Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

11 грудня 2021 року представник заявника звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті громадянина України [PERSON] [INFO] , уродженця м. Ровеньки, Луганська область, Україна, який помер [INFO] у смт. Дзержинське, м. Ровеньки, Луганська область у віці 87 років. У заяві посилався на те, що заявник є сином померлого, смерть якого настала на тимчасово окупованій території України. Лікарське свідоцтво про смерть було видане державним закладом «Ровенська центральна міська багатопрофільна лікарня» 02.10.2020р. за №888, що знаходиться на тимчасово окупованій території в Луганській області. Заявник звертався із заявою щодо проведення державної реєстрації смерті до Дарницького районного у місті Києві відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), але йому було відмовлено у проведенні відповідної державної реєстрації. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.01.2021р. було призначено розгляд даної справи на 12.01.2021р. на 17.00 годину. Заявник та представник заявника в судове засідання не з`явились, у заяві представник просив розглянути справу за їх відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Дзержинською міськрадою м. Ровеньки 25.02.1966р. У судовому засіданні з викладених у заяві обставин, письмових доказів у справі, зокрема лікарського свідоцтва про смерть №888 від 02.10.2020р., виданого державним закладом «Ровенська центральна міська багатопрофільна лікарня», лікарська амбулаторія №2, достовірно встановлено факт смерті [PERSON] в м. Ровеньки, смт. Дзержинський, Луганської області 01.10.2020р. від хронічної серцевої недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу, ішемічної хвороби серця. Як вбачається, представник заявника звертався до Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо реєстрації у встановленому законом порядку смерті [PERSON] , але отримав відмову від 22.12.2020р. за №2317/20.4-72 у проведенні державної реєстрації смерті, з огляду на те, що пред`явлено заявником документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаться незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політки із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Згідно з наказами Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області», свідоцтва про смерть, видані органом, який знаходиться не на контрольованій території, є недійсним. Використання їх в якості документів, що засвідчують факт смерті, є неможливим. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України передбачено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved