Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що [INFO] року помер троюрідний дядько позивача - [PERSON], дане підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 3,37 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Ісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області, посвідченого Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Лохвицькою райдержадміністрацією 23.07.1997 року за № 964 на підставі розпорядження Лохвицької райдержадміністрації від 18.03.1997 року № 119. Державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори у Полтавській області Постановою від 08.02.2019 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, оскільки неможливо встановити ступінь споріднення між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] та відсутні правовстановлюючі документи на майно. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO] року був троюрідним дядьком [PERSON]; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 3,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Ісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що належало померлому [INFO] року [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Лохвицькою райдержадміністрацією 23.07.1997 року за № 964 на підставі розпорядження Лохвицької райдержадміністрації від 18.03.1997 року № 119. В судове засідання позивач не з"явилася, подавши заяву, в якій підтримує позов та просить справу розглядати без її участі. Відповідач, Ісковецька сільська рада Лохвицького району Полтавської області, на розгляд справи не з"явилася, надавши заяву, в якій просить розглянути справу без участі її представника, не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа: Перша лохвицька державна нотаріальна контора, на розгляд справи не направила свого представника, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши покази свідків, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] року помер троюрідний дядько позивача - [PERSON], дане підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 3,37 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Ісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області, посвідченого Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Лохвицькою райдержадміністрацією 23.07.1997 року за № 964 на підставі розпорядження Лохвицької райдержадміністрації від 18.03.1997 року № 119. Державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори у Полтавській області Постановою від 08.02.2019 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, оскільки неможливо встановити ступінь споріднення між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] та відсутні правовстановлюючі документи на майно. Згідно довідки Ісковецької сільської ради від 04.02.2019 року [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав по день смерті [INFO] року в с. Яблунівка по вул. Сенчанській, 52, Лохвицького району Полтавської області. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Встановлення факту родинних відносин [PERSON] необхідно для оформлення її спадкових прав. На запит суду, державний нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Полтавській області, надала інформаційну довідку зі СР (заповіти/спадкові договори), інформаційну довідку зі СР (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповідно до якої після смерті [INFO] року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини або відмову ніхто не звертався. Спадкова справа не заведена. За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Так, свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що в с. Яблунівка Лохвицького району працювала соціальним працівником, знала [PERSON], який проживав з матір"ю, працював трактористом. Дійсно він був троюрідним дядьком [PERSON], яка постійно приїздила до нього. Коли мати померла, [PERSON] проживав сам, інших близьких родичів немав. Коли захворів тяжкою хворобою, догляд за ним здійснювала [PERSON], потім провела його поховання. [PERSON], який допитаний як свідок, в судовому засіданні пояснив, що дійсно [PERSON], який помер в 1999 році був троюрідним дядьком [PERSON], яка приїзджала до нього та допомагала по господарству, так як він проживав сам і не мав інших близьких рідних. Коли [PERSON] хворів, [PERSON] доглядала за ним, а коли помер -провела його похованння. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків, які були допитані у судовому засіданні. Встановлено, що дійсно [PERSON], який помер [INFO] року був троюрідним дядьком [PERSON]. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). З огляду на вказані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як не порушують чиї-небуть права чи інтереси.

Outcome: approved