Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

До суду 30.01.2017 року надійшов позов [PERSON], який уточнив 11.12.2017р. пред'явлений до [PERSON], Шостої одеської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції в Одеській області та згідно останньої редакції позову від 11.12.2017 року просив визнати свідоцтво на спадщину за заповітом №7-525 на 3/4 квартири за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON], недійсним та нікчемним. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його дядько [PERSON]. Ним було подано заяву до Шостої ОДНК про прийняття спадщини після померлого дядька. Після чого, державним нотаріусом Лєсогоровим Д.О. було надано йому лист-повідомлення вих.. №65/02-14 від 15.01.2014 року про наявність у спадковій справі заповіту не на його ім'я. Позивач посилався на те, що оскільки його дядько мав психічні розлади (документально підтвердженні), він вирішив звернутися до суду з відповідним позовом про визнання заповіту недійсним. Була заведена справа №522/2050/14-ц (с. Кравчук Т.С.), та згідно ухвали суду від 28.02.2014 року позову було залишено без руху для сплати судового збору. Між тим, він усунути недоліки позову не зміг через те, що отримав позивач зазнав вогнепальне поранення та був госпіталізований, тому 17.04.2014 року його позовну заяву було повернуто через не усунення недоліків. У подальшому, ним повторно було подано до суду позов разом з заявою про забезпечення позову та по справі №522/12049/14-ц (с. Донцов) було ухвалено залишити позов без руху, а питання про забезпечення позову було вирішено після видачі спірного свідоцтва на спадщину за заповітом. Посилався на те, що через ці порушення 03.07.2014 року нотаріусом Шостої ОДНК Лєсогоровим Д.О. по справі №537/2013 було видано [PERSON] свідоцтво на спадщину за заповітом №7-525 на 3/4 квартири за адресою: [ADDRESS]. Проте, стверджував, що за життя [PERSON] мав у своїй власності лише 1/2 вказаної частини (свідоцтво [NUMBER] від 25.04.2005) . Остання 1/2 квартири на час оформлення свідоцтво про право власності належала померлій [PERSON]. При здійсненні нотаріальних дій державний нотаріус Лєсогоров Д.О. з невідомих причин розподілив 1/2 частку квартири померлої [PERSON] між [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим остання, не будучи спадкоємцем [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину на 3/4 спірної квартири. Посилався на те, що спадкоємцем [PERSON] є він, [PERSON], проте 14.05.2015 року він як спадкоємець після рідної бабусі [PERSON] по спадковій справі №749/2006 отримав свідоцтво про право власності лише на 1/4 зазначеної квартири замість 1/2 частини тієї ж квартири. Вважає, що при здійсненні нотаріальних дій державний нотаріус Лєсогоров Д.О. видав [PERSON] свідоцтво на спадщину за заповітом замість 1/2 частки на 3/4 квартири за адресою: [ADDRESS], з порушенням загальних вимог чинності правочину, передбачених ст.. 203 ЦК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року було відкрито справдження у справі (с. Нікітіна С.Й.). 20.09.2017 року дана справа надійшла до провадження до судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 21.09.2017 року була прийнята до провадження. Ухвалою суду від 11.12.2017 року по справі було витребувано з Шостої ОДНО належним чином завірену копію спадкової справи №537/2013 відносно майна померлого [INFO] [PERSON] Відповідно до Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільно - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017р. . Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII) розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі за тих обставин, за яких він вказував у позові. Посилався на те, що згідно відповіді ГУЮ в Одеській області, згідно якої була здійснена перевірка оформлення спадщини після [PERSON] та [PERSON] та зазначено, що 06.10.2006 року Шостою ОДНК була заведена спадкова справа №749/2006 до майна [PERSON], померлої [INFO]. Посилався на те, що квартира належала по 1/2 його бабці та дядьку, проте дядько не оформив своє право на спадщину після померлої матері, хоча не заперечував, що його дядька продовжував проживати та користуватись спірною квартирою. Зазначив, що він прийняв спадщину після смерті бабусі та отримав свідоцтво на 1/4 спірної квартири. Вважає, що нотаріус мав видати відповідачці свідоцтво на спадщину лише на 1/2 належної йому квартири, підстав для видачі свідоцтва на 3/4 квартири не було. Представник відповідачки - [PERSON] у судовому засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в минулих судових засіданнях заперечував проти вимог [PERSON], вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що спірне свідоцтво видане у відповідності до законодавства. Є заповіт [PERSON], згідно якого останній заповідав усе своє майно [PERSON] (у тому числі і частку матері, яку він успадкував, оскільки постійно мешкав з померлою та продовжував користуватись квартирою після її смерті). Вказував, що батько позивача не звертався до нотаріуса після матері. Встановлено, що спадкова справа була заведена на підставі заяви позивача, також у спадковій справі наявна заява [PERSON] (сина померлої) від 24.10.2006 року про прийняття спадщини після померлої матері. Перевіркою встановлено, що спадкова справа була заведена державним нотаріусом Шостої ОДНК Вініцьким Б.В. наступного дня після надання (05.10.2006 р.) [PERSON] заяви. Від представника Шостої Одеської Державної нотаріальної контори надійшла до суду заява, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності.(а.с.72). Також, до суду надійшли письмові заперечення представника нотаріальної контори, згідно яких зазначили, що до нотаріальної контори 08.10.2013 року звернулась [PERSON] та 13.01.2014 року [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлого[INFO] [PERSON]. Після закінчення 6-ти місячного строку на прийняття спадщини, а саме 03.07.2014 року на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №7-525 на 3/4 часток спірної квартири. Зазначена квартира належала спадкодавцеві в 1/2 частині на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарство ОМР від 25.04.2005 року за [NUMBER], зареєстрованого в Одеському МБТІ 25.06.2005 року в книзі №570 пр-40, номер запису 225 та в 1/4 частина на підставі свідоцтва належала - [PERSON], яка померла [INFO], спадкоємцем якої був її син - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Зазначили, що при видачі спірного свідоцтва були додержані усі вимоги чинного законодавства, а саме: перевірено реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі та його чинність на момент смерті заповідача, було встановлено відсутність спадкоємців мають право на обов'язкове частку у спадщині, перелік яких визначений у ст.. 1241 ЦК України. Також, зазначили, що нотаріальна контора не може бути відповідачем по відповідній справі (згідно п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7) та вважають позов не підлягає задоволенню. Представник Головного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Надали до суду заяву, згідно якої просили справу розглядати за їх відсутності. Суд, за згодою осіб, які брали участь у справі, на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представника Шостої ОДНК та Головного управління юстиції в Одеській області, сповіщених належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на правах спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.04.2005 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради (а.с.7). Право власності було зареєстровано за вказаними особами органами КП «ОМБТІ та РОН» 25.06.2005 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7619881 від 25.06.2005 року. [INFO] [PERSON] померла, остання була позивачу бабусею з боку його батька [PERSON] та матір'ю [PERSON] (рідний дядько позивача). Після смерті останньої відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. [INFO] помер дядько позивача - [PERSON], про що складено актовий запис №8059 від 18.08.2013 року. З витребуваної судом копії спадкової справи №573/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON].(а.с.87-122 ) вбачається, що 08.10.2013 року [PERSON] подала до Шостої ОДНК заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. 13 січня 2014 року позивач також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 31.08.2006 року [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], згідно якого заповідав усе належне йому майно, в тому числі належну йому квартиру [ADDRESS]. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Плужник Г.О. та зареєстровано в реєстрі за номером 5771. Про вказаний заповіт нотаріус Шостої ОДНК повідомив позивача листом №336/02-14 від 10 лютого 2014 року та пояснив, що позивач не має право на спадщину. Зазначив, що для зупинення видачі спадкоємцю за заповітом свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 спірної квартири від суду має надійти повідомлення про надходження позовної заяви [PERSON]. Суд вбачає, що за позивачем зареєстровано право власності за 1/4 спірної квартири згідно свідоцтва про право на спадщину № 4-578, виданого 14.05.2015 року Шостою ОДНК після смерті [PERSON]. 03 липня 2014 року державним нотаріусом Шостої ОДНК Лєсогоровим Д.О. на підставі вказаного заповіту [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 (три четвертих) квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 42,7 кв.м.. Оскаржуючи дане свідоцтво позивач посилався на те, що нотаріусом помилково було видано відповідачці свідоцтво про право на спадщину саме на 3/4 спірної квартири, оскільки на момент смерті його дядько - [PERSON] був власником лише 1/2 частки вказаної квартири. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. За розглядом справи судом встановлено, що [PERSON] постійно проживав з померлою матірю [PERSON] та після її смерті проживав та користувався спірною квартирою до своєї смерті. Зазначене підтверджується довідкою КП ЖКС «Фонтанський» №110 від 30.09.2013 року, згідно якої [PERSON] постійно з листопада 1983 року по [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а також самими пояснення позивача у копіях позовних заяв, з якими він звертався до суду, наявних у матеріалах спадкової справи [PERSON]. Факт проживання померлого дядька у спірній квартирі також визнано позивачем у судовому засіданні за розглядом даної справи. З урахуванням викладеного, суд вбачає, що [PERSON] в силу положень ч.2 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину від померлої матері у вигляді 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS], хоча і не оформив у встановленого законом порядку свідоцтво на дану частку квартири. Отже, на момент смерті [PERSON] належала 1/2 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарство ОМР від 25.04.2005 року за [NUMBER], зареєстрованого в Одеському МБТІ 25.06.2005 року в книзі №570 пр-40, номер запису 225 та в 1/4 частина вказаної квартири успадкував від матері [PERSON], яка померла [INFO], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України). За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Як вже було встановлено судом, [PERSON] розпорядився власним майном на випадок своєї смерті на склавши заповіт на корить [PERSON], який був посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку, на час розгляду даної справи не скасований та невизнаний нечинним. На підставі даного заповіту 03 липня 2014 року державний нотаріус Шостої ОДНК Лєсогоровим Д.О. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 (три четвертих) квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 42,7 кв.м.. З огляду на викладене, виходячи з тих підстав, з яких заявлено позов [PERSON], суд приходить до висновку про його необґрунтованість. Суд вбачає, що дії державного нотаріуса були належними та відповідали положенням чинного законодавства. Останній пересвідчився та визначив спадкове майно, відсутність спадкоємців, які мають право на обов'язкове частку у спадщині, та оформив право [PERSON] на спадщину у встановленому законом порядку. Також суд погоджується з посилання представника Шостої ОДНК з приводу того, що нотаріальна контора не може бути відповідачем по відповідній справі (згідно п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7). З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON].

Outcome: dismissed