Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

28 травня 2021 року позивач подав до суду вищезазначений позов, який останній мотивував тим, що постановою відділу державної виконавчої служби Ржищівського міського управління юстиції Київської області, правонаступником якого є Ржищівський міський відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), від 26 березня 2008 року серії АА795533 було накладено арешт на все належне йому майно, у тому числі і на 1/4 частину домоволодіння по [ADDRESS] , в рамках виконавчого провадження № 3220750 відповідно до виконавчого листа № АЕ-58, виданого 31 жовтня 1997 року Кагарлицьким районним судом Київської області про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Дане обтяження було зареєстроване в Єдиному реєстрі речових праві на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 6890618. [INFO] стягувач за даним виконавчим провадженням [PERSON] померла, спадщину після її смерті ніхто не приймав. 11 лютого 2014 року відповідачем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю стягувача. Разом з тим, начальник Ржищівського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомила про відсутність підстав зняття заборони на нерухоме майно позивача. Факт смерті стягувача та відсутність її спадкоємців унеможливлює проведення виконавчих дій за зазначеним вище виконавчим провадженням. Крім того, даний арешт перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном, що є порушенням його цивільних прав. В позовній заяві позивач просив зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить йому, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Ржищівського управління юстиції в Київській області від 26 березня 2008 року серії АА795533 та зареєстрований в Єдиному реєстрі речових праві на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6890618 від 28 березня 2008 року, з подальшим внесення відповідного про це запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Представник Ржищівського міського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився з поважних причин, подавши заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦІ ІК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10800714 від 31 травня 2006 року, [PERSON] на праві приватної спільної власності належить 1/4 частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно постанови відділу державної виконавчої служби Ржищівського міського управління юстиції в Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 березня 2008 року серії АА № 795533, на все майно, що належить [PERSON] було накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с. 8). Згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявний арешт реєстраційний номер 6890618 на все майно власника [PERSON] , підстава обтяження - постанова відділу ДВС Ржищівського МУЮ, АА 795533 від 26 березня 2008 року (а.с. 9-11). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00030887416 від 25 травня 2021 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64905583 від 26 травня 2021 року, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с. 13). Відповідно до вимог статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Окрім того, ст. 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ч. ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок орган\" державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувані в, стягнення виконавчого )у, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, умови, що існували на момент винесення постанови про накладення арешту, істотно змінилися у зв`язку із смертю стягувача та закінченням виконавчого провадження. Відповідно до частини 2 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, приведена норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про зняття арешту з нерухомого майна, є прямою підставою для виключення з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт майна і не потребує інших додаткових рішень суду. На підставі викладеного, повно та всебічно здійснивши аналіз наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Ржищівського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна.

Outcome: approved