Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 13.06.2013 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Хундай» державний номерний знак 352 37 ОВ була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2013 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до заключення експерта складає 55344,43 грн. Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 27.06.2013 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В звязку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 46120,35 грн. виходячи з наступного розрахунку: 55344,43 грн. (розмір шкоди) - 9224,08 грн. (20% ПДВ). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 1115,00 грн., а всього 47235,35 грн. (46120,35 грн. + 1115,00 грн.). Листами Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але нажаль сума відшкодування сплачена не була. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України: грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 47235,35 грн.; судові витрати по справі в розмірі 1378 грн. 17.10.2016 року позивач скерував до суду уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON], [INFO] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України: грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 47235,35 грн.; судові витрати по справі в розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити, надавши свої заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Третя особа в судове засідання не з"явився, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, укладеним на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює незалежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.06.2013 року з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, як вбачається із аналізу наведеної норми права, суб'єктами відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки може бути власник цього джерела, володілець, тобто особа яка фактично утримує у себе це джерело, а також особа, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.39 ч. 2.1. Закону). Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 1.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 27.06.2013 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна житло, здоровю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Відповідач [PERSON] відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Так, підставою для виплати страхового відшкодування стали приписи ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно яких МТСБУ відшкодовує матеріальну шкоду у разі її завдання транспортним засобом водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, за умови, що цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована у будь - якій страховій компанії України. Відповідно до висновку № 20995 автотоварознавчого дослідження від 12.07.2013 року матеріальний збиток, завданий власникові «Шевролет» державний номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 55344,43 грн. В ході розгляду даної справи судом була призначена судова авто товарознавча експертиза. відповідно до висновку за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 05 вересня 2016 року № 085/16 розмір матеріальних збитків, завданих власникові автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, що сталася 13.06.2013 року прирівнюється до вартості КТЗ на момент події, що складає 60750,14 грн. Вартість автомобіля Chevrolet AVEO реєстраційний номер СА4227АРв пошкодженому стані на момент події складає 28108,72 грн. Однак, враховуючи той факт, що даний цивільний позов поданий в порядку регресу, а кошти потерпілому були виплачені відповідно до висновку № 20995 автотоварознавчого дослідження від 12.07.2013 року, а тому суд не бере до уваги висновку за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 05 вересня 2016 року № 085/16, оскільки вона не спростовує висновок. В звязку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 46120,35 грн. виходячи з наступного розрахунку: 55344,43 грн. (розмір шкоди) - 9224,08 грн. (20% ПДВ). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 1115,00 грн., а всього 47235,35 грн. (46120,35 грн. + 1115,00 грн.). Відповідач в судовому засіданні посилався на те, що він не викликався для участі в огляді пошкодженого ТЗ., однак дане твердження спростовується наступним. Пунктом 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не містить вимог щодо обовязкового виклику винуватця ДТП для участі в огляді пошкодженого ТЗ, натомість визначає не обовязковий виклик винуватця ДТП для участі в огляді пошкодженого ТЗ. Абзацом 1 п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мінюсту від 24.11.2003 року №142/5/2092 встановлено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду з зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Таким чином, виклик відповідача, для проведення огляду пошкодженого ТЗ діючим законодавством не передбачено, як і не передбачено і попередження особи, яка проводить дослідження не в рамках призначеної ухвалою суду експертизи, про кримінальну відповідальність. Крім того, в матеріалах справи, зокрема звіту про розмір шкоди, наявні докази повідомлення винуватця ДТП [PERSON] про необхідність зявитися для огляду пошкодженого ТЗ на 27.06.2013 року - телеграму [PERSON] згідно відомостей «Укртелекому» отримано 25.06.2013 року. Відповідно до ст. 38.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування мас право подати регресний позов водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Крім того, право регресного позову МТСБУ передбачено і приписами ст.1191 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме стягнення з відповідача на користь позивача кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 47235,35 грн., а також судовий збір у розмірі 1378 грн., а всього 48613,35 грн. На підставі ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України,

Outcome: approved