Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] 29.04.2021 року звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, якою просить встановити факт постійного спільного проживання [PERSON] та її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] , фактично прийняла спадщину після її смерті, але не може оформити право власності на спірну квартиру, оскільки позивач на день смерті фактично була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. В судове засіданні заявник та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримав. Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. не з"явився, направив суду заяву якою просить справу розгляда без її участі. Судом встановлено таке. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] (а.с. 20). До майна померлої дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 16.12.2020 року відкрито спадкову справу № 1356/2020. З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] , являється рідною донькою померлої [PERSON] про що свідчить свідоцтво про народження та свідоцтвом про одруження заявника (а.с. 12, 13). Проте державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у позивача доказів спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки позивач на час відкриття спадщини фактично була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а покійна була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що 02.03.2021 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 87). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як вбачається з наданих суду доказів, заявником доведено факт постійного проживання разом з покійною матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому заява підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат заявником не порушувалось. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved