Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 27 жовтня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. Позивач прохає суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття ; судовий наказ Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття, визнати таким, що не підлягає виконанню та відкликати. 02 листопада 2021 року на адресу суду надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача. 08 листопада 2021 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. Протягом встановленого строку позивач усунув недоліки позовної заяви, надав позовну заяву з уточненою позовною вимогою. 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду на07 грудня 2021 року, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву, відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач та його представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання надала заяву, якою повідомила про визнання позовних вимог [PERSON] до неї, не заперечувала проти них, прохала проводити розгляд справи за її відсутності. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача , його представника та відповідача на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , його батьками являються [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. На підставі судового наказу № 319/140/21, виданого Куйбишевським районним судом Запорізької області 01 березня 2021 року, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу ), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. З письмових пояснень позивача, які не оспорювались відповідачем, слідує, що аліментні зобов"язання ним виконуються дотепер, заборгованості зі сплати аліментів не має. Відповідно до довідки №12-01-10/241, виданої виконавчим комітетом Більмацької селищної Більмацького району Запорізької області, позивач та його син, [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту №81 про фактичне проживання (не проживання) громадянина та склад сім"ї , за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] ( з 2017 року) та [PERSON] ( з 01.02.2021). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач [PERSON] вказав, що на час звернення відповідача [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу у лютому 2021 року син проживав разом з ним. Відповідач не придала цьому значення, вважала, що емоційний стан дитини стабілізується, і останній змінить свою думку щодо свого проживання та буде мешкати з нею; 18 лютого 2021 року звернулася із заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Проте, син з лютого 2021 року та станом на день звернення до суду проживає з ним. Вказані обставини визнані та не оспорені відповідачем [PERSON] . Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Cудом встановлено, що позивач з лютого 2021 року повністю утримує неповнолітнього сина. Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, визнання позову відповідачем, та з огляду на загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина на користь [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved