Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Житомирська обласна психіатрична лікарня №2 Житомирської обласної ради звернулася до суду з заявою про продовження примусової госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі в примусовому порядку, мотивуючи тим, що останній хворіє на хронічний психічний розлад (шизофренія), внаслідок чого неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Він був поміщений до психіатричного закладу 26.05.2016 за заявою опікуна [PERSON] та направленням лікаря - психіатра Радомишльського району [PERSON] на підставі ч.1 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу». Оскільки, вказану норму Закону України «Про психіатричну допомогу» визнано неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016, та зазначено про можливість здійснення госпіталізації недієздатної особи на лікування виключно за рішенням суду, тому постало питання госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, лікар психіатр, підтримала вимоги заяви і пояснила, що у [PERSON] психічні порушення спостерігаються з 1980 року. Захворів під час навчання на третьому курсі в Київському медичному інституті. Захворювання почалося з слухових псевдогалюцинацій. Лікувався в Київській лікарні ім. академіка Павлова. Шість разів лікувався в Житомирській обласній лікарні №1 з приводу параноїчної шизофренії. Захворювання протікає безперервно, злоякісно, з стійкими галюцинаційними переживаннями, періодично підбирає дрібні предмети (копійки, сміття) і бере їх в рот. Вдома ковтнув дрібні материні прикраси. З 1996 року багаторазово лікувався в Житомирській обласній психіатричній лікарні №2. Дане поступлення 27. Ремісії короткі та неякісні. Перші дні вдома веде себе спокійно, приймає підтримуюче лікування під контролем матері. Потім йому стає гірше, перестає слухати матір, тобто поза межами лікарні його стан погіршується, тому йому необхідне продовження госпіталізації до психіатричного закладу на строк до 6-ти місяців. Прокурор підтримала вимоги заяви. Опікун [PERSON], в судове засідання не зявилася, але надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі по причині незадовільного стану здоровя та старості. Щодо задоволення заяви не заперечує. Хворий [PERSON] в судовому засіданні також не заперечує щодо продовження лікування. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника психіатричного закладу, думку прокурора та особи, що потребує лікування, дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 №2-рп/2016 по справі 1-1/2016 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України ,Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю та рекомендовано [PERSON] України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідності до цього рішення. В статтях 279 та 280 ЦПК України, які діють на даний час, законодавець закріпив, що за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Заява особи, якій за рішенням суду надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, або її законного представника про припинення цієї допомоги подається до суду за місцепроживанням особи, а про припинення госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку - до суду за місцезнаходженням психіатричного закладу. У заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу закріплені підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона : вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Аналізуючи вказані правові норми, суд звертає увагу, що на даний час лікар-психіатр чи представник психіатричного закладу може звернутися із заявою про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку, про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заявою про продовження такої госпіталізації. Тобто, діюче законодавство передбачає розгляд судом лише справ про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Механізму здійснення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра чинним законодавством не визначено. Однак, суд враховує, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 01.06.2016 №2-рп/2016 по справі 1-1/2016 вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Копія рішення Радомишльського районного суду від 28.02.2001 свідчить про визнання [PERSON] недієздатним та призначення [PERSON] його опікуном. Рішенням Овруцького районного суду від 14.07.2016 по справі №286/1882/16-ц було застосовано до [PERSON] госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, що підтверджується копією вказаного рішення суду. Згідно з ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів,який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. З висновку комісії лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 від 27.12.2016 вбачається, що у [PERSON] наявне злоякісне протікання захворювання з стійкими галюцинаторними переживаннями, він являє небезпеку для себе (при палінні намагається ковтати окурки, палить в ліжку, зі слів матері, ковтає дрібні предмети, дрібне сміття бере також в рот та ковтає), в нього відсутня критика до своїх дій, а тому він потребує продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, враховуючи, всі обставини справи та правові норми, що їх регулюють, зважаючи на відсутність механізму здійснення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра, і продовженням такої госпіталізації, а також необхідністю надання [PERSON] психіатричної допомоги в умовах психіатричної лікарні, не зважаючи на наявність згоди законного представника, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved