Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 07.10.2012 року працював на посаді охоронника в ДОЗ «Дружба». За час роботи сумлінно виконував покладені на нього обовязки та іншу роботу за дорученням директора закладу [PERSON], яка обіцяла додатково розрахуватися з позивачем, але нічого не заплатила, почала прискіпливо ставитися до позивача. В березні 2015 року працівник міліції відібрав пояснення у позивача з приводу розпивання позивачем спиртних напоїв на території ДОЗ «Дружба», тобто на робочому місці, на що позивач заперечив всі звинувачення, та адміністративна комісія в Трушківській сільській раді не знайшла підтвердження тим звинуваченням щодо перебування позивача на робочому місці в нетверезому стані і закрила провадження по вказаній адміністративній справі. 29.04.2015 року директор закладу [PERSON] вручила позивачу наказ про його звільнення за п.7 ст. 40 КЗпП України та вручила трудову книжку, виплатила заробітну плату. Позивач вважає таке звільнення з роботи незаконним і просить суд поновити його на посаді охоронника ДОЗ «Дружба», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача кошти за спричинену моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі. Представник відповідача, директор ДОЗ «Дружба» [PERSON], позов не визнала. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи працівника [PERSON], прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07.10.2012 року, згідно наказу № 120-к від 07.10.2012р., [PERSON] був прийнятий на посаду охоронника в Дитячо-оздоровчий заклад «Дружба» в с. Трушках Білоцерківського району. Керівником даного закладу є [PERSON]. Згідно наказу № 6-ос від 16.03.2015 року позивача було звільнено з посади охоронника в звязку з появою на роботі у нетверезому стані, тобто за п. 7 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в трудову книжку позивача. Наведені обставини стверджуються копією трудової книжки позивача та копією наказу про звільнення з роботи (а.с.8-9, 34). Встановленим є те, що 07.03.2015 року ДІМ Білоцерківського МВ склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 179 КУпАП щодо правопорушення 26.02.2015 року на території ДОЗ «Дружба», яке полягало у розпиванні [PERSON] спиртних напоїв на робочому місці. За наслідками розгляду даного протоколу адміністративною комісією при виконкомі Трушківської сільської ради, 27.03.2015 року було залишено справу про адміністративне правопорушення відносно гр. [PERSON] без розгляду, оскільки в наданих матеріалах були відсутні докази адміністративного порушення за ст. 179 КУпАП (а.с.11). Представником відповідача надано до матеріалів справи копії пояснень громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які, як вбачається з оскаржуваного наказу про звільнення [PERSON], стали підставою для звільнення працівника з роботи (а.с.21,22,23,24). З оглянутої в судовому засіданні особової справи працівника [PERSON] вбачається запис про отримання працівником копії наказу про звільнення і трудової книжки 29.04.2015року. Справа не містить пояснення працівника [PERSON] по факту розпивання спиртних напоїв на роботі, а також, відсутні акти про відмову дати такі пояснення, про відмову отримати наказ про звільнення і трудову книжку. Позивач в судовому засіданні пояснив, що під час чергування - 26.02.2015 року він не розпивав спиртних напоїв, а мешканці табору \\ДОЗ «Дружба»\\ його оговорили. Директор закладу прискіпливо ставиться до позивача, бажала звільнити, погрожувала, написала заяву до міліції, відібрала пояснення у мешканців і працівників закладу про, начебто, розпивання позивачем спиртного на роботі і безпідставно звільнила з роботи, не відібравши пояснення у самого працівника, та 19.03.2015 року вигнала з роботи, а в кінці квітня 2015 року видала трудову книжку і розрахунок. Позивач звертає увагу, що особа, яка написала пояснення про розпиття позивачем спиртних напоїв на роботі, на даний час працює на місці охоронника ДОЗ «Дружба», замість позивача. Представник відповідача, директор ДОЗ «Дружба» в судовому засіданні, заперечуючи позов, суду пояснила, що на території їхнього закладу тимчасово проживають біженці із зони АТО і декілька цих осіб звернулися до неї, як керівника зі скаргою на дії охоронника, повідомили, що [PERSON] 26.02.2015 року пропонував їм випивку та закуску, одна сімя, що проживають в кімнаті №6, пиячила з [PERSON] цілий вечір, внаслідок чого, потім сварилися, порушували спокій. Директор [PERSON] подала відповідну заяву до міліції, щоб притягли до відповідальності позивача, але звільнити [PERSON] не мала можливості, бо він перебував на лікарняному. Директор неодноразово пропонувала позивачу звільнитися за власним бажанням, що він заперечував, а 19.03.2015 року, коли позивач мав намір заступити на чергування, - директор повідомила його про звільнення, надала відповідний наказ та пропонувала отримати трудову книжку і розрахунок, на що позивач взяв наказ про звільнення, але не захотів поставити свій підпис, тому директор [PERSON] направила лист-повідомлення і копію наказу про звільнення на адресу проживання позивача. 29.04.2015р. позивач з адвокатом звернувся до директора закладу з вимогою надати наказ про звільнення і трудову книжку, розрахунок, що і отримали. Представник відповідача подала суду клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивач ще 19.03.2015 року знав про своє звільнення, отримав наказ, та поштою отримав повідомлення і запрошення отримати розрахунок, а отже, пропустив місячний термін для оскарження свого звільнення . Допитані в судовому засіданні в якості свідків сторони позивача, [PERSON]Є, [PERSON] та [PERSON], суду ствердили, що 26.02.2015 року, в період часу з 21 год., близько, до 23 год.30 хв. спілкувалися з [PERSON], який був в тверезому стані. Свідки сторони відповідача [PERSON], який на даний час працює охоронником ДОЗ «Дружба», [PERSON], прибиральниця цього закладу, суду ствердили, що позивач 26.02.2015 р. був в нетверезому стані. Вечері, на своєму чергуванні охоронник пропонував їм випити спиртне, та потім, свідки бачили позивача спянілим, відчутно було запах спиртного. Свідок [PERSON], водій ДОЗ «Дружба», суду повідомив, що ніколи не бачив позивача в нетверезому стані, але обізнаний щодо обставин його звільнення та бачив, як 19.03.2015 року, коли позивач вийшов на чергування, директор вручила наказ про звільнення та пропонувала позивачу отримати розрахунок. Позивач був обурений, поклав наказ до кишені, не бажав отримувати розрахунок і трудову книжку. При вирішенні даного спору, суд виходив з наступного. Відповідно до п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати з працівником трудовий договір у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 /зі змінами/ "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником бо уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Та відповідно до п. 25 вказаної Постанови Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК ( 1501-06 )), яким суд має дати відповідну оцінку. По справі було встановлено, що директором зазначеного закладу не було запропоновано працівнику надати письмові пояснення по факту розпивання спиртних напоїв позивачем, підставою для звільнення [PERSON] з посади охоронника стало пояснення чотирьох осіб, які, також, надавали свої пояснення і при розгляді справи про адміністративне правопорушення адміністративною комісією при виконкомі Трушківської сільської ради, але дана справа була залишена без розгляду за відсутності доказів адмін. порушення за ч.1 ст. 179 КУпАП. Також, не було належно складено акт про відмову позивача отримати трудову книжку на руки, не зафіксованим в особовій справі працівника є і те, що позивач відмовився від ознайомлення з наказом про його звільнення. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача щодо звільнення позивача з роботи за випадок появи позивача на роботі в нетверезому стані, оскільки даному відсутні належні й безперечні докази. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, представник відповідача не обґрунтувала необхідність саме такого виду заходу дисциплінарного стягнення, як звільнення. Оскільки, звільнення за появу на роботі в нетверезому стані по п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України є заходом дисциплінарного стягнення \\ст.147 КЗпП України\\, та при його застосуванні щодо [PERSON] відповідачем було порушено вимогу ч.1 ст.149 КЗпП України, а саме: не відібрано письмові пояснення по факту порушення трудової дисципліни. Сама представник відповідача, яка є директором закладу неодноразово в судовому засіданні вказувала, що не пропонувала позивачу дати будь-які письмові пояснення щодо вказаного порушення, а, лише, випадково зустрівши позивача в лікарні усно запитала щодо факту скарг на його поведінку. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] було звільнено з роботи за відсутності належно встановленого факту появи працівника на роботі в нетверезому стані, з порушенням вимог трудового законодавства України, а тому позивач підлягає поновленню на роботі у ДОЗ «Дружба» з 16.03.2015 р. Відповідно до ст.235 КЗпП України підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вирахування середнього заробітку в даному випадку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 \\ зі змінами і доповненнями \\. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік Так, обчислення середнього заробітку провадиться судом згідно довідки про розмір заробітної плати позивача за два останні місяці перед звільненням з посади відповідно до п.п.2,8 вказаного Порядку. Як встановлено в суді, [PERSON] працював охоронником на зміні за сталим графіком добу через дві доби, мав доплату за роботу в нічний час. За січень, лютий 2015 року позивачем відпрацьовано 19 змін. Та в період з дня звільнення позивача \\16.03.2015року\\ по день винесення судом рішення позивач мав вийти на роботу за вказаним графіком 35 раз. Отже, на користь позивача має бути стягнуто за період з 16.03.2015 року по 30.06.2015 року (по день постановлення рішення суду) - 4546 грн. 32 коп. (Розрахунок: за фактично відпрацьований час зарплата за січень 2015 року - 1242,57 грн. + зарплата за лютий 2015 р. - 1225,43. грн. = 2468 гривень : 19 роб. днів = 129 грн. 90 коп. \\ середньоденний заробіток, 24 годинний\\ х 35 роб. дні у вказаному періоді, тобто з 16.03.2015р. по 30.06.2015р.). Крім вказаного, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивач не довів, тобто, не надав жодного обґрунтування з приводу спричинення йому моральної шкоди саме на 5000 гривень, а тому підлягають до часткового задоволення позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, в сумі 300 гривень, оскільки порушення відповідачем вищевказаних законних прав [PERSON] призвели до моральних страждань позивача, які полягають у зміні нормальних життєвих звязків. Згідно ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. На підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial