Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (далі - позивачі) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), у якому просив суд зняти арешт з майна, що належить на праві власності [PERSON] , який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва від 18.10.2006 p. № АА 855490, реєстровий номер обтяження 3976626 від 31.10.2006 p., реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора, в тому числі зняти арешт з наступного нерухомого майна: - земельна ділянка кадастровий № 3210300000:07:012:0079, площею 0, 0233га., за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 546242832103; - земельна ділянка кадастровий № 3210300000:07:012:0074, площею 0, 1га., за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 457413632103. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 квітня 2019 p. під час проведення дій щодо оформлення права власності позивача на новопридбану земельну ділянку, йому стало відомо про те, що в 2006 році на все його майно було накладено арешт. Як вбачається з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2019 р. № 173670175, позивачу на праві власності належить наступне нерухоме майно: земельна ділянка 18б кадастровий № 3210300000:07:012:0079, що розташована в [ADDRESS] кадастровий № 3210300000:07:012:0074, що розташована в [ADDRESS] площею 0, 1га. Згідно постанови Відділу ДВС у Шевченківському районі міста Києва від 18.10.2006 p. № АА 855490 накладено арешт на все майно позивача, про що 31.10.2006 р. реєстратором Першою київською державною нотаріальною конторою було внесено відповідний запис № 3976626 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Листом Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 травня 2019 року позивачу повідомлено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 23.05.2019 p., у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] .. Крім того у спеціальному розділі АСВП відсутні відомості щодо перебування виконавчих проваджень відносно позивача у минулих періодах, оскільки повне внесення відомостей до Єдиного реєстру виконавчих проваджень щодо сторін виконавчого провадження почало здійснюватися у 2007 році. Оскільки журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцем, та завершених до 2014 року знищені за закінченням строку зберігання, то встановити підстави накладення арешту на все майно позивача, а також винести постанову про звільнення майна з-під арешту у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», не виявляється можливим. Позивачу запропоновано звернутись до суду щодо звільнення майна з арешту. Наявність вищевказаного арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном. Тому, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав лист, у якому просив проводити розгляд справи за відсутності представника та додатково зазначив, що перевіркою відомостей АСВП встановлено, що у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] . У зв`язку з тим, що журнали реєстрації виконавчих проваджень переданих державним виконавцем та завершені виконавчі провадження по 2014 рік знищені за строком зберігання, встановити причини накладення арешту на майно не виявляється можливим. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 16.08.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Як вбачається з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.07.2019 р., номер інформаційної довідки 173670175, позивачу на праві власності належить наступне нерухоме майно: - земельна ділянка 18б, кадастровий № 3210300000:07:012:0079, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0233га, та належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1026, посвідченого 23.04.2019 р. приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 46618435 від 23.04.2019 p.); - земельна ділянка 18б, кадастровий № 3210300000:07:012:0074, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,1га, та належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1025, посвідченого 23.04.2019 р. приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 46618315 від 23.04.2019 p.). У вказаній Інформаційній довідці міститься інформація, що згідно постанови ДВС у Шевченківському районі міста Києва від 18.10.2006 p. № АА 855490 накладено арешт на все майно [PERSON] , про що 31.10.2006 р. реєстратором Першою київською державною нотаріальною конторою було внесено відповідний запис № 3976626 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 17-20). Листом Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 травня 2019 року [PERSON] повідомлено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП), станом на 23.05.2019 p., у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] . Крім того у спеціальному розділі АСВП відсутні відомості щодо перебування виконавчих проваджень відносно позивача у минулі періоди, оскільки повне внесення відомостей до Єдиного реєстру виконавчих проваджень щодо сторін виконавчого провадження почало здійснюватися у 2007 році. Таким чином, не виявляється можливим встановити характер виконання та в процесі якого виконавчого документу державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно. Оскільки журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям, та завершені до 2014 виконавчі провадження року знищені за закінченням строку зберігання, не виявляється можливим надати інформацію стосовну характеру заборгованості, а також винесення постанови про звільнення майна з-під арешту у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Як вказує позивач, наявність вищевказаного арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 1, ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як зазначалось вище, постановою державного виконавця від 18.10.2006 року було накладено арешт лише на майно, яке належить [PERSON] . Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП), станом на 23.05.2019 p., у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] . У зв`язку з тим, що журнали реєстрації виконавчих проваджень переданих державним виконавцем та завершені виконавчі провадження по 2014 рік знищені за строком зберігання, встановити причини накладення арешту на майно не виявляється можливим. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно, яке належить позивачу, наразі, за наданими відповідачем відомостями у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] , а причини накладення арешту встановити неможливо, враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з майна позивача - земельної ділянки за кадастровим номером 3210300000:07:012: 0079 та земельної ділянки за кадастровим номером 3210300000:07:012: 0074 та задоволення позову в повному обсязі. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved