Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

17 липня 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»») звернулося до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 4340,43 доларів США, що, за курсом НБУ, станом на 14.05.2015 року, еквівалентно 89286 грн. 06 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 19 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту з забезпеченням №014/0087/82/71792, відповідно до умов якого, відповідачу було надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 10000 (десять тисяч) доларів США. Згідно умов договору, відповідач [PERSON] зобов'язався належним чином використати та повернути вчасно банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Відповідачу кредит надався строком на 10 років, тобто по 19.03.2017 року, процентна ставка за користування кредитом становила - 13,75% річних. Додатково, задля забезпечення вимог банку, 19 березня 2007 року до вищезазначеного кредитного договору було укладено договір поруки між позивачем (Банком) та [PERSON]. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів відповідачу в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку позичальника. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору щодо укладення договорів страхування, з 13.08.2007 року відсоткова ставка була збільшена на 5% річних до 18,75% річних відповідно до п.5.6.,1.6. кредитного договору. Відповідач [PERSON] з вересня 2014 року не виконує належним чином зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Станом на 26.02.2015 року прострочена заборгованість відповідача перед Банком складала: заборгованість по сумі кредиту - 420,00 доларів США; заборгованість по відсоткам - 189,98 доларів США. 04 березня 2015 року відповідачу [PERSON] було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, а поручителю [PERSON] - вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки, яким було зобов'язано достроково у 60-денний та 5-ти денний строк, відповідно, повернути всю суму заборгованості, однак в установлений строк заборгованість за кредитом банку відповідачами не повернута. Таким чином, за відповідачами по укладеному з публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" договору №014/0087/82/71792 від 19.03.2007 року, станом на 14.05.2015 року рахується заборгованість на загальну суму 4340, 43 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 89286,06 грн., яка складається із: суми заборгованості за кредитом 2351,36 доларів США, що еквівалентно - 48369,33 грн.; суми простроченої заборгованості за кредитом - 499,36 доларів США, що еквівалентно - 10272,23 грн. за період з 16.09.2014 року по 14.05.2015 рік; суми заборгованості за відсотками - 251,10 доларів США, що еквівалентно 5165,32 грн., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками -216,07 доларів США, що еквівалентно 4444,73 грн. за період з 16.09.2014 року по 14.05.2015 рік; суми пені за прострочення кредиту та відсотків - 1737,97 доларів США, що еквівалентно - 35751,41 грн. за період з 15.05.2012 року по 14.05.2015 рік. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом та судові витрати. У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до Татарбунарського районного суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов'язання здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором за період з 13.08.2007 року по 14.05.2015 року, в зв'язку з чим провадження по даній справі було зупинено. Рішенням Татарбунарського районного суду від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року, позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення. Після відновлення провадження по справі, відповідачка [PERSON] 22.12 2016 року подала до суду зустрічний позов до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору поруки припиненим, який прийнятий до розгляду в одному провадженні з первісним позовом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що 19.03.2007 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір поруки для забезпечення вимог кредитора по кредитному договору №014/0087/82/71792 від цієї ж дати, укладеному між [PERSON] та банком на суму 10000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 19.03.2017 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,75 % річних. У зв'язку з виниклою фінансовою кризою у державі, [PERSON] був не спроможний сплачувати кредит з усіма нарахуваннями у повному обсязі щомісячно, про що виникла заборгованість. З цього приводу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вищезазначеним позовом. При ознайомлені з отриманою позовною заявою та додатками до неї, вона дізналася, що по укладеному кредитному договору, Банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 13,75% до 18,75%, що вважає протиправним, оскільки банком прострочено 6-ти місячний строк звернення з даним позовом до неї, як поручителя, відповідно до договору поруки. Крім того, її належно не повідомлено про зміну умов договору кредиту щодо підвищення процентної ставки і своєї згоди на збільшення розміру відповідальності у цьому зв'язку, вона не надавала. Тому, просила визнати вищезазначений договір поруки, укладений між нею та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» - припиненим. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Поштою направив до суду заяви про проведення судових засідань за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.52, 60, 70, 76, 84, 87, 91, 102, 139), у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, надавши суду письмові заперечення (а.с.144-145). Представник відповідачів за первісним позовом та позивача [PERSON] за зустрічним позовом адвокат Дукін С.В. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»» про визнання договору поруки від 19.03.2007 року припиненим . Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Нормами ст.ст. 10,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинством здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Враховуючи вказані норми закону, дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.03.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», після внесення змін до назви банку - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту (а.с.35-37), та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту з забезпеченням №014/0087/82/71792, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 10000 (десять тисяч) доларів США зі сплатою 13,75% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 19 березня 2017 року(а.с.12-20). Пунктом 1.3 вищезазначеного кредитного договору обумовлено, що погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом внесення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії договору згідно Графіку погашення кредиту(а.с.17-19). Відповідно до 5.1. кредитного договору позичальник зобов'язався: щомісячно, до 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, частково погашати кредит згідно п.1.3 кредитного договору (згідно графіку, що є додатком до договору), до остаточного погашення кредиту - 19.03.2017 року на рахунок; щомісячно, до 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплачувати відсотки за фактичне використання кредитних коштів та при остаточному погашенні кредиту здійснити сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок. Відповідно до умов кредитного договору, сторони домовилися, що банк має право в односторонньому порядку, без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника, приймати рішення про зміну процентної ставки два рази кожного календарного року протягом строку дії цього договору (п.1.5.1 Договору) за певних умов. Згідно п.5.6 кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснювати страхування майна, яке надається в забезпечення або свого житла на користь кредитора та надати кредитору документ, що підтверджує сплату страхових платежів у повному обсязі. Щорічно до дати закінчення періоду, за який сплачено попередній страховий платіж, протягом всього строку дії Кредитного договору позичальник зобов'язався поновлювати дію договорів страхування та надавати кредитору копії договорів страхування та платіжних документів про сплату страхових внесків в повному обсязі. Пунктом 1.5.2 сторонами узгоджено, що процентна ставка за кредитом збільшується на 5% від ставки, вказаній в п.1.4 Договору при: відсутності у кредитора договору (полісу) страхування життя (або страхування від нещасного випадку) позичальника, тобто несвоєчасного надання кредитору договору страхування та документів, що підтверджують сплату страхового платежу; невиконання позичальником будь-якої з умов цього договору, в т.ч. несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором (п.п.1.5.2.1; 1.5.2.2 Договору). Також узгоджено порядок зміни відсоткової ставки, а саме: кредитор письмово повідомляє про зміну процентної ставки позичальника протягом 7 календарних днів з дня прийняття рішення про зміну (п.п.6.4). Сторони висловили також свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до цього Договору, вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми кредиту. Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши кредит відповідачу [PERSON] в розмірі та строки, передбачені кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.23) та не заперечувалось відповідачами. У зв'язку з порушенням позичальником [PERSON] умов кредитного договору відносно укладення договорів страхування, з 13.08.2007 року відсоткова ставка була збільшена банком на 5% річних до 18,75% річних, відповідно до п.5.6, 1.6 кредитного договору. Не погоджуючись з вказаним рішенням банку, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов'язання здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором за період з 13.08.2007 року по 14.05.2015 року - залишено без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року вищевказане рішення залишено без змін (а.с.116-117). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з наданої позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» довідки-розрахунку заборгованості, станом на 14.05.2015 року, відповідачем [PERSON], у зв'язку із припиненням погашення кредиту, допущено заборгованість за договором в загальному розмірі 4340,43 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 48369 грн.33коп., з яких: заборгованість за кредитом 2351,36 доларів США, що еквівалентно 48369,33 грн.; прострочена заборгованість за кредитом, 499,36 доларів США, що еквівалентно 10272,23 грн.; заборгованість за відсотками 251,10 доларів США, що еквівалентно 5165,32 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 216,07 доларів США, що еквівалентно 4444,73 грн.; заборгованість за прострочення кредиту та відсотків 1737,97 доларів США, що еквівалентно 35751,41 грн. (а.с.8-11). В зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про дострокове солідарне стягнення заборгованості з боржника [PERSON] та його поручителя [PERSON] При цьому, як вбачається з договору поруки від 19.03.2007 року (а.с.21-23), укладеного між [PERSON] (Поручитель), [PERSON] (Боржник) та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №014/0087/82/71792 від 19.03.2007 року, в повному обсязі цих зобов'язань, засвідчивши, що з умовами кредитного договору ознайомлений та згоден (п.1.2 договору поруки). Як передбачено п.2.1 договору поруки, у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком на рівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п.6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадку невиконання Позичальником умов цього договору. Таке дострокове погашення має бути здійснене Позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. З матеріалів справи вбачається, що банком в порядку позасудового врегулювання спору 04 березня 2015 року за вих. номером №1140-0-00/15-21123 надсилалось на адресу відповідача [PERSON] та за вих. номером №114-0-0-00/15-21124 - відповідача [PERSON], рекомендованими листами (а.с.24-26, 27-29), повідомлення щодо простроченої заборгованості за кредитним договором та вимогою про погашення простроченого зобов'язання [PERSON] протягом не більше 60 календарних днів з дати одержання повідомлення, [PERSON] - протягом не більше 5-ти банківських днів з моменту одержання повідомлення, про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, що станом на 26.02.2015 року становило 2440,00 доларів США - прострочений кредит; 189,98 доларів США - заборгованість за процентами, які проігноровані останніми. Вирішуючи спір, що виник між сторонами із зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обов'язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у визначений у зобов'язанні строк. Згідно ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичною особою. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Крім того, відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Як зазначено у частинах 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналогічні роз'яснення містяться у пункті 24 постанови № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Верховний Суд України у постанові від 21 січня 2015 року №6-190цс14 зазначав, що «пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати». Як зазначалось вище, досудовими вимогами, надісланими банком відповідачам за первісним позовом, позивачем змінено строк виконання кредитного договору, а саме на 04 березня 2015 року. Враховуючи, що позов до суду банком подано 17 липня 2015 року, а шестимісячний строк дії поруки спливав 04 вересня 2015 року, доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо порушення банком встановленого законом строку на звернення до суду з вимогою до поручителя, є безпідставними. Позов подано в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, а тому застосування ст.559 ЦК України неможливе. Також, суд вважає необґрунтованими доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо неправомірного підвищення процентної ставки відповідачем в односторонньому порядку без належного письмового її повідомлення, оскільки договором поруки, а саме п.1.2, сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №014/0087/82/71792 від 19.03.2007 року, в повному обсязі цих зобов'язань. Поручитель засвідчив, що з умовами кредитного договору ознайомлений та згоден. Сторони договору встановили, що зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та вказаним в п.1.2 кредитного договору - не потребують (п.1.3 договору поруки). Отже, доводи позивача за зустрічним позовом спростовуються вищезазначеними умовами договору поруки, якими не передбачено повідомлення поручителя про підвищення процентної ставки та погодження з ним її зміни. Також, суд зважає, що договором поруки, що діє в забезпечення зобов'язання за кредитним договором №014/0087/82/71792 від 19 березня 2007 року, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, так як умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, кінцевим терміном повернення кредиту є - 19 березня 2017 року ( пункт 1.2 кредитного договору та пункт 4.1 договору поруки). Внаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 04 березня 2015 року письмові вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.24,27), які були проігноровані останніми. Доказів відсутності заборгованості чи наявності її в меншому розмірі відповідачі суду не надали. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням наведених норм та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки договором споживчого кредиту № 014/0087/82/71792 від 19.03.2007 року чітко визначений строк виконання основного зобов'язання - строк повного погашення кредиту, тобто 19.03.2017 року, тому позов пред'явлений ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»» до [PERSON], [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, поданий в межах строку поруки, який встановлений сторонами в договорі поруки та такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На цій підставі, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] про визнання договору поруки від 19.03.2007 року припиненим, задоволенню не підлягає за його безпідставністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 892,86 грн., згідно платіжного доручення за №422763 від 30.06.2015 року (а.с.7). За таких обставин, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рівних частинах по 446,43 грн. з кожного, інших доказів понесених витрат, позивачем суду не надано. З огляду на викладене,

Outcome: approved