Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживача, відшкодування збитків та моральної шкоди, в якому просить суд визнати договір споживчого кредитування від 02.04.2013 року № 006-29123-020413 укладений між ним та відповідачем недійсним. Стягнути з відповідача на відшкодування збитків у подвійному розмірі в сумі 11320 грн. та моральної шкоди у розмірі 15000 грн. В обґрунтування вказаного позову позивач посилається на те, що 02.04.2013 року між ним та відповідачем Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір споживчого кредитування № 006-29123-020413. До січня 2015 року, включно, позивач справно робив внески для погашення кредиту - обов'язкові мінімальні платежі у розмірі 975 грн., які включали в себе частку обов'язкового погашення тіла кредиту - 3% і плату за обслуговування кредитного ліміту - 3,5%. За весь час позивач сплатив 20 660 грн. (15 000 грн. - сума кредиту плюс 5 660 грн. (38%) - сплата за обслуговування кредиту. Одночасно між позивачем та страховою компанією ПрАТ «СК» «Дельта життя», що акредитована у банку, був укладений договір добровільного страхування на користь банку. Під час укладення договору позивач був введений в оману відносно сплати цих страхових платежів, що спонукало його сплачувати кредит у більшій сумі, ніж він очікував, що з'ясувалось після припинення дії договору страхування, за його заявою від 25.12.2013 року, яку він написав у відділенні банку щоб зменшити обов'язкові мінімальні платежі. Не дочекавшись результатів, 18.02.2015 року позивач вдруге написав заяву до ПрАТ «СК» «Дельта життя» про припинення договору, на що отримав повідомлення від 20.02.2015 року № 42 про те, що зазначений договір з 01.01.2014 року достроково припинив свою дію. Виходячи з цього, позивач зробив висновок, що банк на протязі року неправомірно продовжував здійснювати списання коштів на сплату страхових платежів, так як вважав, що страховий платіж - 1% включений до суми щомісячної сплати за обслуговування кредитного ліміту - 3,5%. Надалі позивач дійшов висновку, що банком безпідставно, на свій розсуд, здійснювалось списання страхових внесків із суми цільового внеску на погашення кредиту - частки обов'язкового погашення тіла кредиту, якими він не має права розпоряджатись. А саме. Відповідно п. 1.5 договору банк щомісячно, за дорученням позивача, здійснював списання коштів з рахунку позивача, які складали сплату страхових платежів - 150 грн. Під час укладення договору, з огляду на умови, позивач не міг усвідомити які «сюрпризи» його очікують в ході його реалізації. Тобто, якщо б на час підписання договору у «Тарифах на обслуговування...» було вказано, що частка обов'язкового погашення тіла кредиту складає не 3 а 2 % і додатково понад сумнівних 3,5% плати за обслуговування кредиту ще плюс 1% - страховий внесок, що має істотне значення для договору, позивач би такий договір не уклав. Також в результаті цих неправомірних дій, психологічного тиску, з боку співробітників «юридичного відділу» банку по телефону (більш 30 дзвінків, які зафіксовані), що надходили до важко хворої людини - інваліда II групи, позивачу було завдано моральної шкоди, яка пов'язана з душевними стражданнями, фізичним болем та стражданнями у зв'язку з пошкодженням здоров'я. Моральну шкоду, заподіяну неправомірними діями з боку банку позивач оцінює в 15000 грн. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Мостепанюк В.І. проти позову заперечував з підстав його безпідставності та необґрунтованості, просив у задоволенні позову відмовити.Суду пояснив, що за страховим договором кошти стягувались відповідно до умов договору страхування, платежі за договором страхування не входили та і не могли входити до суми мінімального платежу за кредитним договором, оскільки мінімальний платіж включав в себе платежі, які стосуються кредитного договору, а страхові платежі відраховувались за дорученням позивача з його кредитного рахунку, що визначено умовами договору. Жодних підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. Як тільки позивач звернувся до страхової компанії щодо припинення договору страхування - сплата платежів за договором страхування припинила відраховуватись з рахунку позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 02.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем шляхом акцептування банком пропозиції позивача, викладеній в його Заяві № 006-29123-020413 укладений кредитний договір, за умовами якого банк відкрив [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] з оформленням платіжної картки (тарифний пакет «Нова Готівочка») зі встановленням ліміту кредитної лінії на суму 15000,00 грн. строком на 364 календарних дні (п.п. 2.1 - 2.6 частини 2 заяви) - (а. с. 5). Порядок надання та користування кредитом визначений заявою позичальника [PERSON] від 02.04.2013 року, Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року та Тарифами на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Нова Готівочка», затверджених рішенням Тарифного комітету АТ «Дельта Банк" Протокол № 395 від 8 листопада 2011 року. Згідно пункту 1.6. позивач погодив умову про те, всі інші умови його взаємовідносин з банком з приводу відкриття та обслуговування рахунку, зазначеного в п. 2.1. Частини 2 цієї Пропозиції та Картки, зазначеної в п. 2.5. Частини 2 цієї Пропозиції, а також ліміту Кредитної лінії визначені в Правилах та Тарифах банку. Пунктом 2 вказаної Пропозиції (оферти), позивач підтвердив своє розуміння і згоду зокрема з тим, що момент прийняття (акцепту) банком його пропозиції щодо укладання договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних вище в пропозиції (оферті) та Правилах, вважатиметься дата відкриття банком рахунку, визначеного в п.2.1. цієї Пропозиції; встановлення ліміту кредитування є безумовним правом банку та здійснюється ним в межах максимально погодженої суми, наведеної у п. 3 Частини 3 цієї Пропозиції (оферти); кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. Частини 2 цієї Пропозиції (оферти), при цьому кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої кредитної лінії на умовах, погоджених сторонами у цій Пропозиції (оферті)та не потребує додаткових угод до цієї Пропозиції (оферти). Пунктом 2.5 Заяви-пропозиції [PERSON] підтвердив, що до підписання ним цієї Пропозиції (оферти), він ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту кредитної лінії) та орієнтовану сукупну вартість кредиту відповідно до законодавства України. Пунктом 5 Заяви-пропозиції позивач підтвердив, що він повідомлений про те, що чинна редакція Правил та Тарифів розміщені на офіційному сайті Банку, він зобов'язаний періодично ознайомлюватися з ними, з метою перевірки їх чинності та ознайомлений зі змінами до них, а також перевіряти правильність здійснення операцій за рахунком, у спосіб та і порядку, визначених в Правилах. Згідно з пунктами 7.1 та 8 частини 3 кредитного договору [PERSON] погодився, що складовою та невід`ємною частиною договору є Правила та Тарифи банку, з якими він попередньо ознайомився, повністю згодний, їх зміст він розуміє, зобов'язався їх дотримувати. Позивач своїм підписом підтвердив, що він отримав від банку в дату підписання ним зазначеної пропозиції примірник Правил і Тарифів (п. 9 частини 3 Заяви), а також інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 8 частини 3 Заяви). Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що [PERSON] доручає банку здійснювати з вищевказаного відкритого рахунку договірне списання грошових коштів, що складають сплату страхових внесків на користь страхової компанії ПрАТ «СК» «Дельта життя», з якою він уклав договір добровільного страхування № 006-29123-020413 від 02.04.2013 року. Умовами тарифного пакету «Нова Готівочка» (а. с. 6) передбачено: обов'язковий мінімальний платіж - держатель зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.4.1), плати за обслуговування (тариф 1.5), овердрафту, процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3), штраф за прострочену заборгованість (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів. За обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії встановлено процентні ставки, зокрема, процент за користування кредитною лінією - 0,0001 % річних (тариф 1.4.1), процент на позитивний залишок - 3% річних, процент за недозволений овердрафт - 48% річних (тариф 1.4.3) та встановлена плата за обслуговування кредитного ліміту, яка включає в себе надання послуг інформування держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок - 3,50% (тариф 1.5), штраф за прострочену заборгованість обов'язкового мінімального платежу - 0,01 %, але не менше та / або не більше 150 грн. за кожен факт прострочення (тариф 3.1). Крім підпису на Заяві (а. с. 5) підписи позивача проставлені на тарифах на обслуговування платіжних карток (а. с. 6) та на умовах надання кредитної картки (а. с. 7), що також свідчить про ознайомлення з ними позивача. Таким чином, суд вважає, що при укладенні умов договору про надання кредиту позивач діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту. Як вбачається з підпасаних сторонами договору та умов тарифного пакету - у позивача не було підстав вважати, що до мінімальної суми платежу входить також сума списання плати за договором добровільного страхування. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доводи, що договір не містить умови, які регулюють розірвання договору, та відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання умов договору не знаходять свого підтвердження, оскільки Правила банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджені рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року протокол № 14, які згідно п. 1 частини 3 Заяви-Пропозиції є невід'ємною частиною цієї Пропозиції, містять вказані умови. Позивач в обґрунтування свого позову зазначав, що під час укладення договору, з огляду на умови, не міг усвідомити що його очікує в ході його реалізації. Тобто, якщо б на час підписання договору у «Тарифах на обслуговування...» було вказано, що частка обов'язкового погашення тіла кредиту складає не 3 а 2% і додатково понад сумнівних 3,5% плати за обслуговування кредиту ще плюс 1% - страховий внесок, що має істотне значення для договору, то такий договір би не уклав. Також посилався на ст. 230 ЦК України, відповідно до якої якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідачем акцептовано пропозицію позивача щодо укладення договору, в рамках якого позивачу було відкрито рахунок та видано по ньому кредитну картку із встановленням ліміту кредитної лінії в розмірі 15000,00 гривень. В судовому засіданні позивач підтвердив ту обставину, що за вищевказаним кредитним договором він отримав кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн., знявши вказані кошти з виданої йому відповідачем вищевказаної картки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052,1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України). Сторонами умовами кредитного договору погоджено істотні умови договору, в тому числі порядок повернення кредиту, обов'язкові платежі, розмір пені, штрафи за порушення строків повернення кредитів або сплати процентів за користування, тощо. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Як вбачається з тексту вищевказаних заяви (пропозиції) (а.с. 5) від 02.04.2013 року, Витягу з Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта-Банк» (а.с. 73-77), Тарифів на обслуговування платіжних карток (тарифний пакет «Нова Готівочка») (а.с.6) такі умови договору передбачено. Позивач неодноразово вказував на те, не міг розуміти усі наслідки і ризики укладення спірного договору. Зазначив, що виконання договору на умовах, що діяли на час його виконання є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України - принципу справедливості. Зокрема, банк не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлені вимоги щодо обсягу і змісту інформації, яку має отримати особа у разі придбання нею продукції у кредит, а також вимоги до умов і змісту договору споживчого кредиту. Такі вимоги є загальними щодо усіх можливих видів і типів угод з придбання продукції у кредит. Аналіз змісту вищевказаних заяви (пропозиції) (а.с. 5) від 02.04.2013 року, Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта-Банк» (а.с.73-77), Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Нова Готівочка» (а.с. 6), пам'ятки по користуванню кредитом (тарифний пакет «Нова Готівочка») (а.с. 7) дає підстави обґрунтовано стверджувати, що вказані документи відповідають вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» і містять усю необхідну інформацію для цього виду споживчого кредиту, у тому числі про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форму кредитування, відсоткову ставку, орієнтовну сукупну вартість кредиту, порядок повернення кредиту. При цьому за змістом положень Закону України «Про захист прав споживачів» визначальним у відносинах між продавцем послуг і споживачем є те, що споживач при укладенні певної угоди має отримати повну і достовірну інформацію саме відносно цієї угоди, а не щодо усіх подібних чи аналогічних угод. Однак, позивач не довів порушення його прав з боку відповідача саме як споживача. Як зазначено вище, на час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені суду не було подано. Крім того, як вбачається з примірника поданого позивачем суду заяви - анкети на отримання кредиту, на ній наявний напис, зі слів позивача вчинений представником банку в момент отримання кредиту, - щодо суми сплати: "975 грн.+150 до 20 числа" (а.с.5), що свідчить про відсутність жодних підстав позивачу вважати, що сума 150 гривень страхового платежу входила до суми 975 гривень мінімального платежу за кредитом. Сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач, ставлячи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, не довів наявність підстав, передбачених ст. 203 ЦК України для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України. Що стосується вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., то слід зазначити, що оскільки в судовому засіданні позивачем не надано а судом в процесі розгляду справи не здобуто належних доказів на підтвердження позовних вимог щодо визнання договору споживчого кредитування від 02.04.2013 року № 006-29123-020413 недійсним, то в задоволенні позовних щодо відшкодування позивачу моральної шкоди теж має бути відмовлено. Оскільки позивач звільняється від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено - судові витрати по справі відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed