Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

[PERSON] , яка діє від власного імені та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду із позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та просить стягнути з Російської Федерації на свою користь моральну шкоду у розмірі 1969200,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Банку України складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро та стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1969200,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Банку України складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є дружиною [PERSON] та від шлюбу з яким у них народилася донька [PERSON] . [PERSON] протягом 15 років працював в органах внутрішніх справ, пройшовши службовим шлях від оперуновноважеиого карного розшуку до начальника відділу Головного управління боротьби з організованою злочинністю Міністерства Внутрішніх справ України, 2010 року вийшов на пенсію. 28.05.2014 [PERSON] звернувся з заявою до Головною управління МВС України в Київській області з проханням прийняти його на службу та зарахувати до складу батальйону патрульної служби міліції особливого призначення « Миротворець ». 30.05.2014 згідно наказу № 421 о/с Головного Управління МВС України в Київській області [PERSON] був прийнятий старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець». [PERSON] , полковник міліції, проходив служб' в органах внутрішніх справ з 30.05.2014 по 29.08.2014. Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Київської області від 17.07.2014 №652 дск о/с. для несення служби з охорони громадського порядку в зоні бойових дій на сході України з 11.07.2017 був відряджений до м. Костянтинівка Донецької області. Зазначає, що відповідно до висновку службового розслідування від 03.10.2014 за фактом загибелі [PERSON] 29.08.2014 в с. Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області, Україна, встановлено, що 29.08.2014 колона автомобілів та військової техніки, у складі якої перебував працівник батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» [PERSON] , виходячи з оточення міста Іловайськ Донецької області під час руху через населений пункт с. Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області потрапила у вогневу засідку військ Російської Федерації та прийняла бій. Почався обстріл колони і боку російських військових, які вели вогонь з гранатометів, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї. У ході обстрілу [PERSON] отримав поранення, а саме розтрощення голови та загинув під час бою. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2017 у цивільній справі №760/3253/17-ц, встановлено юридичний факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби [INFO] в с. Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Посилається, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України поблизу м. Шахтарськ Донецької області України було порушено невід`ємне право на життя [PERSON] передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974. Порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, позбавивши життя [PERSON] , Російська Федерація завдала родині позивача тяжких моральних страждань. Внаслідок втрати [PERSON] , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, позивач та її неповнолітня донька зазнали моральних страждань, що супроводжується душевним болем, втратою спокою, постійним відчуттям незахищеності та розчаруванням. Через втрату рідної людини вони не мають можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Посилається, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачам завдана моральна шкода, є Російська Федерація, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих. Відповідальність Російської Федерації, відповідно до принципів і норм міжнародного права, за матеріальну чи нематеріальну шкоду завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації також встановлена ч. 4 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18.01.2018 р. №2268-VII . Розмір моральної шкоди був встановлений позивачем з урахуванням характеру і обсягу завданих їй та її доньці моральних страждань, істотного порушення конституційних прав її чоловіка і батька її дитини, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вони відчувають роками через неможливість відновити порушені права. Також при визначенні розміру моральної шкоди позивач керувалася практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 18.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 02.10.2018 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач - представник Російської Федерації, в судове засідання на вказану дату та час не з`явився, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання 09.08.2019 посольством Російської Федерації в Україні судової повістки. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на адресу за місцезнаходження посольства Російської Федерації в Україні була отримана 09.08.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дружиною [PERSON] , від шлюбу з яким у них народилася донька [PERSON] (а.с.15,16). [PERSON] протягом 15 років працював в органах внутрішнім справ, пройшовши службовим шлях від оперуновноважеиого карного розшуку до начальника відділу Головного управління боротьби з організованою злочинністю Міністерства Внутрішніх справ України, 2010 року пішов на пенсію. 28.05.2014 [PERSON] звернувся з заявою до Головною управління МВС України в Київській області з проханням прийняти його на службу та зарахувати до складу батальйону патрульної служби міліції особливого призначення « Миротворець ». 30.05.2014 згідно наказу № 421 о/с Головного Управління МВС України в Київській області [PERSON] . був прийнятий старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» (а.с.17). [PERSON] , полковник міліції, проходив службу у органах внутрішніх справ з 30.05.2014 по 29.08.2014 (а.с.18). Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Київської області від 17.07.2014 №652 дск о/с. для несення служби з охорони громадського порядку в зоні бойових дій на сході України з 11.07.2017 був відряджений до м. Костянтинівка Донецької області. Відповідно до висновку службового розслідування від 03.10.2014 за фактом загибелі [PERSON] 29.08.2014 в с. Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області, Україна, встановлено, що 29.08.2014 колона автомобілів та військової техніки, у складі якої перебував працівник батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» [PERSON] , виходячи з оточення міста Іловайськ Донецької області підчас руху через населений пункт с. Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області потрапила у вогневу засідку військ Російської Федерації та прийняла бій. Почався обстріл колони з боку російських військових, які вели вогонь з гранатометів, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї. У ході обстрілу [PERSON] отримав поранення, а саме розтрощення голови та загинув під час бою (а.с.19-22). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2017 у цивільній справі №760/3253/17-ц, встановлено юридичний факт -загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби [INFO] в с. Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с.24-33). За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, суд, виходячи із встановленого рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2017 юридичного факту приходить до висновку, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого [PERSON] та її малолітній доньці [PERSON] завдано шкоди, є Російська Федерація. Внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України в с. Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області, Україна було порушено невід`ємне право на життя [PERSON] , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифікована Законом України №475/75-ВР від 17.07.1997). Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року. У результаті зазначених подій родині позивача було завдано значної моральної шкоди. Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, у тому числі частини Донецької області, де загинув чоловік позивачки. Вказані обставини підтверджуються актом спеціального розслідування загибелі військовослужбовця, що стався [INFO] та свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.19-22, 23). Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Як встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації загинув чоловік позивача та є очевидним той факт, що позивачу, як дружині та її малолітній дитині було спричинено моральної шкоди. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право [PERSON] на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, право його родини на повагу до сімейного життя, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією законних прав позивача, а отже, згідно із "Правилами суду - компенсація шкоди" ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданої позивачу та її неповнолітній доньці. Суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок смерті [PERSON] , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, [PERSON] та [PERSON] відчувають безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, що посилюється відчуттям незахищеності, розчаруванням та унеможливленням продовження вести усталений та звичайний спосіб життя. Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Отже, враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача та її неповнолітньої доньки, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачці та її доньці моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), " Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)). Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу та її доньці моральних страждань, іа також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, які позивач та її донька відчувають роками через втрату чоловіка та батька, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну їм моральну шкоду кожному в сумі по 1969200,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає по 60 000 Євро. Саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, позовні вимоги [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітньої [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.22 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8810,00 грн.

Outcome: approved