Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27 вересня 2016 року Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №289/2011, спадкодавець [PERSON]. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року, яке набуло законної сили 13 вересня 2016 року, встановлено факт, що померла [INFO] [PERSON], яка проживала в с.Іванівка, Вінницького району, Вінницької області, була рідною матір'ю [PERSON], [INFO]. Позивачка як спадкоємиця за заповітом - прийняла спадщину, звернувшись в установлений законом строк до Вінницької районної державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Вінницькій області. 27 вересня 2016 року позивачці видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 2,3217 га (кадастровий номер [NUMBER]), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Вирішити питання в нотаріальному порядку про спадкування житлового будинку немає можливості, оскільки будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого записана [PERSON], яка померла [INFO]. На день припинення існування колгоспного двору головою колгоспного двору була [PERSON], інших членів колгоспного двору не було. Після смерті матері позивача [PERSON], спадщину позивачем було прийнято, за заповітом. Так як, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, нотаріус не в змозі встановити, яка частка спадкового будинку належала спадкодавцеві. У зв'язку з чим 22 березня 2017 року державним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Головного управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на вказане вище домоволодіння. Відповідно до відомостей зазначених в погосподарській книзі по домогосподарству, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] за 1986 - 2010 р.р., двір в якому проживала спадкодавець ([ADDRESS]), відносився до категорії колгоспний двір і [PERSON] значилась головою колгоспного двору, крім неї інших членів колгоспного двору не було. Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень немає, просить вимоги позову задоволити. Відповідач по справі, представник Іванівської сільської ради, в особі голови - при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла спадкодавиця [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], від 24 листопада 2014 року виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №22 (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] (а.с.14). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27 вересня 2016 року Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №289/2011, спадкодавець [PERSON] (а.с.8). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року, яке набуло законної сили 13 вересня 2016 року, встановлено факт, що померла [INFO] [PERSON], яка проживала в с.Іванівка, Вінницького району, Вінницької області, була рідною матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.7). Будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого записана [PERSON], яка померла [INFO], дана обставина підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння №39, від 24 жовтня 1988 року Виконкомом Іванівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення Вінницької районної ради народних депутатів №128 від 19 травня 1988 року (а.с.14). Відповідно до відомостей зазначених в погосподарській книзі по домогосподарству, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] за 1986 - 2010 р.р., двір в якому проживала спадкодавець ([ADDRESS]), відносився до категорії колгоспний двір і [PERSON] значилась головою колгоспного двору, крім неї інших членів колгоспного двору не було (а.с.16-21). 22 березня 2017 року державним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Головного управління юстиції у Вінницькій області [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на вказане вище домоволодіння, дана обставина підтверджується листом за № 570/02-17 (а.с.15). Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „ Про власність " від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору". Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved