Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача коштів по борговій розписці від 28.11.2011р. в сумі 41 163 грн. 95 коп. основного боргу, 2 571 грн. 35 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та 437 грн. 35 коп. судових витрат, мотивуючи тим, що [PERSON] 28.11.2011 року позичив у нього кошти в сумі 5 150 доларів США, що еквівалентно 41 163 грн. 95 коп., що стверджується розпискою, згідно якої останній зобов"язувався повернути отримані кошти до 31.12.2011 року. На неодноразові прохання та звернення про повернення боргу відповідач не реагує, тому позивач змушений звернутись за захистом свого права до суду. Просить позов задоволити, стягнути борг по борговому зобов'язанню, три відсотки від простроченої суми, а також судові витрати по справі. В суді адвокат [PERSON] позов підтримав, покликаючись на викладені в заяві мотиви, зазначив, що станом на 21.03.2014р. відповідач боргу не повернув. Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов заперечив, пояснив, що він дійсно 28.11.2011 року написав власноручно боргову розписку про позику у [PERSON] 5 150 доларів США, про що також свідчить його підпис та печатка ФОП "[PERSON]." однак вказаних коштів він не отримував, довести в суді ті обставини, що коштів не отримав не може за відсутності доказів. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. За положеннями ст. 1046, ст. 1047 ЦК України, за договором позики, одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із матеріалів справи, пояснень в суді представника позивача [PERSON] видно, що відповідач [PERSON] 28.11.2011р. позичив у [PERSON] кошти, що станом на 21.03.2014р. складає 41 163 грн. 95 коп. які зобов'язувався повернути до 31 грудня 2011 року. Оскільки строк виконання боргового зобов'язання давно сплив, на неодноразові прохання та звернення про повернення боргу відповідач не реагує, зобов'язання у встановлений строк відповідачем не виконано, тому позивач звернувся за захистом свого права і інтересу до суду. Таким чином просить стягнути суму по борговому зобов'язанню, та 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2012р. по 30.01.2014р. а також судові витрати по справі. Із пояснень відповідача в суді, оригіналу боргової розписки /а.с.16/ убачається, що 28.11.2011 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 5 150 доларів США, про що власноручно написав розписку, обумовлений термін повернення грошей до 31 грудня 2011 року. Згідно із ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повертає, однак зобов'язаний повернути такі, а саме 41 163 грн. 95 коп., то таку суму боргу за невиконання грошового зобов'язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України за положеннями якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із врахування наведеного, суд приходить до висновку про підставність вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 571 грн. 35 коп. за період з 01.01.2012 року по 30.01.2014 року. Покликання відповідача [PERSON] на ті обставини, що 28.11.2011р. написав власноручно боргову розписку про те що позичив у [PERSON] 5 150 доларів США, однак кошти фактично не отримував, суд оцінює як необґрунтовані, оскільки такі відповідачем об'єктивно не підтверджені, доказів на підтвердження таких покликань в справі нема, в суді не здобуто. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача, в користь позивача - 437 грн. 35 коп. судового збору.

Outcome: approved