Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ірпінське АТП 13250», треті особи з боку відповідача: [PERSON] , ТДВ «СК «Мотор-Гарант» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 18.08.2017 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «БАЗ-А 079.24», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Єфремова в м. Києві, при здійсненні маневру розвороту, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впевнився, що маневр буде безпечним, не надав перевагу зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , спричинивши останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Розмір матеріальної шкоди заподіяної [PERSON] , внаслідок вищевказаної ДТП, визначається виходячи зі шкоди завданої здоров`ю [PERSON] та шкоди завданої його майну (велосипеду марки Scott Evolution TR1). Велосипед марки Scott Evolution TR1 позивач придбав у 2008 році, вартість якого на час придбання становила 2400 Евро, що по курсу НБУ на дату складання позову становить 77 889, 60 грн. З огляду на те, що документи, які підтверджують придбання велосипеда у позивача не збереглись, останній просить стягнути з відповідача розмір матеріального збитку у сумі 20 000 грн. Крім того, після заданих відповідачем ушкоджень 17.04.2018 позивачу була встановлена 3 група інвалідності. Витрати на проведення діагностики, лікування та придбання медичних препаратів становить 32 187, 49 грн. Оскільки відповідальність відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0898581 застраховано у ТДВ СК «Мотор - Гарант» позивач звернувся із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в свою чергу страховик частково відшкодував завдані збитки та перерахував позивачу суму страхового відшкодування в загальному розмірі 60 658, 28 грн. Відповідач та [PERSON] відсторонились від питання відшкодування завданої шкоди [PERSON] та добровільно відшкодовувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду не бажають, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду із цією позовною заявою. Протиправна поведінка водія маршрутного автобусу [PERSON] , внаслідок якої 18.08.2017 року сталося ДТП, призвела до значного травмування [PERSON] , з урахуванням його індивідуально-психологічних властивостей, зазначена ситуація, набула для останнього психотравмуючого значення. Психотравмуючий характер зазначеної події пов`язаний з тим, що вона: нанесла реальну шкоду його здоров`ю (тілесні ушкодження середньої тяжкості), різко порушила стан його здоров`я, характер нанесених ушкоджень і травм призвів до ускладнень, довготривалого значного погіршення його самопочуття, порушення природних функцій та отримання інвалідності (з ураженням опорно-рухового апарату та обмеженням працездатності), без прогнозів на повне відновлення; призвела до погіршення якості життя, тощо. Наявний психотравматуючий характер зазначеної ситуації є психологічною складовою завданої позивачу моральної шкоди. За результатами проведеного психологічного дослідження розмір моральної шкоди завданої позивачу складає 243 мінімальні заробітні плати. Отже, з урахуванням отриманого страхового відшкодування, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача ТОВ «Ірпінське АТП 13250», майнову шкоду за компенсацію вартості пошкодженого майна та витрат на лікування на загальну суму 32 801, 75 грн., моральну шкоду на загальну суму 1 144 816, 46 грн., витрати на проведення психологічного дослідження для визначення розміру моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Ухвалою судді від 10.08.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та визначеного здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 03.02.2021 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант». Відповідно до ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 26.02.2021 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача - Адвокат Козир С.В. вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. У судове засідання представник відповідача - Адвокат Мацкевич Д.А.не з`явився, про розгляд справи сповіщався належним чином, на адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням терміну перебування справи в провадженні суду, врахував поважність причин неявки представника відповідача, разом з тим вважав за можливе закінчити розгляд справи у відсутності вказаного представника. 27.10.2020 від представника відповідача - Адвоката Мацкевича Д.А. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач жодного разу не звертався до відповідача з питанням відшкодування шкоди, більше того, згідно «Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0898581» - цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування - цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ТДВ СК «Мотор-Гарант» та відповідно питання щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди має вирішуватися із страховою компанією, а не з відповідачем. Також враховуючи факт, що у позивача - «несподівано» виникли позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди лише через 3 (три) роки після ДТП, сторона відповідача вважає, що позивач, шляхом звернення до суду з даною позовною заявою бажає лише стягнути (заробити) грошові кошти з відповідача. Зі змісту позовної заяви позивач посилається на те, що після його звернень, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, йому було перераховано страховиком ТДВ Страхова ком «Мотор-Гарант» - суму страхового відшкодування у розмірі 60 658, 28 гривень. Відносно твердження позивача, що страховиком не виплачено повну суму матеріальної шкоди, яку собі сам розрахував позивач, та в наступному вимагає подвійної виплати ще й з відповідача - є лише намаганням стягнути подвійну виплату. