Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

28.08.2019 до суду поштою надійшов позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до відповідача ТОВ «ІВЕРА», третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення №1.7,8,9,10,15,16 в літ. Ж-1, загальною площею 160.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать ТОВ «Івера» шляхом продажу з прилюдних торгів, за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами закону України «Про виконавче провадження» В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 29.07.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» (яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № СМ SМЕ 700/291/2008 , згідно з яким відповідач отримав у банку кредит в розмірі 193900 доларів США строком до 26 липня 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних в кредитному договорі. Згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна » прийняло право вимоги за кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань перед банком за кредитним договором 29.07.2008 року був укладений договір іпотеки № РМ SМЕ 700/291/2008 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Відповідно до умов договору іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем по кредитному договору, відповідач надав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно , а саме: нежитлові приміщення №1.7,8,9,10,15,16 в літ. «Ж-1», загальною площею 160,1 кв.м. , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за № 2851, накладено заборону відчуження за реєстровим № 2852. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором № СМ SМЕ 700/291/2008 утворилась заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна » складає 228582.21 доларів США та пені 4293585.37 гривен, що відповідно курсу НБУ становить 6120282.95 (шість мільйонів сто двадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 95 копійок) гривень, з урахуванням: основного боргу у розмірі 193413.58 доларів США що за курсом НБУ становить 1545954.74 (один мільйон п`ятсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 74 копійок) гривен, відсотків у розмірі 35168.63 доларів США, що за курсом НБУ становить 281102.85 (двісті вісімдесят одна тисяча сто дві гривні 85 копійок) гривен, пені- 4293585.37 гривен. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності з ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СМ SМЕ 700/291/2008, договором іпотеки № РМ SМЕ 700/291/2008 . У зв`язку з невиконанням боржником вимог кредитного договору, кредитор був вимушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за договором іпотеки № РМ SМЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року, а саме на - нежитлові приміщення №1.7,8,9,10,15,16 в літ. Ж-1, загальною площею 160.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності (звіту про експертну грошову оцінку) на момент укладення договору купівлі-продажу, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо), для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № СМ 8МЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2012 року по справі № 2027/13376/2012 позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ 8МЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року в розмірі 6120282.95 (шість мільйонів сто двадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 95 копійок) гривен. Звернуто стягнення шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за договором іпотеки № РМ SМЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року, а саме на - нежитлові приміщення №1,7,8,9,10,15,16 в літ. Ж-1, загальною площею 160.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності (звіту про експертну грошову оцінку) на момент укладення договору купівлі-продажу, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо), для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № СМ SМЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року Рішення суду набрало законної сили 07.01.2013. Після ухвалення судом Рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, спірне майно було відчужено поза межами порядку встановленого судом та без згоди іпотекодержателя. Право власності не іпотечне майно набуло ТОВ «Івера». Іпотечне майно боржника було відчужено при наступних обставинах. 21.06.2013р. Виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено державну реєстрацію змін до засновницького договору Повного товариства «Батура і Компанія», затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол від 17.06.2013 №3, з якого вбачається, що засновниками товариства є, зокрема, ФОП [PERSON] . Іпотечне майно Позивача за договором іпотеки було включено [PERSON] до статутного фонду ПТ «Батура і Компанія». Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.12.2013 порушено провадження у справі про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» за його заявою в порядку ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Постановою господарського суду Харківської області від 24.12.2013 у справі №922/4956/13 визнано ПТ Батура і Компанія» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 по справі № 922/4956/13 скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки РМ SМЕ 700/291/2008, а саме: реєстраційний №7647707, зареєстровано 29.07.2008 приватним нотаріусом ХМНО Курас С.О. на підставі Договору іпотеки, 2851, 29.07.2008. Об`єкт обтяження: інше, нежитлові приміщення №1; 7; 8; 9; 10; 15; 16 в літ. «Ж-1» загальною площею 160,1 кв.м, адреса [ADDRESS] ., номер РПВН 147734. В подальшому іпотечне майно відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя з посиланням на здійснення процедури банкрутства. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 по справі №922/4956/13 Ухвала Господарського суду Харківської області від 30.10.2015р. у справі №922/4956/13 скасована. Провадження у справі №922/4956/13 припинено. З інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що предмет іпотеки наразі належить ТОВ «Івера». Позивач, з урахуванням норм статті 23 Закону України «Про іпотеку» вважає, що до ТОВ «Івера» - особи, яка стала набувачем іпотечного майна внаслідок ліквідаційної процедури та наступних договорів купівлі-продажу, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Вельковський С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також зазначив, що право позивача на звернення до суду з позовом виникло з моменту вилучення записів про іпотеку. Позивачеві стало відомо про порушення свого права з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У судове засідання представник відповідача ТОВ «ІВЕРА» Шевченко С.В. не з`явився, надав до суду заяву про розгляду справи без його участі. В матеріалах справи також міститься заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки представник відповідача вважає, що позивач отримав право вільного продажу майна з моменту набрання законної сили рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2012, а саме 07.01.2013. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, пояснень до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.07.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» (яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № СМ SМЕ 700/291/2008, відповідно до умов якого відповідач отримав у банку кредит в розмірі 193900 доларів США строком до 26 липня 2023 року (а.с. 8-12). 29.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № РМ SМЕ 700/291/2008, за умовами якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення № 1, 7, 8, 9, 10, 15, 16 в літ. Ж-1, загальною площею 160,1 кв м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16). Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за № 2851, накладено заборону відчуження за реєстровим № 2852. 18 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до п.3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу. Перелік договорів, за якими ПАТ ОТП Банк» відступив зазначені права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» міститься у Додатку 1 до договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н, в якому зазначений Кредитний договір укладений із Боржником, а також 18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2015 та не заперечується сторонами у справі. (а.с. 20-22). У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором № СМ SМЕ 700/291/2008 утворилась заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна » яка складає 228582.21 доларів США та пені 4293585.37 гривен, що відповідно курсу НБУ становить 6120282.95 (шість мільйонів сто двадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 95 копійок) гривень, з урахуванням: основного боргу у розмірі 193413.58 доларів США що за курсом НБУ становить 1545954.74 (один мільйон п`ятсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 74 копійок) гривен, відсотків у розмірі 35168.63 доларів США, що за курсом НБУ становить 281102.85 (двісті вісімдесят одна тисяча сто дві гривні 85 копійок) гривен, пені- 4293585.37 гривен. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року по справі № 638/14610/13-ц позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ 8МЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року в розмірі 6120282.95 (шість мільйонів сто двадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 95 копійок) гривен. В подальшому, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за договором іпотеки № РМ SМЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року, а саме на - нежитлові приміщення №1.7,8,9,10,15,16 в літ. Ж-1, загальною площею 160.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності (звіту про експертну грошову оцінку) на момент укладення договору купівлі-продажу, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо), для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № СМ SМЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2012 позов ОВ «ОТП Факторинг Україна » задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ 8МЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року в розмірі 6120282.95 (шість мільйонів сто двадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 95 копійок) гривен, а також звернуто примусове стягнення шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за договором іпотеки № РМ 5МЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С.О., зареєстрований у реєстрі за № 2851, а саме на - нежитлові приміщення №1.7,8,9,10,15,16 в літ. Ж-1, загальною площею 160.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] „ які належить на праві власності [PERSON] , за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності (звіту про експертну грошову оцінку) на момент укладення договору купівлі-продажу, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо), для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] за кредитним договором № СМ 8МЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року в розмірі 6120282.95 (шість мільйонів сто двадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 95 копійок) гривень. Рішення набрало законної сили 07.01.2013. Після ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, спірне майно було відчужено без згоди іпотекодержателя за наступних обставин. Іпотечне майно за договором іпотеки було включено [PERSON] до статутного фонду ПТ «Батура і компанія» де він є засновником. Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.12.2013 порушено провадження у справі про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» за його заявою в порядку ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». (а.с. 23-24). Постановою господарського суду Харківської області від 24.12.2013 у справі № 922/4956/13 визнано ПТ «Батура і Компанія» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 25- 27). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 по справі № 922/4956/13 скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки РМ SМЕ 700/291/2008, а саме: реєстраційний №7647707, зареєстровано 29.07.2008 приватним нотаріусом ХМНО Курас С.О. на підставі Договору іпотеки, 2851, 29.07.2008. Об`єкт обтяження: інше, нежитлові приміщення №1; 7; 8; 9; 10; 15; 16 в літ. «Ж-1» загальною площею 160,1 кв.м, адреса [ADDRESS] ., номер РПВН 147734. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 по справі №922/4956/13 Ухвала Господарського суду Харківської області від 30.10.2015р. у справі №922/4956/13 скасована. Провадження у справі №922/4956/13 припинено (а.с. 29-45). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159279288 від 13 березня 2019 року нежитлові приміщення підвалу № 1 7, 8, 9, 10, 15, 16 в літ. «Ж-1», загальною площею 160.1 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 30 травня 2014 року зареєстровані на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» на підставі акту приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18 січня 2016 року, видавник [PERSON] та ТОВ «ІВЕРА». (а.с. 17-19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України). Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про скасування обтяження іпотекою нерухомого майна, на підставі якого з Єдиного реєстру заборон виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Єдиному реєстрі заборон, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Єдиний реєстр заборон. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, ухвалення судом рішення про скасування обтяжень нерухомого майна банкрута та виключення запису з Єдиного реєстру заборон, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження у процесі ліквідації іпотекодавця, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі. Беручи до уваги обставини справи, та виходячи із сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, можна зробити висновок про те, що ефективним відновленням прав кредитора у зв`язку зі скасуванням незаконного судового рішення є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї із умов надання (отримання) кредиту. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 31 травня 2017 року по справі № 638/6982/15-ц. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(у редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника. Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. За змістом зазначених норм іпотека не припиняється при переході прав на іпотечне майно, якщо не наступили обставини, визначені законом, зокрема статтею 17 Закону України «Про іпотеку» або статтею 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому факт реалізації іпотечного майна (стаття 17 Закону «Про іпотеку») припиняє іпотеку лише за умови дотримання положень статей23 та 11 цього Закону. Разом з тим відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси. За змістом статті 45 цього Закону вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Отже, аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що у випадку реалізації майна банкрута, яке було передано в іпотеку, кошти від такої реалізації спрямовуються на задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує, залишок після забезпечення вимог кредитора та витрат включається до ліквідаційної маси, а зобов`язання перед кредитором вважається погашеним. Зазначена норма права стосується реалізації майна саме банкрута, а не будь-якого іншого майна, переданого в іпотеку. За таких умов у зв`язку з припиненням основного зобов`язання погашенням припиняється і похідне зобов`язання у вигляді іпотеки майна, яке належало банкруту. Відповідно статті 16 ЦК України способом захисту порушеного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відтак скасування судового рішення, на виконання якого реалізовувалось майно, та відновлення становища, яке існувало до його ухвалення, є способом захисту порушеного таким рішенням прав. Оскільки, реалізація майна, переданого в іпотеку, відбулась за процедурою, встановленою для визнання особи банкрутом у порядку ліквідаційної процедури, започаткованої на підставі судового рішення, то скасування відповідного судового рішення поновлює усі припинені у ліквідаційній процедурі правовідносини, зокрема правовідносини, у забезпечення яких було укладено договір іпотеки, з відновленням усіх прав та обов`язків цього договору. Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду в постановах № 2-4815/11 від 10.10.2018, №640/20090/14-ц від 18.04.2018, № 638/6982/15-ц від 31 травня 2017 року, № 6-130цс17 від 01 березня 2017 року, №3-137гс16 від 23 березня 2016, №6-1685цс16 від 21 вересня 2016 року, №6-1382цс16 від 26 жовтня 2016 року Відтак, зміст матеріальної норми ст.23 Закону України «Про іпотеку» в розрізі виниклих правовідносин пов`язує скасування судового рішення, яким започаткована процедура банкрутства з поновленням усі припинених у ліквідаційній процедурі правовідносини, зокрема правовідносини, у забезпечення яких було укладено договір іпотеки. Таким чином, внаслідок постановлення Харківським апеляційним господарським судом Постанови від 04.04.2016 по справі №922/4956/13, скасування Ухвали Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13 та припинення провадження у даній справі, поновлено іпотеку позивача на нежитлові приміщення № 1, 7, 8, 9, 10, 15, 16 в літ. «Ж-1» загальною площею 160.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . за договором іпотеки РМ SМЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року Тому, з урахуванням норм статті 23 Закону України «Про іпотеку» до ТОВ «Івера» особи, яке є набувачем іпотечного майна внаслідок ліквідаційної процедури та наступних договорів купівлі-продажу, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, суд вважає доводи викладені в ній необґрунтованими, а строк позовної давності не пропущений виходячи з наступного. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора зобов`язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов`язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник - Відповідач) зобов`язується здійснити на користь другої сторони (кредитора - Позивача) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язань. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, відповідно до ст. 11 ЦК України. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК. Припиняються зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, відповідно ст. 599 ЦК України. Відповідно до умов Кредитного договору позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим позивач (Банк) виконав свої зобов`язання перед Відповідачем (Позичальником) по справі, а взяті Відповідачем на себе договірні зобов`язання перед Позивачем не виконано. Непогашення боржником заборгованості перед Банком за Кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Так, Верховним Судом України в справі №6-786цс17 зазначено, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 закону «Про іпотеку»). Так, згідно із зазначеною нормою іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання (абз.2 ч.1 ст.17 закону «Про іпотеку»). Натомість у цьому акті не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності щодо основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Запис про іпотеку позивача на нежитлові приміщення підвалу № 1, 7, 8, 9, 10, 15, 16 в літ. «Ж-1» загальною площею 160.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . за договором іпотеки РМ SМЕ 700/291/2008 від 29.07.2008 року було вилучено на підставі Ухвали Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13. 04.04.2016 р. Харківським апеляційним господарським судом Постановою від 04.04.2016 рішення суду на підставі якого вилучено запис про іпотеку - скасовано. В матеріалах справи наявна інформаційна довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2019 згідно якої встановлено, що позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дізнався, що власником іпотечного майна є ТОВ «Івера». Отже, доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позовної давності є безпідставними з огляду на те, що про зміну власника на відповідача - ТОВ «Івера», позивачу ТОВ «ОТП Факоринг Україна» стало відомо в 2019 році з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тотожні правові висновки щодо відліку строків позовної давності при застосуванні ст.23 Закону Україна «Про іпотеку» викладені в Постанові Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 753/19644/16-ц. Стаття 7 Закону України „Про іпотеку" та п.6.1 Договору іпотеки передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату проценту, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов Іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону реалізація предмету іпотеки відбувається шляхом проведення прилюдних торгів або в порядку, передбаченому ст. 38 Закону. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно статті 6.2. Договору іпотеки, іпотекодежатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги. Відповідно до ст. 41 Закону реалізація предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах проводиться в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням Закону України « Про іпотеку». Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Крім того, відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2139 від 20.08.2019 р. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенні в повномі обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved