Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Липовецька районна державна адміністрація звернулась до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на те, що 23 жовтня 2013 року до них надійшло повідомлення дирекції Ст. Прилуцької спеціальної школи - інтернат, що 21 жовтня 2013 року на території школи особою, була залишена дитина [PERSON], [INFO]. З дитиною було свідоцтво про народження та посвідчення на ім'я [PERSON] про призначення державної соціальної допомоги на дитину - інваліда [PERSON]. Особа, яка назвала себе дядьком дитини, пояснила, що [INFO] дід [PERSON], який доглядав дитину, помер, а він утримувати дитину відмовився і залишив його в Ст. Прилуцькій школі - інтернат. Відомостей про фактичне місце перебування батька знайти не вдалося. Таким чином, малолітня дитина залишилась без батьківського піклування та був влаштований до дитячого відділення Липовецької ЦРЛ. Батьки дитини розлучились у 2008 році згідно рішення Ленінського районного суду по справі № 2-778/08. Відповідачка залишила дитину на свого батька, сама поїхала у невідомому напрямку, відтак не цікавиться життям свого сина, не бере участі у його вихованні, тобто більш як 3 роки ухиляється від виконання свої обов'язків по вихованню дитини, а тому є всі передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини. Також просили суд стягнути з відповідача на користь дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу) але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача Порчинська Г.М. позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Прокурор Опалюк Ю.М. вказала на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав з підстав, що були встановлені в судовому засіданні, які свідчать про ухилення її від виконання батьківських обов'язків. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи була оповіщена за адресою зареєстрованого її місця проживання, а відтак згідно правил ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається повідомленою належним чином про день та час розгляду справи. Ураховуючи те, що неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України, судом не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи за участі позивача та представника прокуратури та на підставі доказів, що зібрані у справі. Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об'єктивному дослідженні усіх обставин справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER], виданого 15.06.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, матір'ю дитини [PERSON] є - [PERSON], батьком [PERSON] Відповідно до довідки, виданої Липовецьким РВ УМВС України у Вінницькій області від 24.10.2013 року за №11877, громадянка [PERSON], мати малолітнього [PERSON], знаходиться в розшуку Липовецьким РВ з 12.09.2013 року, як безвісти зникла особа, батько [PERSON], згідно бази даних АІЗ «АРМОР» останнім часом проживав у [ADDRESS] Шлюб між батьками дитини було припинено шляхом його розірвання, на що вказує рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.02.2008 року. Як убачається із Акта обстеження матеріально - побутових умов від 10.09.2013 року, складеного виконкомом Липовецької міської ради, дитина проживала разом з дідом [PERSON] та знаходилася на його утриманні, батьки дитини участі у вихованні сина не беруть, матеріально його не забезпечують. Відповідно до висновку про стан здоров'я дитини, виданого Липовецькою ЦРЛ від 30 жовтня 2013 року, дитина має психіатричне захворювання, потребує влаштування в спеціалізований заклад. Згідно з витягом з протоколу діагностичного засідання Липовецької психолого - медико - педагогічної консультації № 24 від 9 червня 2013 року, матері дитини [PERSON] було рекомендовано індивідуальну форму навчання дитини зі програмою спеціальної загальноосвітньої школи для дітей з розумовими вадами. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області. Висновком № 01-19/1327 від 31.03.2014 року було визнано за доцільне позбавити матір [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON]. Отже, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є сімейними, а відтак регулюються Главою 13 „Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей" Сімейного кодексу України. Статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до якої поміж інших обов'язків, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як слідує зі змісту ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Із змісту ст. 164 СК України, слідує, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до рекомендацій викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що мати дитини [PERSON] вже більше трьох років як залишила сина, не дбає про його утримання, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчанням, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним взагалі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, не проявляє будь-якої іншої турботи до дитини. Зважаючи на викладене, таку поведінку відповідача суд розцінює як ухилення матері від виховання дитини та покладених на нього законодавством обов'язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та підставою для задоволення позову в цій частині. Що стосується питання про присудження аліментів з відповідача, то слід вказати на таке. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Суд при визначені розміру аліментів на дитину враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, а тому вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого законодавством України щомісячно. З огляду на викладене та у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір за вимогою майнового та немайнового характеру в розмірі 487,20 гривень, оскільки державний орган при його пред'явленні був звільнений від його сплати. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved