Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

16.11.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] в м. Докучаєвськ Донецької області, Україна. В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що вона народилася [INFO] , згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 01.10.1952 року, про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис за № 1809, де в рядку мати зазначено - [PERSON] . Далі з заяви слідує, що заявниця змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] , відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Гуляйпільським райвідділом ЗАГС від 27 вересня 1975 року. Як зазначає заявниця, [INFO] у м. Докучаєвськ Донецької Народної Республіки померла її матір [PERSON] , причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність. Набряки, атеросклеротичний кардіосклероз на тлі гіпертонічної хвороби. Похована на непідконтрольній державній владі України території в м. Докучаєвськ Донецької Народної Республіки. Далі в заяві зазначено, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану громадян не виявилося за можливе, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Як слідує далі з заяви, Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовив в реєстрації смерті матері заявниці, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] , померлої [INFO] в м. Докучаєвськ Донецької області, Україна, було пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті на території, непідконтрольній державній владі території України, що відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 року №254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, це довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Також зазначено, що факт смерті матері заявниці [PERSON] , підтверджується копією довідки про причину смерті, лікарським свідоцтвом про смерть № 116 від 19.08.2020 року, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.08.2020 року. Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, так як свідоцтво про смерть видане на території, так званої, Донецької Народної Республіки є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видати, бо знаходиться на тимчасово окупованій території України. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі (а.с. 19). Представник заінтересованої особи - Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали суду письмову заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечували. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Заявниця, [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Махачкала, Дагестан, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 14.12.2001 року Докучаєвським МВ УМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6), звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] в м. Докучаєвськ Донецької області, Україна. [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецьк була громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Старобешівським РВ УМВС України в Донецькій області від 04.07.1997 року (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським бюро ЗАГС м. Махачкала 01.10.1952 року, [INFO] в місті Махачкала Республіка ДАССР, народилася [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 1809, батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Гуляйпільським райвідділом ЗАГС від 27.09.1975 року, 27 вересня 1975 року одружилися [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис № 140. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 9). Свідоцтво про смерть гр. [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] у віці 97 років у м. Докучаєвськ, Донецька область, Україна, серії ДНР № [NUMBER] від 19 серпня 2020 року, видане відділом ЗАГС Докучаєвського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом її смерті, актовий запис № 216, є невстановленого зразка та не відповідає державним вимогам (а.с.11). Згідно копії довідки про причину смерті № 116 та копії лікарського свідоцтва про смерть № 116 від 19.08.2020 року, виданих Центральною міською лікарнею м. Докучаєвська, [PERSON] , 1923 року народження, померла [INFO] , вдома, за адресою: [ADDRESS] , причина смерті: а) хронічна серцево-судинна недостатність; б) набряковий синдром; в)атеросклеротичний кардіосклероз на тлі гіпертонічної хвороби (а.с. 12, 14). Згідно копії довідки від 03.11.2014 року № 2310000093 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , і перемістилася в [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 845/21.4-06-149 від 20.10.2020 року, наданої заявнику [PERSON] Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відмовлено у державній реєстрації смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки для підтвердження факту її смерті пред`явлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній законодавством України (а.с. 15). За таких обставин, встановлено, що заявник [PERSON] доводиться померлій [PERSON] , 1923 року народження, дочкою. Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Судом встановлено, що до суду звернулася [PERSON] , яка позбавлена можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті матері [PERSON] на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме м. Докучаєвськ Донецької області, Україна, який відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як останній відмовлено у державній реєстрації смерті з підстави невідповідності медичної довідки та свідоцтва про смерть формі, встановленої законодавством України. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Докучаєвськ Донецької області, Україна, яка проживала за адресою: [ADDRESS] , у віці 97 років, причина смерті: а) хронічна серцево-судинна недостатність; б) набряковий синдром; в)атеросклеротичний кардіосклероз на тлі гіпертонічної хвороби, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема і побічно підтверджується довідкою про причину смерті № 116 від 19.08.2020 року та лікарським свідоцтвом про смерть № 116 від 19.08.2020 року, виданими Центральною міською лікарнею м. Докучаєвська та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 серпня 2020 року, виданим відділом ЗАГС Докучаєвського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить. Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (адміністративне провадження № К/9901/2383/17). Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику ВС, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст. 294 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті у заявниці є об`єктивні перешкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернулася з відповідною заявою. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: approved