Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області в березні 2019 року надійшов позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.10.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту АТ КБ «ПриватБанк» керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7. Договору. Згідно позовної заяви позивач повідомляє, що відповідач станом на 27.02.2019 року має заборгованість 13060,23 грн., яка складається з наступного: 5651,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2227,33 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 3333,23 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 750,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 598,11 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Відзив аргументований тим, що наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який б доводив обґрунтованість вимог позивача. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте, відповідач не надав до суду разом з позовом виписку з банківського рахунку відповідача. В позовній заяві міститься вимога про стягнення заборгованості за двома видами пені за прострочене зобов`язання та непі за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. При цьому, у позовній заяві позивач обґрунтовує правомірність нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу па суму від 100,00 грн., посилаючись на п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил падання банківських послуг. Правомірність та наявність підстав для нарахування відповідачу пені за прострочене зобов`язання в сумі 3333.23 грн. позивачем у позовній заяві не наведено. Окрім того, за своєю правовою природою, штраф не може бути виражений у сталій сумі, оскільки за нормами ст. 549 ЦК України, штрафом с неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. У позовній заяві як на підставу для стягнення штрафів позивач посилається на п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач вважає, що Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач не можна вважати складовими частинами договору, оскільки вони не містять підпису Відповідача. Таким чином, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, вони не являються складовою частиною кредитного договору. У заяві про видачу кредитної карти від 08.010.2012 року розміру штрафу не вказано, а Умови та Правила не містять підпису відповідача, а тому не можуть бути належним доказом та підставою для стягнення штрафів. Також, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідач зазначає, що в якості доказу наявності заборгованості відповідача за кредитом позивач надав два розрахунки заборгованості за договором від 08.10.2012 року, а саме за період з 21.11.2012 року по 31.05.2015 року та за період з 01.06.2015 року по 27.02.2019 року. Як вбачається із розрахунку за період за період з 21.11.2012 року по 31.05.2015 року станом на 31.05.2015 року заборгованість за кредитом у відповідача була відсутня. У розрахунку заборгованості з період з 01.06.2015 року по 27.02.2019 року вказано, що погашено заборгованості за тілом кредиту 22191,34 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 4619,34 грн., тобто на думку банку разом погашено 26810,68 грн. Разом з тим, із наданого банком розрахунку вбачається, що [PERSON] витратив кредитних коштів в сумі всього 25839,33 грн. Тобто є нелогічним, що за даними банку погашено тіло кредиту у сумі більшій, ніж було всього отримано кредитних коштів. Крім того, відповідачем після подання позову було погашено кредит в сумі 4770,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Із розрахунку вбачається, що [PERSON] погашено кредитні кошти за період з 01.06.2015 року по 27.02.2019 року в сумі 29837,85 грн. З урахуванням погашених сум після подання позову за період з 01.06.2015 року по 27.02.2019 року [PERSON] всього погашено 34607,85 грн., із них погашено нарахованих відсотків в сумі 8830,24 грн. Тобто залишок несплаченого кредиту становить 61,72 грн. 26.06.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 08.10.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила (в), що «Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта. Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову, враховуючи наступне. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що 08.10.2012 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.10.2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , станом на 31.05.2015 року, та розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.10.2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , станом на 27.02.2019 року, анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 207, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України, встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 08.10.2012 року. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі № 6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд враховує при винесення даного рішення. Не надано підтверджуючих даних про те, на який строк надавався кредит, про термін дії кредитної картки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримав кредит, яких саме платежів, коли саме, і в яких сумах відповідач не сплатив. Надана суду копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.10.2012 року містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу. В Анкеті-заяві відсутні відомості щодо виданої відповідачу кредитної картки (вид картки) та відомості щодо розміру бажаного кредитного ліміту за платіжною картою. Згідно наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежить: кількість днів пільгового періоду кредитування, протягом якого проценти не нараховуються; базова процентна ставка за користування кредитними коштами; розмір обов`язкового щомісячного платежу; розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів; розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Не зазначений тариф обслуговування кредитною картою саме [PERSON] . Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом розміру отриманого кредиту, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту тощо. Окрім того, суд не приймає до уваги надані позивачем дані щодо зміни відсоткової ставки, оскільки в них відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу такої зміни відсоткової ставки за користування кредитом. Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.10.2012 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.05.2015 року, та розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.10.2012 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON] , станом на 27.02.2019 року не можуть слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки вони не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Окрім того, надана суду виписка по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.10.2012 року по 07.06.2019 року вищевказаним вимогам закону також не відповідає. Так, в ході судового розгляду суд зясовував розподіл коштів, внесених відповідачем на рахунок банку після подання позовної заяви, зокрема 23.04.2019 року відповідачем було погашено 4070 грн., а 08.05.2019 року - 700 грн. Як вбачається з довідки АТ КБ "ПриватБанк" 23.04.2019 року [PERSON] було зараховано кошти в сумі 3019,11 грн., які з них зараховані на оплату штрафу від суми позовної заяви в сумі 598,11 грн., на оплату фіксованого штрафу в сумі 500,00 грн. та на оплату державного мита в сумі 1921,00 грн. При цьому суд звертає увагу, що позивач 11.03.2019 року сплатив судовий збір та 22.03.2019 року звернувся до суду з даним позовом, тобто позивач самостійно до подання позовної заяви поклав сплату судового збору на відповідача. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Надані АТ КБ «ПриватБанк» суду копії «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного 08.10.2012 року Договору. Копія паспорта відповідача, розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.10.2012 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.05.2015 року, та розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.10.2012 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON] , станом на 27.02.2019 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», виписка по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.10.2012 року по 07.06.2019 року не являються належними і допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам встановлених ЦПК України встановлених для письмових доказів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed