Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

01.02.2017 [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, і просить суд з врахуванням уточнюючих позовних вимог, встановити факт його постійного, безвиїздного, проживання на території України станом на 24.08.1991 по 2017 рік. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що він народився [INFO] року в м. Петропавловськ - Камчатський Російської Федерації. У зв"язку із втратою паспорту він звернувся до Бердичівського районного сектору УДМС України в Житомирській області, та отримав довідку про те, що йому 20.10.1983 видавався паспорт, але на момент 24.08.1991 року він за наявними реєстраційними обліками не значився зареєстрованим. З 1990 року по теперішній час він постійно проживає в м. Бердичеві, та не змінював адреси свого місця проживання. Будинок за адресою: [ADDRESS] належав його покійному батькові, проте він не може прийняти спадщину після його смерті. 24.01.2017 року він отримав довідку про те, що його особу встановлено, але належність до громадянства будь - якої держави не встановлено. Бердичівською об'єднаною державною податковою інспекцією йому видано картку платника податків та присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER]. В різні періоди з 09.01.1984 роки по 21.06.1993 рік працював на Бердичівському виробничому шкіроб'єднанні ім. Ілліча. Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України йому необхідне для отримання паспорту громадянина України в Бердичівському РС УДМС України в Житомирській області. У відкритому судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав. Представник Бердичівського районного сектору УДМС України в Житомирській області в судове засідання не з"явилась, просила розглянути справу в її відсутності. В наданих суду запереченнях просила заяву залишити без задоволення. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Правовідносини, які є предметом судового розгляду, врегульовані Законом України «Про громадянство України» № 2235-111 від 18.01.2001 року, із наступними змінами. Згідно ст. 3 даного Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України. Суть поданих до суду заяви полягає у встановленні юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 рік по 2017 року, що необхідно заявнику для вирішення питання про видачу паспорта громадянина України. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, звертає увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що [PERSON], народився в м. Петропавловськ-Камчатський, Російської Федерації, [INFO] року(а.с. 9, 10). На звернення [PERSON] до РС УДМС України, у зв'язку із втратою паспорта, видано довідку від 27.02.2016 № 15/714, в якій зазначено, що йому 20.10.1983 року видавався паспорт серії [NUMBER] Бердичівським МВ УМВС України в Житомирській області, але на момент 24.08.1991, 13.11.1991 він за наявними реєстраційними обліками не значився зареєстрованим(а.с. 6). Згідно довідки Бердичівського міського комунально-виробничого житлово-експлуатаційного підприємства № 7 за № 2253 від 06.05.2016 року [PERSON] проживав без реєстрації станом на 24.08.1991 року в [ADDRESS] У зв"язку з втратою паспорта, [PERSON] письмово звернувся до керівництва Бердичівського РС УДМС України в Житомирській області з проханням видати новий паспорт та отримав довідку від 24.01.2017 року про те, що встановлено його особу, проте належність до громадянства будь-якої держави не встановлено(а.с. 10). Бердичівською об'єднанню державною податковою інспекцією заявнику було видано картку платника податків та присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER](а.с. 9). Відповідно до архівної довідки виданої архівним відділом виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 18.07.2016 року № ч/3-с, [PERSON] працював на Бердичівському виробничому шкіроб'єднанні ім.Ілліча з 09.01.1984 по 17.05.1984, з 02.07.1984 по 06.12.1985, з 05.04.1993 по 21.06.1993(а.с. 7). Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про громадянство України», проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. За ч. 1 ст. 57 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У своїй заяві [PERSON] зазначив, що станом на 24.08.1991 року і по сьогоднішній день він постійно, безвиїздно, проживає на території України та не змінював адреси свого місця проживання. В той же час свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які буди допитанні в судовому засіданні, не підтвердили факт постійного проживання [PERSON]в Україні станом на 24.08.1991 рік по 2017 рік, а тому суд оцінює їх покази критично. Крім того, проаналізувавши інформацію, отриману з архівної довідки виданої архівним відділом виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 18.07.2016 року, наданої заявником, можна дійти висновку, що станом на 24.08.1991 року [PERSON] не перебував в трудових відносинах з жодним підприємством, установою, організацією. Не можна розцінювати, як доказ, і ксерокопію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду на ім'я [PERSON], яка була видана Бердичівською об'єднаною державною податковою інспекцією, оскільки вказані довідки видавалися (-ються), в тому числі, іноземцям при здійсненні ними фінансових операцій тощо, та особам, які не мали постійного місця проживання в Україні. [PERSON] дійсно був документований паспортом серії [NUMBER], виданим 20.10.1983 року Бердичівським МВ УВС Житомирського облвиконкому. Однак, в заяві про видачу вказаного паспорта (форма 1) містяться службові відмітки про вклейку [PERSON] до паспорта фотографії (після досягнення 25-річного віку), яка була здійснена Петропавловсько - Камчатським міським відділом внутрішніх справ Російської Федерації 24.04.1992 року, тобто за межами України. А тому суд оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що заявником не надано належних доказів щодо постійного та безперервного проживання на законних підставах в Україні станом на 24.08.1991 року по теперішній час, а тому заявлені вимоги [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed