Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

05.10.2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В підготовчому засіданні 01 квітня 2021 року позивачем суду надана уточнена позовна заява. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.09.2019 року, яка до смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього, спадкоємцем І черги, є чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] , який на спадщину не претендує. 01.09.2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині пропуску строку. Зазначає, що не встиг вчасно звернутися до нотаріуса, так як вважав, що його адреса місця реєстрації співпадає з адресою місця реєстрації його матері, а тому він прийняв спадщину. Крім того, останній день на подання заяви про прийняття спадщини - 08.03.2020 року (неділя), наступний робочий день 09.03.2020 року був також вихідним через свято, а вже 11.03.2020 року постановою КМУ №211 було введено карантин на всій території України та обмежено пересування громадян та перебування їх у громадських місцях, обмежена робота державних установ, в тому числі і нотаріальних контор, який було продовжено до 31.10.2020 року. Звертає увагу суду на те, що пропуск строку був незначним та основна його частина припадала на карантинні обмеження. Посилаючись на зазначене, просить суд визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 16.12.2020 року витребувані необхідні для розгляду справи документи. Ухвалою суду від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив постановити рішення згідно чинного законодавства, на розсуд суду. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши осіб, які з`явились, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, позивач 05.10.2020 року звернувся до суду з позовом про надання йому додаткового строку на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.09.2019 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 20.01.1977 року Бабушкінським відділом РАЦС м.Дніпропетровська, актовий запис №108, позивач у даній справі - [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26.07.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26.07.2003 року. 01 вересня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи. Як вбачається з відповіді за вих.№80/02-17 від 01.09.2020 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. роз`яснила позивачу норми законодавства щодо строків звернення із заявою про прийняття спадщини та щодо неможливості заведення спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] та пропуску ним строку на звернення з такою заявою. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №63258754 від 22.01.2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Позивач на підтвердження своїх вимог щодо пропуску строку про прийняття спадщини, посилається на те, що він його пропустив з поважних причин, оскільки він вважав, що його адреса місця реєстрації співпадає з адресою місця реєстрації його матері, а тому він прийняв спадщину. Крім того, останній день на подання заяви про прийняття спадщини - 08.03.2020 року (неділя), наступний робочий день 09.03.2020 року був також вихідним через свято, а вже 11.03.2020 року постановою КМУ №211 було введено карантин на всій території України та обмежено пересування громадян та перебування їх у громадських місцях, обмежена робота державних установ, в тому числі і нотаріальних контор, який було продовжено до 31.10.2020 року. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) з 12.03.2020 року на усій території України було встановлено карантин, який рішенням уряду неодноразово було продовжено зі встановленням певних обмежень. Згідно клінічних настанов Національного інституту охорони здоров`я та вдосконалення медичної допомоги Великої Британії (NICE) «Лікування довгострокових наслідків ¬ COVID-19» (NG188)) для визначення терміну «довготривалий ковід» використовують 3 послідовні етапи після інфікування збудником COVID-19 : Гострий COVID-19 - ознаки та симптоми COVID-19 протягом 4-х тижнів; Тривалий симптоматичний COVID-19, який продовжується - ознаки та симптоми COVID-19 з 4-го по 12-ий тиждень та Пост-COVID-синдром - ознаки та симптоми, що виникають під час або після інфікування COVID-19, тривають більш 12-ти тижнів і не пояснюються іншим діагнозом. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Зважаючи на поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про отримання спадщини, що підтверджено доказами, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку в три місяці для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача суду не надано. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне витрати по справі віднести за рахунок позивача, зважаючи на відповідне клопотання його представника. На підставі викладеного,

Outcome: approved