Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 11 956,43 гривень. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № ICKGMCUI.86697.005 (далі - Кредитний договір), на підставі якого Позивач зобов'язався встановити Відповідачу кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн., строком на три роки зі сплатою в розмірі 36 % річних, а Відповідач зобов'язався одержати та повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту. Банком зобов'язання виконані, проте, вказані зобов'язання за Кредитним договором Відповідачем не виконуються, кредитні зобов'язання Відповідачем постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається. Станом на 19 січня 2016 року Відповідач має заборгованість в розмірі 11 956,43 грн., яка складається з поточної заборгованості по тілу кредиту - 2 141,72 грн.; простроченої заборгованості по тілу кредиту - 3 009,67 грн.; поточної заборгованості по процентам - 119,72 грн.; простроченої заборгованості по процентам - 2 470,64 грн.; пені - 4 214,68 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, ніяких клопотань чи заперечень до суду не надала. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № ICKGMCUI.86697.005 (далі - Кредитний договір), на підставі якого Позивач зобов'язався встановити Відповідачу кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн., строком на три роки зі сплатою в розмірі 36 % річних, а Відповідач зобов'язався одержати та повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту. ( а.с 10-12). Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 6.1. за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотків в розмірі подвоєної процентної ставки, що встановлена в п. 2.3. Відповідно до п. 6.2. за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, відповідно до наданих представником позивача розрахунків (а.с. 2-5) станом на 19 січня 2016 року Відповідач має заборгованість в розмірі 11 956,43 грн., яка складається з поточної заборгованості по тілу кредиту - 2 141,72 грн.; простроченої заборгованості по тілу кредиту - 3 009,67 грн.; поточної заборгованості по процентам - 119,72 грн.; простроченої заборгованості по процентам - 2 470,64 грн.; пені - 4 214,68 грн. (а.с. 2-5). Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ( ст. 16 Цивільного кодексу України). За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до норми статті 48 Конституції України, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Так, Конституційним Судом України ухвалено рішення від 11.07.2013 № 7- рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Згідно вказаного рішення: "Конституційний Суд України вважає за необхідне піддати конституційно-правовому аналізу правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу. Аналізуючи всі обставини по справі, оцінивши розмір заборгованості за кредитним договором № ICKGMCUI.86697.005 від 28 січня 2013, що в загальному становить 2 141,72 грн. суми боргу за кредитом, простроченої заборгованості по тілу кредиту - 3 009,67 грн.; поточної заборгованості по процентам - 119,72 грн.; простроченої заборгованості по процентам - 2 470,64 грн. та 4 214,68 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань, яку необхідно сплатити відповідачу на користь позивача, суд,

Outcome: partial