Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

12.08.2016 позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому просили визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача відомості, поширені [PERSON] [ADDRESS], а саме: «Будучи представником політичної влади, яка висунула мене на посаду Міністра, в останні місяці він ([PERSON]) зробив багато, що б блокувати мою роботу і роботу всього Міністерства. Спочатку підконтрольні депутати [PERSON] від [INFO] розробили постанову про мою відставку, передали її партії «[INFO]», та ті в результаті за кілька місяців зібрали аж 18 голосів. Протягом року [PERSON] активно лобіював своїх людей на посаду генерального директора Укрхімтрансаміак. [PERSON] маючи безпосередній інтерес до цієї компанії, де замість того що б скинути регіонала [PERSON], завів своїх людей, які в підсумку спільно керують цим підприємством. Депутати від [INFO] підконтрольний [PERSON] тиснув на призначення в Укрзовнішінформ, підприємства порошкової металургії, Національного агентства акредитації України та кілька інших підприємств. Кульмінацією цього кадрового свавілля і бажання повного підпорядкування потоків стало бажання мати свого зама в Міністерстві економіки, що відповідатиме за Нафтогаз та інші державні підприємства. Кандидат, в результаті, 2 дня назад, приніс повний пакет документів для призначення і заявив: «Я ваш новий зам. Я в команді [PERSON] та моя кандидатура узгоджена на верху.» Після цього мені надійшов дзвінок з Адміністрації президента з настійною рекомендацією взяти цю людину а так само ще одного на посаду зам міністра і по обороні……». Зобовязати відповідача за власний рахунок спростувати недостовірну інформацію, поширену стосовно позивача шляхом розміщення на сайті [ADDRESS] оголошення резолютивної частини рішення у цій справі. Позов мотивовано тим, що [INFO] під час прес-конференції, Міністром економічного розвитку і торгівлі України, [PERSON] було поширено інформацію, яка стосується безпосередньо позивача та яку він вважає, недостовірною та такою, що порочить, принижує його честь і гідність як громадянина України та завдає шкоди його діловій репутації. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зауваживши, що оспорюванні висловлювання є виключно оціночними судженнями, а не ствердженнями фактів. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з частинами 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частин 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] під час прес-конференції, запис якої розміщений в мережі Інтернет [ADDRESS] відповідачем було поширено наступну інформацію: «Будучи представником політичної влади, яка висунула мене на посаду Міністра, в останні місяці він ([PERSON]) зробив багато, що б блокувати мою роботу і роботу всього Міністерства. Спочатку підконтрольні депутати [PERSON] від [INFO] розробили постанову про мою відставку, передали її партії «[INFO]», та ті в результаті за кілька місяців зібрали аж 18 голосів. Протягом року [PERSON] активно лобіював своїх людей на посаду генерального директора Укрхімтрансаміак. [PERSON] маючи безпосередній інтерес до цієї компанії, де замість того що б скинути регіонала [PERSON], завів своїх людей, які в підсумку спільно керують цим підприємством. Депутати від [INFO] підконтрольний [PERSON] тиснув на призначення в Укрзовнішінформ, підприємства порошкової металургії, Національного агентства акредитації України та кілька інших підприємств. Кульмінацією цього кадрового свавілля і бажання повного підпорядкування потоків стало бажання мати свого зама в Міністерстві економіки, що відповідатиме за Нафтогаз та інші державні підприємства. Кандидат, в результаті, 2 дня назад, приніс повний пакет документів для призначення і заявив: «Я ваш новий зам. Я в команді [PERSON] та моя кандидатура узгоджена на верху." Після цього мені надійшов дзвінок з Адміністрації президента з настійною рекомендацією взяти цю людину а так само ще одного на посаду зам міністра і по обороні……». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не заперечується та підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом вказаної прес-конференції. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його особисті немайнові права. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Зокрема, теза відповідача: «Спочатку підконтрольні депутати [PERSON] від [INFO] розробили постанову про мою відставку, передали її партії «[INFO]», та ті в результаті за кілька місяців зібрали аж 18 голосів.», не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачем не надано суду доказів наявності відносин щодо контролю депутатів позивачем, зокрема автором постанови від [INFO], на яку посилається відповідач, є [PERSON] (голова партії «[INFO]») за даними [ADDRESS] з ініціативи [PERSON](член партії «[INFO]»). Статтею 6 ЗУ «Про статус народних депутатів України» регламентовано, що народний депутат у порядку, встановленому законом здійснює наступну діяльність: 1) бере участь у засіданнях Верховної Ради України; 2) бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); 3) бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; 4) виконує доручення Верховної Ради України та її органів; 5) бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; 6) бере участь у парламентських слуханнях; 7) звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про Регламент Верховної Ради України. Слід зазначити, що відповідно до Регламенту Верховної ради України, керівники депутатських груп і фракцій обираються на їх засіданнях. Вони складають розпис засідань, забезпечують відвідання засідань і сесій Верховної Ради членами об'єднання, стежать за тим, щоб члени були поінформовані і голосували відповідно до лінії фракції, представляють об'єднання у відносинах з органами публічної влади, засобами масової інформації і громадянами. У відсутності керівника фракції чи групи, його функції виконує заступник голови, яким є позивач. Виходячи з вищевикладеного, позивач не має механізмів, повноважень керувати та зривати діяльність відповідача на посаді Міністра. Стаття 10 цього Закону передбачає, що народний депутат може брати участь у роботі будь-якого органу Верховної Ради України з правом дорадчого голосу, якщо інше не передбачено законом. Народний депутат реалізує на засіданнях Верховної Ради України та в роботі її органів надані йому права відповідно до Конституції України, цього та інших законів України. Відповідно до частини 7 статті 13 ЗУ народний депутат як член депутатської фракції (групи) має право: 1) обирати та бути обраним до керівних органів депутатської фракції (групи); 2) брати участь у затвердженні Положення про депутатську фракцію (групу); 3) пропонувати питання для розгляду депутатською фракцією (групою); 4) вносити пропозиції до питань, які розглядаються на засіданні депутатської фракції (групи), виступати з обґрунтуванням своїх пропозицій; 5) брати участь в обговоренні будь-якого питання, яке розглядається на засіданні депутатської фракції (групи). Виходячи з зазначених вище норм, суд приходить до висновку, що народні депутати України є незалежними та не можуть бути підконтрольними чи підзвітними керівництву фракції, а тому твердження відповідача щодо взаємовідносин контролю стосовно інших депутатів політичних партій є безпідставними та необґрунтованими. Як вбачається з наданих відповідачем даних, Національним антикорупційним бюро в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №52016000000000084 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 статті 364 Кримінального кодексу України. (а.с.54-56). Разом з тим, згідно листа Спеціальної антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України від [INFO] адресований Голові депутатської фракції партії «[INFO]» Народному депутату України [PERSON], за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 52016000000000037, твердження відповідача, висловлені для преси, щодо вчинення на нього також незаконного впливу з боку позивача свого підтвердження не знайшли. Покази відповідача з цього приводу щодо фактичних, за яких, на його думку, вчинено тиск, не підтверджують його висловлювання у заяві для преси. (а.с. 91-92) Що стосується висловлювань: «Протягом року [PERSON] активно лобіював своїх людей на посаду генерального директора Укрхімтрансаміак. [PERSON], маючи безпосередній інтерес до цієї компанії, де замість того що б скинути регіонала [PERSON], завів своїх людей, які в підсумку спільно керують цим підприємством. Депутати від [INFO] підконтрольний [PERSON] тиснув на призначення в Укрзовнішінформ, підприємства порошкової металургії, Національного агентства акредитації України та кілька інших підприємств. Кульмінацією цього кадрового свавілля і бажання повного підпорядкування потоків стало бажання мати свого зама в Міністерстві економіки, що відповідатиме за Нафтогаз та інші державні підприємства. Кандидат, в результаті, 2 дня назад, приніс повний пакет документів для призначення і заявив: "Я ваш новий зам. Я в команді [PERSON] та моя кандидатура узгоджена на верху." Після цього мені надійшов дзвінок з Адміністрації президента з настійною рекомендацією взяти цю людину а так само ще одного на посаду зам міністра і по обороні……», то слід врахувати, що посилання відповідача на електронну адресу позивача є безпідставними, адже відповідачем не надано доказів належності доменного ім'я з якого відповідач отримав листи, саме позивачеві. Оскільки судом не встановлено і відповідачем не доведено, що поширена інформація є такою, що відповідає дійсності, суд приходить до висновку, що відбулося поширення недостовірної та неправдивої інформації, якою звинувачують позивача у здійсненні тиску та втручання в діяльність Відповідача. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Відповідно до п.19 вказаної Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. За вказаних обставин, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб'єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об'єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Поширена інформація стосовно позивача нічим не підтверджується, а тому, є недостовірною та носить негативний характер щодо нього. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, не підтверджена доказами, в тому числі обвинувальним вироком суду чи судовим рішенням у цивільній справі. При цьому, слід зазначити, що згідно з першим абзацом статті 11 Загальної декларації прав людини від 1948, пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950, статті 62 Конституції України існує правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved