Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] - [PERSON] на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.06.2011 року, та визначити ці аліменти у розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання законної сили рішення суду. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.03.2007 року. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31.08.2011 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.06.2011 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, проте її матеріальний стан не дозволяє повністю забезпечити та задовольнити потреби сина, оскільки фактичний розмір аліментів не відповідає мінімальному розміру, передбаченому законом. При цьому відповідач має нормальний стан здоров'я, працездатний і має можливість сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі. 20.03.2018 року відповідач через свого представника [PERSON] пред'явив зустрічний позов до позивачки, в якому просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини з ј частини усіх його видів доходу на 1/8 частину усіх видів доходу і до досягнення дитиною повноліття. При цьому щодо мінімального розміру аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, представник відповідача не заперечував. Ухвалою суду від 20.03.2018 року зустрічний позов було об'єднано з первісним в одно провадження для їх спільного розгляду. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. У попередніх судових засіданнях позивач свій позов підтримала у повному обсязі, у зустрічному позові просила відмовити, оскільки він є необґрунтованим та не доведеним. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надали. У попередніх судових засіданнях представник відповідача первісний позов не визнала, зустрічний позов просила суд задовольнити, посилаючись на те, що відповідач на даний час не працює, має на своєму утриманні дружину, їх спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], та неповнолітню дитину дружини від попереднього шлюбу. Окрім того, він завжди допомагав позивачу утримувати сина, постійно сплачував аліменти, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Суд, дослідивши докази, зібрані по справі, прийшов до наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В той же час ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту зустрічного позову та пояснень представника відповідача, обставинами які свідчать про необхідність зменшення призначеного судом розміру аліментів є наявність у відповідача на утриманні інших двох дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відсутність у нього роботи, що потягло за собою зміну його матеріального стану в бік погіршення. Проте, відповідачем не подано доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища у зв'язку з вище викладеними обставинами, та неспроможність його сплачувати аліменти у вказаному позивачкою розмірі . Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 640/10064/16-ц від 09.08.2018 року. В зв'язку з наведеним, суд вважає, що підстав для задоволення зустрічного позову в судовому засіданні не встановлено. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для задоволення позовних вимог первісного позову та змінення розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме - визначити аліменти у розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання законної сили рішення суду. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved