Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

31 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , просила постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь 250 000 грн. 00 коп. в рахунок оплати за договором купівлі-продажу від 14.05. 2008 року та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2500 грн. 00 коп. Обгрунтовуючи вимоги, позивач [PERSON] зазначила , що 14.05.2008 року [PERSON] ,, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уклала від її імені з [PERSON] договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Договір укладався на умовах відстрочення розрахунку до 16.05.2018 року. Право власності відповідача на придбане майно зареєстроване 21.05.2008 року у Новоград-Волинському МБТІ. Згідно з умовами договору купівлі-продажу, продаж вчинено в кредит на суму 250 000, 00 грн. , які покупець сплатить представнику продавця до 16.05.2008 року, про що останній видає покупцю нотаріально посвідчену заяву про повний розрахунок за житловий будинок та земельну ділянку, що є невід`ємною частиною даного договору. Отже, відповідно до умов договору сторони погодили як строк розрахунку , так і вимоги до документу, що підтверджує проведений розрахунок. Відповідно до умов договору, у відповідача виник обов`язок сплатити 250000,00 грн. за придбане майно. Однак до цього часу відповідач не сплатив грошових коштів, передбачених договором. 04.04.2011 року вона зверталася із позовом до [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору купівлі - продажу від 14.05.2008 року у зв`язку з тим, що відповідач не розрахувався за вказаним договором. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11.12.2011 року № 2-29/11 у задоволенні позову було відмовлено. У жовтні 2012 року вона зверталася з позовом до [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору купівлі - продажу від 14.05.2008 року у зв`язку з тим, що відповідач не розрахувався за вказаним договором. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 11.12.2012 року № 0602/1950/2012 провадження по справі було закрито . 21.10.2015 року вона зверталася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.05.2018 року, скасування державної реєстрації права власності та визнання іпотекодавцем. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 20.09.2016 року №273/1636/15-ц у задоволенні позову було відмовлено . Позивач зазначає, що зазначений договір купівлі-продажу від 14.05.2008 року є укладеним . Виходячи із презумпції правомірності правочину відповідно до ст. 204 ЦК України цей договір є чинним та підтверджує факт набуття відповідачем права власності на будинок по [ADDRESS] згідно із ст. 382 ЦК України. Тому позивач вважає, що має право стягнути з відповідача 250 000, 00 грн. як сплату за нерухоме майно, яке вибуло з її власності у власність відповідача за відплатним договором. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи вона повідомлена належно , спочатку вона подала заяву та її представник про відкладення розгляду справи від 21.05.2019 року, а в подальшому направила до суду заяву від 22 травня 2019 року про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги вона підтримала. Тому суд враховує при розгляді справи саме останню подану до суду заяву . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належно, що підтверджується поштовим повідомленням. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву ( а.с. 37-38) , де зазначив, що даний позов він не визнає в повному обсязі, вважає його безпідставним , необґрунтованим , таким, що не підлягає задоволенню і вводить суд в оману, оскільки у його змісті умисно не викладені всі обставини цієї справи. Крім цього [PERSON] у поданому відзиві зазначив, що у травні 2008 року [PERSON] звернулася до нього з проханням допомогти їй отримати кредит в банку, запевнивши його, що сплатить отриманий кредит і в нього не буде жодних проблем. [PERSON] запропонувала йому укласти з нею договір купівлі - продажу будинку [ADDRESS] з тим, щоб отримати кредит для купівлі цього будинку та укласти договір застави на цей будинок. 14.05.2008 року був укладений договір купівлі-продажу вказаного будинку, кредитний договір з ПАТ КБ «Приват Банк» на суму 29160 доларів США та договір іпотеки на куплений будинок. Всі документи залишились у [PERSON] . Він передав [PERSON] отримані в кредит кошти в сумі 29160 доларів США. Кредит він не сплачував, бо фактично його не брав. [PERSON] , як і обіцяла , деякий час сама сплачувала кредит і банк до нього не мав жодних претензій, тому не було підстав не довіряти її. Також вона продовжувала користуватись проданим будинком і користується до даного часу. У грудні 2008 року [PERSON] повідомила йому, що у неї немає коштів для сплати кредиту , а тому є необхідність продати будинок № 16, вона використає отримані кошти на погашення кредиту. Він вдруге повірив [PERSON] та 07.12.2008 року видав їй довіреність на продаж будинку. Про дійсні наміри [PERSON] він не знав, інакше не став би її давати довіреність. Пізніше йому стало відомо, що 07.12.2008 року [PERSON] уклала попередній договір купівлі продажу будинку з [PERSON] , за умовами якого остання передала [PERSON] кошти в сумі 189000 гривень як часткову сплату за майбутній продаж будинку. Ці кошти [PERSON] йому не передала, в касу банку для погашення кредиту не внесла, кошти використала на свої потреби, що підтверджується поясненнями останньої, які викладені у рішенні Баранівського районного суду Житомирської області від 12.07.2010 року , у рішенні апеляційного суду Житомирської області від 14.12.2010 року. Всі вказані дії [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені позивачки [PERSON] , інакше як шахрайськими, назвати не можна. Також [PERSON] зазначає, що звертався із заявами до правоохоронних органів і надалі буде захищати свої права та інтереси. Також він зазначив, що доказом того, що він передав кошти , свідчить та обставина , що договір купівлі-продажу будинку був укладений 14.05.2008 року і до цього часу до нього вимог про стягнення коштів не було, позов з`явився 19.10.2018 року , тобто через 10 років з пропуском строку позовної давності , тому позовні вимоги [PERSON] просить залишити без задоволення за їх безпідставністю. 15.01.2019 року [PERSON] направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі та просить у позові відмовити , так як позовні вимоги він не визнає із підстав, зазначених у поданому до суду відзиві ( а.с. 45) . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про час та місце судового розгляду вона повідомлена, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. При цьому вона подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги позивача вона підтримала і просила суд їх задовольнити. При таких обставинах фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного . Судом встановлено, що 14.05.2008 року [PERSON] , діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уклала від імені [PERSON] з [PERSON] договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Договір укладався на умовах відстрочення розрахунку до 16.05.2008 року (а.с.15-16). Право власності [PERSON] на придбане майно зареєстроване 21.05.2008 року у Новоград- Волинському МБТІ, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.18) Згідно з п.2 договору купівлі-продажу, продаж вчинено в кредит на суму 250 000, 00 грн. , які покупець сплатить представнику продавця до 16.05.2008 року, про що останній видає покупцю нотаріально посвідчену заяву про повний розрахунок за житловий будинок та земельну ділянку, що є невід`ємною частиною даного договору (а.с.15). Відповідач такої заяви до суду не подав. За нормами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ст.ст. 626 ч. 1, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 6, 527 ЦК України, сторони є вільним в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.ст. 656, 657 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, Згідно з ч.ч.1,2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі - продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі - продажу. За приписами ст.ст. 638, 639, 640 ЦК України, зазначений договір купівлі-продажу від 14.05.2008 року є укладеним. Виходячи з презумпції правомірності правочину, відповідно до ст. 204 ЦК України, цей договір є чинним та підтверджує факт набуття відповідачем права власності на будинок по [ADDRESS] згідно зі ст. 382 ЦК України. Згідно приписів частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях . Викладеними встановленими судом обставинами спростовуються заперечення щодо позовних вимог відповідача , викладені ним у поданому до суду відзиві. Викладені у відзиві обставини не підтверджені відповідними доказами, в тому числі щодо неправомірних дій третьої особи. Отже, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 250000,00 гривень як сплату за нерухоме майно , яке вибуло з власності [PERSON] у власність відповідача за відплатним договором. Крім цього, долученими сторонами у справі копіями рішень судів від 08 грудня 2011 року, від 20 вересня 2016 року , від 14 грудня 2010 року , від 18 жовтня 2018 року ( а.с. 19-26, 49-50 ,85-87) підтверджується правомірність укладеного договору купівлі-продажу від 14.05.2008 року . Згідно відповіді із Баранівського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 12.04.2019 року № 8.2-27/10/2019 ( а.с. 102) у відділі на виконанні перебувають два виконавчі провадження про стягнення боргів із [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" всього в загальній сумі 5 415 578 грн. 30 коп. Суд враховує, що у відзиві відповідач зазначає, що позов подано до суду через 10 років із пропуском строку позовної давності , але заява про застосування позовної давності в розумінні частини 3 ст. 267 ЦК україни до суду від відповідача не надходила , тому судом вказане питання не розглядається. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2500 грн. 00 коп., так як вони документально підтверджені ( а.с. 11-12), а суд вимоги задовольняє повністю.

Outcome: approved