Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач - ТОВ «ІСАГІС» 08.04.2020 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року у розмірі 526110 гривень 85 копійок та витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , виникла заборгованість у розмірі 18363,80 доларів США, 410 доларів США - відсотки, що разом еквівалентно 526110,85 грн. В подальшому [PERSON] [INFO] помер, правонаступниками до майна якого є відповідачі: [PERSON] та [PERSON] . Позивач стверджує, що 18.12.2018 року відбувся офіційний аукціон стосовно лоту - право вимоги за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року, та забезпечувальними договорами укладеними до нього. Переможцем вказаного аукціону є позивач, за наслідком чого 15.01.2019 року між ПАТ» Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1103/К, договори відступлення права вимоги за договором поруки та за іпотечними договорами, на підставі чого позивач набув право вимоги за спірним кредитним договором та укладеними до нього забезпечувальними договорами. Оскільки зобов`язання за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року не були виконані, а боржник помер, ТОВ «ІСАГІС», як правонаступник первісного кредитора, 21.01.2019 року направив на адресу відповідачів повідомлення-вимогу з проханням припинити у строк, що не перевищує 30 робочих днів з отримання вимоги, порушення умов вказаного кредитного договору та сплатити заборгованість в сумі 526110,85 грн. Однак, відповідачі зазначену вимогу не виконали, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.05.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. До відкриття провадження по справі судом, представником позивача 28 квітня 2020 року було надано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.05.2020 року заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» про забезпечення позову по цивільній справі №947/7823/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без задоволення. 23.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] , в якому представниця просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості та безпідставності, з посиланням на те, що спір з приводу заборгованості за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року вже вирішений та був неодноразово предметом спору в рамках цивільних справах №520/7185/13-ц, №520/17508/15-ц, №520/13446/16-ц, за наслідком розгляду яких ухвалені відповідні рішення суду, які набрали законної сили. 09.09.2020 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання призначене на 20.10.2020 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання призначене на 20.10.2020 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак до суду надійшла заява від її представниці про розгляд справи за її відсутності, в якій одночасно просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з вимогами ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані зокрема: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Отже, позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин, суд визнає за можливе вирішити справу у відсутність позивача та належним чином повідомленого відповідача на підставі наявних у справі письмових доказів, за відсутності підстав що унеможливлюють розгляд справи на стадії судового розгляду, з метою вирішення спору по суті, з урахуванням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ТОВ «ІСАГІС» про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1501/0808/71-167 (далі - Договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45000,00 доларів США, з розрахунку 11, 9% річних за користування кредитом, на строк з 15.08.2008 року до 15.08.2028 року. В забезпечення виконання позичальником договірних зобов`язань перед кредитором, цього ж дня між ПАТ «СВЕДБАНК» та [PERSON] , [PERSON] було укладеного Договір поруки № 1501/0808/71-Р-1, за яким [PERSON] поручилась перед Кредитором за виконання Боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008. Умовами вказаного Договору передбачено, що Поручитель і Позичальник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність за виконання кредитного зобов`язання. Окрім того, на забезпечення виконання Договору укладено Іпотечний договір №1501/0808/71-167-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований у реєстрі за №4656. За умовами даного договору на забезпечення виконання умов Кредитного договору Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю (ПАТ «СВЕДБАНК» належне йому на праві власності майно: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Сведбанк" передало ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк " замінило ПАТ "Сведбанк" як кредитора у зазначених зобов`язаннях, у зв`язку з чим до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Оскільки взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконував, перед банком станом на 25.04.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 233795,25 грн., ПАТ «Дельта Банк» у червні 2013 року звернулось до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості солідарно з [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що розгляд вказаного позову здійснювалось Київським районним судом міста Одеси в рамках цивільної справи №520/7185/13-ц. Під час розгляду вказаної справи, судом було встановлено, що [INFO] , помер відповідач [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. 11 травня 2012 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою на підставі претензії ПАТ "СВЕДБАНК" про наявність заборгованості за договором була заведена спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 14 вересня 2012 року до нотаріальної контори надійшли заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття останніми спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] та яка складається з: частки квартири під [ADDRESS] та частки квартири під [ADDRESS] . Цього ж дня мати померлого - [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь доньки померлого - відповідача [PERSON] . Отже, [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями майна померлого позичальника [PERSON] . Також судом було встановлено, що згідно листа Третьої одеської державної нотаріальної контори від 25.12.2014 року № 6835/01-16, свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачам не видавались. За наслідком розгляду вказаної справи, апеляційним судом Одеської області від 01.04.2015 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, яким позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 230518,12 грн. в межах вартості майна одержаного у спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. Також зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами заборгованість [PERSON] на час смерті - [INFO] складає за тілом кредиту в розмірі 28840 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-799,3 грн.) складає 230518,12 грн. При цьому, судова колегія не прийняла до уваги розрахунок заборгованості позивача, щодо суми заборгованості померлого [PERSON] , який був складений після його смерті станом на 25.04.2013 року за відсотками в розмірі 410 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-799,3 грн.) складає 3277,13 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судом встановлено, що з відповідачів, як спадкоємців померлого [PERSON] , рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 року по справі №520/7185/13-ц, було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року в сумі 230518,12 грн. в межах вартості майна одержаного у спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині, а відтак зазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають. В подальшому, [PERSON] 25 грудня 2015 року звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) про скасування та вилучення заборон щодо нерухомого майна. Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просила: скасувати обтяження, внесене до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, про обтяження на підставі договору іпотеки від 15 серпня 2008 року щодо квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] ; скасувати обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек, про обтяження іпотекою зазначеної квартири та зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» повернути правовстановлюючі документи на квартиру. Зазначений позов розглядався Київським районним судом міста Одеси в межах цивільної справи №520/17508/15-ц. За наслідком розгляду вказаної справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року позов [PERSON] задоволено. Скасовано обтяження, що внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 7751702 від 15 серпня 2008 року, зареєстроване приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В.; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: договір іпотеки, 4656, 15 серпня 2008 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко О. В.; об`єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 12738003, що належить на праві власності [PERSON] . Судом скасовано обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек від 19 листопада 2012 року під реєстраційним номером 7752245, зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В. С.; тип обтяження: іпотека; підстава обтяження: договір купівлі-продажу прав вимог між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25 травня 2012 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г.; об`єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 12738003; іпотекодержатель: ПАТ «Дельта Банк», код: 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36Б; іпотекодавець - [PERSON] . Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» повернути [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене рішення Київського районного суду міста Одеси від 28.07.2016 року залишено без змін постановою Верховного Суду від 30.01.2019 року. Вказаним рішенням Київського районного суду міста Одеси та постановою Верховного Суду встановлено, що [PERSON] добровільно, до відкриття виконавчого провадження, виконала зазначене рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року у повному обсязі, про що свідчать надані до суду квитанції про сплату боргу від 16 липня 2015 року № 52592715, від 22 липня 2015 року № 53081765, від 23 липня 2015 року № 53157893, від 27 липня 2015 року № 53427657, від 31 липня 2015 року № 55112063, від 31 липня 2015 року № 54396205. Відповідно до листа головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Полякова О. Г. на виконанні перебувають виконавчі провадження № 49410332 та № 49411822 з примусового виконання виконавчих листів № 520/7185/13-ц, виданих Київським районним судом м. Одеси 14 травня 2015 року, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 230518,12 грн та 3 474, 16 грн, відкритих за заявою про примусове виконання ПАТ «Дельта Банк» від 16 листопада 2015 року. Державний виконавець повідомив суд про те, що в рамках наведених виконавчих проваджень до ПАТ «Дельта Банк» направлено запит щодо факту сплати боржником заборгованості, однак відповідач відповіді до Державної виконавчої служби не надав. Банк у судовому засіданні підтвердив факт зарахування грошових коштів за квитанціями, які надано позивачем, тобто фактично відбулося виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 230 518, 12 грн та суми судового збору у розмірі 3 474, 16 грн. Верховний Суд у вказаній постанові встановив, що виконання спадкоємцями зобов`язання спадкодавця за кредитним договором у межах вартості успадкованих прав та обов`язків свідчить про виконання зобов`язань спадкоємцем боржника у повному обсязі, що дає підстави для висновку про припинення як основного зобов`язання з наданого кредиту, так і похідного зобов`язання з іпотеки за іпотечним договором від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167-Z-1 у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. На підставі вищевикладеного, суд вважає встановленим, що зобов`язання за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року, та укладеними до нього забезпечувальними договорами, є виконаними з боку відповідачів, як спадкоємцями до майна померлого [INFO] боржника - [PERSON] . Суд також звертає увагу, що відповідачами вказані зобов`язання встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року були виконані у липні 2015 року, як було встановлено вищевикладеними обставинами з оплати заборгованості, що підтверджується відповідними квитанціями. Судом встановлено, що після виконання відповідачами своїх зобов`язань з оплати заборгованості, 31.10.16 року ПАТ «Дельта Банк» знов звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просило стягнути з останніх як зі спадкоємців в межах вартості майна, отриманого у спадщину, на користь банку заборгованість за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15.08.08 в розмірі 487942,82 гривень з яких сума заборгованості за кредитом 477286,66 гривень, пеня 10656,16 гривень та судові витрати сумою 7319,44 гривень. Зазначений позов розглядався Київським районним судом міста Одеси в рамках цивільної справи №520/13446/16-ц. За наслідком розгляду вказаної справи, 05.10.2017 року Київським районним судом міста Одеси в складі головуючого судді Луняченко В.О. було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено у задоволенні позову. Зазначене рішення суду не оскаржувалось в апеляційному порядку, а відтак набрало законної сили. Як вбачається, під час його ухвалення, судом також підтверджено і встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 по справі №520/7185/13-ц, провадження - 22-ц/785/2919/15, банком було уточнено позовну заяву та пред`явлено вимоги до [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцям померлого [PERSON] , лише 10.06.2014р. однак відповідачами рішення Апеляційного суду Одеської області виконано відповідачами. Судом встановлено, що вимога кредитора пред`явлена більш ніж через 4 роки до спадкоємців боржника, враховуючи те, що Банку було достовірно відомо про відкриття спадщини ще в 2012 році, беручи до уваги рішення Апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 по справі №520/7185/13-ц. Таким чином суд дійшов висновку про відсутність будь-яких підстав для притягнення [PERSON] та [PERSON] до відповідальності за боргом спадкодавця, [PERSON] . При викладених і встановлених судами обставинах, суд доходить про висновку, що зобов`язання за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року, та укладеними до нього забезпечувальними договорами, є виконаними з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцями до майна померлого [INFO] боржника - [PERSON] . Натомість, як вбачається, 18 грудня 2018 року відбувся аукціон стосовно лоту - право вимоги за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року та договором поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008 року. Переможцем вказаного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-3 l-000204-b. На підставі проведеного аукціону 15.01.2019року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1103/К, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» передає, а ТОВ «ІСАГІС» приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникати у майбутньому. У Додатку № 1 до зазначеного Договору наводиться перелік договорів за якими право вимоги переходить до ТОВ «ІСАГІС», а саме: Кредитний договір № 1501/0808/71- 167 від 15.08.2008 року, Іпотечний договір № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року та договір поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008 року. Також, 15.01.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008 року, за яким до ТОВ «ІСАГІС» переходить право вимоги за даним договором. 15 січня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» укладено договір відступлення прав вимоги за Іпотечним договором № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 13. Згідно умов цього договору до ТОВ «ІСАГІС» переходить право вимоги за Іпотечним договором № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований у реєстрі за № 4656, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», іменований надалі «Банк», в особі заступника директора Одеського відділення з роздрібного бізнесу - заступника керуючого Одеським регіональним департаментом Осмоловської Валентини Іванівни, з одного боку і [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року. 16 січня 2019 року на вимоги Закону України «Про іпотеку» та п. 11. Іпотечного договору № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року ТОВ «ІСАГІС» на адресу [PERSON] направлено Повідомлення-вимоги з проханням припинити у строк, що не перевищує 30 робочих днів з моменту отримання вимоги, порушення умов Іпотечного договору № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року та сплатити заборгованість за Кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року в сумі 526110, 85 грн. та надано реквізити для оплати. 23 січня 2019 року вказане повідомлення було отримане [PERSON] , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Позивач з посиланням на те, що він набув право вимоги за кредитним договором, вимоги за яким не виконані, а відповідачі є спадкоємцями померлого боржника, до яких позивач у встановлені законом строки подано вимогу, звернувся до суду з цим позовом. Також позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що станом на 15.01.2019 року заборгованість за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року складає в сумі: 18363,80 доларів США - за тілом кредиту, 410 доларів США - відсотки, що разом еквівалентно 526110,85 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. В частинах 1 та 2 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, з урахуванням встановлених обставин щодо виконання відповідачами за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року, ТОВ «ІСАГІС» не має права на одержання кредитного боргу, банк є неналежним позивачем у позові про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, оскільки позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за спірним кредитним договором, яку вже в межах суми прийнятої спадщини з відповідачів було стягнуто судовим рішенням, правовідносини і зобов`язання за яким вже виконані, за наслідком чого суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ІСАГІС» є необґрунтованими, безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed