Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення з-під арешту нерухомого майна, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ у Харківській області 28.08.2018 постановою про арешт майна відповідача №49116535 від 27.08.2018, номер запису обтяження 31240768. Ухвалою суду від 06.05.2020 у справі замінено первісного позивача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк». Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.10.2008 [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» уклали кредитний договір №807/1-27/1-3/8-070, за умовами якого відповідач отримала кошти в сумі 41400,00 доларів США. Також, 01.10.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру загальною площею 67,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 15.04.2019 право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати власне майно на даний час неможливо оскільки 28.08.2018 Міжнародним ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про арешт майна відповідача № 49116535 від 27.08.2018, якою накладено арешт на вищевказану квартиру. На сьогоднішній день внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт порушено права позивача, як власника відповідного майна. Відповідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Від старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Погрібної Т.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник третьої особи просить суд в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, оскільки вважає, що арешт на майно боржника [PERSON] - квартиру [ADDRESS] , накладено правомірно. Дана квартира є об`єктом реалізації за ВП № 49116535, заборгованість боржником не сплачена, стягувачем не зменшена, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження також не були сплачені. Так, на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 54974297 з примусового виконання виконавчих листів: 1) №636/4484/14-ц, виданого 21.05.2015 Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" суми заборгованості за кредитним договором №806/1-27/1-3/8-070 від 01.10.2008 в розмірі 198824,42 грн., з яких 133279,95 грн. - сума заборгованості за кредитним договором; 56756,11 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1062,83 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 7725,53 грн. - розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків (ВП 49116535); 2) №636/4484/14-ц, виданого 21.05.2015 Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" судових витрат у сумі 1988,25 грн. (ВП 49115536). 03.08.2017 року вищезазначені виконавчі провадження передано на примусове виконання до старшого державного виконавця відділу Погрібної Т.С. 26.10.2015 боржнику належним чином були надіслані постанови про відкриття виконавчих проваджень № 49116535 та № 49115536. У [PERSON] заборгованість за зведеним виконавчим провадженням становить 221217,45 грн., яка перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати. Станом на 09.08.2019 заборгованість боржником не сплачена та залишається у розмірі 221217,45 грн. Відповідно до довідки № 465 Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 25.09.2017, [PERSON] на праві приватної власності належить: житлова квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського нотокругу Алексик Т.В. від 11.03.2003, який зареєстровано за № 447, та ј частина квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом ЖКГ на комунальної власності виконкому Чугуївської міської ради від 30.11.2001. Постановою про арешт майна боржника № 49116535 від 27.08.2018 було накладено арешт на житлову квартиру [ADDRESS] . Боржником рішення суду не виконано, у зв`язку з цим державним виконавцем у присутності представника стягувача [PERSON] , діючої за довіреністю, та двох понятих був проведений опис та арешт квартири боржника при зачинених дверях у зв`язку із відсутністю доступу до квартири за технічною документацією. 10.12.2018 на адресу відділу надійшла ухвала Чугуївського міського суду Харківської області № 636/5199/18 від 07.12.2018, якою зупинено проведення аукціону з продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на період розгляду скарги судом. На виконання вищевказаної ухвали державним виконавцем винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій № 49116535 від 11.12.2018 та направлено лист до ДП «СЕТАМ» про зупинення проведення аукціону з продажу квартири (лот №262278) на період розгляду скарги судом. На сьогоднішній день торги за лотом № 262278 зупинені. Виходячи з наведеного, постанова про арешт майна боржника № 49116535 від 27.08.2018, якою було накладено арешт на житлову квартиру [ADDRESS] , є правомірною, вказана квартира не підлягає звільненню з-під арешту, так як заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження за ВП № 49116535 на сьогоднішній день не стягнуті. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи також надала заяву про проведення судового засідання без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2008 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №806/1-27/1-3/8-070, за яким відповідач отримала від банку кошти в сумі 41400,00 доларів США (а.с. 7-14). Також, 01.10.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: квартиру загальною площею 67,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17). Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» останнє стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 74-93). На виконанні в Міжрайонному ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження ВП № 49116535 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №806/1-27/1-3/8-070 від 01.10.2008 року у розмірі 198824,42 грн. (а.с. 45-48). Постановою старшого державного виконавця Погрібною Т.С. від 27.08.2018 на майно боржника накладений арешт, а саме на: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на ј частину житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 54). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на підставі виконавчого напису, виданого 12.09.2018 приватним нотаріусом Чуловським В.А., Іпотечного договору №806/1-27/1-3/8-070 від 01.10.2008, АТ «Укрсоцбанк». Дата державної реєстрації - 15.04.2019 року (а.с.4). Відповідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 40 вищезазначеного Закону, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Частиною 2 ст. 56 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень п. 6 ч. 1, ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Разом з тим, у даному випадку позивачем є АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» - стягувача у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт, а тому він не може бути відповідачем у даній справі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову у розмірі 1921,00 грн., оскільки позов задоволений у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved