Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідачів Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] Посилається на те, що [INFO] року помер його батько - [PERSON] Після його смерті в [ADDRESS] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння 1958-1990 років побудови. За життя, а саме 16.12.1991 року, [PERSON] склав заповіт, який не був змінений чи скасований на момент його смерті, посвідчений секретарем виконкому Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі №153, згідно якого все своє майно заповів йому та [PERSON] в рівних долях кожному. Він, як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та продовжує проживати в спадковому будинку по даний час, [PERSON] спадщину не прийняла та на неї не претендує. З метою оформлення спадщини, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу йому було відмовлено в зв'язку з тим, що за життя спадкодавцем не були належним чином оформлені документи, які посвідчують право власності на дане спадкове майно. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, а саме на будинковолодіння в [ADDRESS]. До початку розгляду справи від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримає в повному об'ємі. До початку розгляду справи від представника відповідача Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі, заперечень проти задоволення позову не мають та просять справу розглядати без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим повторно 21.10.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вижницького РУЮ у Чернівецькій області, актовий запис №41, копією свідоцтва про народження, копією паспорта. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння 1958-1990 років побудови, який знаходиться у [ADDRESS]. З копії технічного паспорту на житловий будинок, складеного 19.11.2014 року Вижницьким БТІ, вбачається, що житловий будинок по плану забудови під літ. «А» 1958 року побудови та 1990 року побудови, в [ADDRESS], оформлений на ім'я [PERSON] З довідки виданої Берегометською селищною радою, Вижницького району Чернівецької області №571-02-03 від 05.12.2014 року, вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, є діти померлого: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Станом на [INFO] року будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] належало [PERSON] Крім позивача спадкоємцем за заповітом є [PERSON], яка спадщину не прийняла та на неї не претендує, . Згідно п.1 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивач [PERSON], є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], вказане підтверджується матеріалами спадкової справи №76/2014. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття. Таким чином, позивач [PERSON] прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок йому було відмовлено, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 22.10.2014 року №312/02-31. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, домоволодіння, яке складається з житлового будинку під літ. «А» - 1958 року побудови та житлового будинку під літ. «Д» - 1990 року побудови знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинків для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно вимог ст.19 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ст.19 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, внесено зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved