Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про спростування недостовірної інформації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 16 чи 17 жовтня 2018 року близько 12 години 30 хвилин на [ADDRESS] він знайшов на проїзній частині дороги мобільний телефон в корпусі сірого кольору. Так як нікого ні назустріч йому, ні в попутному напрямі не було він підняв дану знахідку і відніс додому. Дома він показав телефон своїй дружині [PERSON] щоб вона попиталася у сусідів, про те чи не втрачав хто не будь телефон. Також він повідомив про знахідку сусідам [PERSON] та [PERSON] . Так як ніхто до нього за знахідкою не звертався, він через декілька днів поїхав на лікування в м. Чернівці. Саме там він звернувся до спеціалістів, які допомогли отримати зображення зі знайденого телефону. На знімку він побачив людину схожу на [PERSON] , зятя [PERSON] . Повернувшись з лікування він одразу ж повідомив про це сусіда [PERSON] , [PERSON] , який мешкає на одній східцевій площаді з [PERSON] . Однак і після цього до нього за телефоном ніхто не звертався, хоча він неодноразово зустрічався з [PERSON] . 20 грудня 2018 року він як ветеран органів МВС України близько 11 години прибув до приміщення Путильського районного відділення національної поліції на урочисті збори за запрошенням. Саме тоді, коли він разом з іншими ветеранами та пенсіонерами МВС знаходився в залі, до нього підійшов керівник карного розшуку [PERSON] який повідомив що [PERSON] офіційно звернувся на спецлінію «102» із заявою про те, що ніби то він особисто скориставшись вільним доступом в листопаді 2018 року викрав з його автомобіля, який знаходився в його господарстві, музичну колонку, мобільний телефон та чоловіче портмане, заподіявши йому матеріальну шкоду в розмірі 10 000 гривень. Це повідомлення [PERSON] здійснив в присутності значної кількості ветеранів його колег по службі в лавах МВС України. Позивач в позові вказує, що [PERSON] публічно принизив його честь і гідність, безпідставно обізвав його злочинцем, офіційно звернувся до правоохоронних органів із заявою, в якій вказав на нього як на кримінального злочинця . Все своє свідоме життя він віддав боротьбі зі злочинністю і жодним чином не порушив чинне законодавство. Ніколи не був притягнутий ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності. Він вийшов на пенсію за вислугою років з посади старшого інспектора ДАІ МВС у званні капітана міліції. Здійсненою працівниками поліції перевіркою за офіційним повідомлен\-ням [PERSON] , про ніби то вчинення ним з його автомобілю крадіжки його особистих речей, ознак кримінального правопорушення не здобуто і перевірку припинено. Своєю поведінкою та вчинками [PERSON] безпідставно обвинувативши його у скоєнні умисного кримінального правопорушення заподіяв йому глибоку моральну травму, завдав суттєвої шкоди його позитивному життєвому іміджу та авторитету серед його рідних, близьких, знайомих, товаришів, сусідів та жителів району На підставі викладеного просить суд визнати, що інформація, поширена 20 грудня 2018 року на спецлінію «102» м. Чернівці зареєстрована за №1659 [PERSON] , а саме: « [PERSON] в листопаді 2018 року скоїв кримінальне правопорушення у вигляді крадіжки особистих речей [PERSON] на суму 10000грн., шляхом вільного доступу із відчиненого автомобіля, який знаходився в його господарстві» недостовірною та зобов`язати [PERSON] спростувати її у той самий спосіб в який вона була поширена, шляхом поданням офіційної письмової заяви до органів національної поліції зі спростуванням обвинувачення його у скоєнні кримінального правопорушення. Стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10000 гривень та 187грн. 02коп. заподіяної матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився хоча судом повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. В попередніх судових засіданнях відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що дійсно він звертався до поліції про вчинення кримінального правопорушення, але в усній заяві він не вказував, що саме [PERSON] вчинив злочин. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що дійсно в жовтні 2018 року [PERSON] повідомив його, що знайшов телефон, на що він сказав йому щоб він зателефонував з даного телефону на збереженні номера та з`ясував хто власник телефонна, на що [PERSON] повідомив, що знайдений телефон заблокований. Коли буде в м. Чернівці він знайде фахівця який його розблокує. Коли останній з`ясував що власником є [PERSON] він його попросив щоб він переказав йому, що телефон в нього і він може прийти його забрати. Він [PERSON] не бачив оскільки, останній був закордоном, у зв`язку з чим повідомив про даний факт його дружині. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в жовтні 2018 року до нього зателефонував [PERSON] та цікавився про те, де його внук оскільки він хотів розблокувати телефон щоб з`ясувати про його власника. Позивач всім говорив що він знайшов телефон. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її чоловіком. Так в жовтні 2018 року її чоловік знайшов мобільний телефон про, що повідомив її. На протязі тривалого часу він з`ясовував хто власник. Власником виявився [PERSON] який в подальшому звинуватив її чоловіка у крадіжці. [PERSON] звинувачення [PERSON] сприйняв боляче, звертався по медичну допомогу, оскільки він хворіє. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює в Путильському відділенні поліції. Між сторонами по справі неприязні стосунки. Позивач [PERSON] звертався до поліції щодо протиправних дій [PERSON] , за результатом розгляду звернень [PERSON] було винесено попередження щодо недопущення в майбутньому вчинення протиправних дій. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює в Путильському ВП на посаді чергового. Так 20 грудня 11год. 25хв. на спецлінію «102» м. Чернівці надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] в листопаді 2018 року скоїв кримінальне правопорушення у вигляді крадіжки особистих речей [PERSON] на суму 10000грн., шляхом вільного доступу із відчиненого автомобіля, який знаходився в його господарстві. В подальшому дане повідомлення він зареєстрував та написав відповідний рапорт. Також вказав, що дане повідомлення не він отримав, оскільки всі повідомлення реєструються в м. Чернівці, до нього тільки надходить текст повідомлення з Чернівців. Він в свою чергу записав його слово в слово так як не має права корегувати. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги про спростування недостовірної інформації. Судом встановлено, що 20 грудня 2018 року на спецлінію «102» м. Чернівці надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] в листопаді 2018 року скоїв кримінальне правопорушення у вигляді крадіжки особистих речей [PERSON] на суму 10000грн., шляхом вільного доступу із відчиненого автомобіля, який знаходився в його господарстві /а.с.8/. За результатом розгляду заяви 30 грудня 2018 року перевірку заяви [PERSON] по факту вчинення крадіжки закінчено /а.с.25/. Реалізація особистих немайнових прав фізичної особи, до різновидів яких відносяться право на повагу до гідності та честі, врегульована Книгою другою ЦК України (ст. 270 ЦК України). Право на повагу гідності та честі кожної фізичної особи, які є недоторканними, встановлено статтею 297 ЦК України. Право на захист порушених гідності та честі фізичної людини внормоване частиною 3 ст. 297 ЦК України. Статтею 32 Конституції України гарантовано судовий захист права спростування недостовірної інформації про себе. За змістом ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п.16 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №1 від 27 лютого 2009 року, - «відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України». Згідно зі статтею 10 Закону України «Про інформацію» за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, гарантованість права на інформацію, відкритість та доступність інформації, свобода обміну інформацією, достовірність і повнота інформації. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (статті 2, 5 Закону України «Про інформацію»). За змістом п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Тобто, юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналіз зазначеного законодавства та ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок, суджень залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність особи підлягають захисту лише у випадках, коли особа доведе, що інформація була поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість. Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи позов в частині вимог про визнання недостовірною інформації про вчинення позивачем кримінального правопорушення, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що за змістом ця інформація містить обвинувачення особи у вчиненні кримінально караних діянь. Звернення відповідача з заявою до органів поліції не лише не увінчалося ухваленням обвинувального вироку у кримінальному провадженні, а й взагалі досудове розслідування цих фактів не розпочиналося. В даному випадку, суд вважає, що твердження відповідача [PERSON] щодо вчинення крадіжки позивачем, яка поширена 20 грудня 2018 року шляхом повідомлення на спецлінію «102» м. Чернівці не носить характеру оціночного судження, а містить конкретне твердження, яке є недостовірним і містить відомості, які не відповідають дійсності. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була ним поширена 20 грудня 2018 року на спецлінію «102» м. Чернівці . В свою чергу, позивачем суду доведений факт поширення недостовірної інформації. Суду доведено, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в них містяться відомості про події, та факти, які не відповідають дійсності. Інформація, поширена відповідачем, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Дана інформація може бути перевірена та доведена. Таким чином, суд дійшов до переконання, що зазначена інформація є недостовірною, а тому позов в частині визнання інформації недостовірною є обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту (п. 24, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). У зв`язку з викладеним суд вважає за доцільне як спосіб спростування інформації, яка визнана недостовірною, здійснити шляхом направлення копії рішення суду, що набрало законної сили до ГУ НП в Чернівецькій області та до Путильського ВП Кіцманського ВП в Чернівецькій області. Щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди то суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.280 ЦК України, - якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст.1167 ЦК України). У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 13.03.1995р. з подальшими змінами роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з якими діяв заподіювач шкоди тощо). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги спосіб розповсюдження неправдивих даних про особу позивача, а також враховує характер моральних страждань [PERSON] , а саме те, що внаслідок дій відповідача, позивач отримала стрес, що призвело до душевних страждань та моральних переживань, оскільки останній працював в органах МВС та є ветераном МВС. Враховуючи вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що позивачу було спричинено моральну /немайнову/ шкоду заподіяну відповідачем, шляхом розповсюдження недостовірних відомостей, яку враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд оцінює у сумі 5000грн. і цю суму моральної шкоди належить стягнути з відповідача. Як встановлено судом внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу завдана також матеріальна шкода в сумі 187грн. 02 коп. на придбання ліків, дану шкоду також належить стягнути з відповідача /а.с.14 зворотна сторона/. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору а тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1681грн. 60коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial