Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у позовній заяві та у судовому засіданні просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 20.06.2020 року між позивачем і відповідачкою [PERSON] . Зобов`язати відповідачку повернути йому вказаний житловий будинок, а з позивача стягнути на користь відповідачки отримані від неї грошові кошти в розмірі 37828 гривень. Також просить стягнути з відповідачки в його користь понесені по справі судові витрати. При цьому позивач в обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 20.06.2020 року він продав відповідачці жтитловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . При попередній домовленості з покупцем вони дійшли згоди про те, що вартість будинковолодіння становить три тисячі євро, однак оскільки у відповідачки не було всієї суми грошей, вони домовилися, що при укладенні договору купівлі-продажу вона дасть позивачеві половину визначеної суми грошей в розмірі 1500 євро, а решту поверне протягом трьох місяців з дня підписання оскаржуваного договору. Після підписання договору купівлі-продажу позивач, як він стверджує, отримав від відповідачки одну тисячу євро, ще одну тисячу євро мав отримати протягом трьох місяців. Однак, у визначений домовленістю строк відповідачка йому грошових коштів не повернула, тому він неодноразово звертався до неї з вимогою або повернути гроші, або розірвати договір, на що отримав відмову. З урахуванням вищевказаного, позивач вважає свої майнові права порушеними, тому за їх захистом звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі позовних вимог. Ухвалою суду 19.07.2021 року про відкриття провадження у справі відповідачці надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідачка [PERSON] відзиву на даний позов у визначений судом строк не подала, у судовому засіданні позову не визнала, заперечує проти нього та просить відмовити у його задоволенні повністю. Свою позицію відповідачка аргументує тим, що визначену спірним договором ціну придбаного у позивача будинковолодіння вона йому сплатила під час підписання договору, що відображено у його тексті. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного: Предметом спору в даній справі являється будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.656 ч.1 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Даний об`єкт нерухомості належав позивачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Чаплієм В.В. 29.08.2001 року за реєстровим №2770, рішення Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області №16 від 28.04.2020 року та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.06.2020 року, номер запису про право власності 36746580, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2093173461220. За договором купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С.І. та зареєстрованим в реєстрі за №606, продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] і зобов`язалася сплатити за нього обговорену грошову суму. Відповідно до приписів ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно положень ст.626 ч.1, 3 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.632 ч.1-3 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Пунктом 2.1 спірного договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.2020 року визначе но, що продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 37828 гривень, які були одержані продавцем (позивачем [PERSON] ) від покупця (відповідачки [PERSON] ) під час підписання цього договору, в процесі узгодження його тексту. Цим же пунктом спірного договору сторони стверджують факт повного розрахунку за договором та свідчать, що ціна продажу є реальною, а також, що їм нотаріусом роз`яснено про настання негативних наслідків, які можуть виникнути у разі, якщо ними навмисно здійснено заниження дійсної ціни договору. Вартість предмета спірного договору та предмета спору у розмірі 37828 гривень визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості, виданого суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою підприємцем [PERSON] від 13.06.2020 року, що відображено у п.2.2 договору купівлі-продажу житлового будинку, який оскаржується. Пунктом 3.3 вказаного договору визначено обов`язок покупця (відповідачки [PERSON] ) сплатити за придбаний житловий будинок ціну, встановлену договором. Згідно приписів ст.ст.628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. В позовній заяві та у судовому засіданні позивач [PERSON] стверджує, що після підписання договору купівлі-продажу він отримав від відповідачки одну тисячу євро, що на той час було еквівалентно 37828 гривень, тобто ціні, що визначена звітом про незалежну оцінку ринкової вартості. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала відповідачка [PERSON] , вважаючи, що таким чином виконала свій обов`язок за договором купівлі-продажу. Виходячи з положень ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ст.691 ч.1 ЦК України). Посилання позивача на те, що між ним та відповідачкою було досягнуто домовленості про ціну за придбання будинковолодіння у розмірі 3000 євро та розстрочку оплати 1500 євро на період три місяці з моменту підписання договору купівлі-продажу не підтверджені жодними доказами, тобто по суті є голослівними з огляду на що, не приймають судом до уваги. У відповідності до ст.129 ч.3 п.4 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»). Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Аналогічної позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20 травня 2014 року у справі № 64/366-10 (3-20гс14) та від 18 травня 2016 року у справі № 922/51/15 (3-194гс16). Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених позивачем та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] колишнього Заліщицького району тепер Заліщицької міської територіальної громади Чортківського району Тернопільської області укладеного між сторонами 19.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С.І. та зареєстрованим в реєстрі за №606, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог. Вирішуючи, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: dismissed