Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 01.06.2012 року по 31.10.2014 року працював прохідником підземним у ТОВ «Криворіжшахтобуд», яке ліквідовано, та правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» та, після ліквідації ТОВ «Криворіжшахтобуд» був переведений за тією ж професією до ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», де працював з 01.11.2014 року по 11.12.2018 року в шкідливих умовах внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 25.03.2019 року йому первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з наступним переоглядом 01.03.2020 року та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 17.03.2020 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з 01 квітня 2020 року, та третя група інвалідності, безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль в шийному попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс і нижні кінцівки, більше в ліву, посилюється при рухах та після фізичних навантаженнях, біль та оніміння в кистях, підвищену чутливі їх до холоду, побіління пальців рук, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний і біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу. У зв`язку з професійним захворюванням, було порушено нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, вести активний спосіб життя. У віці 50 років він залишився без роботи, відчуває себе тягарем для своєї родини, що постійно його пригнічує. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 250380 грн. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 25 березня 2020 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особисто волевиявлення позивача. Посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, такими, як висновок експерта (фахівця) в галузі психології, показаннями свідків тощо. Позивач частково втратив здібність до професійної діяльності, але він не втратив здібності до самообслуговування, не потребує постійного стороннього догляду чи допомоги, зміни житлових умов тощо. Це вказує на те, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, так як, профзахворювання не призвело до таких тяжких наслідків, які повністю змінюють життя постраждалого та тягнуть за собою значні немайнові втрати. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 250380 грн. не підлягають задоволенню, а судові витрати слід покласти на позивача. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 01.06.2012 року по 31.10.2014 року працював підземним прохідником у ТОВ «Криворіжшахтобуд», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», з 01.11.2014 року по 11.12.2018 року переведений ПАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» підземним прохідником. 11.12.2018 року позивач був звільнений з підприємства відповідача за станом здоров`я що перешкоджає роботі на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України ( копія трудової книжкиа.с.10-12). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2019 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме працюючи в шахто будівельному управлінні підземним прохідником, виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби мало механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Причинами виникнення професійного захворювання позивача слугували наступні чинники: важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 50 кг, при нормі до 30 кг; робоча поза - не зручна 40.6 % тривалості зміни при гранично допустимій до 25%; величина статичного навантаження при утриманні вантажу двома руками становила 72413 кг/с, при нормі до 70000 кг/с; зовнішнє фізичне динамічне навантаження, при регіональному навантаженні з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба - 46,5 Вт при гранично допустимому до 45 Вт згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248 (а.с.32-35). Згідно п. 19 вказаного акту неможливо встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, через тривалий час роботи [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів, а саме впродовж 24 років 7 місяців (а.с.35). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 09.01.2019 р. №44, позивачу було встановлено професійне захворювання: «радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинними синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вегетитивно-сенсорна полінейропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистонічним синдромом, частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозами ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня)(а.с.42-43). Висновком МСЕК від 25.03.2019 року позивачу первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з наступним переоглядом 01.03.2020 року та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 17.03.2020 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з 01 квітня 2020 року та третя група інвалідності безстроково ( а.с.36-37, 38-39). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП Українишкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП Українизабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці»передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль в шийному попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс і нижні кінцівки, більше в ліву, посилюється при рухах та після фізичних навантаженнях, біль та оніміння в кистях, підвищену чутливі їх до холоду, побіління пальців рук, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний і біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу. Визначаючи розмірвідшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності третя група інвалідності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 250380 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1200 грн. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 24.03.2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Бузинарською Д.М. укладено договір про надання правової допомоги (а.с.49), до якого додано детальний опис наданих адвокатом послуг (а.с.50), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3000 грн. (а.с.51). Виходячи з результатів розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Outcome: partial