Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Компанії «Тека Груп Фаундеішн» (Teka - Group Foundation) (далі по тексту - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція з управління ризиками безпеки «Фалькон» (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4), відповідно до якого просив: 1.визнати такою, що не відповідає дійсності , принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, викладену у статті «[INFO]», опубліковану [INFO] на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» (режим доступу [INFO] ), інформацію: -«Окружний адміністративний суд Києва зобов`язував уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора надати вказівки представникам Національної поліції та Служби безпеки України щодо закриття оперативно-розшукової та контррозвідувальних справ, а також скасування встановлених рішень про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації, Словенської Республіки та Держави Ізраїль [PERSON] , який відомий в статусі так званого «злодія в законі на прізвисько « [PERSON] ». Відповідне рішення 25.10.2020 ухвалив суддя [PERSON].»; -«Зокрема, 15.04.2020 захисник «[PERSON]» направив на адресу Офісу Генпрокурора запит, у якому вимагав винести постанову щодо закриття оперативно-розшукової справи стосовно його клієнта, а також відкликати доручення про встановлення табу [PERSON] задля здійснення візитів на територію нашої держави.»; -«Посилаючись на цей документ адвокат «злодія в законі» звернувся з позовом до Генпрокуратури, мовляв тут порушують вимоги КПК України та низку нормативно-правових актів та законів. А наріжним камінем суперечки стали претензії щодо буцімто бездіяльності прокурорів спонукати правоохоронців та можновладців у знятті заборону в`їзду [PERSON] в Україну.»; -«Під час розгляду справи, на підтримку своєї позиції Офіс Генпрокурора послався на три рішення Державної міграційної служби України зразка 2019 року, згідно яким громадянину одразу трьох держав (Російської Федерації, Ізраїля та Словенії) [PERSON] було встановлено 3-річне табу на відвідини нашої держави, приводом для чого стали отримання з Генерального секретаріату Інтерполу інформації про так зване «зелене» сповіщення з боку правоохоронців РФ. У ньому значилося, що « [PERSON] » є злодієм в законі та учасником організованого злочинного угрупування, яке спеціалізується на вимаганні та відмиванні коштів»; -«Захист [PERSON] наполягав, що у прийнятті рішень про встановлення заборони на в`їзд останньому «міграційники» керувались саме оперативно-розшуковою справою стосовно короля злочинного світу, а не підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу.»; -«Згідно численним повідомленням ЗМІ, лідер так званої групи [INFO] (до складу якої також приписували вбитого у Києві [PERSON] , президента ФК «ЦСКА»(Москва) [PERSON] та [PERSON] ), злодій в законі [PERSON] має потужний вплив на теренах Російської Федерації та, зокрема, України, яку неодноразово відвідував з середини 2000-х років, завдяки чому в сфері його бізнес-інтересів опинилася низка підприємств енергетичного комплексу та готельного бізнесу. Свого часу «[PERSON] приписували контроль за найбільш відомими ринками Одеси та Харкова»; -«За інформацією джерел Dетектив-Info, [PERSON] вважають одним із найбільш шанованих та впливових королів злочинного світу слов`янського походження.» 2.Визнати такою, що не відповідає дійсності , принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, викладену у статті «[INFO]» - злодій в законі [PERSON] », викладену у статті «[INFO] », опубліковану [INFO] на веб-сайті « Deтектив INFO » (режим доступу: [INFO])[INFO]), а саме інформацію, викладену вище. 3.Зобов`язати відповідача 2 з наступного для після набуття рішення суду законної сили видалити всю інформацію з текстовими та графічними матеріалами, викладену у статті «[INFO]», опубліковану [INFO] на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» (режим доступу [INFO] ). 4.Зобов`язати відповідача 2 та/або відповідача 3 з наступного для після набуття рішення суду законної сили видалити визначену інформацію, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача з текстовими та графічними матеріалами, викладену у статті «[INFO] », опубліковану [INFO] на веб-сайті « Deтектив INFO » (режим доступу: [INFO])[INFO]). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2020 року позивачу стало відомо, що про нього розповсюджено зазначену недостовірну інформацію на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» та веб-сайті «Deтектив INFO» [INFO] у статті «[INFO]», яку з текстовими та графічними матеріалами було відтворено з сайту проекту журналістських розслідувань «Dетектив INFO». Позивач також вказує, що власником веб-сайту « [INFO] » є ТОВ «Агенція з управління ризиками безпеки «Фалькон» і [PERSON] , власником веб-сайту « [INFO] » є Компанія « Тека Груп Фаундеішн » (Teka - Group Foundation). Автором статті, опублікованої на вказаних веб-сайтах є [PERSON] головний редактор відділу інформаційно-аналітичного забезпечення та журналістських розслідувань. Позивач також зазначає, що вказана інформація була доведена до невизначеного кола осіб, оскільки статті є у вільному доступі на зазначених вище веб-сайтах. Крім того, вказана інформація стосується безпосередньо особи позивача. Крім того, вказана стаття містить перекручені відомості, взяті з рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2020 по справі № 640/12980/20, яким було задоволено позовні вимоги [PERSON] до Офісу Генеральної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, що створює у читачів негативне та хибне уявлення про особу позивача. так, зазначена стаття створює в уявленні читачів враження, що позивач займається злочинною діяльністю в Україні, є організатором злочинної організації та вчиняє протиправні дії. Позивач посилається на те, що не має статусу «вор в законі», не є політичним діячом чи посадовою особою, яка обіймає публічні посади, у зв`язку з чим не підлягає публічному політичному обговоренню та ретельному громадському контролю. При цьому, позивач має вищу освіту, працевлаштований, до кримінальної відповідальності на території України не притягувався. Водночас розповсюджена відповідачами недостовірна інформація завдає шкоди немайновим правам позивача, суттєво впливає на його взаємовідносини з оточуючими людьми, колегами по роботі, бізнес-партнерами, спонукає інших людей до негативної оцінки та упередженого ставлення до позивача та його підприємницької діяльності, підриває його авторитет. Представник відповідача 4 у своєму відзиві заперечував проти позовних вимог, вказав, що вони є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, а вимога про визнання недостовірними відомостей, оприлюднених на сторінках проекту журналістських розслідувань Детектив-Info є переслідуванням за висловлювання та порушує принцип свободи слова. Зазначив, що в статті, достовірність якої оскаржує позивач, описано історію судової суперечки позивача стосовно заборони в`їзду останнього на територію України з посиланням на відомості українських правоохоронців/можновладців, оприлюднених у відкритій частині судових рішень. Також зазначив, що позивач виступає публічною особою, тому межа допустимої критики його особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, оскільки про позивача у своїх промовах та на сторінках у соцмережах згадували секретар РНБО [PERSON] , народна депутатка [PERSON]. Крім того, щодо наявності статусу у позивача «вор в законі» також вказували у своїх промовах прокурори під час виступу у апеляційній інстанції. З огляду на зазначене, просив у позові вимовити у повному обсязі. 14.01.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою залишив позовну заяву без руху, надав позивачу строк для усунення недоліків. 04.02.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відкрив провадження по справі, призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 16.03.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів. 20.05.2021 від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову та заява про зменшення розміру позовних вимог, залучення співвідповідача ТОВ «Агенція з управління ризиками безпеки «Фалькон», [PERSON] . 21.05.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою закрив провадження в частині вимог до ГО «Молодіжне крило радикальної партії». 21.05.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою залучено в якості співвідповідачів ТОВ «Агенція з управління ризиками безпеки «Фалькон», [PERSON] . 24.01.2021 від позивача надійшла позовна заява з урахуванням зміни предмету позову та залучених співвідповідачів. 27.05.2021 від представника позивача надійшла позовна заява у новій редакції з виправленням описки, а також клопотання про залучення третьої особи [PERSON] 18.06.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою залучено в якості третьої особи [PERSON] 06.09.2021 від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача [PERSON] . 07.09.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою залучено в якості співвідповідача [PERSON] . 07.09.2021 від представника відповідача 2, 4 надійшло клопотання про залучення третьої особи НПУ. 30.09.2021 від представника відповідача 2, 4 надійшов відзив. 07.09.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача 4 про витребування доказів. 07.10.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 4. 18.10.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. 05.11.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив позовну заяву задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності позивача. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідача 1 про дату, час та місце проведення судового засідання. Представник відповідача 2, 4 у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач 3 у судове засідання не з`явився, судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідача 3 про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідач 4 у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача 2, сторони відповідача 4, письмові пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, докази, надані до них, дійшов наступного висновку. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] о 23 годині 12 хвилин на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор», власником якого є компанія «Тека-Груп Фаундеішн» (Teka-Group Foundation) була опублікована стаття під назвою «[INFO] » (режим доступу: [INFO], яку з текстовими та графічними матеріалами було відтворено з сайту проекту журналістських розслідувань «Dетектив INFO». Також, [INFO] на сайті проекту журналістських розслідувань «Dетектив INFO» було опубліковано статтю під назвою: «[INFO] » (режим доступу: [INFO]). Вказана стаття містить в собі наступну інформацію: -«Окружний адміністративний суд Києва зобов`язував уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора надати вказівки представникам Національної поліції та Служби безпеки України щодо закриття оперативно-розшукової та контррозвідувальних справ, а також скасування встановлених рішень про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації, Словенської Республіки та Держави Ізраїль [PERSON] , який відомий в статусі так званого «злодія в законі на прізвисько « [PERSON] » Відповідне рішення 25.10.2020 ухвалив суддя [PERSON].»; -«Зокрема, 15.04.2020 захисник «[PERSON]» направив на адресу Офісу Генпрокурора запит, у якому вимагав винести постанову щодо закриття оперативно-розшукової справи стосовно його клієнта, а також відкликати доручення про встановлення табу [PERSON] задля здійснення візитів на територію нашої держави.»; -«Посилаючись на цей документ адвокат «злодія в законі» звернувся з позовом до Генпрокуратури, мовляв тут порушують вимоги КПК України та низку нормативно-правових актів та законів. А наріжним камінем суперечки стали претензії щодо буцімто бездіяльності прокурорів спонукати правоохоронців та можновладців у знятті заборону в`їзду [PERSON] в Україну.»; -«Під час розгляду справи, на підтримку своєї позиції Офіс Генпрокурора послався на три рішення Державної міграційної служби України зразка 2019 року, згідно яким громадянину одразу трьох держав (Російської Федерації, Ізраїля та Словенії) [PERSON] було встановлено 3-річне табу на відвідини нашої держави, приводом для чого стали отримання з Генерального секретаріату Інтерполу інформації про так зване «зелене» сповіщення з боку правоохоронців РФ. У ньому значилося, що « [PERSON] » є злодієм в законі та учасником організованого злочинного угрупування, яке спеціалізується на вимаганні та відмиванні коштів». -«Захист [PERSON] наполягав, що у прийнятті рішень про встановлення заборони на в`їзд останньому «міграційники» керувались саме оперативно-розшуковою справою стосовно короля злочинного світу, а не підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу.»; -«Згідно численним повідомленням ЗМІ, лідер так званої групи [INFO] (до складу якої також приписували вбитого у Києві [PERSON] , президента ФК «ЦСКА»(Москва) [PERSON] та [PERSON] ), злодій в законі [PERSON] має потужний вплив на теренах Російської Федерації та, зокрема, України, яку неодноразово відвідував з середини 2000-х років, завдяки чому в сфері його бізнес-інтересів опинилася низка підприємств енергетичного комлпексу та готельного бізнесу. Свого часу «[PERSON] приписували контроль за найбільш відомими ринками Одеси та Харкова». -«За інформацією джерел Dетектив-Info, [PERSON] вважають одним із найбільш шанованих та впливових королів злочинного світу слов`янського походження.» Так, пункт 9 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 містить роз`яснення про те, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації (п. 12). Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18. Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Судом встановлено, що згідно довідки дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 30 листопада 2020 року № 329/2020-Д, власником веб-сайту [INFO] є реєстрант доменного імені [INFO] ?- «Тека-Груп Фаундеішн» ( Teka-Group Foundation ). Крім того, згідно з відомостями, отриманими з ТОВ «Хостінг Україна» від 14.04.2021 за вих. № 3015 Товариство надає послуги реєстрації доменного імені « [INFO] » абоненту ТОВ «Агенція з управління ризиками безпеки «ФАЛЬКОН», а послуга хостингу для сайту надається абоненту [PERSON] . З огляду на зазначене судом встановлено, що власником веб-сайту проекту журналістських розслідувань «Dетектив INFO» є ТОВ «Агенція з управління ризиками безпеки «ФАЛЬКОН» та [PERSON] . Факт того, що ТОВ «Агенція з управління ризиками безпеки «ФАЛЬКОН» є власником веб-сайту проекту журналістських розслідувань «Dетектив INFO» відповідачем 2 не спростовано. Також у судовому засіданні встановлено, і вказана обставина не заперечується відповідачем 4, що автором спірної інформації є [PERSON] . Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що викладена інформація на веб-сайтах [INFO] у статті «[INFO] " та [INFO] у статті «[INFO]» безпосередньо стосується його особи, є недостовірною, а її поширення в мережі Інтернет зачіпає його честь та гідність і завдає шкоду його репутації, що призводить до порушення прав позивача. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація … а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Глава 22 ЦК України визначає, що до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканними (згідно із ч. 2 ст. 297 та ч. 1 ст. 299 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб (ч. 1 ст. 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч.2 ст. 299 ЦК України). При цьому, у ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлений перелік способів захисту особистих немайнових та/або немайнових прав та інтересів. До таких способів відносяться: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Суд враховує висновки, викладені у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, відповідно до якого при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з пунктом 18 Постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Водночас ст. 34 Конституції України, передбачає, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб - на свій вибір. Суд враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Представник позивача у своїх поясненнях зазначив, що позивач не є політичним діячом та посадовою особою, яка обіймає публічні посади або здійснює публічну владу, у зв`язку з чим, він не підлягає публічному політичному обговорюванню та ретельному громадському контролю. Проте, враховуючи керівну посаду на підприємстві, яку позивач обіймає в іншій країні, засоби масової інформації неодноразово поширювали відносно позивача інформацію щодо його причетності до злочинної діяльності. Так, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Пункт 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна людина має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Відповідно до пункту другого здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для охорони здоров`я і моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема п.46 справи «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної (логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації. І тому будь-яким шляхом неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Суд також враховує роз`яснення, викладені в пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, згідно яких вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З огляду на зазначене, суд, дослідивши зміст оскаржуваної статті, дійшов висновку, що не можуть вважатись оціночними судженнями та є фактичними твердженнями наступні вислови: «… який відомий в статусі так званого «злодія в законі» на прізвисько « [PERSON] »; «Згідно численним повідомленням ЗМІ, лідер так званої групи «[INFO]» ( до складу якої також приписували вбитого у Києві [PERSON] , президента ФК «ЦСКА (Москва) [PERSON] та [PERSON] ), злодій в законі [PERSON] має потужний вплив на теренах Російської Федерації та, зокрема України, яку неодноразово відвідував з середини 2000-х років, завдяки чому в сфері його бізнес-інтересів опинилася низка підприємств енергетичного комплексу та готельного бізнесу. Свого часу «[PERSON]» приписували контроль за найбільш відомими ринками Одеси та Харкова.»; «За інформацією джерел Deтектив INFO, [PERSON] вважають одним із найбільш шанованих та впливових королів злочинного світу слов`янського походження». Крім того, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначав, що поширювана відповідачами інформація створює уявлення про те, що позивач є організатором злочинної організації, вчиняє протиправні дії та має статус «вор в законі». Відповідно до примітки 2 до ст. 255 КК України, під особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі «вор в законі», у цій ст. та ст. 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти особу, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб, які здійснюють злочинний вплив.? Статус «вор в законі» криміналізований у Кримінальному кодексі України згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за злочини, вчинені злочинною спільнотою» від 04.06.2020 № 671-IX, набув чинності 27.06.2020. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не притягувався до кримінальної відповідальності на території Україні, ?відносно нього відсутні відомості щодо? притягнення його до кримінальної відповідальності як підозрюваного, обвинуваченого в Україні, зокрема за ст. 255, 255-1, 255-3 КК України. Зазначені обставини відповідачі належними та допустимими доказами не спростували. Відтак суд дійшов висновку, що такі висловлювання в бік позивача є недостовірними, не відповідають дійсності, та, відповідно, принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Не зважаючи на те, що тягар доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідачів, під час розгляду даної справи останніми у порядку, визначеному ст. 81 ЦПК України, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження достовірності розповсюдженої ними інформації щодо позивача. Відповідно до п. п. 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, передбачено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності а також враховуючи те, що частина інформації, викладена у спірній статті відносно позивача є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, а також враховуючи право позивачів на спростування недостовірної інформації щодо себе, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недостовірною, а тому вважає за необхідне визнати недостовірною інформацію, поширену у статті «[INFO]» на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор», відносно [PERSON] в мережі Інтернет за адресою [INFO] , та поширену у статті «[INFO] » на веб-сайті проекту журналістських розслідувань «Dетектив INFO» відносно [PERSON] в мережі Інтернет за адресою [INFO] , та в частині зобов`язання відповідачів з наступного дня після набуття рішення суду законної сили?видалити зазначену інформацію, а саме: « …, який відомий в статусі так званого «злодія в законі» на прізвисько « [PERSON] » ; «Згідно численним повідомленням ЗМІ, лідер так званої групи «[INFO]» ( до складу якої також приписували вбитого у Києві [PERSON] , президента ФК «ЦСКА (Москва) [PERSON] та [PERSON] ), злодій в законі [PERSON] має потужний вплив на теренах Російської Федерації та, зокрема України, яку неодноразово відвідував з середини 2000-х років, завдяки чому в сфері його бізнес-інтересів опинилася низка підприємств енергетичного комплексу та готельного бізнесу. Свого часу «[PERSON]» приписували контроль за найбільш відомими ринками Одеси та Харкова.»; «За інформацією джерел Deтектив INFO, [PERSON] вважають одним із найбільш шанованих та впливових королів злочинного світу слов`янського походження». Разом з тим, позовна заява в частині вимог щодо визнання недостовірною всієї інформації, яка міститься у виділених позивачем окремих абзацах спірної статті «[INFO]» опублікованої [INFO] на веб-сайті Національного атикорупційного порталу «Антикор» (режим доступу [INFO] ) та яка міститься у абзацах спірної статті «[INFO]», опублікованої [INFO] на веб-сайті «Deтектив INFO» (режим доступу: [INFO])[INFO]) задоволенню не підлягає, оскільки окремі конкретні фрази не є за своєю суттю фактичними твердженнями. Крім того, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що зазначена у вказаних висловах інформація, яку просить спростувати позивач принижує його честь, гідність та ділову репутацію конкретно особи позивача. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 32, 34, 40, 68, 129 Конституції України, ст. 16, 200, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 14, 30 Закону України «Про інформацію»,

Outcome: partial