Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 06.09.2003 року по 30.03.2015 року, на даний час шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін народились діти: донька - [PERSON] , 2013 року народження та син - [PERSON] , 2004 року народження. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачем, спочатку в м. Бар, Вінницької області, а на даний час зареєстровані та проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в зв`язку із тим, що відповідач не бажав добровільно надавати їй допомогу на утримання дітей, вона звернулась із позовом до суду і за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 17.03.2015 року по справі за №125/230/15ц з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому, рішенням Барського районного суду Вінницької області від 07.02.2018 року по справі №125/1630/17 з відповідача на користь позивача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року по 31.07.2017 року в сумі 10 354,18 грн. Після винесення рішення відповідач продовжував не виконувати рішення суду про стягнення з нього аліментів та не сплачує аліменти, згідно виданих Барським ВДВС розрахунків заборгованості по аліментах, борг відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 01.01.2020 року становить 96 030,91 грн. В зв`язку із зазначеним, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів з 01.08.2017 року по 10.02.2020 року в розмірі 265 935,09 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві та просила їх задоволити. Не заперечила проти винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року по 30.03.2015 року та шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] від 17.09.2013 року та син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] від 10.03.2004 року. Як вбачається із довідки Департаменту житлового господарства Міського комунального підприємства "Управляюча компанія "Київська" № 358 від 23.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом із [PERSON] в [ADDRESS] . Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 17.03.2015 року по справі за №125/230/15ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до рішення Барського районного суду Вінницької області від 07.02.2018 року по справі №125/1630/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року по 31.07.2017 року в сумі 10 354,18 грн. Згідно розрахунків, виданих Барським відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, заборгованість по аліментах [PERSON] станом з 01.08.2017 року по грудень 2019 року, включно становить 175 456,40 грн. Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що батьки зобов`язані забезпечувати дитину всім необхідним, однак в межах своїх фінансових можливостей. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість за аліментними зобов`язаннями утворилась саме з вини відповідача. Частиною першою ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом ст. 196 СК України, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Згідно Постанови ВП Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Позивачем до позовної заяви додано розрахунок пені у період з серпня 2017 року по грудень 2019 року, включно, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 265 935,09 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, та враховуючи вимоги ст. 196 СК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved