Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 2 000 000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між [PERSON] та [PERSON] 22.06.2009 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 2 000 000 грн. строком на п"ять років, а відповідач у свою чергу зобов"язувався повернути зазначені грошові кошти у термін до 22.06.2014 року. [PERSON] у позовній заяві наполягав на тому, що виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується зазначеною розпискою від 22.06.2009 року. Однак, влітку 2011 року у позивача раптово суттєво змінились сімейні обставини, внаслідок чого виникла необхідність та нагальна потреба у наявності грошових коштів, що спонукало позивача звернутись до відповідача із проханням про повернення суми боргу та про дострокове розірвання укладеного між ним договору позики, який було оформлено письмовою розпискою від 22.06.2009 року. Проте, відповідач [PERSON] відмовився повертати позивачу [PERSON] зазначені кошти, саме тому позивач був вимушений звернутись до суду за захистом цивільних прав та інтересів. Позивач та/або його представник у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 61). Разом з тим, на попередніх судових засіданнях у ході розгляду справи по суті представник [PERSON] підтримував позовні вимоги [PERSON], надавав пояснення суду. Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак його представником через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, позовних вимог представник не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову, також нею було подано заяву про визнання факту того, що розписку від 22.06.2009 року [PERSON] не писав, не підписував та грошових коштів не отримував. Суд визнав за можливе продовжити розглянути справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У матеріалах справи наявна розписка [PERSON] від 22.06.2009 року, яка на думку позивача підтвержує укладення договору позики, згідно якої [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 2 000 000 грн. строком на п"ять років, а відповідач [PERSON] у свою чергу зобов"язувався повернути зазначені грошові кошти відповідно у термін до 22.06.2014 року (а.с.8). У судовому засіданні 27.05.2014 року представником відповідача [PERSON] було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису відповідача [PERSON] у згаданій розписці від 22.06.2009 року, оскільки, як наполягає відповідач у справі наведеної розписки він особисто не підписував, грошових коштів у позивача не отримував. Ухвалою суду від 27.05.2014 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої було поставлено наступне питання : Чи виконано рукописний текст розписки (у тому числі і підпис) від 22 червня 2009 року, яку складено від імені [PERSON] ([INFO], паспорт [NUMBER], виданий Залізничним РУГУ МВС України в м. Києві 10.10.1995 року) про отримання у [PERSON] у борг на п"ять років двох мільйонів гривень, самим [PERSON] чи іншою особою? У зв'язку із призначеною судом експертизою [PERSON] та/або його представника [PERSON] було зобов'язано у п'ятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали суду від 27.05.2014 року надати через канцелярію суду (або надіслати у цей же строк рекомедованою кореспонденцією) оригінал згаданої вище розписки від 22.06.2009 року (а.с.52-53). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення мамою позивача отримано 11.06.2014 року ухвалу суду від 27.05.2014 року, крім того, 23.06.2014 року вказану ухвалу суду було одержано також адвокатським об»єднанням «Колегія адвокатів Оболонського району м.Києва», у якій працює представник позивача адвокат [PERSON] (а.с.57-58). Однак, вимоги ухвали суду від 27.05.2014 року не були виконані належним чином, вказаний оригінал розписки суду для надіслання до експертної установи з метою проведення судової експертизи не надано, внаслідок чого ухвалою суду від 03.07.2014 року було відновлено провадження у справі (а.с.59). У заяві від 29.08.2014 року представник відповідача [PERSON] наполягає на визнанні судом факту того, що розписку від 22.06.2009 року [PERSON] не писав, не підписував та зазначених грошових коштів у [PERSON] не отримував. Частиною 1 статті 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З огляду на встановлені обставини справи, приписи чинного цивільного процесуального законодавства, зважаючи на те, що позивач та його представник на виконання вимог ухвали суду від 27.05.2014 року не надали на дослідження судової експертизи оригінал розписки від 22.06.2009 року і таким чином ухилились від надання експерту документу, який є предметом (об»єктом) експертного дослідження, суд визнав можливе встановити факт того, що [PERSON] не укладав з [PERSON] договору позики, який оформлено розпискою від 22.06.2009 року, оскільки [PERSON] не писав та не підписував згаданої розписки, не отримував у [PERSON] у борг двох мільйонів гривень строком на п»ять років. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з [PERSON], оскільки судом визнано факт того, що відповідач [PERSON] не укладав з [PERSON] договір позики, який оформлено розпискою від 22.06.2009 року, [PERSON] не писав та не підписував згаданої розписки, не отримував у [PERSON] у борг двох мільйонів гривень строком на п»ять років. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. Зважаючи на вищевикладене та

Outcome: dismissed