Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 12 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №162, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, з листопада 2018 року вони з відповідачем не ведуть спільне господарство, оскільки припинили сумісне проживання. Шлюб носить лише формальний характер, неодноразові спроби примирення не принесли результату. Він фактично проживає однією сім`єю з іншою особою без реєстрації шлюбу, а тому подальше знаходження у вказаному шлюбі суперечить його праву добровільності знаходження у шлюбі та обмежує його право на припинення шлюбу шляхом розірвання. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02 березня 2021 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання на 14 квітня 2021 року. 14 квітня 2021 року судове засідання не відбулося у зв`язку із встановленням у Солом`янському районному суді м. Києва з 05 квітня 2021 року до 16 квітня 2021 року карантинних обмежень на підставі розпорядження №2 «Про запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 01 квітня 2021 року. 27 травня 2021 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Міцкевич С.І. 09 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просила розглянути клопотання про надання сторонам строку для примирення, а також заперечила щодо вказаної позивачем обставини про окреме проживання подружжя з 2018 року, адже сторони вели активне сімейне життя, мали спільні поїздки до кордон та по Україні, здійснювали покупки автомобілів, зустрічали з гостями свята, в тому числі й Новий рік 2019 року. Лише з 2020 року час спілкування з позивачем зменшився, оскільки він працює в Польщі і лише двічі на рік приїздить у відпустку. 24 червня 2021 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій представник позивача вказала, що позивач категорично заперечує проти твердження відповідача, що вони проживають однією сім`єю, оскільки це не відповідає дійсності. Шлюбні відносини між ними припинені через різні погляди на життя, вони практично не спілкуються, більше двох років проживають окремо, не мають спільного побуту, бюджету та не ведуть спільного господарства. Відповідач багато років працює за кордоном, позивач також працює у Польщі, проте робота носить періодичний характер. 14 липня 2021 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Міцкевич С.І. у зв`язку з перебуванням її у щорічній відпустці поза межами України, що було підтверджено належними доказами. 27 липня 2021 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Міцкевич С.І. у зв`язку з її хворобою, що вона підтвердила належними доказами, доданими до клопотання. В судовому засіданні 23 вересня 2021 року представник позивача позовну заяву підтримала, просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем за час розгляду справи. Проти задоволення клопотання про надання сторонам строку для примирення заперечила, вказала, що позивач виключає можливість такого примирення. Крім того, враховуючи спосіб життя позивача та відповідача, які працюють та проживають в різних країнах, надання строку для примирення носитиме формальний характер. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила надати сторонам строк для примирення до 01 січня 2022 року, щоб подружжя могло зустрітися під час відпустки позивача в м. Київ, яка запланована на грудень 2021 року, та спробувати владнати свої сімейні стосунки та зберегти сім`ю. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №162, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 лютого 2005 року. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 лютого 2005 року. Як встановлено судом, сторони тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, на час розгляду справи обоє працюють за кордоном. При цьому позивач стверджує, що він проживає однією сім`єю з іншою особою без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що "примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком". Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17). Таким чином, враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає його дійсній волі, а також те, що подальше спільне життя подружжя суперечитиме інтересам позивача, адже він фактично проживає однією сім`єю з іншою особою без реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. Крім того, оскільки з моменту відкриття провадження у цій справі пройшло шість місяців, що суд вважає достатнім часом для прийняття сторонами рішення про відновлення стосунків, однак позивач [PERSON] при цьому категорично заперечує проти примирення з відповідачем [PERSON] , суд не вбачає підстав для надання сторонам додаткового строку для примирення, адже положення ст.24 СК України, яке закріплює вільну згоду на шлюб, забороняє примушування жінки та чоловіка до шлюбу. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved