Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що в липні 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання зобов»язань вказаного договору цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, та прийнято від останньої в заставу нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В порушення зобов»язань укладеного договору споживчого кредиту станом на 18.12.2014 року у позичальника перед банком утворилась заборгованість в розмірі 2 154 710, 42 грн., та сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит 25 725, 14 грн. 30.10.2014 року позивачем направлялись на адреси відповідача та третьої особи по справі вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, проте зобов»язання, щодо погашення заборгованості не виконані, а тому банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки та встановити спосіб реалізації нерухомого майна предмету іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, у межах процедури виконавчого провадження. В лютому 2015 року [PERSON] та [PERSON] подали зустрічні позовні заяви до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору іпотеки та заміну предмету іпотеки. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.04.2015 року в задоволенні позову ПАТ УкрСиббанк до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ УкрСиббанк про припинення договору іпотеки та заміну предмету іпотеки, та в задоволеннні позову третьої особи [PERSON] до ПАТ УкрСиббанк про припинення договору іпотеки та заміну предмету іпотеки, відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПАТ УкрСиббанк звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ПАТ УкрСиббанк. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є необгрунтованим і незаконним внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповно зясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. В скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що не доведено відсутність у відповідача у власності іншого нерухомого майна, що виключає можливість застосування мораторію, та в порушення норм процесуального права прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову на цій підставі. Рішення суду щодо не задоволення позовних вимог зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] до ПАТ УкрСиббанк про припинення договору іпотеки та заміну предмету іпотеки не оспорюється. Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини розповсюджується ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким не передбачено відстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а встановлено заборону на вчинення таких дій. Проте, висновок суду щодо відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки він суперечить наданим сторонами доказам, до такого висновку суд дійшов внаслідок невірного застосування положень матеріального та процесуального права. Підставами виникнення цивільних прав і обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 ЗУ«Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов»язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до розділу 4 Договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов»язання за договором або зобов»язанням, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки, Банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішенння суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов Договору іпотеки та інших підстав, передбачених законодавством України. Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка належить майновому поручителю. З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11365020000, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 169 790,00 доларів США, з процентною ставкою 14% річних. У відповідності до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісії за кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с.7-13). Відповідно до п. 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 30.06.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. В забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором 03.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], було укладено іпотечний договір №30008Z55 від 03.07.2008 року, відповідно до умов якого в заставу банку було передано двокімнатну квартиру №95, загальною площею 49,7 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, що знаходиться в буд.13 по вул. Самострова в м. Чернігові (а.с.20-25), власником якої вона є на підставі договору купівлі-продажу №1277 від 05.07.2000 року (а.с.26). Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], у зв'язку з чим накладено заборону на відчуження зазначеного в ньому нерухомого майна (а.с.32), про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру іпотек (а.с.34) та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» на адресу [PERSON] та [PERSON]І.( а.с. 55-64) направив письмову вимогу кожному окремо про виконання у тридцятиденний строк добровільного погашення заборгованості або на виконання вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» добровільно передати предмет іпотеки у власність іпотекодержателя разом з усією правовстановлюючою документацією. Відповідно до довідки-розрахунку станом на 18.12.2014 року заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11365020000 від 03.07.2008 року -136 556,38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.12.2014 року становить 2 154 710,42 грн та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 25 725,14 грн (а.с.35-47). Позичальник [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання майновий поручитель [PERSON] передала в іпотеку квартиру, загальна площа якої становить 49,7 кв.м., що не перевищує 140 кв.м., відповідач зареєстрована та проживає у спірній квартирі (а.с.100). Наявність в іпотекодавця у власності іншого нерухомого житлового майна судом не встановлено. Згідно з пунктом 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов"язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові № 6-57цс15 від 27.05.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213 ЦПК України на вказане уваги не звернув, та не врахував, що даний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи викладене, слід відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири [ADDRESS].(колишня вул. Колективна), м. Чернігів на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині не задоволених вимог ПАТ «УкрСиббанк», з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позову частково в цій частині. Оскільки апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, то на його користь з [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати по справі в розмірі 3654,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1908,00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до ст. 88 ЦПК України

Outcome: partial