Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що між ними виникають непорозуміння, припинилися шлюбні стосунки, їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними не буде, а тому, вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а також, просить стягнути в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 12 000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати сім"ю та не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому, просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказав, що намагається налагодити сімейні стосунки, а тому, просить надати максимальний можливий строк на примирення, який не буде суперечити моральним засадам суспільства. Щодо вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина в розмірі 12 000,00 грн., вважає, що даний розмір аліментів значно завищений. Відповідач тимчасово працевлаштований за межами кордону України, однак немає постійного доходу, працевлаштовується на сезонних роботах, тривалість яких не може перевищувати трьох місяців, тобто влаштований не на постійній основі, отримує заробітну плату нерегулярно, має нерегулярний дохід, з якого надає кошти на утримання сім`ї. Крім того, щомісячний дохід, який отримує відповідач подекуди є співмірний з сумою аліментів, визначених позивачем в позові. Жодних доказів щодо стану здоров`я відповідача, його доходу та інших доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі, визначеному в позові, позивачем не надано, так як і не надано підтвердження проживання сина з матір`ю, його здоров`я, неотримання нею доходу та жодних інших доказів. А тому, просить суд надати строк для примирення та стягувати з нього в користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач подала відповідь на відзив, в якій вказала, що в неї з відповідачем відсутні шлюбні стосунки ще з лютого 2018 року, кожен з них живе окремо, взаємні права не реалізовуються, а взаємні обов`язки не виконуються, участі в утриманні та вихованні дитини відповідач не бере, а тому, доцільність збереження шлюбу є відсутня. Крім цього, зазначила, що дитина проживає разом з нею. Відтак, син є малолітньою дитиною, яка потребує чималого фінансового забезпечення. Відповідач є фізично здоровим, що ним не спростовано у відзиві, а також він працює. Суму доходу від праці неможливо чітко встановити, а тому, вона підлягає стягненню лише в твердій грошовій сумі. Інших дітей, непрацездатних осіб у нього на утриманні немає. Разом з тим, відповідач наполягає, що заявлена до стягнення сума аліментів є великою, зважаючи на сезонність його роботи. З такою позицією позивач погодитися не може, оскільки [PERSON] уже досить тривалий час не приїжджає на Україну та працює в Республіці Польща, а отже, твердження відповідача щодо тимчасовості роботи є лише припущенням. Водночас, сума аліментів у розмірі 1 000,00 грн. в місяць є непомірно малою, зважаючи на цінову політику в Україні. Вищевказана сума не зможе забезпечити належний рівень життя, достатній для фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку їхнього сина. Вказана сума не зможе навіть покрити витрат на належне та достатнє харчування, а про придбання одягу, взуття, предметів для розвитку дитини навіть не може бути і мови. Позивач, як мати, дбає лише про добробут свого сина, його розвиток, його благополуччя і не має жодного наміру обирати чи збагачуватися на дитині. Припущення відповідача щодо її фінансової непорядності є лише припущеннями, на яких не може базуватися доказування. Крім цього, така позиція [PERSON] по відношенню до неї є ще однієї підставою для розірвання шлюбу, без надання строку для примирення подружжя, оскільки жадібність і наклепи останнього є постійним супутником у їх відносинах і аж ніяк не сприяють збереженню шлюбу та меті шлюбних взаємин. Таким чином, в разі наявності у відповідача такої зміни обставин, за яких він не зможе сплачувати аліменти у сумі 12 000,00 грн., він вправі буде звернутися до суду із відповідним позовом про перегляд присудженої до стягнення суми. Зважаючи на значний рівень цін, беручи до уваги виключно інтереси дитини, з метою забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку сина, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 04.06.2015 р., про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане 21.12.2018 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 739. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією повного Витягу зі свідоцтва про народження [NUMBER] , видане 14.11.2016 р. відділом реєстрацій актів цивільного стану Малопольського воєводства Республіки Польща. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз`яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони не змогли створити міцної сім`ї, вони люди різних характерів та поглядів на життя, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що подальше збереження сім`ї суперечитиме інтересам сторін спору, а тому, шлюб між ними необхідно розірвати. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатним та за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем, може виконувати свої обов`язки по утриманню дитини. У зв`язку із тим, що дитина потребує матеріальної допомоги і відповідач зобов`язаний надати матеріальну допомогу дитині, а тому, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд, з урахуванням вимог статті 182 СК України, враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, вважає, що слід задовольнити частково позов, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення сином повноліття. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial