Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, у твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, про що надала суду письмову заяву, просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду у зв'язку з чим судом проведено заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено у відсутності сторін без повної фіксації судового засідання технічними засобами у відповідності до ст.197 ЦПК України. Оцінивши та проаналізуваши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони до 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, і є батьками двох дітей: [PERSON] [INFO], (свідоцтво про народження серія [NUMBER]) та [PERSON] [INFO], (свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Діти проживають спільно з матір'ю та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою Городецької сільської ради №2430 від 06.06.2016 року. Відповідно до статей 180-183 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 цього ж Кодексу суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, і зобов'язаний їх утримувати до досягнення повноліття, працює на посаді електромонтера в ТОВ КНМП «Електропівденмонтаж», не має інших утриманців, а також відсутні обставини, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свій обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо, у добровільному порядку [PERSON] коштів на утримання дітей не надає, і будь-яких домовленостей між сторонами з цього приводу не досягнуто, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції "Про права дитини" незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із взаємного обов'язку батьків утримувати дитину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 всіх видів його доходу щомісячно, який, з урахуванням віку неповнолітніх дітей, їх потреб, є таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру, відповідає засадам розумності і справедливості. Підстав для задоволення позову про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, як про це просить позивач, суд не вбачає, оскільки аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, якщоїх платник не працює, не має доходу, або його доходи мають нестабільний, мінливий характер, як це зазначено в ст.184 СК України. В той же час, відповідач [PERSON] має постійне місце праці та регулярний дохід, у зв"язку з чим спроможний сплачувати аліменти у частці від доходу. Враховуючи викладене,

Outcome: partial