Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Новоукраїнська місцева прокуратура Кіровоградської області звернулась до суду із зазначеним позовом, обгрунтувавши позовні вимоги наступним: 26.12.1995 року Синьківською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER], згідно якого передано колективному сільськогосподарському підприємству «Синьківське» Синьківської сільської ради Ульяновського району у колективну власність 3701,0 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Синьківської сільської ради від 25 березня 1995 року [NUMBER], акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за [NUMBER]». Крім цього, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) від 30.11.1997 року серії [NUMBER], виданого Ульяновською районною державною адміністрацією його «видано громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Синьківське» (місцезнаходження - [ADDRESS]) - [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], на підставі рішення Ульяновської районної державної адміністрації від 17.09.1997 №385 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Синьківське» розміром 3,84 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як було встановлено, [PERSON] не була членом КСП «Синьківське», в тому числі пенсіонером, яка раніше працювала в ньому, тобто їй видано зазначений сертифікат в порушення положень законодавства, яке діяло на час його видачі, оскільки, статтею 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» зазначалось, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишалися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю. На підставі викладеного, Позивач просить визнати недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий 30.11.1997 року Ульяновською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON] та виключити його з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельна частку (пай); передати у розпорядження Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області (25006 м.Кіровоград, вул.Тимірязева.,84. код ЄДРПОУ 39767636) земельну ділянку [NUMBER], розміром 3,84 га, вартістю 136084,04грн., яка знаходиться на території Синьківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області, та стягнути з відповідачів понесені прокуратурою витрати на сплату судового збору в розмірі 2 756 грн. Представник прокуратури в судове засідання не з"явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також зазначив що відмовляється від позовних вимог в частині "передачі у розпорядження Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області земельної ділянки [NUMBER], розміром 3,84 га, вартістю 136084,04грн., яка знаходиться на території Синьківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області". Представник Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], представники Благовіщенської РДА та Синьківської сільської ради в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали до суду заяви якими визнають позовні вимоги та просять розглянути справу за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.131-1 Конституції України та ч.2 ст.45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що минуло більше 18 років з дня видачі оспорюваного сертифікату на право на земельну частку (пай) і жодним із суб'єктів владних повноважень не було вжито заходів щодо визнання його недійсним, а про допущені порушення вимог закону при видачі [PERSON] оспорюваного сертифікату на право на земельну частку (пай) прокуратурі стало відомо у лютому 2016 року, за результатами опрацювання інформацій директора СТОВ «Родина», то в даному випадку відлік позовної давності обчислюється з дня виявлення прокуратурою порушення. Дослідивши надані докази, суд встановив, що у відповідності до копії Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.9-10), КСП «Синьківське» Синьківської сільської ради Ульяновського району у колективну власність 3701,0 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Синьківської сільської ради від 25 березня 1995 року [NUMBER], акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за [NUMBER]». 30.11.1997 року, на підставі рішення Ульяновської районної державної адміністрації від 17.09.1997 №385, [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Синьківське» розміром 3,84 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.11). Згідно копії відповіді Ульяновського об'єднаного управління пенсійного фонду України Кіровоградської області від 18.07.2016 року (а.с.14), [PERSON] не була членом КСП «Синьківське», в тому числі пенсіонером, яка раніше працювала в ньому, тобто їй видано зазначений сертифікат в порушення положень законодавства, яке діяло на час його видачі, оскільки, статтею 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» зазначалось, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишалися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю. На даний час вказана земельна ділянка не використовується, що підтверджується довідкою Синьківської сільської ради (а.с.12). Частиною першою статті 155 ЗК України, встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як [PERSON] незаконно було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], окрім того, відповідно до ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial