Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 09.11.2005 відповідач отримав кредит в сумі 5120 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та позивачем договір. Посилаючись на статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач зазначає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідач зобов`язання належним чином не виконувала, тому станом на 22.01.2019 за нею утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 13467,75 грн, яка складається з такого: 5809,94 грн - відсотки за користування кредитом; 6540,30 грн - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 617,51 грн - штраф (процентна складова). На підставі ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідача на підставі наданих суду доказів. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, просила застосувати спеціальний строк позовної давності до нарахованої пені та відмовити в нарахування судових штрафів, бо їх нарахування суперечить ст. 61 Конституції України (а.с 85). Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Існування договірних зобов`язань між сторонами підтверджується Анкетою-заявою від 09.11.2005, згідно з якою позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач умов договору та вимог закону не дотримувалася, внаслідок чого згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 22.01.2019 за нею утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 13467,75 грн, яка складається з такого: 5809,94 грн - відсотки за користування кредитом; 6540,30 грн - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 617,51 грн - штраф (процентна складова). Розглядаючи вказаний розрахунок на предмет обґрунтованості та відповідності умовам кредитного договору суд виходить з такого. Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З наданого позивачем розрахунку видно, що заборгованість відповідача позивачу по тілу кредиту відсутня. У зв`язку з цим неможливо встановити, з якої суми тіла кредиту нараховано заборгованість за відсотками та пенею, а також неможливо встановити розмір застосованого для нарахування такої заборгованості відсотку. Позивач просить стягнути нараховані відсотки в сумі 5809,94 грн і нараховану пеню в сумі 6540,30 грн, однак в розрахунку заборгованості станом на 22 січня 2019 року, наданого банком, в графі 9 «Сальдо за нарахованими відсотками» та графі 10 «Загальне сальдо за нарахованими відсотками» взагалі відсутня сума, схожа на 5809,94 грн. В графі 12 «Сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання», графі 13 «Загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання», графі 17 «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн» відсутня сума 6540,30 грн, яку просить позивач стягнути з відповідача. Оскільки суми пені та відсотків в розрахунку позивача розраховуються за накопичувальним підсумком, то суду не зрозуміло яким чином розраховані суми пені та процентів. Крім того, в позовній заяві позивач вказує, що станом на 22 січня 2019 року загальна сума боргу за наданим кредитом становить 13467,75 грн., однак в поданому розрахунку зазначає у графі 5 «Сальдо заборгованості за кредитом» та графі 19 «Заборгованість за кредитом» суму 11738,86 грн, що свідчить про неточність визначеної суми боргу самим позивачем. Разом з тим, банк просить стягнути заборгованість по судовим штрафам в сумі 1117,51 грн, однак розрахунок цієї суми суду не наданий. Таким чином, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, фактично містить лише певні показники, але не наданий алгоритм (формула), за яким можливо встановити, як з наведених показників утворився результат (відсотки; з яких сум розраховані пеня, комісія, штрафи тощо; за який період). Тому наданий розрахунок не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст.ст. 77-79 ЦПК України, у зв`язку з чим судом відхиляється. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах, тому споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача позивачу в розмірі 13467,75 грн, тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю обставин, які слугували підставою позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати на сплату судового збору слід залишити на позивачу. На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527, 530, 534, 549, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed