Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив винести рішення, яким визнати дійсним договір купівлі- продажу житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , укладений 28.03.2008 року між ним, [PERSON] та [PERSON] , та визнати за ним, [PERSON] право власності на дане нерухоме майно; судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позову зазначив, що відповідно договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., зареєстрованого в реєстрі за №5694, відповідач [PERSON] придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Дане нерухоме майно [PERSON] було придбано за кредитні грошові кошти, які він отримав в рахунок укладення Договору про іпотечний кредит № 6250 від 07.11.2007 року між ним та ПАТ «Державний Ощадний Банк України». В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за іпотечним кредитом на будинок [ADDRESS] було накладено заборону. 28 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , у вигляді розписки, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 ( десять) тис. доларів США за продаж будинку, та в подальшому взяв на себе зобов`язання переоформити нерухоме майно на [PERSON] Одночасно, [PERSON] взяв на себе зобов`язання оформити відступлення права вимоги, а [PERSON] зобов`язався провести погашення кредитних коштів за договором про іпотечний кредит № 6250 від 07.11.2007 року. Також [PERSON] було передано [PERSON] ключі від будинку [ADDRESS] , оригінал договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , оригінал договору про іпотечний кредит, договір добровільного страхування, технічний паспорт на будинок та домову книгу. З березня 2008 року [PERSON] заселився в вищевказаний будинок та проживає в ньому до наступного часу, несе всі витрати по утриманню будинку та земельної ділянки. Оскільки позивач зі свого боку виконав в повному обсязі всі зобов`язання, а саме: повністю розрахувався з відповідачем за нерухоме майно, сплатив повністю кошти за кредитним договором, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, просив відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України визнати дійсним договір купівлі- продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та визнати за ним, [PERSON] право власності на цей будинок. Відповідач у передбачений в ухвалі про відкриття провадження строк до суду відзив не направив. 06.06.2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним сином про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представник позивача за угодою - адвокат Єрмоленко О. В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позові. Також пояснив, що 24.05.2019 року [PERSON] повністю погасив кредит у сумі 177450,00 грн, який був наданий та оформлений на ім`я [PERSON] згідно кредитного договору № 6250 від 07.11.2007 року. Отримання [PERSON] від [PERSON] 10 000 ( десять) тисяч доларів США за продаж житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , як предмет договору, відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб , а оскільки в подальшому договір-купівлі-продажу не було оформлений з вини відповідача, вважає, що право власності за позивачем може бути визнано тільки в судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місце р реєстрації та публікації оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. в судове засідання не з"явився, направив клопотання про можливість розгляду справи без участі нотаріуса, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Третя особа - Публічне акціонерне товариство « Державний Ощадний Банк України» в судове засідання свого представника не направила, в матеріалах справи мається клопотання відповідно до якого, просять провести розгляд справи без присутності представника третьої особи. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та не направив до суду відзив та з урахуванням клопотань сторони позивача, суд вирішив на підставі ст. 280 ЦПК України, провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється працівником АТ «Державний ощадний банк України» та працювала на посаді економіста, також пояснила, що з 2008 року по кредитному договору № 6250 від 07.11.2007 року, який було оформлено на ім`я [PERSON] , здійснював оплату заборгованості [PERSON] та його дружина. На даний час кредит повністю погашено позивачем. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши представника позивача, пояснення свідка, приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за заверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року, посвідченого нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Е. О., реєстровий № 5694. Відповідно договору про іпотечний кредит № 6250 від 07.11.2007 року, укладеного між ПАТ « Державний Ощадний Банк України» та [PERSON] , останньому було надано кредит на суму 177450грн на придбання вищевказаного нерухомого майна. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за іпотечним кредитом на будинок [ADDRESS] накладено заборона (обтяження), реєстраційний номер обтяження № 5992365. 28 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , у вигляді розписки, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 ( десять) тис. доларів США за продаж будинку, та в подальшому взяв на себе зобов`язання переоформити нерухоме майно на [PERSON] Одночасно, [PERSON] взяв на себе зобов`язання оформити відступлення права вимоги , а [PERSON] зобов`язався провести погашення кредитних коштів за договором про іпотечний кредит № 6250 від 07.11.2007 року. Також [PERSON] було передано [PERSON] ключі від будинку [ADDRESS] , оригінал договору купівлі-продажу на будинок, оригінал договору про іпотечний кредит, договір добровільного страхування, технічний паспорт на будинок та домову книгу. З березня 2008 року [PERSON] заселився в вищевказаний будинок та проживає в ньому до теперішнього часу, що підтверджується відповідним актом від 12.03.2019 р. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов`язується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві) , а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Письмова форма договору ( розписка) , внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми відповідачу (боржнику). Розписка, складена та видана 28.03.2008 року особисто [PERSON] підтверджує факт укладання в такий спосіб між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , а також засвідчує отримання відповідачем певної грошової суми у розмірі 10 000 ( десять) тисяч доларів США. Отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів за продаж будинку ( як предмет договору) відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Також, [PERSON] було погашено договір про іпотечний кредит № 6250 від 07.11.2007 року, що підтверджується довідкою № 736 від 29.05.2019 року та показами свідка [PERSON] Враховуючи те, що в подальшому договір купівлі-продажу нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, а передача грошових коштів по розписці та погашення повністю суми по кредиту позивачем, є фактом виконання [PERSON] умов договору купівлі - продажу нерухомого майна у формі розписки, укладеного 28.03.2008 року між сторонами. Судом оглянуто оригінал розписки [PERSON] від 28.03.2008 року, про отримання ним 10 000( десять) тисяч доларів США від [PERSON] ; оригінал договору купівлі- продажу від 07.11.2007 року , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., реєстровий № 5694, відповідно якого [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою : [ADDRESS] ; оригінал домової книги на буд. [ADDRESS] та оригінал технічного паспорту на даний будинок ( реєстровий № 28/3028, інвентарна справа № 6020) ; оригінал акту від 12.03.2019 року про фактичне проживання [PERSON] за адресою : [ADDRESS] з березня 2008 року по даний час ; оригінали квитанцій за період з 2008 року по 2019 рік про погашення заборгованості за кредитним договором № 6250 від 07.11.2007 року , який був оформлений на [PERSON] ; оригінал довідки № 736 від 29.05.2019 року ПАТ « Державного ощадного банку України» про погашення в повному обсязі кредиту у сумі 177450,00 грн, який був наданий [PERSON] згідно кредитного договору № 6250 від 07.11.2007 року для придбання нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин ввадається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони ; правочин ввадається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідноси, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, що підтверджується правовими позиціями викладеними в постанові Верховного суду України від 06.09.2017 року по справі № 6-1288цс17 та в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.03.2019 року по справі N 665/2266/16-ц. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] в односторонньому порядку було виконано умови договору купівлі-продажу укладеного у формі розписки, а також вживалися заходи щодо нотаріального посвідчення правочину, а саме, 14.03.2019 року відповідачу [PERSON] була направлена заява-претензія відповідно до якої позивачем було запропоновано переоформити право власності нерухомого майна на ім`я [PERSON] шляхом укладення договору в нотаріальній формі, у зв`язку з виконанням останнім умов договору. Дана претензія відповідачем була проігнорована, а тому суд приходить до висновку, що позивачем була втрачена можливість нотаріально посвідчити правочин через безповоротнє ухилення однієї із сторін правочину. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст.629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, одним із способів захисту права власності є визнання права власності у судовому порядку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича, третьої особи - ПАТ «Державний Ощадний Банк України», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у сумі 2971 грн 72 коп.

Outcome: approved