Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

05.06.2013 року заступник прокурора м. Одеси звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким витребувати від [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0003, вартістю 860 370 грн.; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0003, виданий 27 січня 2009 року [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на вільну земельну ділянку площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного судового рішення 19 квітня 2007 року [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку. У подальшому, 24 липня 2007 року [PERSON] за договором дарування зазначену ділянку було відчужено [PERSON], який за договором купівлі-продажу від 26.11.2007 року відчужив її [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07.10.2008 року відчужено зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], якою на підставі вказаної угоди отримано державний акт на право на земельну ділянку за вказаною адресою. Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року вищезгадане судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року скасовано, провадження у справі в частині визнання права на безоплатне придбання у власність земельної ділянки закрито, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, позивач вказує на те, що на теперішній час скасоване рішення суду, яке стало підставою для видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку, а від так на думку позивача, державний акт, що посвідчує право власності на земельну ділянку - є незаконним. Все вище вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, 05.06.2013 року перший заступник прокурора м. Одеси звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким витребувати від [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0009, вартістю 860 370 грн.; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0009, виданий 27 січня 2009 року [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на вільну земельну ділянку площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного судового рішення 19 квітня 2007 року [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку. У подальшому, 28.06.2007 року [PERSON] за договором дарування зазначену ділянку було відчужено [PERSON], який за договором купівлі-продажу від 26.11.2007 року відчужив її [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07.10.2008 року відчужено зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], якою на підставі вказаної угоди отримано державний акт на право на земельну ділянку за вказаною адресою. Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2010 року вищезгадане судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року скасовано, провадження у справі в частині визнання права на безоплатне придбання у власність земельної ділянки закрито, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Також 05.06.2012 року заступник прокурора м. Одеси звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким витребувати від [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0780 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0005, вартістю 671 088,6 грн.; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0780 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0005, виданий 27 січня 2009 року [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на вільну земельну ділянку площею 0,0780 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного судового рішення 26.06.2007 року [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку. У подальшому, 27.05.2008 року остання за договором купівлі-продажу зазначену ділянку відчужила [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07.10.2008 року відчужено зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], якою на підставі вказаної угоди отримано державний акт на право на земельну ділянку за вказаною адресою. Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2011 року вищезгадане судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року скасовано, провадження у справі в частині визнання права на безоплатне придбання у власність земельної ділянки закрито, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Крім того, 05.06.2013 року заступник прокурора м. Одеси звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким витребувати від [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0006, вартістю 860 370 грн.; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0006, виданий 27 січня 2009 року [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на вільну земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного судового рішення 26.06.2007 року [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку. У подальшому, 27.05.2008 року останній за договором купівлі-продажу зазначену ділянку відчужив [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07.10.2008 року відчужено зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], якою на підставі вказаної угоди отримано державний акт на право на земельну ділянку за вказаною адресою. Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2011 року вищезгадане судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року скасовано, провадження у справі в частині визнання права на безоплатне придбання у власність земельної ділянки закрито, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2013 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 520/7194/13-ц за позовом першого заступника прокурора м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] про витребування майна, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на землю, з цивільними справами: №520/7195/13-ц, № 520/7191/13-ц, №520/7192/13-ц за позовами першого заступника прокурора м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] про витребування майна, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на землю, об`єднаній справі присвоєний № 520/7194/13-ц. Крім того, 31.01.2014 року прокуратурою міста був поданий позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, витребування земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Київського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на вільну земельну ділянку площею 0,056 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного судового рішення 26.06.2007 року [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку. У подальшому, 27.05.2008 року остання за договором купівлі-продажу зазначену ділянку відчужила [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07.10.2008 року відчужено зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], якою на підставі вказаної угоди отримано державний акт на право на земельну ділянку за вказаною адресою. Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 року вищезгадане судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року скасовано, провадження у справі в частині визнання права на безоплатне придбання у власність земельної ділянки закрито, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою суду від 05.03.2014 року зазначені справи були об`єднані в одне провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. В судовому засіданні представник прокуратури уточнила позовні вимоги та просила: Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] від 07.05.2008р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №7829; Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0 1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0005, виданий 27 січня 2009 року на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] від 07.05.2008 укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 7820. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0 1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 5110136900:45:008:0006, виданий 27 січня 2009 року на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] від 24.07.2007 укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 572. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0 1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; кадастровий № 5110136900:45:008:0003, виданий 27 січня 2009 року на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га, які розташована за адресою: [ADDRESS] від 28.06.2007р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міськогс нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1887. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площек 0 1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий №5110136900:45:008:0009, виданий 27 січня 2009 року на ім'я [PERSON]. Витребувати від [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 5110136900:45:008:0009, вартістю 860 370 (вісімсот шістдесят тисяч триста сімдесят) гривень. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.05.2008р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міськог нотаріального округу [PERSON], реєстровий №7823. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площеі 0 1 га яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий №5110136900:45:008:0007, виданий 27 січня 2009 року на ім'я [PERSON]. Витребувати від [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 5110136900:45:008:0005, вартістю 860 370 (вісімсот шістдесят тисяч триста сімдесят) гривень земельну ділянку площею 0,1 га яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастрова номер № 5110136900:45:008:0006, вартістю 860 370 (вісімсот шістдесят триста сімдесят ) гривень; земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер№ 5110136900:45:008:000 вартістю 860 370 (вісімсот шістдесят тисяч триста сімдесят) гривень; земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий №5110136900:45:008:0009, вартістю 860 37 (вісімсот шістдесят тисяч триста сімдесят) гривень; земельну ділянку площею 0 1 га яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер № 5110136900:45:008:0007, вартістю 860 370 (вісімсот шістдесят триста сімдесят) гривень. Визначити порядок виконання судового рішення, вказавши що воно є підставою для скасування реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції (65036 м.Одеса, вул. Старицького, 10а) реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки №5110136900:45:008:0005, земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки № 5110136900:45:008:0006; земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки № 5110136900:45:008:0003; земельну ділянку площею 0,1 га яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки № 5110136900:45:008:0009; земельну ділянку площею 0, 1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:45:008:0007, зареєстровані за [PERSON]. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, надала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи на пропуск позивачем строку звернення до суду та безпідставність позовних вимог. Інші сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши представників сторін, оглянувши матеріали по справі, вважає що подані позови задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. У судовому засіданні встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року по адміністративній справі № 2-А-454/2007 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Зобов'язано Одеську регіональну філію державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати та видати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 20-22). На підставі вказаної постанови 22 червня 2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЕ №112108 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). 24 липня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування земельної ділянки, згідно п.1 якого вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Склад земель: 0,1000 га, в тому числі по угіддях: 0,1000 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями, у межах згідно з планом (а.с. 16). На підставі вказаного договору дарування 01.10.2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЕ №669830 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). 26 листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п. 1 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1000 га, в тому числі по угіддях: 0,1000 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями, що розташована в [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки: 5110136900:45:008:0003 (а.с. 12). На підставі вказаного договору купівлі-продажу 28 грудня 2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯД № 786414 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 07 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п. 1 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1000 га, в тому числі по угіддях: 0,1000 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями, що розташована в [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки: 5110136900:45:008:0003 (а.с. 8). На підставі вказаного договору купівлі-продажу 27 січня 2009 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЖ №475395 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Однак в подальшому постановою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року постанову Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року скасовано. Провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Одеської міської ради та Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України апо земельних ресурсах» про визнання права власності на безоплатне придбання у власність земельної ділянки - закрито. Прийнято по справі нову постанову, якою у задоволені позову [PERSON] - відмовлено (а.с. 4-6). Крім того, постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року по адміністративній справі № 2-А-452/2007 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Зобов'язано Одеську регіональну філію державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати та видати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с.57-59). На підставі вказаної постанови 22 червня 2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЕ №112107 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). 28 червня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування земельної ділянки, згідно п.1 якого вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Склад земель: 0,1000 га, в тому числі по угіддях: 0,1000 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями, у межах згідно з планом (а.с. 53). На підставі вказаного договору дарування 19.09.2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЕ №665490 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51). 26 листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п. 1 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS]. На підставі вказаного договору купівлі-продажу 28 грудня 2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯД № 786411 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 07 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п. 1 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1000 га, в тому числі по угіддях: 0,1000 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями, що розташована в [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки: 5110136900:45:008:0009 (а.с. 49-50). На підставі вказаного договору купівлі-продажу 27 січня 2009 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЖ № 475394 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Однак, в подальшому постановою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2010 року постанову Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року скасовано. Провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Одеської міської ради та Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання права власності на безоплатне придбання у власність земельної ділянки - закрито. В іншій частині прийнято по справі нову постанову, якою у задоволені позову [PERSON] - відмовлено (а.с. 45-46). Також, постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року по адміністративній справі № 2-А-451/2007 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 780 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Зобов'язано Одеську регіональну філію державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати та видати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 780 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с.79-80). На підставі вказаної постанови 26 червня 2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЕ № 112111 на право власності на земельну ділянку площею 0,0780 га., яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 78). 27 травня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно п.1 якого вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0780 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 75). На підставі вказаного договору купівлі-продажу 01.10.2008 року управлінням Держкомзему у місті Одесі було видано [PERSON] державний акт серії ЯЖ №316307 на право власності на земельну ділянку площею 0,0780 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74). 07 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п. 1 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,0780га, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 71-72). На підставі вказаного договору купівлі-продажу 27 січня 2009 року управлінням Держкомзему у місті Одесі було видано [PERSON] державний акт серії ЯЖ № 475396 на право власності на земельну ділянку площею 0, 0780 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 70). Однак, в подальшому ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2010 року постанову Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року скасовано. Провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Одеської міської ради та Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України апо земельних ресурсах» про визнання права власності на безоплатне придбання у власність земельної ділянки та зобов'язання видати державний акт на право власності на земельну ділянку - закрито (а.с.69). Крім того, постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року по адміністративній справі № 2-А-450/2007 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Зобов'язано Одеську регіональну філію державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати та видати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с.100-102). На підставі вказаної постанови 26 червня 2007 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано [PERSON] державний акт серії ЯЕ №112112 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 99). 27 травня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно п.1 якого вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 93-94). На підставі вказаного договору купівлі-продажу 01.10.2008 року управлінням Держкомзему у місті Одесі було видано [PERSON] державний акт серії ЯЖ №316306 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 92). 07 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п. 1 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS]. (а.с. 96-97) На підставі вказаного договору купівлі-продажу 27 січня 2009 року управлінням Держкомзему у місті Одесі було видано [PERSON] державний акт серії ЯЖ № 475397 на право власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 95). Однак, в подальшому постановою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року постанову Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року скасовано. Постановлено по справі нову постанову якою в задоволені адміністративного позову [PERSON] до Одеської міської ради та Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання права власності на безоплатне придбання у власність земельної ділянки та зобов'язання видати державний акт на право власності на земельну ділянку - відмовлено (а.с103-104). Також, постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на вільну земельну ділянку площею 0,056 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.192-3). На підставі зазначеного судового рішення 26.06.2007 року [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку (а.с.190). У подальшому, 27.05.2008 року за договором купівлі-продажу [PERSON] відчужила зазначену ділянку [PERSON] (а.с.188-189). 01 жовтня 2008 року Управлінням держкомзему у м. Одесі на ім.`я [PERSON] був виданий державний акт на спірну земельну ділянку (а.с.186). Пізніше, [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07.10.2008 року відчужено зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], якою на підставі вказаної угоди отримано державний акт на право на земельну ділянку за вказаною адресою (а.с. 182-184). Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 року вищезгадане судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року скасовано, провадження у справі в частині визнання права на безоплатне придбання у власність земельної ділянки закрито, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] у теперішній час є власником усіх п`яти спірних земельних ділянок на підставі державних актів, виданих 27 січня 2009 року. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. В даному випадку таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Пунктом 2.3 Пленуму вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що у спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі державні акти про право власності чи постійного користування. Відповідно до ст. 202 ЦК України передання у приватну власність земельних ділянок та видача державних актів на землю є правочином. Відповідно до статті 26 Закона України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановчим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Оскільки позивач просить визнати державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, видані на ім`я [PERSON], недійсними, то, на думку суду, до участі у справі у якості співвідповідача обов'язково має бути залучений орган, який видав держакти - Управління держкомзему у м.Одесі. Стаття 16 ЦК України, передбачає такий спосіб захисту порушених прав та інтересів, як визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України). Однак, заступник прокурора м. Одеси таким процесуальним правом не скористався і не залучив вказаний орган до участі у справі, а суд відповідно до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства таким правом не наділений. Крім того, суд погоджується з твердженнями представника відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даними вимогами, так як строк позовної давності необхідно вираховувати від дати, коли про порушене право стало відомо саме Одеській міській раді, як позивачу, а не прокуратурі, як представнику позивача. Право власності на земельні ділянки було набуте на підставі рішень судів у адміністративних справах. У всіх адміністративних справах приймав участь представник ОМР, який позовні вимоги не визнав, однак постанови суду не оскаржив. Вказані рішення (постанови) набрали законної сили внаслідок їх неоскарження ОМР, тобто з її відома. Таким чином, строк позовної давності має вираховуватись від дати (26 червня 2007р.) видачі державних актів Управлінням, як виконавчим органом ОМР, або від дати набрання чинності судових рішень по адміністративним справам (дата винесення всіх постанов - 19 квітня 2007р.). Відповідно до вимог ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3,4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, вказані рішення були виконані шляхом видачі державних актів на земельні ділянки. У 2007 року Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі були видані державні акти на право приватної власності на спірні земельні ділянки, що зареєстровані в Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно до Положення про Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 23.12.2005 р. №5069-ІV та діючого на час придбання у власність спірних земельних ділянок відповідачем й видачі йому державних актів про право власності на земельні ділянки, Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради було створено Одеською міською радою і є його виконавчим органом. Управління підзвітне та підконтрольне Одеській міській раді, підпорядковане виконкому Одеської міської ради та Одеському міському голові. Згідно з п.4 Положення основним завданням Управління є: забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до Земельного Кодексу України та законів; здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель та контролю за додержанням земельного законодавства. Одеська міська рада, як позивач у справі, знала про порушення свого права, оскільки, по-перше, приймала участь у судових справах, за наслідками розгляду яких були постановлені судові рішення про визнання права власності на спірні земельні ділянки, а по-друге, державні акти видавались її виконавчим органом. Таким чином, суд звертає увагу на неможливість застосування ст.388 ЦК як підстави для віндикаційного позову. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Ц зв`язку з наведеним, можна дійти до висновку про те, що наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. З урахуванням того, що Управління земельних ресурсів м. Одеси, яке є спеціально створеним виконавчим органом, яке виконує представницькі функції Одеської міської ради в галузі земельних відносин, неодноразово оформляло державні акти на спірні земельні ділянки, можна дійти висновку, що Одеська міська рада не тільки знала, але й не заперечувала, щоб земельні ділянки вибули з її власності та були передані у власність фізичним особам. Про вказане свідчить неодноразове оформлення документації на зміну власників земельних ділянок. Також вказане підтверджується тим, що власник земельної ділянки - Одеська міська рада - не оскаржував постанови суду, якими були визнані права власності на земельні ділянки. Крім того, вимоги про визнання недійсними первинних договорів дарування та купівлі-продажу (від 24.07.2007р., від 27.05.2008р., від 27.05.2008р., 28.06.2007р., 27.05.2008р.) були заявлені шляхом подачі заяв про уточнення позовних вимог тільки 31.01.2014р., тобто після спливу 5,5 - 6,5 років, що є також, на думку суду, пропуском строку позовної давності. Крім того, усі продавці за договорами купівлі-продажу мали право продавати земельні ділянки, оскільки єдиним належним документом на підтвердження права власності є саме державний акт, а не рішення суду. Державні документи про право власності на земельну ділянку були виготовлені відповідно до закону та посвідчують право власності на земельну ділянку попередніх власників, дають всі підстави зробити висновок, що відповідач не знав і не міг знати, про те, що придбав майно у особи, яка не мала права на його відчуження. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Враховуючи, що земельні ділянки перейшли у власність відповідача [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 07.10.2008 року, які в судовому порядку недійсним не визнавались, а, значить, є чинними, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними державних актів слід відмовити. За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також слід зазначити, що суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Протоколу №1 є попередження порушень принципу безперешкодного користуванням своїм майном. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання основних прав людини. В рішенні у справі "Спорронг і Льонрот проти Швеції" від 29 червня 1982 року Європейський суд виходив із контексту загальної норми про мирне володіння майном, проголошеної в першому реченні частини 1 Протоколу № 1, та зазначив, що "пошук цієї рівноваги ... відбиває структуру статті 1 Протоколу №1 у цілому". "Справедлива рівновага" між інтересами суспільства та інтересами особи полягає в тому, що тягар, спричинений особі втручанням у її інтереси, має перебільшуватися або достатньо компенсуватися процедурами або певними формами чи заходами, направленими на послаблення "тягаря". В рішенні у справі "Антрік проти Франції" від 25 серпня 1994 року Європейський суд виходив, що при вирішенні питання щодо правомірності позбавлення права власності "має бути обґрунтоване співвідношення пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягнути шляхом заходів позбавлення особи її власності". В рішенні у справі "Совтрансавто Холдінг проти України" від 25 липня 2002 року Європейський суд зазначив, що спосіб, в який проводився та закінчився судовий розгляд справи, також як і ситуація непевності, якої зазнав заявник, порушили "справедливу рівновагу" між вимогами суспільного інтересу та потребою захищати право заявника на повагу до його майна. Як наслідок, держава не забезпечила виконання свого зобов'язання гарантувати заявнику ефективне користування своїм правом власності, гарантованим статтею 1 Протоколу № 1. Відповідно до рішення у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства» від 24 червня 2003 року, було задоволено скаргу позивача з тієї підстави, що позивач вважав законним рішення органа влади. І подальше позбавлення його майна на тій підставі, що державний орган порушив закон під час прийняття рішення, є неприпустимим. Аналогічної думки притримується і Верховний суд України. Так, своєю постановою від 14 березня 2007 року «Про аспекти розгляду справ про приватизацію держмайна» зазначив, що відповідно до практики Європейського Суду із прав людини, самі по собі допущені органами публічної влади правопорушення не можуть бути підставою для повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не сталися внаслідок протиправної поведінки самого покупця. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що позови заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] про витребування майна, визнання незаконним та скасування державних актів на право власності на землю задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed