Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

02 липня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований 25 вересня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що зроблений актовий запис №718. Визначити прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу - [PERSON] . Стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей : [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 04 лютого 2010 року та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 23 травня 2013 року 4000 ( чотири тисячі) гривень на місяць - 2000 ( дві тисячі) гривень на [PERSON] та 2000 ( дві тисячі) гривень на [PERSON] . Усі витрати, пов`язані з розглядом даної справи, покласти на Відповідача. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 25 вересня 1999 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, причиною цього є різні погляди на життя, а також виникаючі між ними сварки та розбіжності по найважливішим життєвим питанням, втрачено почуття любові та поваги Також позивач стверджувала, що діти проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що їй матеріально важко утримувати дітей, вона потребує матеріальної допомоги, з урахуванням того, що необхідно оплачувати витрати на харчування, розвиток, одяг та лікування. Крім того позивач стверджувала, що відповідач працездатний, фізично здоровий і може за своїм матеріальним станом надавати дітям допомогу. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03 липня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі повідомила, що позов підтримує, примирення з відповідачем не відбулося. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечував, вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково, а саме просив стягувати аліменти у частці від доходу, вказуючи на суттєве зниження робочого часу та доходу на час дії карантину. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складно актовий запис № 718. В період даного шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження від 04 лютого 2010 року та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка - [PERSON] , та жінки - [PERSON] , й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий офіційно працевлаштований, займає посаду начальника дільниці в ДП «МТП «Чорноморськ». Як вбачається з довідки про доходи від 14.07.2020 року, його заробітна плата в період з січня по червень 2020 року склала 45 034, 66 грн. Поряд з цим, відповідно до наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 24.03.2020 року № 96 «Про зміни в організації виробництва і праці» робоче місце відповідача скорочується з 01.06.2020 року, та запропоновано перевестися на будь-яку наявну вакантну штатну одиницю. Також Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік», яким встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення становить: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд враховує положення закону про те, що позивач також має обов`язок утримувати дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахування вищевказаного, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від доходу, а після досягнення повноліття доньки [PERSON] стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки від доходу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вимоги в цій часині підлягають задоволенню, при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітніх дітей. У відповідності з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору за подання позову в частині розірвання шлюбу у розмірі 840,80 гривень. Окрім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, необхідно оплату на користь держави судових витрат в розмірі 840, 80 гривень покласти на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Outcome: partial