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, представник відповідача просив врахувати, що висновок на який посилається позивач складений більше ніж через рік після настання ДТП. Моральні страждання неможливо «виміряти» так, як це можна зробити з матеріальною шкодою, однак невідомо з яких підстав, спеціаліст в галузі психології зазначив розмір моральної шкоди 243 мінімальних заробітних плат, у зв`язку з чим, позивач оцінив моральну шкоду у розмірі 1 147, 689 грн. Згідно п 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 № 35-13/797) зазначено, що «моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, іі, гідності особи». Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь -який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. Відповідно, виходячи зі змісту Висновку № ED-1706-4-1140.18 за результатами психологічного дослідження від 04.10.2018 р.» вбачається, що настільки завищена оцінка моральної шкоди - використана лише як можливість «збагатитися». Таким чином, визначена позивачем сума моральної шкоди в сумі 1 147 689 грн. виходить за межі розумності та справедливості (з урахуванням практики) та є лише заходом як можливості «збагатитись», а тому просили відмовити у відшкодуванні моральної шкоди. У судове засідання представник ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» не з`явився, про розгляд справи сповіщені належним чином, на адресу суду надходили письмові пояснення згідно яких вказали, що страхувальником виконані усі вимоги, передбачені законодавством у сфері страхування, а тому просили суд відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 18.08.2017 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «БАЗ-А 079.24», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Єфремова в м. Києві, при здійсненні маневру розвороту, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впевнився, що маневр буде безпечним, не надав перевагу зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , спричинився останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідно вироку Святошинського районного суду м.. Києва від 15.02.2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно з вироком встановлені наступні обставини: « [PERSON] 18.08.2017 приблизно о 09 год. 12 хв., керуючи на підставі посвідчення водія серії [NUMBER] , свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] (тимчасовий реєстраційний талон [NUMBER] ), подорожнього листа № 495326 та страхового поліса № АМ/0898581, технічно справним маршрутним автобусом «БАЗ-А 079.24», д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Єфремова в м. Києві у третій смузі для руху зі сторони пр. Палладіна в напрямку вул. Чорнобильська без пасажирів. Навпроти будинку № 3 зазначеної вулиці у [PERSON] виникла необхідність виконати маневр розвороту. Наблизившись до місця розвороту, [PERSON] увімкнув показчик лівого повороту та зупинився у третій (крайній лівій смузі). Дочекавшись моменту, [PERSON] розпочав маневр розвороту. В цей же час, по першій смузі руху, минаючи припарковані транспортні засоби, зі сторони вул. Чорнобильська в напрямку пр. Палладіна, рухався велосипедист [PERSON] . Виконуючи маневр розвороту, водій [PERSON] , керуючи автобусом «БАЗ-А 079.24», д.н.з. [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впевнився, що маневр буде безпечним, не надав перевагу зустрічному транспортному засобу, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги п.п. 1.5, 2.3, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які діють з 15.04.2013 року, у зв`язку з чим скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді: закритої травми обличчя у вигляді перелому лівої вилицевої кістки, саден голови; закритої травми хребта у вигляді перелому поперечного відростка 1-го грудного хребця зліва; закритої травми грудної клітки: у вигляді перелому 1-го ребра справа, підвивиху акроміального кінця лівої ключиці; садна кінцівок, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу». Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «БАЗ-А 079.24», д.н.з. [NUMBER] , застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0898581 зі строком дії з 01.08.2017 по 01.02.2018. 22.07.2019 ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було визнано ДТП, яка сталась 18.08.2017, страховим випадком та на підставі Страхового акту № 115/19-ГПО, заяви про виплату страхового відшкодування вх. № 212/АК від 30.05.2019 та наказу № 286 від 22.07.2019 було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 60 323, 27 грн. Розрахунок страхового відшкодування ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було здійснено на підставі ст. 24, п. 26.2 ст. 26 та ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», таким чином: витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, розраховуються на основі наданих [PERSON] чеків на придбання медичних препаратів та проведення діагностики, і дорівнюють 19 050, 73 грн.; У разі встановлення III групи інвалідності потерпілому відшкодовується 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (3 200,00 грн. х 12 = 38 400 грн.); Моральна шкода відшкодовується у розмірі 5% страхової виплати, тобто 57 450, 73 грн. х 5% = 2 872, 54 грн. Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 2860 від 22.07.2019. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Позивач при зверненні до суду з позовом просив про відшкодування матеріальної шкоди, завданої його майну (велосипеду марки Scott Evolution TR1). Велосипед марки Scott Evolution TR1 позивач придбав у 2008 році, вартість якого на час придбання (з пояснень позовної заяви) становила 2400 Евро, що по курсу НБУ на дату складання позову становить 77 889, 60 грн. З огляду на те, що документи, які підтверджують придбання велосипеда, у позивача не збереглись останній просить стягнути з відповідача розмір матеріального збитку у сумі 20 000 грн. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди завданої велосипеду марки Scott Evolution TR1, суд дійшов висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не додано жодних документів, які б підтверджували, що вказаний велосипед дійсно належав позивачу, а також документів щодо його придбання та ціни, а відтак дана вимога ґрунтується тільки на поясненнях викладених в позовній заяві. Що стосується витрат на проведення діагностики, лікування та придбання медичних препаратів, суд дійшов висновку, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, з огляду на те, що позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ДТВ "СК "Мотор-Гарант" 30.05.2019 року, внаслідок чого позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному 60 323, 27 грн. (з яких 19 050, 73 грн. на придбання медичних препаратів та проведення діагностики). Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума майнової шкоди, яку він поніс після звернення до страхової компанії та яка підтверджується товарним чеком № 130 від 19.06.2019 року на суму 5045, 55 грн. Також, звертаючись до суду позивач просить стягнути відшкодування моральної шкоди, яка виразилася в отримані тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що призвело до тривалих змін у житті позивача, зазначена ситуація, набула для останнього психотравмуючого значення. Психотравмуючий характер зазначеної події пов`язаний з тим, що вона: нанесла реальну шкоду його здоров`ю (тілесні ушкодження середньої тяжкості), різко порушила стан його здоров`я, характер нанесених ушкоджень і травм призвів до ускладнень, довготривалого значного погіршення його самопочуття, порушення природних функцій та отримання інвалідності (з ураженням опорно-рухового апарату та обмеженням працездатності), без прогнозів на повне відновлення; призвела до погіршення якості життя, призвела до погіршення якості життя, зруйнувала життєвий спокій, змінила в негативний бік звичайний уклад та умови життя, тощо. Наявний психотравматуючий характер зазначеної ситуації є психологічною складовою завданої позивачу моральної шкоди. Крім того, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди та завданих тілесних ушкоджень, позивачу була встановлена 3 група інвалідності. Згідно висновку № ED-1706-41140.18 за результатами психологічного дослідження від 04.10.2018 року на підставі методики запропонованої А.М. Ерделевським, яка є науковою рекомендацією по визначенню можливого розміру моральної шкоди та знайшла своє відображення у відповідній методиці психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди, розробленої Харкивським НДІСЕ Міністерства юстиції України (код державної реєстрації 14.1.75 від 18.01.2019 року) визначено орієнтовний розмір дійсної моральної шкоди, що було спричинено [PERSON] , з урахуванням його індивідуально-психологічних властивостей та суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, що становить 243 мінімальні заробітні плати. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди, який визначений позивачем в сумі 1 144 816, 46 грн., є недоведеним та явно завищеним. Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем явно завищено розмір моральної шкоди та виходячи із засад розумності і справедливості, приходить до висновку стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, яку визначає в розмірі 200 000 грн., при цьому, огляду на те, ТДВ «СК «Мотор-Гарант» вже здійснювало позивачу виплату суми моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати, суд вважає за доцільне стягути з відповідача моральну шкоду у сумі 197 127, 46 грн., яка розрахована наступним чином (200 000 - 2 872, 54 грн = 197 127, 46) Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань та переживань, їх тривалість, ступінь вини відповідача, який завдав моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З метою встановлення розміру моральної шкоди, позивачем було залучено суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 10 000 грн., суд дійшов висновку, що вказані витрати є витратами, пов`язаними з розглядом справи, а відтак підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію договору № 1-27/06-2018 про надання правничої допомоги (юридичних послуг) від 27.06.2018 року; додаткової угоди № 1 до договору № 1-27/06-2018 про надання правничої допомоги (юридичних послуг) від 27.06.2018 року; копію квитанції, що підтверджує розмір сплачених витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн., а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат підлягає здійсненню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial