Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

01.04.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своїй заяві вказав, що відповідачка, відповідно до укладеної угоди № б\\н від 20.06.2012 року отримала кредит в розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві. У зв"язку із порушенням умов сплати кредиту, станом на 25.02.2019 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 14212 гривень 75 копійок, яку і просять стягнути. Представник позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України. У встановлений судом строк відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України «Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Оскільки представник позивача у своїй заяві не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне ухвалити по даній справі заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до укладеного договору № б\\н від 20.06.2012 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 4200 гривень (а.с. 14-28). У зв"язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором відповідачкою станом на 25.02.2019 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 14212 гривень 75 копійок яка складається з наступного: 5282 гривні 42 копійки - заборгованість по тілу кредиту, 2679 гривень 43 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 4275 гривень 67 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання , 822 гривні 24 копійки- нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 652 гривні 99 копійок ( процентна складова). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5282 гривні 42 копійки, заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2679 гривень 43 копійки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Разом з тим, звертаючись до суду АТ КБ „Приватбанк» в позовній заяві зазначав, що кредитна заборгованість перед банком складає 14212 гривень 75 копійок з них заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання становить 4275 гривень 67 копійок та заборгованість за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в сумі 822 гривні 24 копійки, загальною сумою 5097 гривень 91 копійка. Вищевказані вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 5097 гривень 91 копійка загальної заборгованості за пенею, на думку суду, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. При вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс 15, згідно з якою цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому, за наявності у відношенні відповідача штрафів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з нього пені. З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення розміру штрафів, зокрема відсоткової частини, також підлягає частковому задоволенню і зі [PERSON] на користь позивача слід стягнути 500.00 грн. (фіксованої частини штрафу) і 398 грн. 09 коп. (відсоткової складової, що становить 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту та нарахованих і прострочених процентів: (5282 грн. 42 коп. + 2679 грн. 43 коп. х 5% /100%). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 8859 гривень 94 копійки, в тому числі 5282 гривні 42 копійки - заборгованість по тілу кредиту, 2679 гривень 43 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також штрафи 500 гривень 00 копійок фіксованої частини та 398 гривень 09 копійок відсоткової складової, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (62 %), суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволених вимог 768 гривень 40 копійок, які підтверджені документально (а.с.35). В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial