Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на квартиру [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріальної контори, але нотаріусом йому відмовлено в зв"язку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності на вищевказану квартиру. Позивачем було надано реєстраційне посвідчення, що вищезазначена квартира зареєстрована за спадкодавцем. Однак у постанові нотаріус вказала, що відповідно до законодавства реєстраційне посвідчення лише підтверджує факт реєстрації відповідного нерухомого майна за певною особою і є невід`ємною частиною документа, що посвідчує право власності на відповідне майно. Реєстраційне посвідчення не входить в перелік документів або їх дублікатів, що посвідчують право власності на майно. Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2018 року ( а.с. 11), який є батьком позивача ( а.с10). Згідно копії реєстраційного посвідчення, реєстровий номер 2788 від 24.03.1994 року, квартира [ADDRESS] , кооперативу ЖБК -1 « Молодіжний» зареєстрована за [PERSON] . ( а.с. 16). Згідно копії довідки № 03-18/3537 від 04.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований з 17.07.1985 року і до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.14). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією інформаційної довідки № 75 від 17.05.2019 року ( а.с. 17). Отже, державна реєстрація права власності [PERSON] на зазначену квариру проведена відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент виникнення прав, та підтверджуєтьсяналежними документами ( а.с. 16, 17). Приватним нотаріусом Сновського районного нотаріального округу Чернігівської області Гордійко О.П. відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 04.05.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. В постанові вказано, що [PERSON] було надано реєстраційне посвідчення, що вищезазначена квартира зареєстрована за [PERSON] . Однак у постанові нотаріус вказала, що відповідно до законодавства реєстраційне посвідчення лише підтверджує факт реєстрації відповідного нерухомого майна за певною особою і є невід`ємною частиною документа, що посвідчує право власності на відповідне майно. Реєстраційне посвідчення не входить в перелік документів або їх дублікатів, що посвідчують право власності на майно. (а.с. 15) Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статтей 1216; 1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Позивач є спадкоємцем майна померлого в силу ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець першої черги. Отже, позивач може захистити свої права тільки шляхом звернення до суду. Таким чином, надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази дають підставу встановити, щоквартира [ADDRESS] належить померлому [PERSON] . Позивач є спадкоємцем майна померлого в силу ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець першої черги за законом. Позивач у квітні 2019 року звернувся до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи №37/2019, яка відкрита до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що крім позивача до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звертався його брат та син спадкодавця [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь [PERSON] . Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved