Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до прокуратури Вінницької області, Вінницького міського суду Вінницької області, Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного управління, Вінницького міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду. Ухвалою суду від 16.09.2015 року проведено заміну первісного відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницький області та залучено Державну казначейську служби України в якості відповідача до участі в даній справі. Ухвалою суду від 03.12.2015 року проведено заміну первісного відповідача - Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного управління, залучено у якості співвідповідача Вінницький міський відділ Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу. Ухвалою суду від 23.02.2016 року позовну заяву [PERSON] до прокуратури Вінницької області, Вінницького міського суду Вінницької області, Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного управління, Вінницького міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду в частині позовних вимог, предявлених до Вінницького міського суду Вінницької області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду - залишено без розгляду. Позовна заява мотивована тим, що з 30.08.1997 року по 18.05.2011 року вона перебувала з [PERSON] у шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. В 2007 році позивач та її колишній чоловік прийняли рішення про придбання в кредит житла та заручились фінансовою підтримкою родичів, в тому числі колишньої свекрухи - [PERSON], яка перебувала на заробітках в Італії. У 2011 році [PERSON] в черговий раз наніс тілесні ушкодження позивачу, що змусило її звернутись до міліції та суду, і він був засуджений за ст.125 КК України, а шлюб було розірвано. Дізнавшись про розірвання шлюбу та засудження сина, [PERSON] вирішила помститися позивачу. З цією метою вона приїхала з Італії і неодноразово зверталась до міліції та прокуратури з заявами, про ніби то скоєння позивачем крадіжок її майна та шахрайських дій щодо привласнення квартири. У порушенні кримінальної справи за ознаками крадіжки їй було відмовлено, проте 19.04.2011 року старшим слідчим Ленінського РВ Сташком Ю.А. було порушено кримінальну справу по факту шахрайства за ч. 3 ст.190 КК України. Він не порушував справи відносно особи, а намагався розібратися. Після чергових скарг на слідчого з боку [PERSON], справу було передано слідчій СВ ВМВ України у Вінницькій області [PERSON], яка обмежила права позивача постановою про обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, не стала розбиратись у справі повно, всебічно і обєктивно, 06.11.2012 року винесла постанову про притягнення позивача як обвинуваченої і в стислі строки передала справу з обвинувальним висновком, який затвердили посадові особи прокуратури м. Вінниці, до суду. 04.09.2012 року Ленінський районний суд м. Вінниці відмовив позивачу у задоволенні клопотання про скасування постанови про порушення кримінальної справи, проте ухвалою апеляційного суду від 04.10.2012 року було визнано відмову незаконною, а постанову про порушення кримінальної справи скасовано. Забравши з суду за власною ініціативою матеріали справи, слідча [PERSON] 15.10.2012 року знову порушила так зване кримінальне провадження, але вже за ч.4 ст. 190 КК України, при цьому сама написала відповідну заяву та позовну заяву. Процесуальні прокурори м. Вінниці погодилися з позицією слідчої, затвердили обвинувальний акт, і справу знову відправили до суду. Судове слідство, в порушення розумних строків, тягнулося з січня 2013 року по жовтень 2014 року 20 місяців. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року позивача засуджено до шести років позбавлення волі з конфіскацією майна. Разом з тим, прокурор прокуратури м. Вінниці подав апеляційну скаргу та просив посилити покарання, позбавивши позивача волі на строк до 9 ти років, виключивши з вироку таку помякшуючу обставину, як наявність двох неповнолітніх дітей. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області скасовано, а провадження по справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України в звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Не погодившись з таким рішенням заступник прокурора Вінницької області подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу апеляційного суду. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду від 28.01.2015 року - без змін. Через постійні сильні душевні хвилювання на протязі 4-х років та 4-х місяців (з 19.04.2011 року по 08.07.2015 року) позивач переживала сильні психологічні та фізичні страждання, часто хворіла, внаслідок чого в листопаді 2013 року у неї стався геморагічний інсульт, субарахноїдальний крововилив головного мозку на ґрунті розриву аневризми. Тепер вона постійно перебуває на обліку в закладах охорони здоровя, проходить лікування, втратила здоровя, не має сили для праці з повною віддачею. В результаті втрати здоровя позивач стала інвалідом ІІІ-ї групи. Позивач працює вчителем з 1997 року, і завжди знаходиться в полі зору педколективу, батьків дітей та дітей. І педколективу, і батькам було відомо про її притягнення до кримінальної відповідальності, тому, що тривалий час її постійно викликала слідча та суд. Це неабияк підірвало авторитет позивача та ділову репутацію, навіть стояло питання про звільнення її з роботи. Все це ще більше поглиблювало страждання позивача та душевні хвилювання. Про її проблеми знали не лише рідні, близькі, знайомі та колеги по роботі, а і діти, тому, що про це повідомляли їм як колишній чоловік, так і колишня свекруха, казавши, що їх маму посадять в тюрму. Діти неодноразово, захищаючи матір, просили так званого «батька», та так звану «бабусю» пожаліти її, на що останні відмовляли, про що вона повідомляла міський суд в присутності прокурора. Розгляд справи відносно позивача відбувся публічно, проте до цього часу публічного вибачення позивач не отримала. Такими незаконними діями досудового слідства, прокуратури та суду позивачу завдано моральної шкоди. Враховуючи, що період кримінального переслідування відносно позивача з 19.04.2011 року по 08.07.2015 року становить 4 роки і 4 місяці, враховуючи конкретні\~\~обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності, [PERSON] вважає, що розмір відшкодування не може бути меншим 100 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду позивач виходить з наступного. Застосування європейських стандартів прав людини і основоположних свобод в аспектах: конституційних положень щодо пріоритетності захисту прав людини; статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» щодо застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права; завдань кримінального судочинства та його засад змагальності та диспозитивності; застосування кримінального процесуального закону з урахуванням практики ЄСПЛ; виявлення помилок у застосуванні судами кримінального процесуального закону, повязаних із порушенням прав людини; запобігання порушенням прав людини у подальшому. Стаття 9 Конституції України,\~ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року «Про міжнародні договори України»,\~Закон України від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції",\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також норми\~ст. 8 ЦПК України\~досить чітко визначають, що: а)\~Конвенція та рішення Європейського суду є частиною національного законодавства України;\~б) якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору; в)\~Конвенція та рішення Європейського суду є джерелами права України, які повинні враховуватися у всіх формах судочинства. Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 8 грудня 2011 року (Заява N29912/05, справа «Шульгін проти України»), у відшкодування моральної шкоди стягнуто на користь заявника 16\~000 євро ( 400\~000 грн.). Рішенням Європейського суду з прав людини від 17 жовтня 2013 року (Заява № 31898/06, справа «Таран проти України»), у відшкодування моральної шкоди стягнуто на користь заявника 14 000 євро ( 350 000 грн.). Рішенням суду Червонозаводського району м. Харкова від 19 червня 2008 року за позовом [PERSON] до прокуратури Харківської області та Державного казначейства України про відшкодування шкоди незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням на користь позивача стягнуто 1\~000\~000 грн. Українці, не є «нижчою расою» в порівнянні з іншими людьми. Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому, виходячи з рішення Червонозаводського суду від 19.06.2008 року, з урахуванням зростання курсу долара до гривні з 8 грн./дол. до 23 грн./дол., позивач оцінює моральну шкоду в 3\~200 000 грн. При цьому враховує, що шкода завдана УМВС та прокуратурою. Органом міліції незаконно двічі порушено кримінальну справу, тривалість незаконних дій з порушенням Конституційного права позивача на вільний вибір пересування у вигляді підписки про невиїзд та кримінального переслідування тривала з 19.04.2011 року по січень 2013 року, тобто 1 рік і 9 місяців. За цей час її страждання поглиблювались, і це завдало моральної шкоди, яку вона оцінює в 400\~000 грн. Орган прокуратури, на якому Законом України «Про прокуратуру» покладено нагляд за дотриманням слідчими органами законності, не виконав свої обовязки перед позивачем, двічі незаконно направляв справу до суду, підтримував завідомо незаконне обвинувачення, просив суд притягнути до більш суворого покарання у виді 9-и років позбавлення волі, звернувся до касаційного суду не враховував те, що вона жінка, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що являється інвалідом. Ці дії тривали з 19.04.2011 року по 08.07.2015 року, що становить 4 роки і 4 місяці, принизили честь позивача, гідність, ділову репутацію, завдали непоправимої шкоди здоровю, позивач стала інвалідом, тому оцінює шкоду в 1\~000\~000 грн. Втрата здоровя, є самостійною підставою для стягнення моральної шкоди. Згідно з наказами МОЗ №561 від 05.09.2011 року, №183 від 07.04.2011 року інвалідами 3-ї групи є особи з втратою працездатності до 25%. Згідно ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» інвалідом є особа з стійким розладом функцій організму, що обмежує життєдіяльність, і являється ступенем втрати здоровя в тому числі трудової діяльності. Так, як позивач під час досудового та судового слідства втратила здоровя та можливості ефективної праці на 25%, їй потрібно значно більше зусиль на підготовку до праці, і втрачене здоровя не повернути, що поглиблює її душевні страждання. Погіршення стану її здоровя та захворювання підтверджується повідомленням МКЛ за №1 №01-6-642, в якому вказано, що вона з грудня 2013 року по теперішній час важко хворіє, перебуває на обліку, потребує тривалого лікування від перенесеного інсульту, дороговартісного обстеження, в тому числі невролога, лікування зорових нервів обох очей, тощо. Дане захворювання не є спадковим і повязане зі стресовою ситуацією, яку позивач перенесла за час досудового слідства, незаконного засудження. Тому, оцінює самостійно цю підставу для відшкодування шкоди у розмірі 600\~000 грн. Крім того, самостійною підставою для відшкодування шкоди є приниження честі, гідності та ділової репутації. Позивач працює вчителем з 1999 року; вчителі, школярі та їх батьки на протязі 4 років та 4 місяців знали про те, що позивач «являється шахрайкою». Це викликало негативне ставлення до [PERSON] у суспільства, адже про це знали, крім педколективу, управління освіти, її рідних, знайомих і дітей, приблизно 500 800 вихованців та їх батьків. Все це поглиблювало страждання позивача та душевні хвилювання. За таких умов, позивач оцінює моральну шкоду за приниження честі, гідності та ділової репутації та час на її поновлення в 100\~000 грн. Про обставини кримінального провадження від батька та баби знали і діти позивача, які також з нею страждали і переживали, що поглиблювало їх переживання, а також її душевні страждання та переживання за дітей. Душевні страждання своєї сімї позивач оцінює в 100\~000 грн. Враховуючи відсутність вини позивача, доведеність вини відповідачів, причинний звязок між заподіянням шкоди та його наслідками, загальний розмір шкоди позивач оцінює в 3\~200 000 грн. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України на її користь 3\~200 000 грн. у якості відшкодування\~\~моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України без врахування будь-яких податків, що можуть нараховуватись на цю суму; зобовязати прокуратуру Вінницької області, УМВС України у Вінницькій області протягом 5- робочих днів з дня ухвалення рішення принести вибачення за незаконні дії та незаконне засудження шляхом опублікування відповідного повідомлення у друкованих засобах масової інформації Вінницькій обласній газети « Вінниччина». В ході судового розгляду позивачем було зменшено позовні вимоги, згідно яких вона просила суд стягнути з Державної казначейської служби України на її користь 2\~200 000 грн. у якості відшкодування\~\~моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України без врахування будь-яких податків, що можуть нараховуватись на цю суму. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] зменшені позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили їх задоволити. В судовому засіданні представник відповідача - прокуратури Вінницької області, [PERSON] зменшені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Стаття 2 цього ж Закону містить приводи, які дають право на відшкодування шкоди, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно - розшукових заходів. При цьому, вказані статті перебувають між собою в причинно-наслідковому зв'язку, тобто, у разі постановлення виправдувального вироку право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. З приписів ст. 1167 ЦК України, на яку міститься посилання у позовні заяві, вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка п завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді -решту чи виправних робіт. Отже, наведеними нормами вказаних законодавчих актів визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб. Водночас, як свідчать фактичні обставини справи, позивачкою жодних доказів до позовної заяви щодо неправомірності дій органів досудового розслідування та прокуратури під час здійснення слідчих та процесуальних дій у надано не було. У позовній заяві позивач оцінює моральну шкоду у сумі 3200000 грн., яку в ході судового розгляду зменшила до 2200000 та пов'язує дії органів досудового слідства та прокуратури з заподіянням їй моральної шкоди. Не є підставою для стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, лише факт притягнення до кримінальної відповідальності. В кожному разі факт заподіяння моральної шкоди, її обсяг та розмір мають бути доведені відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України. За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому до позовної заяви не додані докази, які б свідчили про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Жодних доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв'язків та стосунків позивачем до позовної заяви не надано. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У частині вимог щодо зобов'язання прокуратури Вінницької області принести вибачення за незаконні дії та незаконне засудження шляхом опублікування відповідного повідомлення у друкованих засобах масової інформації то такі вимоги, як вибачення, не передбачено чинним законодавством України. За вказаних обставин, представник відповідача [PERSON] просить в позові [PERSON] відмовити. Представник відповідачів - Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного управління, Вінницького міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову) діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені в статті 1176 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання. незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частина 7 даної статті говорить, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування. прокуратури або суду, встановлюється законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди. Відповідно до положень ст.1 вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконною відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій. що обмежують права громадян: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації манна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Тобто, основним критерієм для відшкодування шкоди відповідно до вимог цього Закону є незаконність дій вищезазначених органів. Жодного рішення у кримінальній справі відносно [PERSON] УМВС не приймало, а тому не могло порушити будь-яких прав позивачки. Відповідно до статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На сьогоднішній день відсутнє жодне рішення суду чи органу прокуратури, яке б свідчило про незаконність дій УМВС України у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності їх дій на сьогоднішній день с недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди. Крім того, відповідно до ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто, Законом визначено, що умовами настання моральної шкоди мас бути фізичний або психічний вплив на особу, які на сьогоднішній день є відсутніми і не доведеними з боку позивача. В силу ст.13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства із ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Згідно ч.1 ст.12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної із пунктах , 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд. про що виносять постанов) (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Відповідно до ч. ч.2,3 ст.13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»", зазначено: «Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру; за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, факт наявності взагалі у позивача моральної шкоди залишається не доведеним. Саме тому, факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування них обставин покладається на особу, яка про це зазначає. Недоведення обставин є підставою для відмови у позові. Що стосується зобов'язання УМВС до публічного вибачення у друкованому засобі масової інформації, то відповідно до норм ст.16 ЦК України такого способу захисту судом цивільних прав та інтересів не існує. Таким чином, вимога позивача щодо принесення публічного вибачення у засобах масової інформації є безпідставною. За наведених обставин представник відповідачів [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що позивачем в судовому засіданні не було доведено вини відповідачів в спричиненні їй моральної шкоди, а також не доведено факту погіршення її стану здоровя саме в звязку з винесенням судових рішень; просила в задоволенні позову відмовити. Зясувавши позицію сторін в межах заявлених вимог та поданих сторонами доказів, врахувавши заперечення відповідачів, дослідивши та оцінивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 127/2385/13-к по обвинуваченню [PERSON], [PERSON] за ч.4 ст. 190 КК України, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Такого висновку суд дійшов з наступного. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 19.04.2011 року старший слідчий СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, майор міліції [PERSON], розглянувши матеріали перевірки звернення [PERSON] порушив кримінальну справу по факту шахрайських дій, вчинених по відношенню до неї за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Постановою ст. о/у СКР Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] від 22.04.2011 року, на підставі матеріалів заяви [PERSON] від 14.04.2011 року, відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 185 КК України. Постановою заступника прокурора Ленінського району м. Вінниці, молодшим радником юстиції [PERSON], постанову о/у СКР Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 22.04.2011 року, скасовано, порушено відносно [PERSON] кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Постановою ст. слідчого СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції [PERSON] від 14.05.2011 року, [PERSON] визнано потерпілою. 09.09.2011 року ст. слідчим СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції [PERSON] внесено подання про проведення обшуку та виїмки за місцем прописки [PERSON]: [ADDRESS]. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2011 року надано дозвіл на проведення обшуку в помешканні (житлі та іншому володінні) [PERSON] за вищевказаною адресою. Постановою ст. слідчого СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції [PERSON] від 26.06.2011 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON]. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2011 року надано дозвіл на проведення виїмки у ВФ ПАТ «Приват Банк» оригіналу кредитної справи за договором № VIW3GK08561632 від 13.09.2007 року на імя [PERSON]. Постановою ст. слідчого СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції [PERSON] від 25.10.2011 року закрито кримінальну справу відносно [PERSON] по факту викрадення нею золотих виробів, належних [PERSON] Постановою ст. слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] від 16.12.2011 року. Кримінальну справу, порушену за ч.3 ст. 190 КК України прийнято до свого провадження. 26.12.2011 року ст. слідчим СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] внесено подання про виїмку оригіналу кредитної справи за договором № VIW3GK08561632, яка знаходиться в «Приват Банк», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13 у м. Вінниці. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.12.2011 року надано дозвіл на проведення виїмки в «Приват Банку», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13, оригіналу кредитної справи за договором № VIW3GK08561632 [PERSON]. 15.08.2012 року слідчим СВ 2-го відділу ВМВ України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] внесено подання про надання дозволу на відкриття банківської таємниці, а саме: проведення виїмки копій квитанцій по оплаті по кредитному договору № VIW3GK08561632 від 13.09.2007 року, оформленого на [PERSON], за період часу з 13.09.2007 року по квітень 2011 року, які знаходяться в ВФ ПАТ КБ «Приват Банк», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13 у м. Вінниці. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.08.2012 року надано дозвіл на проведення виїмки в «Приват Банку», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13, копій квитанцій по оплаті по кредитному договору № VIW3GK08561632 від 13.09.2007 року, оформленого на [PERSON], за період часу з 13.09.2007 року по квітень 2011 року. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.09.2012 року, скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] від 19.04.2011 року про порушення кримінальної справи по факту шахрайських дій, вчинених по відношенню до [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України залишено без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 04.10.2012 року, постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.09.2012 року, якою скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] від 19.04.2011 року про порушення кримінальної справи по факту шахрайських дій, вчинених по відношенню до [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України залишено без задоволення та постанову старшого слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] від 19.04.2011 року про порушення кримінальної справи по факту шахрайських дій, вчинених по відношенню [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України скасовано. Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] від 15.10.2012 року, на підставі заяви [PERSON], порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] по факту шахрайських дій, вчинених ними по відношенню до [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України. Постановами слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] від 16.10.2012 року [PERSON] визнано потерпілою та цивільним позивачем . Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] від 24.10.2012 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON]. Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] від 02.11.2012 року відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] від 06.11.2012 року [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченої і предявлено їй обвинувачення у вчиненні злочину, що передбачений ч.4 ст. 190 КК України. 28.12.2012 року слідчим СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] повідомлено [PERSON] про те, що вона підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. 29.01.2013 року слідчим СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції [PERSON] було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та [PERSON], внесеному в ЄДРДР за № 12012010390000084 від 22.11.2012 року, який було затверджено 30.01.2013 року прокурором прокуратури м. Вінниці юристом 2-го класу [PERSON], про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року [PERSON] визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна на праві власності в дохід держави; запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили залишено без змін підписку про невиїзд; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 653540 грн. 00 коп. майнової шкоди та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди; стягнуто в рівних долях з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] процесуальні витрати в сумі 1000 грн. 00 коп. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року щодо [PERSON] та [PERSON] скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України в звязку з відсутністю в діянні обвинувачених складу кримінального правопорушення; цивільний позов потерпілої [PERSON] залишено без розгляду; скасовано арешт, накладений постановами слідчих на квартиру [ADDRESS], що зареєстрована на [PERSON] Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року залишено без змін. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як визначено у\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1176 ЦК України\~право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з вимогами ч. 6\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як слідує з п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають наступні питання: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, з'ясування обставин, котрими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідно також встановлювати наявність такої шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 9\~Постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування такої шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чиморальнихстраждань\~потерпілого,\~а\~також\~іншихнегативних\~наслідків.\~Повинні також враховуватися стан здоров'я потерпілого, тягар перенесених змін в життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення первинного стану. При цьому суд повинен виходити з принципів розумності, зваженості та справедливості. За частиною 3\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~, завдана моральна шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального\~\~правопорушення,\~\~відсутністю\~\~у\~\~діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.\~ Згідно із частинами 2,3\~ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»\~\~розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн. 00 коп. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що починаючи з 19.04.2011 року з моменту порушення кримінальної справи до 08.07.2015 року винесення ВССУ ухвали про залишення без змін ухвали апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року, тобто 4 роки 2 місяці 19 днів, [PERSON] перебувала під кримінальним переслідуванням.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи із ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим від 68900 грн. (50 місяців х 1378,00 грн.).\~\~\~ [PERSON] обвинувачували у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.4 ст. 190 КК України, за який, у разі визнання вини у вчиненому останньої, законом передбачена відповідальність від 5 до 12 років позбавлення волі, тобто вона постійно знаходилася під загрозою тяжкого покарання. Крім того, майже три роки відносно неї діяв запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, через що вона була позбавлена можливості вільно виїжджати з постійного місця проживання, тобто фактично була позбавлена законного права свободи пересування. Крім того, суд визнає доведеним факт того, що за час досудового слідства та суду у [PERSON] значно погіршився стан здоровя: вона отримала третю групу інвалідності загального захворювання, стався субарахноїдальний крововилив, про що свідчать довідки лікарні, лікарняні листи, довідка до акта огляду МСЕК (а.с.77 - 86). Медичні документи дають суду можливість зробити висновок, що стан здоров'я [PERSON] погіршився саме після притягнення її до кримінальної відповідальності та продовжує змінюватися у гіршу сторону, про що також свідчить виписка з карти хворого денного стаціонару № [NUMBER] «ЦПМСД №3» та консультативний висновок спеціаліста МКЛ №1 (а.с. 149 - 150). Також, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачеві було завдано значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів та соціальних зв'язків, втраті друзів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію не лише її, але й усіх членів її сім'ї, родини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Так, в судовому засіданні беззаперечно встановлено той факт, що [PERSON] працює вчителем з 1997 року, і завжди знаходиться в полі зору педколективу, батьків дітей та дітей. І педколективу, і батькам було відомо про її притягнення до кримінальної відповідальності, тому, що тривалий час її постійно викликала слідча та суд. Звісно, ці обставини підірвали авторитет позивача та ділову репутацію, поглиблювали її страждання та душевні хвилювання. Це викликало негативне ставлення до [PERSON] у суспільства, адже про це знали, крім педколективу, управління освіти, її рідних, знайомих і дітей також вихованці та їх батьки. Про обставини кримінального провадження знали і рідні діти позивача, які також з нею страждали і переживали, що поглиблювало її переживання, а також душевні страждання та переживання за дітей. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням тривалості душевних страждань [PERSON] та беручи до уваги погіршення стану її здоров'я внаслідок даних страждань, суд вважає, що слід відступити від мінімального розміру моральної шкоди, встановленої Законом. Виходячи з принципів розумності, зваженості та справедливості, суд вважає, що визначена позивачем моральна шкода в розмірі 2200000 млн. грн. є завищеною, тому в цій частині позов підлягає до часткового задоволення, а саме: розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 500 000 гривень. Що стосується вимоги щодо зобов'язання зобовязати прокуратуру Вінницької області, УМВС України у Вінницькій області протягом 5- робочих днів з дня ухвалення рішення принести вибачення за незаконні дії та незаконне засудження шляхом опублікування відповідного повідомлення у друкованих засобах масової інформації Вінницькій обласній газети « Вінниччина»,то дана вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.277 ЦК\~України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. В судовому засіданні встановлено, що в засобах масової інформації прокуратура Вінницької області та УМВС України у Вінницькій областіне поширювали інформацію щодо [PERSON], а тому і не зобов'язані її спростовувати. Крім того, дана вимога позивача не підлягає до задоволення тому, що така форма компенсації моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, чинним законодавством не передбачена. У Рішенні ЄСПЛ Справа «Кобцев проти України» суд наголошує, що тривалість провадження повинна відповідала вимозі «розумного строку», як це зазначено у п. 1 ст. 6 Конвенції: «Кожен при вирішенні питання щодо його\~\~прав та обовязків… має право на … розгляд упродовж розумного строку … судом …». Розумність тривалості провадження визначається в залежності від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені в прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінку заявника та поведінку компетентних органів влади. Частина5 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачає, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі повязуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 5000 грн. віднести на рахунок держави, стягнувши їх з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, що відповідає вимогам ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved