Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "СІТІ Фінанс" за участю третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горая Олега Станіславовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 04.11.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за договором № 450/К про відступлення прав вимоги від 11.05.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс», було укладено кредитний договір № 005-99959-041113, відповідно до якого кредитодавець надав грошові кошти у розмірі 45460,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.08.2015 року. 23.07.2020 року на поштову адресу позивача надійшов лист від відповідача з претензією за вих. № 9749/ПР/20 від 16.07.2020 року, відповідно до якої було повідомлено, що правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» є ТОВ «Фінансова кампанія «СІТІ Фінанс» і також вимога сплати заборгованості у сумі 50644,16 гривень за протязі 7 днів. 14.08.2020 року засобами поштового зв`язку отримано постанову приватного виконавця Клименко Романа Васильовича виконавчого округу міста Києва від 11.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62776694 від 11.08.2020 року. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис №13954, вчинений 23.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, стягувачем вказано ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», боржником - [PERSON] , сума боргу - 51144,16 грн. З вчиненим виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу позивач категорично не погоджується, що стало підставою її звернення до суду з позовом. Згідно з ухвалою суду від 09.09.2020 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження одержав 28.09.2020 р., відзиву на позов з наданням усіх доказів, якими обгрунтовуються заперечення, суду не подано. . Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про договір позики. 04.11.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за договором № 450/К про відступлення прав вимоги від 11.05.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс» було укладено кредитний договір № 005-99959-041113, відповідно до якого кредитодавець надав грошові кошти у розмірі 45460,00 гривень з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.08.2015 року. 23.07.2020 року на поштову адресу позивача надійшов лист від відповідача з претензією за вих. № 9749/ПР/20 від 16.07.2020 року, відповідно до якої було повідомлено, що правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» є ТОВ «Фінансова кампанія «СІТІ Фінанс» і також вимога сплати заборгованості у сумі 50644,16 гривень за протязі 7 днів. 14.08.2020 року засобами поштового зв`язку отримано постанову приватного виконавця Клименко Романа Васильовича виконавчого округу міста Києва від 11.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62776694 від 11.08.2020 року. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис N-13954, вчинений 23.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, стягувачем вказано ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», боржником - [PERSON] , сума боргу - 51144,16 грн. При вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не додержано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» з наступних підстав. Вчинення виконавчих написів щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин регулюється положеннями ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. п. 1.1,1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Положеннями ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1 п. 3 гл. 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до договору кредиту № 005-99959-041113 від 04.11.2013 року зазначено, що строк кредиту становить 21 календарний місяць, тобто до 03.08.2015 року, що також підтверджується претензією відповідача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ПК України. Право у кредитора (відповідача) виникло з 04.03.2015 року, тому у межах трирічного строку він мав можливість звернутися до суду або в позасудовому порядку про стягнення заборгованості. Строк минув 04.08.2018 року, а оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений лише 23.07.2020 року. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років з моменту виникнення у кредитора права вимоги, тому є достатні підстави вважати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. До того ж сума визначена в претензії відповідача від 16.07.2020 року становить 50644,16 гривень, а сума визначена в оспорюваному виконавчому написі від 23.07.2020 року становить вже 51144,16 гривень, відповідно відповідачем допущено розбіжність у визначенні заборгованості. Оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом із порушенням двох обов`язкових умов, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме: безспірність вимоги та сплив більше ніж 3 років з моменту виникнення права вимоги. Постановою Верховного Суду від 14.08.2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року при розгляді цивільної справи №137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Пунктами 1,2 вищевказаного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, в даному випадку документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості, складений відповідачем, оскільки останній є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Крім того, вказаний розрахунок заборгованості не містить відомостей про рух грошових коштів, розрахунку нарахованих штрафних санкцій, з якого нотаріус мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Натомість, на підтвердження факту безспірності заборгованості мали б бути надані нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості на адресу позивача не надходило. Оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом на підставі вимоги, яка не є безспірною та лише з формалізованим підходом до визначеної законом процедури і перевірки поданих стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком, та зі спливом позовної давності, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича №13954, виданого 23.07.2020 року. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] обгрунтований і підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved