Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

30.07.1991 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Бершадському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис №53, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. [INFO] у сторін народився син [PERSON]. Позивачка стверджує, що подружнє життя у них не склалося, так як вони різні за характерами та звичками люди, в результаті чого виникали сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім"ї. Дитина проживає разом з матір'ю. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 30.07.1991 року у Бершадському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис №53, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Позивач надала до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Відповідач надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, просить слухати справу у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 28.09.2017 року, ухвалою від 29.11.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.07.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Сімейні стосунки сторін не склались. Неповнолітня дитина проживає з матір'ю, спір з приводу місця проживання та утримання дитини відсутній, питання поділу майна сторонами не зазначається. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Ст. 113 цього ж кодексу визначає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved