Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Опікунська рада при Перехрестівській сільській раді Одеської області в якому просить розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований 24 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 302. Визначити місце проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із позивачем за місцем його проживання. Стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) гривень щомісячно, починаючи з 17 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень щомісячно, починаючи з 17 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони 24 червня 2015 року уклали шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 302. Від даного шлюбу у сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Також, у відповідача від іншого чоловіка є донька - [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу між сторонами, дитина [PERSON] постійно проживала з позивачем та відповідачем однією сім'єю. Оскільки дитина батька не мала, між ними виникли справжні почуття, теплі сімейні стосунки, тому одразу почала позивача називати батьком. Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося. В червні 2018 року позивач дізнався, що відповідач перебувала в близьких інтимних стосунках з іншими чоловіками, тобто [PERSON] своїми діями, несумісними з подальшим збереженням сім'ї, зробила все необхідне для припинення їхніх стосунків: поведінка відповідача призвела до втрати з боку позивача будь-яких почуттів до неї, на яких грунтуються відносини між подружжям. Через вказані обставини, фактично подружні стосунки сторонами були припинені з червня 2018 року, сторони почали проживати окремо, припинили ведення спільного господарства. На даний час обидві дитини проживають разом з батьком - [PERSON] та його рідною матір'ю (бабусею дітей) [PERSON] Позивачем створено всі умови для нормального розвитку та виховання дівчаток. Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо її участі в утриманні дітей, відповідач добровільно не приймає участі в утриманні та виховані дітей, інтересами дітей не цікавиться, тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач у судове засідання не з'явився до матеріалів справи додав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася до матеріалів справи додав заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Просить суд розглядати справу без її участі. Представник третьої особи: Опікунської ради при Перехрестівській сільській раді Одеської області у судове засідання не з'явився до матеріалів справи додав заяву, в якій вказав, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Просить суд розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 24 червня 2015 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим та зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 302 (а.с. 12). Від даного шлюбу подружжя має спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 09.09.2015 року, актовий запис № 190 (а.с. 13). Також, у відповідача від іншого чоловіка є донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим виконкомом Кандибівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 20.08.2012 року, актовий запис № 14 (а.с. 14). Після реєстрації шлюбу між сторонами, дитина [PERSON] постійно проживала з позивачем та відповідачем однією сім'єю. Оскільки дитина батька не мала, між позивачем та дівчинкою виникли справжні почуття, теплі сімейні стосунки, тому одразу почала позивача називати батьком. Іншого батька дитина не знає. З часом для позивача дитина стала рідною донькою. Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося. В червні 2018 року позивач дізнався, що відповідач перебувала в близьких інтимних стосунках з іншими чоловіками, тобто [PERSON] своїми діями, несумісними з подальшим збереженням сім'ї, зробила все необхідне для припинення їхніх стосунків: поведінка відповідача призвела до втрати з боку позивача будь-яких почуттів до неї, на яких грунтується відносини між подружжям. Через вказані обставини, фактично подружні стосунки сторонами були припинені з червня 2018 року, сторони почали проживати окремо, припинили ведення спільного господарства. Сторони не згодні на подальше перебування у шлюбі та на примирення, оскільки шлюбне життя зруйноване остаточно. Протягом вересня-жовтня 2018 року позивач намагався відтворити сім'ю та повернути відповідача до сімейного життя, однак, відповідач не забажала змінюватися, тому в середині жовтня 2018 року стосунки між сторонами було припинено остаточно. На даний час обидві дитини проживають разом з батьком - [PERSON] та його рідною матір'ю (бабусею дітей) [PERSON], що підтверджується довідкою Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 29.10.2018 року № 1763 про склад сім'ї або зареєстрованих (проживаючих) в жилому приміщенні осіб та актом обстеження житлово-побутових умов від 29 жовтня 2018 року (а.с. 15, 16). Позивачем створено всі умови для нормального розвитку та виховання дітей. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 29 жовтня 2018 року підписаним депутатом Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області [PERSON] та особами, які взяли участь в обстеженні [PERSON], [PERSON] встановлено, що сім'я складається з п'яти осіб. До складу сім'ї входить: [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON]- донька, [PERSON] - мати позивача. Бабуся [PERSON], постійно здійснює догляд за онуками. Батько дітей працює позмінно. Мати не проживає дома з липня місяця 2018 року. В будинку створені умови для проживання та розвитку дітей, виконання домашніх завдань (а.с. 16). З того моменту, як припинилися шлюбні відносини, з червня 2018 року, відповідач взагалі припинила приймати участь у вихованні дітей, цікавиться ними та відвідувала їх за цей період не більш, ніж один раз на тиждень. Згідно довідки КУ «Захарівський РЦПМСД» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Перехрестове № 48 від 29.10.2018 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] дійсно перебувають на обліку у сімейного лікаря Перехрестівської АЗПСМ, тобто батько дітей правильно піклується та стежить за станом здоров'я дітей (а.с. 21). Довідками КЗ «Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад» с. Перехрестове Захарівського району Одеської області № 70, 71 від 29 жовтня 2018 року встановлено, що [PERSON] дійсно навчається в 1 класі Перехрестівського НВК, а [PERSON] відвідує дитячий садок Перехрестівського НВК при наявності відповідних документів (а.с. 22, 23). Відповідно до характеристики № 530 від 14 листопада 2018 року, виданої за місцем роботи ТОВ «Українська Чорноморська Індустрія», [PERSON], [INFO], працює на посаді електромонтера з обслуговування та ремонту обладнання у відділі головного енергетика з 22.10.2007 року, характеризується позитивно (а.с. 18). Згідно довідки ТОВ «Українська Чорноморська Індустрія» № 526-18 від 13.11.2018 року, виданої [PERSON], який працює в ТОВ «Українська Чорноморська Індустрія» з 22.10.2007 року на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. Дохід за період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року склав 92 413, 01 грн. (а.с. 19). Позивач є єдиним власником будинку, в якому проживає з дітьми, тобто необхідними квадратними метрами діти забезпечені та земельної ділянки (присадибна ділянка), що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 40076475 (а.с. 26, 27). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюб розпався та існує формально. Спору про поділ майна немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивач з дітьми проживає окремо від відповідача та намагається максимально забезпечити як фізичний та духовний розвиток дітей, так і їх матеріальне благополуччя. Приймаючи до уваги викладені вище аргументи суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача щодо проживання разом із ним обох дітей. Ч. 2 ст. 3 Міжнародної конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Утримання двох дітей є доволі складним завданням у фінансовому плані. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги. Родина відповідача не підтримує жодних стосунків із позивачем та дітьми. Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо його участі в утриманні дітей, відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дітей, інтересами дітей не цікавиться, тому позивач в своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, однак є фізично здоровою і працездатною. Доказів на підтвердження наявності у відповідача інших доходів суду позивачем не надано. Інших неповнолітніх дітей та утриманців у відповідача немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів з батька дітей у твердій грошовій сумі по 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно на кожну дитину Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому даний шлюб слід розірвати, визначити місце проживання дітей з позивачем та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 1626 грн. та малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 2027 грн. щомісячно, починаючи з 17 грудня 2018 року до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави.

Outcome: approved