Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі- ВАТ «НАСК «Оранта») про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.03.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сузукі», д/н [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Ніссан», д/н [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта», позивач звернувся з вимогою до ВАТ «НАСК «Оранта» про виплату йому страхового відшкодування. Відповідач прийняв рішення про здійснення страхової виплати, проте на сьогоднішній день її не здійснив, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просив стягнути суму страхового відшкодування, моральну шкоду та судовий збір. Ухвалою Дарницького районного суду від 22.04.2014 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди в частині вимог про стягнення суми страхового відшкодування закрито, у зв'язку з відмовою позивача від позову. В судовому засіданні позивач вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 2 000 грн. та судового збору підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що затягування ВАТ «НАСК «Оранта» виплати страхового відшкодування на ремонт транспортного засобу, порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором спричинило позивачу душевні хвилювання, оскільки він вимушений був витрати на ремонт автомобіля власні кошти, тим самим залишивши сім'ю без необхідного забезпечення. За відсутності автомобіля та необхідності його ремонту позивач був змушений частіше відлучатися з робочого місця, постійно виправдовуватися, менше часу проводити зі своєю родиною. Постійні безрезультатні звернення до представників ВАТ «НАСК «Оранта» також негативно відобразилися на психічному стані позивача, досить тривалий час він перебував у депресії. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення на позовну заяву та просив про розгляд справи без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.03.2013 року по вул. Григоренка, 29 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сузукі», д/н [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Ніссан», д/н [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 24.04.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 12). Судом встановлено, автомобіль [PERSON] було застраховано, згідно з полісом АВ/4099624 від 06.07.2012 р. до 05.07.2013 р., тому він звернувся до страховика ВАТ «НАСК «Оранта» з вимогою про виплату страхового відшкодування (а.с. 11). Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2013 року позивач надав ВАТ «НАСК «Оранта» всі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. Судом встановлено, що 18.08.2013 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою надання письмової довідки про причину невиплати страхового відшкодування по випадку № 3217, зазначивши, що термін страхового відшкодування закінчився. Жодної відповіді на зазначену заяву позивачу надано не було. 04 грудня 2013 року позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з письмовою скаргою на дії ВАТ «НАСК «Оранта», вказавши що останній не виплачено страхове відшкодування, про причини затримки його виплати не відомо, внаслідок чого права позивача ігноруються та просив Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг провести перевірку в частині дотримання страхового законодавства ВАТ «НАСК «Оранта» та при виявленні факту порушень вжити відповідні заходи (а.с.8). Судом встановлено що, 25.12.2013 року [PERSON] звернувся до ВАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування з урахуванням пені за кожен прострочений день виплати, на що йому було надіслано листа з відповіддю за вих. № 09-02-09/751 від 20.01.2014 р., відповідно до якого відповідач повідомляв про виплату страхового відшкодування в сумі 13 519 гривень 83 копійки найближчим часом (а.с. 6). Як вбачається з платіжного доручення № 14450 від 12.03.2014 року відповідачем на рахунок [PERSON] було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 33 846 гривень 19 копійок. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Виходячи з вищенаведеного, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1 000, 00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачана користь позивача судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial