Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 34000 доларів США боргу за договором грошової позики від 30.03.2015 року . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2015 року він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 34000 доларів США, під заставу своєї частки у статутному фонді ТОВ «Домобудівник». 09.07.2015 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] із вимогою про повернення грошових коштів переданих за договором позики або передання йому у власність предмета застави - частки у статутному фонді ТОВ «Домобудівник», яка належить останній. Відповідач [PERSON] отримавши від позивача [PERSON] вищевказані вимоги, повідомила його нотаріально - посвідченою заявою про відкликання нею заяви від 25.02.2011 р. про її вихід із числа засновників ТОВ «Домобудівник» з уступкою своєї частки в статутному фонді вказаного товариства на його користь. 29.09.2015 року позивач повторно пред»явив відповідачу [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, направивши на її адресу рекомендований лист з описом про вкладення. Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Вказав, що відповідач порушує права позивача, оскільки не повертає одержані у нього кошти за договором позики. У останнє судове засідання позивач та його представник не з»явилися, проте останній подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про проведення судового засідання у їх відсутності. Відповідач позову не визнав. У останнє судове засідання відповідач не з"явилася з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до розписки від 30.03.2015 року відповідач [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в сумі 34000 доларів США під заставу своєї частки у статутному фонді ТОВ «Домобудівник». Відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 09.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із вимогою про повернення грошових коштів переданих за договором позики або передання йому у власність предмета застави - частки у статутному фонді ТОВ «Домобудівник», яка належить останній. 09.07.2015 року відповідач [PERSON] отримавши від позивача [PERSON] вищевказані вимоги, повідомила його нотаріально - посвідченою заявою про відкликання нею заяви від 25.02.2011 р. про її вихід із числа засновників ТОВ «Домобудівник» з уступкою своєї частки в статутному фонді вказаного товариства на його користь. 29.09.2015 року позивач повторно пред»явив відповідачу [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 30.03.2015 року, направивши у її адресу рекомендований лист з описом про вкладення. Судом встановлено, що зобов»язань вз»ятих на себе згідно вище зазначеного договору позики відповідач не виконала, грошові кошти в сумі 34000 доларів США позивачу не повернула. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 Цивільного кодексу України ( далі ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявність розписки, якою стверджується отримання відповідачем позики у сумі 34000 доларів США, а також зважаючи на те, що відповідачем не надано, а у судовому засіданні не здобуто доказів повернення позивачу суми боргу, суд приходить до висновку про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту, а позов до задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за договором грошової позики від 30.03.2015р. в сумі 911565.91 гривень, що станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 34000 доларів США. Розрахунок: ( 100 доларів США станом на 03.03.2016 р. згідно інформації НБУ еквівалентно 2681.0762 гривень; 34000 доларів США ( борг) * 26.810762 грн. ( еквівалент 1 долара США) = 911565.91 гривень). Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 6090 грн. сплаченого останнім судового збору.

Outcome: approved