Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів, 3% річних, мотивуючи його тим, що 08.04.2016 р. вони з відповідачем уклали договір позики, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] отримав в позику 4130,00 дол. США. На підтвердження укладення зазначеного договору [PERSON] написав розписку, якою зобов`язався повернути гроші до 14.09.2016 р. Відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, борг в розмірі 4130,00 дол. США, що еквівалентно 103332,60 грн станом на 10.09.2019 р., не повернув. Просить стягнути з [PERSON] 103332,60 грн боргу за договором позики від 08.04.2016 р., 9263,40 грн - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, 48365,91 грн - проценти за користування позикою згідно ст. 1048 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Шиманський В.М. позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити, не заперечує щодо стягнення заборгованості згідно офіційного курсу НБУ, встановленого станом на день розгляду справи - 01.11.2019 р. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. (а.с. 26, 27) З`ясувавши думку представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача відповідно до гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 08.04.2016 р. відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] гроші в розмірі 4130,00 дол. США на строк до 14.09.2016 р. (а.с. 22 - оригінал розписки). Згідно ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, позивачем надано оригінал письмового доказу - розписку позичальника (відповідача) про позику від 08.04.2016 р., яка згідно ст. 1047 ч. 2 ЦК України може бути представлена на підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, в зв`язку з цим, наданий позивачем доказ - розписка від 08.04.2016 р. є належним і допустимим доказом у зазначених спірних правовідносинах, його достовірність стороною відповідача не спростована. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 545 ч. 2 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано (постанова Верховного Суду від 15.04.2019 р. у справі №308/4387/15-ц). Згідно ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч. 2 ЦК України). Відповідно до ст. 524 ч. 2 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ч. 3 ЦК України). З розписки від 08.04.2016 р. вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 4130,00 дол. США. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009 р. передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду потрібно у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 01.11.2019 р. Національним банком України встановлено курс гривні щодо долара США: 1 дол. США становить 24,82 грн. (а.с. 30) На а.с. 29 - розрахунок процентів за період з 15.09.2016 р. по 10.09.2019 р. в розмірі 47979,09 грн, 3 % річних за період з 15.09.2016 р. по 10.09.2019 р. в розмірі 9183,00 грн. За договором позики відповідач [PERSON] борг позивачу не повернув. Сума боргу за договором позики становить 102506,60 грн (еквівалентно 4130,00 дол. США за курсом Нацбанку України станом на 01.11.2019 р.), 47979,09 грн - проценти, 9183,00 грн - 3% річних. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконав умови договору щодо повернення позики, тому права позивача підлягають захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1596,73 грн судового збору.

Outcome: approved