Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач 18 грудня 2013року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження позовних вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного 11.02.2008року кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000грн., у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік. Позивачем свої обов'язки за кредитним договором виконано повністю, однак в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 22.11.2013року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ „Приват Банк" кредитному договору від 11.02.2008року утворилася заборгованість в сумі 15936,38грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 1413грн., заборгованості за відсотками 6253,31грн., комісії 7035грн. та штрафів за порушення грошових зобов'язань 500грн. фіксована частина та 735,07грн. відсоткова частина. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також витрати понесені по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, а справу розглядати в його відсутність. Відповідач надав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, застосувати строк позовної давності до вимог банку та відмовити в задоволенні позову. В заяві відповідач вказав, що погашати заборгованість за кредитом він припинив ще в 2008році, у зв'язку з втратою картки у серпні 2008року, за видачею нової до банку не звертався. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи (анкету-заяву на видачу кредитної карти від 11.02.2008року, умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості) судом встановлено, що між позивачем ПАТ КБ „Приват Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір і кожна із сторін взяла на себе певні зобов'язання, позивач виконав свої зобов'язання і надав кредит відповідачу у вигляді у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 3000грн., у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік. Цей договір складається з анкети-заяви на видачу кредитної карти і умов та правил надання банківських послуг. Банком свої обов'язки за кредитним договором виконано повністю, однак в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 22.11.2013року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ „Приват Банк" кредитному договору від 11.02.2008року утворилася заборгованість в сумі 15936,38грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 1413грн., заборгованості за відсотками 6253,31грн., комісії 7035грн. Доведеність заборгованості з штрафів за порушення грошових зобов'язань 500грн. фіксована частина та 735,07грн. відсоткова частина судом ставиться під сумнів з наступних причин. Так у заяві позичальника на видачу кредитної карти від 11.02.2008року зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг (які разом із заявою позичальника від 11.02.2008року становлять кредитний договір), даними Умовами має бути передбачена відповідальність сторін, зокрема розмір і порядок нарахування штрафів за порушення умов кредитного договору. Однак надані позивачем Умови не містять підпису відповідача. Доказів того, що саме вказані умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, матеріали цивільної справи не містять. Суд дослідив вказані Умови і прийшов до висновку про неможливість їх прийняття як допустимого доказу у справі. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дослідивши розрахунок заборгованості суд встановив, що останній платіж на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідачем було здійснено, ще 09.08.2008року, таким чином у разі припинення сплати всіх належних платежів з вказаної дати позикодавець не міг не дізнатися про порушення його прав, тому вищевказану дату суд вважає днем початку перебігу строку позовної давності. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові. З наведеного видно, що позивач звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за споживчим кредитом з пропущеним строком позовної давності, а відтак клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог банку слід задовольнити, а в задоволенні позову - відмовити.

Outcome: dismissed