Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про захист житлових прав, відшкодування моральної шкоди. Відповідно до поданої заяви позивач просить суд: визнати протиправним примусове виселення його [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; вселити його в квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] і [PERSON] звільнити квартиру [ADDRESS] від непотребу та сміття (побутових відходів); зобов`язати [PERSON] і [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 97 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.12.2001 позивач зареєстрований і до 15.05.2018 постійно проживав в двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Крім позивача в цій квартирі зареєстровані і проживають його сестра [PERSON] , [INFO] , та її повнолітній син [PERSON] , [INFO] . Протягом багатьох років [PERSON] захаращує зазначену квартиру сміттям (побутовими відходами) та непотребом, які вона постійно збирає на вулиці, що унеможливлює нормальне проживання в квартирі в антісанітарних умовах. Неодноразові вимоги припинити таку поведінку [PERSON] ігнорує. [PERSON] підтримує зазначену поведінку [PERSON] , дій з прибирання квартири і звільнення її від сміття не вживає. Позивач неодноразово звертався з цього приводу до різних інстанцій, однак це позитивного результату не принесло. Позивач зазначає, що відповідачі незаконно виселили позивача з квартири, чинять перешкоди у доступі до неї, з приводу чого він звертався до правоохоронних органів. Позивач також просить суд стягнути на його користь моральну шкоду, враховуючи вищевказані обставини, а також те, що протиправна поведінка відповідачів щодо захаращення квартири, відмови навести в квартирі порядок і звільнити її від сміття та непотребу тривала значний час, нестерпні умови проживання принижували його гідність та створювали небезпеку його здоров`ю, а також те, що протиправна поведінка відповідачів спричинила йому глибокі душевні страждання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.01.2019 позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 06.09.2019 апеляційну скаргу позивача на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02.01.2019 задоволено, а вище вказану ухвалу скасовано. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином, шляхом направлення судової повістки, які були вручені, а також розміщення судових повісток на офіційному сайті суду. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до довідки №1025 від 17.05.2006 року у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Акту соціального відвідування сім`ї від 17.08.2016 року квартира [ADDRESS] , захаращена сміттям, не дотримуються санітарно-гігієнічні норми, роками [PERSON] збирає хлам і складає його в квартирі, чим порушує санітарно-гігієнічних норм, створює проблеми ремонту, опалювальної системи та порушує протипожежні норми. 31.08.2016 р. позивач звертався до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про вжиття заходів до відповідачів з метою забезпечення нормальних умов проживання. На зазначені звернення Голосіївською районною в м.Києві державною адміністрацією надана відповідь від 13.09.2016 р. про відсутність підстав для направлення [PERSON] до психіатра. З приводу антисанітарного стану квартири позивач звертався 14.03.2017 р. до Житлово-експлуатаційної організації Житлово-експлуатаційна дільниця № 107. 11.05.2017 р. працівниками Житлово-експлуатаційної дільниці №107 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» проведено обстеження квартири [ADDRESS] , про що складено акт. Відповідно до акту при обстеженні виявлено, що в приміщенні квартири проводиться складання непотребу і захаращення приміщень Розміщені в приміщенні квартири предмети унеможливлюють пересування по коридору, вхід до кімнати закладено речами. Відповідно до Припису-попередження №431/107-237 від 12.05.2017 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», комісією проведено візуальний огляд квартири [ADDRESS] . При обстежені встановлено, що в квартирі проводиться складування різних предметів і захаращення приміщень, що унеможливлює пересування по квартирі. Вказані обставини порушують вимоги НПА у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної безпеки, санітарних норм і правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків. Вказаним приписом в строк до 17.05.2017 було запропоновано усунути вказані порушення. Згідно із статтею 10 Житлового кодексу України, громадяни зобов`язані використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. В силу ст.ст.171,179 ЖК України встановлений обов`язок громадян щодо забезпечення схоронності жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування, проведення за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, дотримання вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями. Такі ж самі обов`язки наймача житлового приміщення щодо забезпечення належного утримання житлового приміщення встановлені Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572. Судом встановлено, і це підтверджується фотосвітлинами, наданими позивачем, що відповідачами захаращено квартиру сміттям та речами домашнього вжитку. Отже, у зв`язку з тим, що відповідачі порушують Правила користування житловим приміщенням, що полягає у захаращенні квартири брудом та сміттям, чим створює незручності іншим мешканцям будинку та як наслідок викликає їх численні скарги, суд вважає, що позов є обґрунтованими та відповідачів в примусовому порядку слід спонукати до вчинення дій по приведенню житлового приміщення, в належний санітарно-технічний стан. Крім того, судом встановлено, що 15.05.2018 р. позивач був виселений відповідачами з спірної квартири, змінені замки на вхідних дверях, з приводу чого він звернувся до Голосіївського управління ГУ НП у м.Києві, а також подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Оскільки позивач був неправомірно виселений з кВ. [ADDRESS] і відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою, що знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи та доведено належними доказами, вимоги позивача про визнання протиправним примусове виселення його [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; вселення його в квартиру [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] і [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, право вимагати у судовому порядку виселення наймача, членів сім`ї або інших осіб має наймодавець або інша заінтересована особа за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Оскільки в ході судового розгляду встановлено факт порушення [PERSON] правил співжиття, що призвело до неможливості проживання позивача з нею в одній квартирі, а вжиті заходи не призвели до відновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виселення [PERSON] із займаного приміщення без надання іншого житлового приміщення ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню. В силу положень ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Судом встановлено, що внаслідок неправомірного виселення позивача з боку відповідачів з кв. [ADDRESS] , створення умов, які робили неможливим спільне проживання, приведення квартири в антисанітарний стан, тривале відновлення позивачем порушеного права в позасудовий спосіб завдали останньому моральної шкоди. Оскільки така шкода завдана спільними діями відповідачів вона ідлягає відшкодуванню в солідарному порядку. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, їх доведеність, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат вирішується судом в порядку ст.141 ЦПК України, в зв`язку з чим з відповідачів в дохід держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved