Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду 08.07.2014 року та уточнюючи позовні вимоги 05.09.2014 року просила суд - визнати за [PERSON] та [PERSON], померлим [INFO], по 1/2 частині за кожним, у праві спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м., сараю Б, гаражу-сараю В, погребу Г, вбиральні Д, навіс Е, воріт № 1, огорожі № 2; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] в праві спільної сумісної власності; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала на те, що вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 14.07.1978 року. 06.10.1984 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку [ADDRESS], який розташований на присадибній ділянці розміром 0,05 кв.м. на землях держплемптахзаводу «Христофорівський». Отже, зазначене домоволодіння є спільною сумісною власністю, та кожному із них належить ? частка вказаного домоволодіння, що просила позивач визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] в праві спільної сумісної власності. [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі й на ? частку домоволодіння [ADDRESS], до складу якого входить: житловий будинок А-1 загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м., кв. м., сарай Б, гараж-сарай В, погреб Г, вбиральня Д, навіс Е, ворота № 1, огорожа № 2. Позивач вказувала, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцями за законом першої черги є дружина померлого - позивач по справі [PERSON] Спільні діти [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] померли. Вона постійно проживала з чоловіком на час відкриття спадщини, отже прийняла спадщину після померлого чоловіка. Але при зверненні позивача [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння, оскільки в правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу спірного будинку [ADDRESS] від 06.10.1984 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] наявні розбіжності в написанні прізвища, а саме в договорі зазначено «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть «[PERSON]», а також через відсутність реєстрації права власності на вказаний будинок у КП ДОР «Криаорізьке бюро технічної документації». Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити (а.с.57). Представник відповідача - Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.58). В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.07.1978 року, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, де після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 19). В період спільного життя подружжя, 06.10.1984 року було придбане спірне домоволодіння [ADDRESS]. А саме 06.10.1984 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку [ADDRESS], який розташований на присадибній ділянці розміром 0,05 кв.м. на землях держплемптахзаводу «Христофорівський», в якому помилково зазначено прізвище покупця як «[PERSON]» (а.с.20). Відповідно до ст. 22 КЗпШС Української PCP, який діяв на момент виникнення права власності подружжя на зазначений житловий будинок з господарчими будівлями, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. А відповідно до ст. 28 цього ж Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже вищезазначений житловий будинок з господарчими побудовами, за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], кожному з яких належить по 1/2 частці, що і необхідно визнати. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2002 року (а. с. 33). [PERSON] за життя заповіту не складав що підтверджується довідкою Валівською сільської ради (а.с. 26) та довідкою Криворізької районної державної нотаріальної контори (а.с. 40). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його дружина - позивач по справі (а.с. 19), діти [PERSON] та [PERSON] померли, що вбачається зі свідоцтв про смерть останніх серії [NUMBER] від 13.09.2007 року та серії [NUMBER] від 16.10.2007 року відповідно (а.с.22,23). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі й на ? частку домоволодіння [ADDRESS]. До дня своєї смерті [PERSON] проживав у вище вказаному домоволодінні разом з дружиною [PERSON], яка проживала та була зареєстрована за вказаною адресою, після смерті чоловіка [PERSON], садила город, робила ремонт в будинку, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Валівської сільської ради (а.с. 16). В силу статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд, зокрема, вирішує питання, яка саме правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Оскільки в даному випадку спірні правовідносини мали місце в 1997 році, то в силу п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року та положень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року чітко визначено, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він вчинив одну з двох дій, а саме: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, [PERSON] прийняла спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Як вбачається з довідки Криворізької районної державної нотаріальної контори від 18.07.2014 року (а.с.40), що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося (а.с.41), 27.06.2012 року до нотаріальної звернулася дружина померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, окрім неї з заявами більше ніхто не звертався, заповіт не посвідчувався (а.с.42-44), заведена спадкова справа № 53013181 (а.с.41). При зверненні позивача [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу спірного будинку [ADDRESS] від 06.10.1984 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] наявні розбіжності в написанні прізвища покупця, а саме в договорі зазначено «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть «[PERSON]» , а також через відсутність реєстрації права власності на вказаний будинок у КП ДОР «Криаорізьке бюро технічної документації» (а.с.18,34). Відповідно до листа Валівської сільської ради від 05.07.2012 року Валівська сільська рада відмовила у внесенні виправлень до договору купівлі-продажу домоволодіння від 06.10.1984 року (а.с.16,52). Оскільки виправити вказані недоліки у позасудовому порядку не виявилось можливим, позивач на підставі ст. 16 ЦК України звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. Як вбачається із довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 22.10.2013 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 18.07.2014 року (а.с.46-47,53) відомості щодо нерухомого майна за адресою [ADDRESS] відсутні. Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 15.04.2014 року, та згідно з наказом від 09.08.2012 року № 404 «Про внесення змін до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» розширено перелік змін, які не належать до самочинного будівництва, а саме не вважаються самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, на територіях сільських рад, побудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до листа Валівської сільської ради від 29.07.2014 року дійсно у журналі реєстрації нотаріальних дій виконкому Валівської сільської ради за № 80 від 06.10.1984 року вчинено запис про посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку на [PERSON] (а.с.50). Як видно із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], який складений станом на 08.08.2013 року, домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м., сараю Б, гаражу-сараю В, погребу Г, вбиральні Д, навіс Е, воріт № 1, огорожі № 2 (а.с.7-15). В той час як відповідно до договору купівлі-продажу спірного будинку від 06.10.1984 року між [PERSON] та [PERSON] жила площа будинку складає 12 кв.м, з надвірними спорудами - сараєм (а.с.20). Але рік будівництва зазначений: житловий будинок А-1, - 1930 рік, сарай - 1960 рік, , гараж-сарай - 1980 рік, погріб - 1980 рік, вбиральня - 1960 рік, навіс 1960 рік (а.с.10). Тому житловий будинок та споруди відповідно до ст.. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 15.04.2014 року та згідно з наказом від 09.08.2012 року № 404 «Про внесення змін до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» не є самочинними. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно ст. 3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу, а Законом України „Про судоустрій і статус суддів" визначено, що метою здійснення правосуддя є захист прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, тому суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду у відповідності до ст. 3 ЦПК за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав. З огляду на вище викладені обставини, приймаючи до уваги, що в договорі купівлі-продажу будинку від 06.10.1984 року прізвище покупця «[PERSON]» зазначено помилково замість вірного «[PERSON]», а під час розгляду справи встановлено тотожність прізвища померлого [PERSON] в договорі купівлі-продажу та в свідоцтві про смерть, встановлено також і те, що домоволодіння не є самочинним, тому суд вважає за необхідне: визнати за [PERSON] та [PERSON] померлим [INFO] по ? частці у праві спільної сумісної власності подружжя - домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м., сараю Б, гаражу-сараю В, погребу Г, вбиральні Д, навіс Е, воріт № 1, огорожі № 2, вартістю станом на 31.07.2013 року 21 773,0 грн. (а.с.54). Визнати за [PERSON], [INFO] право власності на ? (одну другу) частину домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м., сараю Б, гаражу-сараю В, погребу Г, вбиральні Д, навіс Е, воріт № 1, огорожі № 2, в праві спільної сумісної власності. Визнати за [PERSON], [INFO] право власності на ? (одну другу) частину домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м., сараю Б, гаражу-сараю В, погребу Г, вбиральні Д, навіс Е, воріт № 1, огорожі № 2, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved