Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

В червні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 07.06.2012 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить - 34,80 % на рік, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить - 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року становить 12443,04 грн., яка складається з наступного: 254,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8920,32 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2200,00 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 568,72 грн. штрафу (процентна складова). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого розмір заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 254,00 грн. визнає. Заборгованість по процентам за користування кредитом визнає частково, а саме просив не враховувати нараховані позивачем відсотки за період часу з 12.06.2014 року по 25.12.2014 року, оскільки в даний час відповідач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції. Заборгованість за пенею та комісією, заборгованість по штрафам не визнає в повному обсязі у зв'язку з недоведеністю та неправомірним нарахуванням. Окрім того, в період часу з 12.06.2014 року по 25.12.2014 року позивач не мав взагалі права нараховувати штрафні санкції, пеню за невиконання мною зобов'язань, оскільки в даний час відповідач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції (а.с.59-61). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.06.2012 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить - 34,80 % на рік, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить - 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-32). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконав. Звернення до відповідача з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості, яка виникла, не принесли жодного результату. У зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року становить 12443,04 грн., яка складається з наступного: 254,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8920,32 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2200,00 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 568,72 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.5-6). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що заявлена сума боргу підлягає частковому стягненню з відповідача з таких підстав. Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» щодо військового обов'язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов'язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. 17.03.2014 р. указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 р. Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у звя'зку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по теперішній час. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установі організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VII військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються". Відповідно до довідки №16 від 15.01.2015 року вбачається, що [PERSON] дійсно в період з 12.06.2014 року по 25.12.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (а.с.63). Згідно наданої суду копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.64). Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] з 31.07.2012 року та станом на 30.04.2018 року становить 12443,04 грн., яка складається з наступного: 254,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8920,32 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2200,00 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 568,72 грн. штрафу (процентна складова). Встановивши, що відповідач [PERSON] в період з 12.06.2014 року по 25.12.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, дія ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджується на відповідача [PERSON] на період його участі в антитерористичній операції (з 12.06.2014 року по 25.12.2014 року). Зокрема, за період з 01.06.2014 року по 30.12.2014 року позивачем нараховано відсотки за кредитним договором у розмірі 488,10 грн. З урахуванням викладеного, слід відмовити позивачу в задоволенні позоних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за період з 12.06.2014 року по 25.12.2014 року в сумі 488,10 грн. по кредитному договору б/н від 07.06.2012 року, а до стягнення підлягає заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 8432,22 грн. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - за прострочення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Отже, із вказаного слід прийти до висновку про недопустимість покладення на відповідача юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня, нарахована за прострочення сплати грошових зобов'язань, а у стягненні штрафів слід відмовити. Враховуючи вказане та те, що банком нараховано пеню в сумі 2200,00 грн., що перевищує заборгованість за тілом кредиту (254,00 грн.) майже в десять раз, а також що кошти отримувались на споживчі цілі, враховуючи інші істотні обставини, загальні засади цивільного законодавства щодо розумності і справедливості (ст. 3 ЦК України), суд вважає можливим відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки до 250,00 грн. Отже, стягненню підлягає сума боргу, яка виникла станом на 30.04.2018 року і складається з: 254,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8432,22 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 250,00 грн. - пеня, а всього 8936,22 грн. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням від 30.05.2018 року (а.с. 1). Відповідно до наданої суду копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.64), тому судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial