Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Великозліївської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , проте з поважних причин пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме через необізнаність про наявність заповіту. Адже не проживала фактично із спадкодавцем на момент складення заповіту та на момент смерті останнього. У березні 2020 року позивачка знайшла заповіт [PERSON] , який посвідчений 13.08.2003 секретарем виконкому Великозліївської сільської ради, згідно якого останній заповів позивачці все майно. Вказаний заповіт було зареєстровано 13.08.2003 в реєстрі за № 65. Також позивачкою було знайдено сертифікат на право на земельну частку (пай), який належить спадкодавцю [PERSON] . Для оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивачка звернулася до приватного нотаріуса Ріпкинського районного нотаріального округу, проте в прийнятті документів для оформлення права на спадщину їй відмовили, обґрунтувавши це тим, що вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Тому, внаслідок зазначених обставин позивачка вимушена звернутися з позовом до суду. У судове засідання позивачка та її представник - адвокат Куліш Ю.А. у судове засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність,позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіславши до суду відзив на позов, в якому визнає позовні вимоги та не заперечує щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Статтями 1269, 1270 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини, де вказано, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 26.06.2019 за результатами розгляду цивільної справи №565/1145/17, вбачається, що: "Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо". Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Встановлено, що позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., згідно квитанції АТ «Ощадбанк" від 06.07.2020. У зв`язку з викладеним, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 420 грн. 40 коп., тому з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь позивачки слід стягнути 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved