Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-24 00:00:00

27.04.2017р. позивач ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11.03.2011р. між сторонами був укладений договір №15481/02-ДК, про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки. Відповідно до п.1.1.4 договору та додаткового договору №1, відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 12800,00 грн. зі сплатою 24,0% відсотків річних за користування кредитом, для користування кредитною лінією було відкрито картковий рахунок та видана платіжна картка. Банк виконав свої обовязки в повному обсязі, надав обумовлений кредит, але відповідач належним чином не виконував свої зобовязання, в наслідок чого на 11.01.2017р. утворилась заборгованість в розмірі 12743,74 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 12743,73 грн. та 3% відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 0,01 грн. Позивач просив стягнути суму боргу в розмірі 12743,74 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1600,00грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак, неодноразово надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Також 26.07.2017р. представник позивача надав заяву, відповідно до якої пояснює, що від відповідача надійшов електронний лист, в якому він пропонує дійти згоди та припинити провадження по справі, оскільки зазначений лист надійшов без підтвердження погашення суми боргу та судового збору, позивач повністю підтримує свої позовні вимоги. Так 25.08.2017 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та надав новий розрахунок заборгованості, згідно якого просить стягнути суму боргу у розмірі 11304,52 та судовий збір. Відповідач в судове засідання 25.08.2017 року не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, але приймав участь в судових засіданнях 26.06.2017 року та 16.08.2017 року. В судовому засіданні 16.08.2017 року відповідач суду повідомив, що частково визнає свою заборгованість,яка виникла через те, що він перестав отримувати заробінтю плату через Ощадбанк.Зараз ним укладено договір, за яким він первів свою пенсію в Ощадбанк та дозволив списувати з його рахунку на погашення заборгованості по 800 гривень щомісячно. Перші списання вже проведенні, що підтверджується виписками по картковому рахунку,які йому видав представник позивача у віділенні Ощадбанку, де він уклав цей договір. В судове засідання 25.08.2017 року відповідач не з"явився, але надав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує частково: не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості в розмірі 9974,32 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку від 25.08.2017 року. Суд, заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами 11.03.2011 року дійсно виникли кредитні правовідносини, що підтверджується тим, що 11.03.2011р. між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір №15481/02-ДК, про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки. Відповідно до п.1.1.4 договору та додаткового договору №1, відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 12800,00 грн. зі сплатою 24,0% відсотків річних за користування кредитом. Відповідно до п.3.3 договору відповідач зобовязався щомісячно отримувати звіт по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставці звіту по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем або неробочим згідно з договором. Банк виконав свої обовязки в повному обсязі, надав обумовлений кредит, але відповідач належним чином не виконував свої зобовязання, в наслідок чого на 11.01.2017р. утворилась заборгованість в розмірі 12743,74 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 12743,73 грн. та 3% відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 0,01 грн. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідач після отримання позовної заяви добровільно став погашати заборгованість, яка виникла у нього по кредитному договору. Як вбачається з наданої копії форми № 190 на довгострокове списання коштів вкладника відповідач дійсно уклав зазначений договір та доучив позивачу здійснювати списання з його рахунку щомісяця по 800 грн. з 21.08.2017 року до 20.01.20120 року (а.с. 83) Як вбачається з виписки по кредитному картковому рахунку № 0040-26257510055730 [PERSON] станом на 22.06.2017 року має заборгованість в розмірі 12 181,91 грн., відбулося погашення частини боргу і ікінцевий баланс - 11051,36 грн.(а.с. 84) Як вбачається з виписки по кредитному картковому рахунку № 0040-26257510055730 [PERSON] станом на 16.08.2017 року має заборгованість в розмірі 11094,76грн., відбулося погашення частини боргу і кінцевий баланс - 10716,79грн.(а.с.96) Як вбачається з виписки по кредитному картковому рахунку № 0040-26257510055730 [PERSON] станом на 25.08.2017 року має заборгованість в розмірі 10554,21грн., відбулося погашення частини боргу і кінцевий баланс - 9 974,32 грн. Судом пропонувалося позивачу надати довідку на підтвердження погашення боргу відповідачем та розмір боргу за кредитним договором. 25.08.2017 року на електронну пошту суду позивачем було надано розрахунок , відповідно до якого заборгованість [PERSON] за основним боргом складає 9998,69 грн., заборгованість за нархованими відсотками -704,10 грн, інфляційні витрати від просрочених сум заборгованості - 474,29 грн. та 3% річних від просрочених сум заборгованості -127,44 грн.(а.с.109) Суд не може прийняти до уваги зазначену довідку, оскільки вона спростовується виписками банку (а.с.83,84,96). Окрім того,як вбачається з позову позивач не просив стягнути заборгованість за нарахованими відсотками та інфляційні витрати(а.с.5), в позові позивач просить окрім основної суми заборгованості стягнути на його користь з відповідача 12743,73грн(основний борг) та 0,01 грн.-3% річних від просрочених сум заборгованості(а.с.5) Відповідно до ст.31 ЦПК України позивач може збільшити або зменшити розмір позовних вимог протягом всього часу розгляду справи. Разом із тим, позивач заяву про уточнення позовних вимог , а саме в частині стягнення сум інфляційних витрат та 3 % річних за період з 12.02.2017р. до 21.08.2017 року, до суду не надавав, а лише направив через електронну пошту суду розрахунок цих сум, що є порушенням встановленого порядку уточнення(зміни) позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 9 974,32 грн., яку і належить стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно вимог ст.1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ст.530 ЦК України).Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)(ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зі сплати неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). В судовому засіданні було встановлено, що дійсно відповідач не виконував належним чином свої зобов"язаня по кредитному договору, внаслдіок чого утворилася заборгованість. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% від просрочених сум заборгованості в розмірі 0,01грн. є обгрунтованими , оскільки передбачені ст.625 ЦК України ,і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги\~частково, а саме в розмірі 9974,32 грн. та 3% від просрочених сум заборгованості в розмірі 0,01грн. , в решті позовних вимог ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.38 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Враховуючи, що часткове погашення заборгованості відповідачем відбулося вже після відкриття провадження по справі суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь всієї суми сплаченого судового збору, оскільки це витрати, які понесені позивачем в зв"язку із подачею позову ще до початку добровільного погашення заборгованості відповідачем. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial