Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

19.10.2015 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 06.06.2015 року о 16 год. 35 хв. по пр. Глушкова, 2 в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Позивача та автомобіля [PERSON]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», поліс № АІ 0605191. 06.07.2015 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно Висновку спеціаліста № 43/06/15 від 11.06.2015 року за результатами проведення авто товарознавчого експертного дослідження, оцінки вартості нанесеного матеріального збитку, вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля «Ягуар» д.н.з. [NUMBER] в ДТП, з врахуванням ПДВ та інших загальнодержавних зборів (обов'язкових платежів) складає 445 375, 82 грн. 18.08.2015 року Відповідач, не узгодивши з Позивачем розмір страхового відшкодування, перерахував на розрахунковий рахунок Позивача страхове відшкодування у розмірі 36 025, 87 грн. Враховуючи, що 06.10.2015 року сплив 90-денний термін з дня отримання Відповідачем заяви про страхове відшкодування, Позивач просив стягнути з відповідача невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 13 974, 13 грн, суму пені за період прострочення в розмірі 206, 74 грн. та судові витрати. 19.01.2016 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої Позивач просив стягнути з Відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 13 974, 13 грн., пеню в розмірі - 1 768, 76 грн. та судові витрати в розмірі 1 038, 40 грн. Представник позивач звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи без його участі, додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач ТДВ «Альфа-Гарант» свого представника в судове засідання повторно не направив, повторно надав суду заяву про перенесення судового засідання на іншу дату у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника в інших судових засіданнях на час розгляду справи. Разом з тим, жодних підтверджень щодо виклику представників відповідача в інші судові засіданні на 07.12.2015, 19.01.2016 року не надав, з огляду на, що суду відсутні підстави вважати причини неявки представника відповідача в судове засідання поважними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідності до процесуального законодавства. За таких обставин, враховуючи заяву представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ч.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом достовірно встановлено, що 06.06.2015 року о 16 годині 35 хвилин в місті Києві по пр. Глушкова, 2 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Позивача та автомобіля [PERSON]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно Поліса Серія АІ 0605191. Як вбачається з відтиску вхідного штампу на заяві, 06.07.2015 року Позивач звернувся на адресу Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 21) 18.08.2015 року Відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок Позивача страхове відшкодування в розмірі 36 025, 87 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку Позивача (а.с. 22). Доказів узгодження з Позивачем розміру страхового відшкодування, Відповідачем не надано. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» суми недоотриманого страхового відшкодування у розмірі 13 974, 13 грн. та пені за несвоєчасну виплату частини страхового відшкодування в розмірі 1 768, 76 грн. є доведеними та підлягають стягненню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичної особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати Як вбачається з квитанції № 150 від 15.10.2015 року позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 487, 20 грн., що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 1). Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 487, 20 грн. Також за подання до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем сплачено судовий збір в розмірі 551, 21 грн (а.с. 54). Суд приходить до висновку, що позивачем було помилково повторно сплачено судовий збір за подання до суду заяви про збільшення розміру. З огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору за подання до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог в розмірі 551, 21 грн. задоволенню не підлягають, а позивач на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» має право звернутися до суду з клопотання про повернення помилково сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial