справи, а саме виписними епікризами № 3820/764; № 4347/891 про перебування на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні (а.с.10,11). Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності, нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати моральним стражданням з урахуванням ступені і тривалості фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та наданих доказів, тому позов у частині моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи зі співмірності вимог та наданих доказів. За змістом заявленого позову, цивільно-правовими наслідками скоєного [PERSON] кримінального правопорушення є заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в перенесенні моральних та фізичних страждань. Між цими наслідками та діями відповідача наявний прямий причинний зв'язок. Таким чином, враховуючи обставини справи, які свідчать про небажання [PERSON] в добровільному порядку відшкодовувати завдану позивачу моральну шкоду, ступінь вини відповідача, у судовому засіданні позов не визнав та доводи позивача у судовому засіданні, та з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] у розмірі - 5 000 гривень, що на думку суду буде співмірним до завданих страждань. Вирішуючи питання про задоволення вимог в частині стягнення судових витрат, судом враховано, що позивачкою обґрунтовано заявлені вимоги про відшкодування шкоди відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства, при цьому сторона, з якої присуджено до стягнення грошові кошти, відшкодовує іншій стороні понесені витрати, які підтверджені квитанціями про сплату коштів за надану правову допомогу - 2500 грн. Також необхідно на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір - в розмірі відповідно до ЗУ «Про судовий збір» - 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial