Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила витребувати у [PERSON] вантажний автомобіль ЗИЛ 43318,1992 року випуску, синього кольору, номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позову зазначала, що у липні 2007 року згідно усної домовленості, вона передала відповідачу у тимчасове користування вказаний вище автомобіль, з подальшим його оформленням у власність відповідача після повного розрахунку останнім за автомобіль, а відповідач зобов"язався до кінця 2007 року виплатити їй за автомобіль 8300 доларів США. Оскільки відповідач свої зобов"язання виконав не в повному обсязі, станом на день звернення до суду залишилось не виплаченим 1960 доларів США, на її вимогу - повернути автомобіль не бажає, позивач, посилаючись на ст.387 ЦК України, просить витребувати у відповідача належний їй на праві власності вказаний вище автомобіль. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, що викледані в позовній заяві. Додатково пояснила, що письмового правочину при передачі автомобіля вони з відповідачем не оформляли. Лише 23.08.2016 відповідач написав їй боргову розписку, в якій вказав, що виненен їй за цей автомобіль 1960 доларів США та зобов"язується розрахуватися не пізніше 31 серпня 2016 року. Проте, до цього часу свої зобов"язання не виконав. Також зазначила, що разом з автомобілем вона відповідачу передала технічний паспорт на автомобіль, на підставі чого він міг користуватися автомобілем. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштова кореспонденція, про причину неявки не повідомив. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] та довідки Територіального сервісного центру 7441 від 25.01.2017, позивач [PERSON] є власником транспортного засобу ЗИЛ 43318, реєстраційний № [NUMBER]. Як зазначає позивач, вказаний автомобіль у липні 2007 року вона передала відповідачу у користування з подальшим його оформленням у власність після повного розрахунку до кінця 2007 року - сплати відповідачем 8 300 доларів США. Але на даний час відповідач за отриманий ним автомобіль повністю не розрахувався, і з цього приводу позивач зверталася до правоохороних органів. Згідно висновку Чернігівського PB УМВС України Чернігівській областівід 3 квітня 2015 року по повідомленню [PERSON], в діях [PERSON] вбачаються ознаки цівільно-правових відносин, тому з метою стягнення коштів з [PERSON] за автомобіль, [PERSON] запропоновано звернутися до суду в приватному порядку. Опитаний під час перевірки [PERSON] пояснив, що з липня 2007 року ним було взято під виплату автомобіль марки ЗІЛ модель 43318 випуску 1992 року, який згідно технічного паспорта [NUMBER] являється власністю [PERSON], та останній було виплачено 6 340 доларів США. Решта 1 960 доларів США залишається не виплаченою. В зв'язку зі скрутним матеріальним становищем та скорочення замовлень на перевезення він не міг сплачувати борг за автомобіль. У подальшому зобов'язується виплачувати борг частинами до повної виплати. Розпискою від 23 серпня 2016 року [PERSON] підтвердив, що винен позивачу грошову суму у розмірі 1 960 доларів США за вантажний автомобіль ЗИЛ 43318 та зобов?язався повернути не пізніше 31 серпня 2016 року. Згідно ст.319 ЦК України власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Стаття 397 встановлює, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Як передбачено положеннями ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред?явити позов про витребування цього майна. Приймаючи до уваги, що позивач за своєю волею та згодою передала автомобіль відповідачу у користування з подальшим його оформленням у власність, тобто розпорядилася своїм майном на власний розсуд, відповідач правомірно заволодів транспортним засобом та користувався ним на підставі переданих позивачкою документів, визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху, а тому положення ст.387 ЦК України в даному випадку не можуть бути застосовані. Оскільки у даному випадку між сторонами вбачаються зобов?язальні правовідносини, позивач неправильно обрала спосіб захисту свого порушеного права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed