Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

11 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . [INFO] померла його мати [PERSON] . Його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі з 1952 року та під час шлюбу збудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] , однак за життя не ввели його в експлуатацію та не отримали на нього правовстановлюючих документів. На день смерті батька разом з ним проживав він, позивач, зі своєю родиною, матір - [PERSON] з 1998 по 2002 рік проживала в м. Бровари. З 14.02.2002 [PERSON] прибула заново на територію Дрімайлівської сільської ради та була головою домогосподарства по [ADDRESS] . На день смерті матері вона проживала разом з позивачем та його родиною за цією ж адресою. Після смерті чоловіка [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом до державного нотаріуса Куликівської районної держаної нотаріальної контори, однак належним чином спадкових документів на домоволодіння не оформила. Заповіту [PERSON] з не залишив. Після смерті матері [PERSON] він, позивач, звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренка Є. П. Заповіту [PERSON] не залишила, інших спадкоємців, окрім нього, не має. Таким чином, він успадкував будинок після смерті батька та матері, однак через відсутність правовстановлюючих документів нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за ним, [PERSON] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява надійшла до суду 11 березня 2021 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 12 березня 2021 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 06 квітня 2021 року. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому селищний голова повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренка Є. П. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не має. Від в.о. завідувача Куликівською районною державною нотаріальною конторою Завалієвої В. В. надійшла заява про розгляд справи без представника нотаріальної контори. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 244/2020, наданої приватним нотаріусом Куликівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П. щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , та матеріали спадкової справи № 347/2004 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , надану Державним нотаріальним архівом Чернігівської області, суд приходить до такого. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). Згідно зі свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1950 року (а.с. 9). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. З наявних у справі доказів, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] було побудовано в 1950 році, тобто під час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Майнові відносини, які виникли між ними після реєстрації шлюбу на момент побудови даного житлового будинку регулювались "Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР" від 31.05.1926 року з наступними змінами. Статтею 125 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. З 01.01.1970 року по 01.01.2004 рік майнові відносини подружжя регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради № 344 від 29.12.2020 року, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , невісткою - [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 539 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в івних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.). Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з матеріалами спадкової справи № 347/2004, 06 грудня 2004 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась дружина [PERSON] , якій 22 квітня 2009 року Куликівською районною держаною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про справо на спадщину на належні [PERSON] майновий та земельні паї , [INFO] [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на належний померлому чоловікові вклад з відсотками та компенсацією в Ощадному банку (а.с. 43,45,48,50 ). Відомостей про інших спадкоємців спадкова справа на містить. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради № 345 від 29.12.2020 року, [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , невісткою - [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з матеріалами спадкової справи № 244/2020, 22 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с. 62). 24 грудня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявами про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.67-68). 28 грудня 2020 року [PERSON] та [PERSON] відкликали раніше подані заяви про прийняття спадщини та надали заяви про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.73-74). [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на шість земельних ділянок, які належали померлій [PERSON] (а.с.75-78). Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Згідно з постановою приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. від 12.02.2021, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на вищевказане майно за спадкодавцем (а.с.20). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 21 від 27.01.2021 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 18) У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1950 році (а.с. 22-24). У виписках з погосподарських книг за 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020 роки, які надала Куликівська селищна ради Куликівського району Чернігівської області, зазначено, що головою домогосподарства в [ADDRESS] , значився [PERSON] , а з 2006 року - [PERSON] (а.с. 12-16). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що померлі [PERSON] та [PERSON] до 05.08.1992 року, в період зареєстрованого шлюбу, побудували будинок за адресою: [ADDRESS] , але не отримали правовстановлюючого документу на нього, спадщину після смерті чоловіка [PERSON] за правилами, визначеними ЦК УРСР 1963 року, прийняла його дружина [PERSON] , спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку прийняв [PERSON] , він має право успадкувати будинок як спадкоємець за законом, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності на зазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного,

Outcome: approved