Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив: зняти з реєстраційного обліку та виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.12.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до ПАТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» з письмовими заявами про надання фінансового кредиту під заставу належної їм на праві приватної власності квартири. 22.12.2011 року між ПТ «Ломбард «Надія» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір фінансового кредиту № 22-12-1 К, відповідно до умов якого останніми був отриманий кредит у розмірі 81000,00 грн. строком на шість місяців. Позичальники зобов'язалися щомісячно за користування грошовими коштами сплачувати 2,5 % від суми отриманого кредиту та повернути фінансовий кредит 18.06.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. Позивальники передали в іпотеку належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. В зв'язку з невиконанням позивальниками умов кредитного договору ПАТ «Ломбард «Надія» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова позовні вимоги ПАТ «Ломбард «Надія» були задоволені в повному обсязі. Під час нотаріального посвідчення договору іпотеки відповідачами на вимогу нотаріуса була надана довідка з ЖК «Фаза» від 19.12.2011 року про те, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають дві особи: [PERSON] та [PERSON]. Крім того 22.12.2011 року для укладання договору іпотеки відповідачами на ім'я приватного нотаріуса ХМНО Самощенко О.А. була надана нотаріально посвідчена заява, якою вони підтверджували, що в квартирі [ADDRESS] ні малолітні, ні неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають, права щодо користування цією квартирою у них не має. Також на час укладання договору іпотеки відповідачі свідчили, що цій договір не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, та брали на себе зобов'язання не реєструватися в заставленій квартирі на протязі дії договору іпотеки та договору фінансового кредиту та не реєструвати інших осіб, в тому числі неповнолітніх. Згідно отриманої інформації з реєстру територіальної громади м. Харкова за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дата реєстрації [PERSON]- 22.11.2016 року, а [PERSON] - 28.11.2016 року. Малолітня дитина [PERSON] майнових прав відносно забезпеченої квартири на час укладання договору іпотеки не мав, тобто реєстрація малолітньої дитини в заставній квартирі під час дії договорів фінансового кредиту та іпотеки була здійснена відповідачами незаконно, з метою ухилення від виконання зобов'язань за договором фінансового кредиту, неправомірного неповернення грошових коштів та унеможливлення в подальшому звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив його задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позов необґрунтований. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечували, просили ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 22.11.2011 року між ПАТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір фінансового кредиту № 22-12-1 К. Відповідно до умов договору позивальники отримали фінансовий кредит готівкою у розмірі 81000,00 грн. 22.12.2011 року між ПАТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в якості забезпечення договору фінансового кредиту іпотекодавці передали належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. Згідно довідки ЖК «Фаза» від 19.12.2011 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова № 0001278-2017 від 14.08.2017 року зазначено, що за адресою: : [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дата реєстрації 22.11.2016 року), [PERSON] (дата реєстрації 28.11.2016 року). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.09.2015 року позовні вимоги ПТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» задоволені. В рахунок погашення заборгованості за договором фінансового кредиту № 22-12-1 від 22.12.2011 в розмірі 272 205,02 грн. звернено стягнення на предмет договору іпотеки, посвідченого 22.12.2011 ПН ХМНО Самощенко О.А., реєстровий № 2461, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом застосування процедури продажу, визначеної ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», а саме продажу предмета іпотеки іпотеко держателем ПТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» будь-якій особі-покупцеві зі встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки - 272 205,02 грн. Знято з реєстраційного обліку та виселено з квартири [ADDRESS] та [PERSON]. Стягнуто в рівних частинах з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Повного товариства «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» судовий збір в сумі 2722,06 грн. Рішення набрало законної сили 15.02.2017 року. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.11.2016 року, зазначено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що вимагати усунення перешкод у користуванні власністю може тільки власник. ПТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» не є власником [ADDRESS]. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не дає підстави вважати, що позивачем набуто право власності на спірну квартиру. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української PCP, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української PCP регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української PCP, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший, погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української PCP встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до договору іпотеки від 22.12.2011 року предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві особистої приватної власності. Отже, предмет іпотеки не був придбаний [PERSON] за рахунок кредитних коштів, а належав їй до укладення кредитного договору і договору іпотеки, тому виселення її з квартири, що є предметом іпотеки, у відповідності до ст.ст.39,40 ЗУ " Про іпотеку" та ст.109 ЖК української РСР можливо лише з наданням іншого постійного житла, яке має бути зазначено в рішенні суду. Такі правові позиції, що є обов"язковими для всіх судів України в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висловлені Верховним Судом України у справах № 6-2947 цс 15 ( постанова від 03 лютого 2016 року) № 6-2830 цс 15 (постанова від 10 лютого 2016 року). В своєму позові позивач посилається на ст. 525 ЦК України, якою передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З обставин які викладені в позовній заяві та надані представником позивача єдиним обґрунтуванням позовних вимог є те, що відповідачка всупереч умов договору іпотеки та договору фінансового кредиту зареєструвала себе та малолітню дитину в спірній квартирі та за таких підстав підлягає зняттю з реєстрації та виселенню. Однак такі твердження позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Законом передбачений вичерпний порядок підстав зняття з реєстраційного обліку та виселення. Порушення відповідачкою умов договору фінансового кредиту не може бути підставою для зняття з реєстрації та виселення. Також позивачем не вказано яким чином порушені його права, оскільки він є власником спірної квартири. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Матеріали справи не містять доказів обґрунтування позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed