Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. шляхом визнання за позивачем права власності на дану квартиру в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в сумі 471542,80 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 400908,21 гривня, відсотків - 70536,59 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2706\\0907\\88-353, відповідно до умов якого Позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі 50000 доларів США. Відповідно до заяв про видачу готівки позичальник отримав кошти в розмірі 37000 доларів США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк з 18.09.2007 р. по 18.09.2017 р.. 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач зазначає, що виконання Позичальником зобов»язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою відповідно до укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Договору іпотеки № 2706\\0907\\88-353-Z-1, згідно з яким предметом іпотеки є квартира № 21, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач [PERSON], як Позичальник, умови кредитного договору належним чином не виконав, про що він неодноразово повідомлявся, в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов»язань, в зв»язку з чим станом на 28.07.2015 р. у нього наявна заборгованість в сумі 471542,80 гривень, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 400908,21 гривня, заборгованість по відсотка - 70536,59 гривень. Позивач просить в рахунок виконання основного зобов»язання звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в Іпотечному договору у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач [PERSON], як Позичальник за Кредитним договором, належним чином не виконує умови Кредитного договору, що надає право ПАТ «Дельта Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений в Договорі, шляхом набуття права власності на [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], його представник, який також є представником [PERSON] в ході судового розгляду заперечували проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що ПАТ «Дельта Банк» не довів своє право вимоги за Кредитним договором, укладеним з [PERSON] у належний спосіб, умови Договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», не містять індивідуалізованого предмету договору, а тому він є неукладеним, . Крім того представник відповідачів звернув увагу суду на те, що в зв»язку з проведенням процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ПАТ «Дельта Банк» на час дії тимчасової адміністрації позбавлений права звертатись до суду з позовом та надавати доручення на представництво інтересів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилась, про місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталась. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.09.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2706\\0907\\88-353, відповідно до умов якого Позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі 50000 доларів США. Відповідно до заяв про видачу готівки позичальник отримав кошти в розмірі 37000 доларів США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк з 18.09.2007 р. по 18.09.2017 р. В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 2706\\0907\\88-353-Z-1, згідно з яким предметом іпотеки є: квартира № 21, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.3.1 Кредитного договору Позичальник зобов»язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 22036001084701, щомісяця, через касу Банку відповідно до Додатку № 1, що є невід»ємною частиною договору. Згідно з п.3.2 Договору, проценти за користування Кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця в період з 01 по 20 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків № 22080001084702 через касу Банку. Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору № 2706\\0907\\88-353 від 18.10.2007 р. сторони погодили новий графік погашення заборгованості, що є Додатком № 2 до Кредитного договору. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 3.9 Кредитного договору передбачено, що при порушенні умов, передбачених п.5.1.9 цього договору, та\\або у випадках, в яких чинним законодавством України (в тому числі у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку» передбачено право дострокової вимоги виконання зобов»язань, забезпечених іпотекою, та\\або якщо Позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.1 цього договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а Позичальник зобов»язаний виконати зазначені зобов»язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього Договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється Позичальникові у порядку, передбаченому п.3.10 Договору. Відповідно до п.3.10 Кредитного договору, у випадках порушення умов п.п.3.8, 3.9,та 6.1 цього договору та\\або умов іпотечного договору, що укладається між Банком та Позичальником\\власниками предмету іпотеки у відповідності до п.2.1 цього договору, вимога про виконання порушеного зоов»язання направляється Банком Позичальнику\\власникам предмету іпотеки у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору/за адресою власників предмету іпотеки, що буде визначена в іпотечному договорі. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцяти денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв»язку при відправленні листа з повідомленням про вручення. Як вбачається з матеріалів справи Позичальник належним чином не виконав умови Кредитного договору, внаслідок чого станом на станом на 28.07.2015 р. у нього наявна заборгованість в сумі 471542,80 гривень, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 400908,21 гривня, заборгованість по відсотка - 70536,59 гривень. Відповідно до умов Іпотечного договору, укладеного між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Іпотекодержателю надано право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого зобов»язання за Кредитним договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому ст..38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.3.1 Іпотечного договору сторони погодили, щдо задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов»язання у порядку, встановленому ст..37 Закону України «Про іпотеку» та з дотриманням процедури, передбаченої п.12.3 Договору іпотеки. Судом встановлено, що 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В силу положень ст.37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 р. у справі № 6-1851цс15, яка згідно ст..360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів, згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання в порядку, встановленому ст..37 Закону України «Про іпотеку». Як положеннями Кредитного договору, Іпотечного договору так і Законом України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення Позичальником своїх зобов»язань за Кредитним договором, Банк повинен звернутись до нього та Іпотекодавців з письмовою вимогою про усунення зазначених порушень, і лише у разі невиконання зазначених вимог у строк, встановлений в Договорі, Іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Дельта Банк» надіслав письмові вимоги на адресу Позичальника та Іпотекодавців 07.08.2015 р., а вже 25.08.2015 р. звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет Іпотеки, шляхом визнання права власності на нього. Тобто, Банком не були дотримані умови Кредитного договору та Іпотечного договору щодо надання 30 денного строку для усунення порушень, в зв»язку з чим звернення до суду є передчасним. Звертаючись до суду, позивач, як на підставу своїх вимоги, посилається на положення ст.392 ЦК України. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Тобто, набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки у разі наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо Іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності Іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду. Іпотекодавець, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав, однак у разі їх порушень або невизнання. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим, не доведеним, а тому не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed