Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений з відповідачем, так як шлюбні стосунки між ними припинені, і подальше збереження шлюбу неможливе, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] року, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути на її користь судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем шлюбні відносини припинені з липня 2015 року, дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. В судовому засіданні 25.01.2016 позивач [PERSON] свою заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. В судове засідання, призначене на 11.03.2016 позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 27). В судовому засіданні 25.01.2016 відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, підтвердив, що шлюбні відносини між сторонами припинені. Проти вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 1\\4 частини заробітку заперечував з огляду на те, що вже сплачує аліменти на дитину [PERSON] у розмірі 1\\4 частини свого заробітку, і вважає, що загальний розмір стягнення з його зарплати на утримання двох дітей не повинен перевищувати 1\\3 частини доходу платника. В судове засідання 11.03.2016 відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про отримання SMS повідомлення (а.с. 59). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 листопада 2013 року у виконкомі Тернівської селищної ради, актовий запис №07, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). У шлюбі у сторін [INFO] народилася дитина, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, зберегти сім'ю неможливо, шлюбні відносини припиненні з липня 2015 року. Суд вважає, що шлюб сторін існує формально, сім'я розпалась повністю та відновлена бути не може. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. На підставі ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст.115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] (а.с.6) її батьком є [PERSON], відповідач по справі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає. На даний час неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, що видана Тернівською селищною радою (а.с. 9). Крім цієї дитини відповідач [PERSON] має сина, [PERSON], [INFO], на утримання якого сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] (а.с.45) та довідкою відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від №768/02-41/9 від 02.05.2016 (а.с.40). З відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів вбачається, що відповідач працює в ТОВ "Будівельно-монтажна компанія "Будмаш" та за 3 квартали 2015 року отримав дохід у розмірі 39 070 грн.(а.с.57). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст.182 СК України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Із роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та однакового ставлення батька до дітей, суд приходить до переконання що з боржника слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви, до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, розмір відрахувань за двома виконавчими листами про стягнення аліментів становитиме 50 відсотків заробітної плати [PERSON], що не перевищує законодавчо встановлене обмеження розміру відрахувань за цим видом стягнення - сімдесят відсотків. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.192 СК відповідач має право звернутися до суду з відповідним позовом про зміну розміру аліментів у зв'язку з зміною матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, тощо. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню заявлені позивачкою позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь суми сплаченого судового збору - 487 грн. 20 коп. за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу. Судові витрати щодо вимоги про стягнення аліментів, відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved