Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 28 січня 1971 року за реєстровим №523, їй належить 1/3 частка домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, в період з 1975 року по 1990 рік нею були збудовані наступні прибудови: літер А2-1 площею 9,6 кв.м., літер А3-1 площею 19,4 кв.м. та а3 площею 2,8 кв.м. Рішенням виконкому Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №182 від 18.02.1992 року зазначені прибудови були введені в експлуатацію та за нею було визнано право власності на зазначені прибудови та на переобладнані кімнаті літер 2-3 та літер 2-4. Рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №444 від 12.12.1995 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 720 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №464 від 16.12.2004 року були затверджені акти державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію прибудов літер А2-1, літер А3-1, тамбуру літер а3 та переобладаних кімнат літер 2-3, 2-4. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24.06.2005 року за нею було визнано право власності на зазначені прибудови. На теперішній час між нею та відповідачем, який є власником іншої частки будинку за адресою: [ADDRESS], виникають непорозуміння з приводу користування майном, що є у спільній частковій власності. А тому просила виділити їй в натурі 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], визнавши за нею право власності на зазначене майно та виділити їй в користування земельну ділянку площею 720 кв.м. за зазначеною адресою, з урахуванням фактичного користування. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10; ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, при цьому відповідно до частини 3 цієї статті, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з вимогами ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного в праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, яке перебуває у спільній сумісній власності може бути розділено між співвласниками за згодою між ними. У випадку розподілу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У відповідності до правил ст.120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як встановлено у судовому засіданні позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 28 січня 1971 року за реєстровим №523 належить 1/3 частка домоволодіння [ADDRESS] (а.с.16-17). Рішенням виконкому Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №182 від 18.02.1992 року позивачеві було дозволено прийняти до експлуатації самовільно збудовані прибудови: літер А2-1 корисною площею 9,6 кв.м., літер А3-1 житловою площею 19,4 кв.м., тамбур літер а3 корисною площею 2,8 кв.м. та за нею було визнано право власності на зазначені прибудови та на переобладнані кімнаті літер 2-3 та літер 2-4 (а.с.20). Рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №444 від 12.12.1995 року позивачеві було передано у приватну власність земельну ділянку площею 720 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №464 від 16.12.2004 року були затверджені акти державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію прибудов літер А2-1, літер А3-1, тамбуру літер а3 та переобладаних кімнат літер 2-3, 2-4 (а.с.19). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24.06.2005 року за нею було визнано право власності на зазначені прибудови (а.с.18). Суд, аналізуючи надані докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved