Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» про стягнення 82 000 грн. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 28 січня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» (Лізингодавець) та [PERSON] (Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №00314 від 28 січня 2015 року, згідно п.1.1. якого предметом Лізингу по даному договору є автомобіль марки Great Wall Wingle 5. На виконання п.1.7 Договору 28 січня 2015 року позивачем було перераховано перший лізинговий платіж в сумі 82\~000 грн., проте лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав. За таких обставин, просить стягнути сплачені кошти в сумі 82 000 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити,проти ухвалення судом рішення при заочному розгляді справи не заперечував. Представник ТзОВ "Лізингова компанія "Вибір комфорт" в судове засідання повторно не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника,суд відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку,що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 28 січня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» (Лізингодавець) та [PERSON] (Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №00314. Згідно п.1.1. Договору, предметом Лізингу по даному договору є Great Wall Wingle 5. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що вартість Предмету Лізингу на момент укладення даного договору та розмір завдатку вказується в Додатку до даного Договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до Додатку до Договору, ціна товару за Договором складає 164 000 грн., з якої 82 000 грн. становить перший лізинговий платіж (оплата по договору, завдаток, комісійна винагорода) та 82 000 грн. другий лізинговий платіж. Згідно п.1.7. Договору, предмет Договору передається у користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (девяноста) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Завдатку (50% від вартості Предмета Лізингу), оплата по договору та оформлення даного Договору (10% від вартості Предмета Лізингу) та Комісії за передачу Предмета Лізингу (3% від вартості Предмета Лізингу). Як вбачається із квитанції №0.0.348058263.2, 28 січня 2015 року [PERSON] оплатив перший лізинговий платіж (оплата по договору, завдаток, комісійна винагорода) в сумі 82 000 грн. Згідно п.3.1.1. Договору, Лізингодавець зобовязаний передати у користування та володіння Лізингоодержувача Предмет Лізингу в порядку, встановленим даним Договором. Проте, в порушення п.1.7. та п.3.1.1. Договору, ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» до 08 червня 2015 року (90 робочий день після оплати першого лізингового платежу) не було виконано взятий на себе обовязок щодо передачі у користування транспортного засобу Great Wall Wingle 5. Таким чином, Лізингодавець не виконав свої зобов'язання за Договором. Внаслідок цього право [PERSON] на отримання автомобіля чи повернення сплачених за нього, як попередню оплату, грошових коштів, Лізингодавцем порушено. Відповідно до ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. 09 червня 2015 року [PERSON] звернувся із вимогою №1 до ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» про повернення сплачених на виконання Договору фінансового лізингу №00314 від 28.01.2015 року коштів в сумі 82 000 (вісімдесят дві тисячі) грн. шляхом їх перерахування на рахунок [PERSON] № 5168 7423 4272 5292 в ПАТ «ПриватБанк». Проте дана вимога повернулася без вручення. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В ч.1 ст.203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктами 2, 4, 7 ч.3 ст.18 цього Закону визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника), надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Оскільки за змістом п. 10.13 Договору фінансового лізингу №00314 від 28 січня 2015 року фактично повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця не повертати лізингоодержувачу кошти у випадку невиконання самим відповідачем умов договору, а також право відповідача вимагати сплати позивачем штрафу в розмірі усього завдатку за розірвання договору з підстав невиконання умов договору самим відповідачем, не передбачено компенсації позивачу за невиконання відповідачем умов договору, тому умова цього пункту Договору вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - лізингоодержувача, та є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а відтак є несправедливою. Право позивача вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу передбачено статтею 11 Закону України «Про фінансовий лізинг». Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму платежу в розмірі 82\~000 грн. Оскільки, відповідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані із порушенням їх прав, в силу вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 820 грн. підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 3, 11, 215, 216, ч.1, ст.220, ст.799, ч.2, 628, 806 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved