Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, за участю заінтересованої особи Городищенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Обґрунтовуючи свою заяву заявниця посилається на те, що вона є дружиною [PERSON], [INFO], який помер 31 січня 2017 року в м.Макіївка Донецької області, що підтверджується довідкою про причину смерті від 31 січня 2017 року №207 та свідоцтвом про смерть, тобто документами, які видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Прийняла рішення звернутися до суду за захистом прав, остільки встановлення данного факту необхідно їй для оформлення спадкових прав на майно померлого [PERSON]. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала, посилаючись на обставини викладені в ній та просила встановити факт смерті [PERSON] 31 січня 2017 року на тимчасово окупованій території України. Представник заінтересованої особи Городищенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з»явився, але надав лист від 04 липня 2017 року №1395/15.9-04.1 про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечив. Неявка сторони не перешкоджає розглядові справи по суті, так як вона повідомлена вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у її відсутності. Суд, вислухавши заявницю, розглянувши лист заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до ч.1 п.8 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п.4 зазначеної Постанови, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян, організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. У відповідності до п.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті провадиться за заявою, у тому числі родичів померлого. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII, тимчасово непідконтрольна українській владі територія України є невід»ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», визначено чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Судом встановлено, що 20 серпня 1985 року між заявницею [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії ІУ-НО №442278 (а.с.5). Відповідно до паспорта громадянина України Серії ВА №504430 виданого на ім»я [PERSON], місце її реєстрації в період з 12 липня 1976 року с.Ханжонкове (м.Макіївка) вул.З.Космодем»янської, №12 Донецької області (а.с.4). Згідно паспорта громадянина України Серії ВВ №719742 виданого на ім»я [PERSON], місце його реєстрації в період з 05 листопада 1988 року м.Макіївка вул.З.Космодем»янської, №12 Донецької області (а.с.6). Місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] підтверджується і копією Будинкової Книги (а.с.7-10). Дані обставини вказують на те, що заяниця та її чоловік проживали у вказаний період в м.Макіївка вул.З.Космодем»янської, №12 Донецької області. Відповідно до довідки про причину смерті від 31 січня 2017 року №207 та свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 31 січня 2017 року (а.с.11-12). Заявниця здійснила поховання [PERSON], що підтверджується накладною про понесені витрати на поховання від 31 січня 2017 року (а.с.13). Із свідоцтва про смерть та медичної довідки слід вбачати, що вони видані на тимчасово окупованій території України та не можуть бути визнаними державними органами України. Згідно довідки про взяття на облік внутрішнього переміщення особи №0000230896 від 07 червня 2017 року, місце фактичного проживаня заявниці пров. В»ячеслава Чорновола, №21 м.Городище Черкаської області (а.с.14). З метою оформлення спадкових прав на майно померлого, заявниця не може вирішити питання реєстрації смерті чоловіка в поза судовому порядку. За змістом ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи вище наведене слід вбачати, що свідоцтво про смерть [PERSON], який помер 31 січня 2017 року в м.Макіївка Донецької області є недійсним і не створює правових наслідків. У висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia casa), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Законодавством визначено процедуру державної реєстрації смерті у даному випадку шляхом звернення до суду. За таких обставин, суд приймаючи до уваги викладені заявницею обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню. З огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia") зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Заява підтверджується: копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії ІУ-НО №442278, копією паспорта громадянина України Серії ВА №504430 виданого на ім»я [PERSON], копією паспорта громадянина України Серії ВВ №719742 виданого на ім»я [PERSON], копією Будинкової Книги, копією довідки про причину смерті від 31 січня 2017 року №207, копією накладної про ритуальні витрати від 31 січня 2017 року, копією довідки про взяття на облік внутрішнього переміщення особи №0000230896 від 07 червня 2017 року.

Outcome: approved