Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

На розгляд Красноармійського міськрайонного суду Донецької області предявлено вказану позовну заяву, в якій публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» заявлено вимоги стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 182АІ10130607001 від 07.06.2013 року в розмірі 157916,48 гривень, судові витрати (судовий збір в сумі 2368,75гривень, витрати з оголошення в пресів сумі 630,00 гривень). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. За взаємною згодою сторін, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 7 червня 2013 року укладено кредитний договір № 182АІ10130607001, за умовами якого останнім отримано кредитні кошти у розмірі 132480,00 гривень на оплату придбаного транспортного засобу зі сплатою 15,00 % річних та кінцевим терміном повернення 06.06.2018 року. Забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування є договір застави автомобіля [NUMBER], укладений ПАТ «Укрсоцбанк» з [PERSON] та договорами поруки, укладеними кредитором 7 червня 2013 року з [PERSON], [PERSON] Від виконання взятих зобовязань по сплаті кредитних платежів відповідачі злісно ухиляються, станом на 3 листопада 2015 року заборгованість за договором № 182АІ10130607001 становить 157916,48 гривень. Відповідачам неодноразово вказувалось про наявність заборгованості за кредитним договором, але належну суму до теперішнього часу не повернуто, що змусило публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в судовому порядку захищати свої інтереси. Представник позивача [PERSON] (діючий на підставі довіреності) у судове засідання не зявився, в порядку ст. 158 ЦПК України, суду адресовано письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені шляхом розміщення інформації про час та місце засідання на офіційному сайті суду в мережі Інтернет та в засобах масової інформації, а саме в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий курєр» № 34 від 20.02.2016 року, - оскільки адресою їх проживання в позовній заяві зазначено м. Донецьк, а функціонування відділення поштового звязку УДППЗ «Укрпошта» в цьому населеному пункті України не можливе з причини проведення антитерористичної операції. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність суду не подано. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена шляхом надіслання судового виклику на адресу фактичного проживання, наданою Міністерством соціальної політики України з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. На адресу суду електронною поштою відповідач надіслала листи з клопотанням розгляду справи в її відсутність, при цьому зазначила, що [PERSON] не повертає кредитні кошти з обєктивних причин, а саме в звязку з складною ситуацією в регіоні його мешкання (в м. Донецьку), суттєвою зміною економічної ситуації, яка потягла погіршення фінансового стану позичальника. Вказала, що не відмовляється від заборгованості, однак до спірних відносин підлягає застосуванню Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а саме в частині заборони нарахування штрафів та відсотків за період несплати. Виплату заборгованості [PERSON] просить відстрочити до зміни матеріального становища. Згідно ч. 2 ст. 224 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи вказане, розгляд даної справи проведено в загальному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 7 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту за № 182АІ10130607001, умовами якого визначено, що банківською установою надано відповідачу кредит в сумі 132480,00 гривень на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів. [PERSON] прийняв на себе зобовязання повернути кредит в строк до 6 червня 2018 року зі сплатою процентної ставки в розмірі 15,0 % річних на перший період користування кредитом, тобто строком до 1 червня 2014 року та кожний наступний річний період з 1 червня встановлюється новий розмір процентної ставки без укладання відповідних угод про внесення змін до кредитного договору. Відповідно до п. 2.7.2 кредитного договору мінімальний можливий розмір процентної ставки за кредитом встановлюється в розмірі не менше 12 % річних та застосовується у разі, якщо розмір процентної ставки, що застосовуватиметься кредитором в наступному черговому річному періоді буде меншим від розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті договору. Відповідно до п. 2.7.3. максимальний можливий розмір процентної ставки за кредитом встановлюється в розмірі не більше ніж 27 % річних та застосовується у разі, якщо розмір процентної ставки за кредитом, що застосовуватиметься кредитором в наступному черговому періоді перевищуватиме розмір процентної ставки, зазначеної в цьому пункті договору. Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору погашення кредиту здійснюється в спосіб договірного списання кредитором коштів в сумі чергового належного до погашення платежу з поточного рахунку відкритого в ПАТ «Укрсоцбанк» на імя відповідача в такому порядку - до 27 числа кожного місяця, починаючи з липня 2013 року та кінцевим поверненням кредиту до 6 червня 2018 року. Відповідно до п. 1.2. кредит надано відповідачу [PERSON] для оплати придбаного автомобіля марки «KIA RIO». З метою підвищення захисту майнових прав кредитора, попередження можливих негативних наслідків порушення зобовязань боржником, - 7 червня 2013 року публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» з [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 182АІ10130607001-ЗАСТ. Відповідно до умов цього договору [PERSON] передає в заставу ПАТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором транспортний засіб автомобіль марки «КІА» модель «RIO», 2013 року виписку, реєстраційний номер [NUMBER], належний відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САР 087703, виданого 05.06.2013 р. ВРЕР № 3 м. Донецька при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області. Договір застави, за дотриманням ст. 577 ЦК України, посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, відомості про заставу транспортного засобу внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Крім того, між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» існують договірні відносини поруки з [PERSON], [PERSON] щодо встановлення особистого способу забезпечення зобовязання [PERSON] за кредитним договором № 182АІ10130607001 від 07.06.2013 року, в основі якого лежить особисте завірення кредитора в платоспроможності та сумлінності останнього. Договори поруки № 182АІ10130607001-П/1 від 07.06.2013 року, № 182АІ10130607001-П/2 від 07.06.2013 року містять всі істотні умови такої угоди: - визначено зобовязання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір (дотримано положення ч. 1 ст. 553 ЦК України); - визначено відповідальності поручителя (в силу ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків); вказано відомості про сторони: кредитора і поручителя; - вказано відомості про боржника (дотримано положення ч. 1 ст. 555, ч. 2 ст. 556 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог закону, відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобовязань, у встановленні строки заборговані суми не сплатив, чим спричинив ПАТ «Укрсоцбанк» збитки. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обовязки належним чином і у встановлені строки. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої обовязки, внаслідок чого виросла заборгованість за кредитним договором № 182АІ10130607001 від 07.06.2013 року, яка станом на 3 листопада 2015 року складається з: заборгованості за кредитом 103776,00 гривень, заборгованості за відсотками 23116,43 гривень, пені за несвоєчасне повернення кредиту 10687,95 гривень, пені за несвоєчасне повернення відсотків 6849,49 гривень, інфляційні витрати за кредитом 8203,65 гривень, інфляційні витрати за відсотками 5282,97 гривень. Вказані суми підтверджені розрахунками, доданими до матеріалів справи. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник, зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються до кредитних відносин) випливає, що кредит надається субєктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів із такої суми. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», надавши [PERSON] кредитні кошти за договором № 182АІ10130607001 від 07.06.2013 року (тобто виконавши своє основне зобовязання) отримав право на повернення позикових коштів, процентів, а вказаний відповідач взяв на себе зобовязання виконання всіх умов договору. Порушення положень ст. 1054 ЦК України [PERSON] порушено, станом на 3 листопада 2015 року утворена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 103776,00 гривень. Будь яких доказів, які б спростували наданий банком розрахунок цієї суми, - суду не надано. Саме зазначена сума простроченої заборгованості підлягає відшкодуванню фінансовій установі, як доведена, аргументована та підтверджена письмовими доказами. Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи кредитний договір № 182АІ10130607001 від 07.06.2013 року сторонами обговорений розмір відсоткової ставки та порядок її сплати. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором, наданого відділом підтримки інформації за кредитними операціями (з урахуванням графіку погашення кредиту) розмір несплачених процентів за користування кредитом станом на 03.11.2015 року дорівнює 23116,43 гривень. Умови кредитного договору в частині зміни розміру відсоткової ставки не переглядались і не змінювались, а тому у суду не має сумніву щодо достовірності нарахованого розміру несплачених процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню в судовому порядку. Статтею\~625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, у ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~р. у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~6-38цс11). Вказане свідчить про обґрунтованість позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в частині стягнення інфляційних витрат за кредитом та відсотками. Перевіряючи вірність предявленої позивачем суми боргу з урахуванням індексу інфляції, суд враховує, що така заборгованість розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Так, з даних наданих позивачем вбачається, що застосовані індекси інфляції відповідають інформації, опублікованій центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр» на місяць, розрахунок проведений шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Суд погоджується та присуджує до стягнення суму збільшення заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції за тілом кредиту 8203,65 гривень, за відсотками 5282,97 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Розглядаючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 10687,95 гривень та пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 6849,49 гривень, суд приймає позицію відповідача [PERSON] щодо необхідності застосування до спірних відносин положення Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Донецьк Донецької області. Згідно відомостей в паспортах відповідачів про адресу реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] є мешканцями м. Донецька. Крім того, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України № 145210114-16/081 від 03.02.2016 року [PERSON] з 14.11.2014 року перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Волноваського району Донецької області як внутрішньо переміщена особа з зони АТО, інформація про [PERSON], [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних відсутня. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 22 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк. Крім того райони проведення АТО були визначені іншими нормативно-правовими актами, зокрема, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення». Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р була зупинена, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в тому числі і його ст. 2, яка забороняє нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у звязку з тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Більш того, на час ухвалення оскаржуваного рішення не була скасована постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, якою розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором № 182АІ10130607001 від 07.06.2013 року, укладеним з [PERSON], який проживає у м. Донецьку та забезпечений порукою [PERSON], [PERSON], які також проживають в [INFO], - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків починаючи з 2 листопада 2014 року. Таким чином є підстави для застосування до цих вимог норму ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та постановити рішення про відмові в задоволенні вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в цій частині. Згідно зі ст. 553 ЦК України порука віднесена до зобовязально-правових способів забезпечення виконання зобовязань, що стимулюють боржника до належного виконання зобовязань шляхом створення можливості предявлення до нього чи до третіх осіб, які вступили заздалегідь у договір, зобовязальної вимоги. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником та ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З договорів поруки № 182АІ10130607001-П/1 від 07.06.2013 року, № 182АІ10130607001-П/2 від 07.06.2013 року вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] взяли на себе всі зобовязання відповідача [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» з виконання останнім зобовязань у повному обсязі за кредитним договором № 182АІ10130607001 від 07.06.2013 року. Таким чином, за законодавством порука це договір, за яким до зобовязання основного боржника додатково приєднується зобовязання іншої особи, яка за нього ручається. За загальним правилом є беззастережною, так і за самими договорами № 182АІ10130607001-П/1 від 07.06.2013 року, № 182АІ10130607001-П/2 від 07.06.2013 року безумовною. Беручи до уваги зазначене, та положення ч. 2 ст. 554 ЦК України, суд вважає за можливе судовим рішенням задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо солідарного стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 140379,05 гривень (що складається з заборгованості за кредитом та відсотками, з урахуванням інфляційних витрат) як таких що відповідають в однаковому обсязі за виконання зобов"язань. Не порушуючи приписи ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд вважає за потрібне розяснити відповідачам [PERSON], [PERSON] наступне. Згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні. Тобто, закон встановлює, що до виконавшого обовязки поручителя переходять всі права кредитора по зобовязанню (в порядку особистої суброгації) можливість заяви зворотних вимог до несправного боржника. Приймаючи рішення суд відхиляє вимоги відповідача [PERSON] в надані розстрочки сплати присудженої суми заборгованості за кредитним договором. Так, ст. 214 ЦПК України закріплено питання, які мають бути вирішені судом під час ухвалення рішення, при цьому розгляд відстрочки виконання в правовій нормі не передбачено. Надання відстрочки виконання рішення суду врегульовано в ст. 373 ЦПК України, 36 Закону України «Про виконавче провадження» та може бути розглянуто на стадії його виконання. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволені частково, тому сплачений позивачем при предявленні позовної заяви судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у розмірі 2105,69 гривень, з урахуванням пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Крім того, згідно п. 5 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, 20.02.2016 року в випуску № 34 (5654) газети «Урядовий курєр» опубліковано оголошення про виклик відповідачів в судове засідання. Оплату оголошення здійснено позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 630,00 гривень відповідно до рахунку відділу реклами газети № 1655 від 11.02.2016 року. Ці витрати підлягають розподілу відповідно до\~ст. 88\~ЦПК України. При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: partial