Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

20.05.2020 [PERSON] звернулася до Борівського районного суду Харківської області із заявою, в якій просила визнати безвісно відсутньою [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Копєйськ Челябінської області, зареєстровану за адресою: [ADDRESS] ; початком безвісної відсутності [PERSON] вважати [INFO] . Як на підстави заявлених вимог [PERSON] посилається на наступні обставини. [PERSON] ( [INFO] , уродженка ст. Березово Петуховського району Курганської області Росія, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) є рідною донькою [PERSON] ( [INFO] , уродженки м. Копєйськ Челябінської області, зареєстрована за адресою: с. Підвисоке Борівського району Харківської області). [PERSON] фактично проживала по [ADDRESS] разом зі своїм сином (братом заявниці) [PERSON] . Напротязі 2018 року [PERSON] неодноразово йшла з дому без попередження, проте повертался через деякий час. 20 липня 2018 року [PERSON] близько 07.00 години пішла з дому та до теперішнього часу не повернулася, зв?язок з нею відсутній. З метою встановлення місцезнаходження [PERSON] 22 липня 2018 року звернулася із заявою до Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області. Відомості за даним фактом були внесені до ЄРДР за № 12018220230000218. В ході першочергових слідчих розшукових дій встановити місце перебування матері заявниці не вдалося: огляд місця події, опитування односельчан, застосування службової собаки результатів не дали. 30 липня 2018 року [PERSON] оголошено в державний розшук та заведено ОРС 7218006. В ході досудового розслідування в межах ОРС 7218006 слідчим Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області було направлено запити до медичних установ, проте згідно їх відповідей [PERSON] за медичною допомогою до них не зверталася та на стаціонарному лікуванні не перебувала. На момент звернення із заявою до суду кримінальне провадження за фактом зникнення [PERSON] триває, проте жодних результатів не досягнуто. Таким чином, уже близько двох років в місці постійного проживання немає відомостей про місце перебування матері заявниці, що згідно ст. 43 ЦК України є підставою для визнання її безвісно відсутньою. [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 4,7176 га, розташовану на території Підвисочанської сільської ради, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 050301. Визнання матері заявниці безвісно відсутньою [PERSON] необхідно для вступу в оперативне управління її майном, оскільки її відсутність протягом майже двох років приводить до занедбаності її власності та колапсу в правових відносинах з іншими суб?єктами. [PERSON] в судове засідання не з?явилася, просила справу розглядати за її відсутності, заявлені вимоги задовольнити, про що зазначала у поданій заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заявлених вимог заперечень не має. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву належить задовольнити, оскільки, відповідно до ч. 1 ст.43 ЦК України «Фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування». Відповідно до ч. 1 п. 3, ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд розглядає справу про визнання фізичної особи безвісно відсутньою за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Крім того, дані факти та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними у справі доказами: згідно копії Витягу з ЄРДР № 12018220230000218 від 23.07.2018, копії рапорту пом. Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області від 22.07.2018, копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 22.07.2018, [PERSON] звернулася до Борівського ВП із заявою про те, що її мати [PERSON] 20.07.2018 пішла з дому та до теперішнього часу не повернулась, зв?язок з нею відсутній (а.с.10-12). В ході огляду місця події, допиту свідків, застосування службового собаки місце перебування [PERSON] не встановлено (а.с.13-23). Згідно відповідей КНЗ «Міська клінічна лікарня № 30», КНП Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1», КНП ХОР «ОКПТД № 7» [PERSON] до вказаних установ за медичною допомогою не зверталася та на лікуванні не перебувала (а.с.24-26). [PERSON] оголошено в державний розшук та заведено ОРС 7218006 від 30.07.2018 (а.с.29). Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.05.2020 засвідчено те, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 20.07.2018 та по теперішній час фактично не проживає [PERSON] , яка фактично зареєстрована в даному домоволодінні, її місцезнаходження невідомо (а.с.31). Виходячи із вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутньою, а тому заява [PERSON] обґрунтована і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. 02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого розділ XII "Прикінцеві положення" Цивільно-процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину". На підставі викладеного,

Outcome: approved