Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

19.03.2019 року до суду з позовом про розділ майна подружжя звернулася [PERSON] , в якому просить визнати право власності за [PERSON] на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , визнати право власності за [PERSON] на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Daimler Chrysler», 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати право власності за [PERSON] на автомобіль марки «Suzuki Vitara» 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , мотивуючи позовні вимоги тим, що вона 14.01.2001 року уклала шлюб із [PERSON] , від шлюбу з яким народився син [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано майно, щодо користування ким у сторін виникли суперечки, що стало причиною звернення до суду з дійсним позовом. При зверненні до суду з дійсним позовом, позивач зазначає, що об`єкти які підлягають поділу між подружжям, є неподільними, у зв`язку з чим вона просить про визнання права власності на Ѕ частину - ідеальну частину в цьому майні без його реального поділу з залишенням майна у спільній частковій власності. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 04.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. У судовому засіданні представник позивача-адвокат Шкодіна Л.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, про що ним надано відповідну заяву, та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до положення ст. 200 ч.3,4 ЦПК України суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.01.2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції у м. Одесі, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , відповідний актовй запис за № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [INFO] у нас народився син [PERSON] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було набуто у власність автомобіль Daimler Chrysler, 2004 року, державний номер [NUMBER] - право власності зареєстровано за [PERSON] знаходиться у користуванні власника; автомобіль «Suzuki Vitara», 2017 року випуску, державний номер [NUMBER] - власник [PERSON] ; 2/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS], право власності зареєстроване за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 1357, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., номер запису про право власності 20906585, дата, час державної реєстрації: 14.06.2017 15:29:20, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:"35671053 від 14.06.2017 року 15:35:54, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Хома А.С.; квартира за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 21211568, дата час державної реєстрації: 29.06.2017 18:51:14, державний реєстратор Іскров Олег Вікторович, Одеська обласна філія КП «Центр державної реєстрації», підстава виникнення права власності, договорі іпотеки, серії та номер:7211, виданий 01.11.2005, видавник: Запольська О.В. приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; рішення суду, серія та номер: 6-50292 св 13, виданий 30.01.2014, видавник: Вищий Спеціалізований суд України; рішення суду, серія та номер: 22-ц/785/1152/13, виданий 18.10.2013, видавник: Апеляційний суд Одеської області; рішення суду, серія та номер: 2-962/11, виданий 17.03.2011, видавник: Київський районний суд м. Одеси; Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35968424 від 04.07.2017 11:39:11, Іскров Олег Вікторович , Одеська обласна філія комунального підприємства "Центр державної реєстрації", Одеська область, що сторонами не спростовувалось у судовому засіданні. Між сторонами виник спір щодо користування зазначеним майно та між ними не досягнуто згоди щодо його поділу, що стало причиною звернення [PERSON] до суду з дійсним позовом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу) також вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про що наголошує ч.2 тієї ж статті. Положення ст. 69 ч.1 СК України наголошує на те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на вищенаведене судом достовірно встановлено, що спірне майно набуто сторонами під час шлюбу, а отже являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, рівність прав кожного із подружжя та володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 25 постанови від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з засад виваженості та справедливості, а також беручи до уваги факт визнання позову відповідачем, суд вважає можливим задовольнити позов провести розподіл майна між подружжям, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS]; визнання права власності за [PERSON] на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнання особистого права власності за [PERSON] на автомобіль марки «Suzuki Vitara» 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та залишення за [PERSON] особистого права власності на автомобіль марки «Daimler Chrysler», 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; залишення за [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; залишення за [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved