Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

В січні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який уточнила 15.02.2016 року. В обґрунтування вказує, що вона працювала в ПАТ Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна з 05.04.1982 по 10.01.2012 року. Працюючи на підприємстві, вона отримала професійне захворювання. Їй була встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. Причиною виникнення професійного захворювання є недосконалий технологічний процес, тривалий стаж роботи в ПАТ Дніпроспецсталь, наявність на робочому місці шкідливих факторів. За станом здоровя вона обмежена у побуті, вимушена знаходитись під наглядом лікарів, внаслідок чого порушені її звичайні соціальні звязки. Просить суд стягнути на її користь моральну шкоду у звязку з отриманням професійного захворювання в розмірі 300000 гривень. В судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що вона з 1982 року працювала на різних посадах в ПАТ Дніпроспецсталь. Внаслідок шкідливих умов праці на підприємстві вона отримала професійне захворювання. Вона витрачає багато коштів на своє лікування, не може більше працювати, їй важко робити домашні справи, не може допомагати хворим батькам, у неї значно погіршився слух. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, вважає, що внаслідок того, що відповідач не забезпечив належні безпечні умови праці на виробництві, [PERSON] отримала професійне захворювання, групу інвалідності, 60% втрати працездатності. Важає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця в сумі 300000 гривень. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечила в повному обсязі з підстав, викладених в письмовому запереченні. Пояснила, що діюче законодавство допускає роботу у важких та шкідливих умовах праці. [PERSON] була попереджена про умови праці. За роботу у важких та шкідливих умовах праці, позивач отримала пенсію на пільгових умовах. Вважає, що факт спричинення [PERSON] моральної шкоди не доведений, сума відшкодування не обґрунтована. Представник третьої особи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України проти задоволення позову заперечила. Пояснила, що часткова втрата працездатності сама по собі не є підставою для стягнення з роботодавця моральної шкоди, сума моральної шкоди не обґрунтована. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. [PERSON] працювала в ПАТ „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна з 05.04.1982 року (а.с. 9-12). Починаючи з 20.10.2008 року, [PERSON] оформила пільгову пенсію за списком №1 та продовжувала працювати по день звільнення 10.12.2012 року (а.с. 96). 10.02.2014 року комісією з розслідування професійних захворювань було складено акт за формою П-4, в якому зазначено, що [PERSON] встановлено професійне захворювання , а саме: 1) вібраційна хвороба першого - другого ст. від перевантажної дії локальної вібрації з синдромом вегетативно - сенсорної полі невропатії в сполученні з двобічним плечолопатковим періатрозом (ПФС першого-другого ст.), остеоартрозом і періартрозом ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.) та помірними порушеннями трофіки кістей; 2) Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. 3) Нейросенсорна приглухуватість першого ст., (з легким зниженням слуху) (а.с.16). Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ „Дніпроспецсталь". Причина виникнення - наявність на робочому місці шкідливих факторів. 25.02.2014 року за результатами первинного обстеження [PERSON] було встановлено 45 % стійкої втрати працездатності та 3 група інвалідності (а.с. 15). При повторному обстеженні 08.02.2016 року [PERSON] було встановлено ступень втрати працездатності в розмірі 60% (а.с. 51). Згiдно із ст. 43 Конституції України кожен має право на належнi, безпечні і здорові умови працi. Вiдповiдно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов працi покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, які причинили втрату працездатностi» передбачає вiдшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від вiдшкодування майнової шкоди i є одним iз способiв захисту особистих немайнових прав працiвника. Згідно з ч.1 ст.237-1 КзпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться в разi якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Відповідно до розяснень, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявностi порушення прав працiвника у сферi трудових вiдносин, зокрема, виконання робiт у небезпечних для життя i здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життевих зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по вiдшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вiдповiдно до ст.23 ЦК України особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фiзичному болю та стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з калiцтвом або iншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведiнкою щодо неї самої, членiв її ciм'ї чи близьких родичiв; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумності i справедливостi. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] завдано моральної шкоди у звязку із отриманим професійним захворюванням, оскільки внаслідок захворювання вона отримала третю групу інвалідності, переносить фізичний біль, повязаний із захворюванням, вимушена проходити регулярне лікування, частково втратила слух, що беззаперечно впливає на її звичне життя та соціальні звязки. При визначенні суми відшкодування суд враховує, що [PERSON] втратила 60% професійної працездатності. Разом з тим, суд враховує і доводи представника відповідача про те, що [PERSON] була попереджена про шкідливі та важкі умови праці на підприємстві та працювала на таких умовах за власним бажанням, мала додаткові пільги та компенсації, оформила пенсію на пільгових умовах з 2008 року, проте продовжувала працювати у шкідливих та важких умовах праці до 2014 року. Суд дійшов висновку, що сума відшкодування в розмірі 300000 гривень є завищеною і не в повній мірі обґрунтованою. А тому,

Outcome: partial