Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

29.10.2021 року представник позивача [PERSON] - адвоката Дідич П.В. направила суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу з [PERSON] в розмірі 7000,00 грн., мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27.10.2021 року було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення відсотків за прострочення грошового зобов`язання та позивач поніс в зв`язку з розглядом даної спарви витрати на правничу допомогу, про які було повідомлено суд та учасників процесу, а тому представник позивача просить суд відшкодувати позивачу дані витрати. Сторони в судове засідання не з`явились про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України (додаткове рішення суду) у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 27.10.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та сплату відсотків за прострочення грошового зобов`язання. Під час розгляду справи 27.10.2021 року представником позивача було зроблено відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. 04.11.2021 року концелярією суду зареєстрована заява представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу по справі в розмірі 7000,00 грн. Судом встановлено, що 17.09.2021 року між адвокатом Дідич П.В. та Кириловим С.С. укладено угоду про надання правової допомоги № 201, та додаток до договору про надання правничої (правової) допомоги № 201 від 17.09.2021року згідно якого вартість передбачених угодою послуг складає 1 тис. грн. за 1 годину роботи та 1 тис. грн. за кожну явку до суду в судові засідання. Між адвокатом та клієнтом [PERSON] складено Акт про виконання умов угоди № 201 про надання правничої допомоги від 17.09.2021 року, на суму 7000,00 грн. Адвокат Дідич П.В., надала фізичній особі [PERSON] , відповідно до розрахунку розміру винагороди адвоката (виконавця) згідно угоди № 201 про надання правничої допомоги наступні послуги : консультації, вивчення отриманих від замовника документів щодо суті спору, підготовка до судових засідань- 2 год.х1000 грн.=2000 грн; складання відповіді на відзив відповідача- 2 год. х 1000 грн.=2000 грн; явка до суду та участь у судових засіданнях- 3 х 1000 грн.=3000 грн. (а.с. 103). Позивач [PERSON] сплатив адвокату Дідич П.В. винагороду в розмірі 2000 тис. грн. та 5000 тис. грн., що підтверджується копіями квитанцій № 321567 від 17.09.2021 та № 321578 (а.с. 104). Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу подана представником позивача 29.10.2021 року, тобто, в межах строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічна позиція викладена викладеної в постанові Великої палати Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, де крім наведеного вище, зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що рішенням суду від 27.10.2021 року було частково задоволено позов на суму 273047 грн., що в процентному співвідношенні складає 0,913 % від вимоги грошового стягнення 29 898 646 грн. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору і за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наведені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем було здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій № 321567 від 17.09.2021 та № 321578. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 0,913 %, то в пропорційному співвідношенні сума витрат на правничу допомогу становитиме 63,91 грн. Однак, суд звертає увагу, що сума витрат на правничу допомогу в 63,91 грн., є неспівмірно меншою від фактично понесених витрат позивачем на правничу допомогу /7000 грн./ Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтере;. поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.. Оскільки представником позивача документально підтверджено понесення витрат [PERSON] на оплату правничої допомоги в 7000 грн., а відповідачем не подано заперечень щодо даної вимоги, не подано клопотання про зменшення розміру цих витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі, частково, в сумі 3 000 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд окрім пропорційності, враховує те, що за обставин саме даного спору сума в 3000 грн. є обгрунтованою. При цьому, суд враховує поведінку та дії сторони відповідача щодо часткового врегулювання спору вже після відкриття провадження у даній справі, в зв`зку з чим позивач вимушений був нести витрати на сплату максимального розміру судового збору при подачі позову до суду, також, суд враховує витрачений позивачем час і кошти на правничу допомогу, судовий розгляд, стадію розгляду даної справи. Визначаючи до відшкодування суму витрат на правничу допомогу, суд, також, виходив з критерію реальних витрат, що понесла сторона, а також, з критерію розумності їх розміру та враховує розумний баланс між інтересами сторін, ціну позову, складність справи, час необхідний для вчинення тих чи інших дій.

Outcome: partial