Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

25 вересня 2019 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідачів у якому зазначила, що 09 серпня 2018 року за місцем її проживання, що по [ADDRESS] , представник оператора ГРМ мав намір здійснити роботи з демонтажу лічильника газу для проведення періодичної повірки, однак, вона йому відмовила в тому з підстав того, що не було завчасного письмового попередження про дату здійснення робіт та відсутність лічильника газу з обмінного фонду, для встановлення його на період проведення повірки. На підставі заяви позивачки щодо проведення повірки лічильника газу ПАТ "Миколаївгаз" просив забезпечити 27 листопада 2018 року допуск представника оператора ГРМ для демонтажу, однак на вказану дату представник не з`явився. 05 квітня 2019 року представник оператора ГРМ без присутності позивача, без завчасного повідомлення та без пред`явлення посвідчення знову мав намір здійснити роботи з демонтажу лічильника газу, однак цього не зміг зробити, про що склав відповідний акт. За ініціативою позивачки лише 09 серпня 2019 року оператором ГРМ були проведені роботи по демонтажу лічильника, а 12 серпня 2019 року проведено його повірку, відповідно до якої за контролем функціювання він є придатним та підлягає монтажу. Не зважаючи на дані обставини, ПАТ «Миколаївгаз», на підставі рішення комісії по розгляду актів про порушення споживачами природного газу від 27 травня 2019 року, їй було нараховано за спожитий природний газ за травень-серпень 2019 року 11091,27 грн. за граничними нормами споживання (без урахування показів лічильника газу). На підставі викладеного, позивачка просила суд визнати дії відповідачів по складанню актів про порушення неправомірними, визнати незаконним нарахування (донарахування) об`єму та обсягу природного газу на суму 11091,27 грн. Ухвалою судді від 03 жовтня 2019 року провадження за даним позовом було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 03 січня 2020 року позивачка направила до суду уточнені позовні вимоги, в яких просила визнати дії відповідачів неправомірними щодо визначення обсягів споживання природного газу, починаючи з 01 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року за граничними нормами споживання без урахування показників лічильника газу, визнати незаконним нарахування суми заборгованості, в розмірі 11 628,30 грн. станом на 01 листопада 2019 року та стягнути з відповідачів моральну шкоду, в розмірі 5000 грн. з кожного. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року підготовче провадження у даній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, а ухвалою від 03 листопада 2020 року провадження у справі в частині вимог позивачки про визнання дій відповідачів неправомірними стосовно нарахування суми заборгованості, в розмірі 11628,30 грн., було закрито за відсутності предмету спору. Позивачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання також не з`явилися, вкотре направили заяви про відкладення розгляду справи через запровадження в Миколаївській області карантину на період з 01 серпня до 31 жовтня 2020 року, однак суд вважає причини їх неявки не поважними, оскільки саме по собі введення карантину не зупиняє роботу суду. Неявка у судове засідання представників відповідачів, враховуючи викладення ними позиції у відзивах на позовну заяву та не використання останніми можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, у порядку передбаченому ч.4 ст.212 ЦПК України, а також достатність матеріалів необхідних для здійснення розгляду позовної заяви, не перешкоджає розгляду справи по суті за їх відсутності. Протягом підготовчого засідання представник ПАТ «Миколаївгаз» направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що через відсутність предмету спору провадження у справі за вимогами позивачки про визнання дій неправомірними щодо визначення обсягів споживання природного газу, починаючи з 01 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року за граничними нормами споживання без урахування показників лічильника газу та визнання незаконним нарахування суми заборгованості, в розмірі 11 628,30 грн., підлягає закриттю, а позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають через недоведеність належними та допустимими доказами заподіяння вказаної шкоди. Від представника ТОВ «Миколаївгаз Збут» на адресу суду також надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказане товариство заперечувало проти позовних вимог позивачки, оскільки питання правильності визначення обсягів споживання природного газу є виключною компетенцією ПАТ «Миколаївгаз», а відповідно і моральна шкода повинна відшкодовуватися особою, яка її завдала за наявності належних та допустимих доказів. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі суд дійшов наступного. На підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2494 «Про затвердження Кодексу газопостачальних систем», №2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» та №2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу», у відповідності до ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України, позивач уклала договір розподілу природного газу з ПАТ «Миколаївгаз» та договір на постачання природного газу з ТОВ «Миколаївгаз збут», оскільки за адресою її проживання по [ADDRESS] та на її ім`я у відповідачів відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , вона є споживачем природного газу відповідно до показів лічильника та проводить оплату за його споживання. 05 квітня 2019 року працівниками ПАТ «Миколаївгаз» було складено акт про порушення № 1386 в звязку з відмовою позивачки у доступі до приладів обліку за місцем її проживання. На підставі вказаного акту рішенням постійно діючої комісії по розгляду актів про порушення фізичними особами природного газу Баштанського відділення ПАТ «Миколаївгаз» (Протокол № 31 від 27 травня 2019 року), позивачку переведено на граничні об`єми нарахування природного газу з 01 травня 2019 року (а.с.41). На виконання вказаного рішення комісії, ПАТ «Миколаївгаз» позивачці нараховано споживання природного газу за травень 2019 року 450,9 куб.м., за червень 2019 року 450,9 куб.м., за липень 2019 року 450,9 куб.м., за серпень 2019 року 125,02 куб. м., та нараховано заборгованість за споживання газу 11091,27 грн., що підтверджується рахунками на оплату ТОВ «Миколаївгаз збут» за червень-серпень 2019 року (а.с.14-17). Не погоджуючись з вказаними діями відповідачів, позивачка 25 вересня 2019 року звернулася до суду, після чого 12 грудня 2019 року комісією по розгляду актів про порушення споживачами природного газу ПАТ «Миколаївгаз», рішення комісії від 27 травня 2019 року про переведення нарахування на граничні об`єми позивачки з 01 травня 2019 року, було самостійно скасовано (а.с.42). З витягу з особового рахунку позивачки та довідки від 14 січня 2020 року, наданих ПАТ «Миколаївгаз», вбачається, що в грудні 2019 року товариством проведено коригування заборгованості позивачки за споживання природного газу в бік зменшення на суму 11130,00 грн., після чого станом на 01 січня 2020 року у неї заборгованість відсутня, а за показаннями лічильника рахується аванс, в розмірі 310,33 грн. (а.с.66-69). Разом з тим, із зазначеного витягу з особового рахунку вбачається, що об`єми використання позивачкою природного газу за граничними нормами споживання (без урахування показів лічильника газу) у травні - серпні 2019 року не скасовані, а становлять: травень - 450,9 куб.м., червень - 450,9 куб.м., липень - 450,9 куб. м. та серпень - 118,56 куб.м. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України «Про ринок природного газу». Статтею 4 вказаного Закону визначено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Частиною 3 вказаної статті Закону визначено, що до компетенції Регулятора на ринку природного газу зокрема належить затвердження кодексу газорозподільчих систем. На виконання норм вказаного Закону, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2494, був затверджений «Кодекс газорозподільчих систем», яким визначені взаємовідносини оператора газорозподільчих систем з суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільчих систем, зокрема умови забезпечення механізмів взаємодії оператора газорозподільчих систем з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу. На підставі Ліцензії НКРЕКП № 1228 від 09 квітня 2015 року, ПАТ «Миколаївгаз» здійснює діяльність розподілу природного газу, а тому саме він є Оператором газорозподільної мережі. Згідно пп.8 п.3 глави 2 розділу І вказаного Кодексу, основною функцією Оператора ГРМ є забезпечення комерційного обліку природного газу, в тому числі приладового, в ГРМ. Розділом ІХ главою 4 п.1 Кодексу встановлено, що визначення фактичного об`єму споживання природного газу по обєкту побутового споживання здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Згідно п.5 цієї глави, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператор ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Отже, питання правильності визначення обсягів спожитого позивачкою природного газу не є діяльністю ТОВ «Миколаївгаз збут», а є виключною компетенцію Оператора ГРМ, яким є ПАТ «Миколаївгаз». Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на викладене, враховуючи, що до повноважень ТОВ «Миколаївгаз збут» не віднесено правильність визначення обсягів споживання природного газу, рішення комісії по розгляду актів ПАТ «Миколаївгаз» від 27 травня 2019 року (Протокол № 31), яким позивачку переведено на граничні об`єми споживання газу, скасовано рішенням вказаної комісії від 12 грудня 2019 року (Протокол №40), а по її особовому рахунку залишився нарахованим обсяг споживання газу за скасованим рішенням, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивачки до ПАТ «Миколаївгаз» стосовно визнання дій неправомірними щодо визначення обсягів споживання природного газу, починаючи з 01 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року за граничними нормами споживання без урахування показників лічильника газу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивачки про стягнення з відповідачів моральної шкоди, то за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК Україниморальна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди: якщо вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. В даній справі спір виник між позивачкою, як споживачем послуги з газопостачання, та відповідачами, як їх виконавцями, які несуть відповідальність за неналежне надання цих послуг. Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. За такого слід дійти висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується також дія Закону України «Про захист прав споживачів». Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що порушення відповідачем ПАТ "Миколаївгаз» зобов`язання щодо безпідставного нарахування об`єму спожитого газу за рішенням, яке було скасоване, є недоліком продукції (неналежним наданням послуги з газопостачання) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням послуги з газопостачання. Крім того, слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З огляду на викладене, враховуючи порушення прав позивачки саме ПАТ «Миколаївгаз» стосовно неправомірного нарахування заборгованості за спожитий природний газ за травень-серпень 2019 року, обсяг душевних та психічних страждань, яких вона зазнала внаслідок порушеного права, щомісячно отримуючи рахунки на оплату із наявною заборгованістю, зусилля, яких необхідно було їй здійснити для відновлення порушеного права, зокрема постійну переписку з відповідачами та необхідність звернення до суду, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги частково, у розмірі 500 грн., стягнувши їх з ПАТ «Миколаївгаз». Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на ПАТ «Миколаївгаз» обов`язок по відшкодуванню судового збору: позивачці, в розмірі 768,4 грн., у зв`язку із задоволенням вимоги про визнання дій неправомірними і його сплатою позивачкою, та державі, в розмірі 84,08 грн., пропорційно задоволеним вимога про стягнення моральної шкоди, в зв`язку зі звільненням позивачки від його сплати за вимогами ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved