Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 061897 від 08.09.2004 року він є власником земельної ділянки площею 3.0800 га. розташованої на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, як виявилося дана земельна ділянка перебувала в оренді у дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство Інтеграл-Агро, позивач вказує, що він не укладав із відповідачем договір оренди земельної ділянки і нікому не надавав довіреності на укладення такого договору та не отримував примірника договору. На початку лютого місяця 2015 року від знайомих йому стало відомо, що строк дії договору оренди його земельної ділянки та земельної ділянки померлої дружини як виявилося укладений строком на 10 років сплив 15.02.2015 року, але існує додаткова угода до основного договору оренди землі, згідно якої строк дії договору 20 років. Зважаючи на похилий вік позивач після закінчення строку дії основного договору оренди землі мав намір передати свою земельну ділянку знайомим які б її обробляли, а продовження договору оренди, якого він не підписував на такий значний строк позивача не влаштовує. На вимогу надати оригінали основного договору оренди землі та додаткової угоди відповідачем надано було лише їх копії. Договір оренди землі зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 15.02.2005 року за № 040555500006 був укладений 16.11.2004 року в селі Власівка Зіньківського району Полтавської області нібито між позивачем та дочірнім підприємством товариством з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро. Згідно п.п. 1,2,8 договору, позивач нібито передав, а відповідач прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 3.08 га. підписи орендодавця на вказаному договорі та на додатках до нього, а також додатковій угоді до договору оренди землі - не його, Позивач зазначає, що додаткова угода до договору оренди землі від 15.02.2005 року з ним не укладалася і підпис на ній йому не належить та умови які в ній зазначені погіршили становище орендодавця. Оскільки врегулювати спір в досудовому порядку не можливо, тому позивач звернувся з позовом до суду в якому просив суд, визнати недійсними договір оренди землі зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 15.02.2005 року за № 040555500006, який був укладений 16.11.2004 року в селі Власівка Зіньківського району Полтавської області між позивачем та дочірнім підприємством товариством з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро та додаткову угоду до договору оренди землі зареєстровану 14.12.2012 року відділом Держкомзему у Зіньківському районі Полтавської області за № 532130004004137. Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 24.09.2015 року залучено по справі в якості третіх осіб реєстраційну службу Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області та відділ Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області ( а.с.47). В судових засіданнях [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в позовній заяві, представники відповідача дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро за довіреністю [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали послався на заперечення яке приєднане до матеріалів справи (а.с.21-22), представник третьої особи відділу Держгеокадастру в Зіньківському районі Полтавській області у судові засідання не зявився, направив до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без участі представника,послався на розсуд суду(а.с.62), представник третьої особи реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області у судові засідання не зявився , належним чином повідомлений про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника за довіреністю [PERSON], представників відповідача дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро за довіреністю [PERSON] та адвоката [PERSON], допитавши в якості свідка [PERSON], оглянувши в судовому засіданні оригінал договору оренди земельної ділянки, додатку до нього, акту прийому передачі земельної ділянки та додаткову угоду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивачу на праві власності відповідно до державного акту серії ПЛ № 061897 належить земельна ділянка площею 3.0800 га.призначена для ведення товарного сільськогосподарського товариства,розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області(а.с.7).16.11.2004 року [PERSON] уклав з дочірнім підприємством товариством з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агродоговір оренди землі (а.с.8-9), а саме земельної ділянки площею 3.0800 га. сільськогосподарського призначення,що розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Даний договір зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської регіональної філії Центру ДЗК 15.02.2005 року № 04055550000 термін дії договору закінчився 15.02.2015 року ( а.с.8-9). Строк дії договору становить 10 років з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.9 договору оренди землі позивач уклав з відповідачем дочірнім підприємством товариством з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агродоговір оренди землі та додаток до договору, який визначає розмір виплати орендної плати та порядку її виплати, який є невідємною частиною вище вказаного договору оренди (а.с.10). Відповідно до п.21 договору після закінчення строку, на який було укладено Договір оренди, орендар, повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані , не гіршому , в якому він її одержав в оренду. Згідно ст. 6 Закону України Про оренду землі орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.13 вказаного закону України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст.16 - укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Ст. 17 Закону України Про оренду землі передбачає, що передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Згідно ст. 18 Закону України Про оренду землі договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Стаття 14 Закону України Про оренду землі визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах Позивач [PERSON] відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки від 16.11.2004 року передав в оренду дочірньому підприємству товариству з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро свою земельну ділянку ( а.с.10). Дочірнє підприємство товариство з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро за користування земельною ділянкою вносило [PERSON] орендну плату у розмірах передбачених в додатку до договору оренди землі, що підтверджується розрахунковими відомостями ( а.с. 29-42). На початку лютого місяця 2015 року позивачу стало відомо, що строк дії договору оренди його земельної ділянки та земельної ділянки померлої дружини укладений на 10 років сплив 15.02.2015 року, але існує додаткова угода до основного договору оренди землі, згідно якої строк дії договору зазначеної вище земельної ділянки становить 20 років. [PERSON] стверджував, що не підписував ніяких документів і до нього не звертався відповідач дочірнє підприємство товариство з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро, з метою продовжити дію договору. Позивач вважає, що дочірнє підприємство товариство з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро, порушило його законні права та інтереси не надавши йому для підпису додаткову угоду до договору оренди зазначеної вище земельної ділянки, але здійснивши державну реєстрацію додаткової угоди з відповідним підписом у договорі Орендодавця. Походження підпису орендодавця, що містить зазначена додаткова угода , позивачу невідомий, як і не відомі обставини про час його складання та особу, що здійснила відповідний підпис на бланку додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №1075 від 22.01.2016 року Харківського Науково-Дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON] вказано, що підписи в договорі оренди землі від 16.11.2004 року у графі Орендодавець( а.с. 8-9), та додатковій угоді від 14.12.2012 року( а.с.14), до договору оренди землі від 16.11.2004 року зареєстрованого Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії Центру ДЗК 15.02.2005 року № 04055550000 ( зареєстрованій 14.12.2012 року відділом Держкомзему у Зіньківському районі Полтавської області за № 532130004004137) - виконані не [PERSON]. В судовому засіданні, сторони не надали доказів того, що договір оренди землі від 16.11.2004 року та додаткова угода від 14.12.2012 року до договору оренди землі виконані [PERSON]. Представники відповідача дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро за довіреністю [PERSON] та адвокат [PERSON] не могли підтвердити хто саме підписував додаткову угоду. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Встановлення факту відсутності підпису позивача, [PERSON] в договорі оренди землі та додатковій угоді до нього вказує на відсутність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі, оскільки правочин, який не суперечить цивільному законодавству є дійсним, якщо при його укладенні були дотримані форма правочину та спосіб волевиявлення. Разом з цим суд критично оцінює посилання представників відповідача ПідприємстваІнтеграл-Агро за довіреністю [PERSON] та адвоката [PERSON] про правомірне користування земельною ділянкою позивача, оскільки останній отримав орендну плату за 2015 рік в повному обсязі (а.с.170-171). Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити зазначеному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3,4,5,6 ст. 203 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно без достатньої правової підстави зобовязана повернути потерпілому це майно а відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України повернути потерпілому набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 530 ЦК України, зобов'язання щодо повернення земельної ділянки в разі відсутності строку для її повернення визначається моментом вимоги, яка була направлена відповідачу та отримання ним. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі [PERSON] Девелопментс ЛТД проти Ірландії та у справі від 20.11.1995 року "Прессе Компанія Навієра СА" проти Бельгії", зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушено. Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] не підписував спірний договір та додаткову угоду до нього, тому суд приходить до висновку про задоволення в частині позовних вимог [PERSON] до дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агро про визнання договору оренди землі та додатку до нього недійсними та повернення вище вказаної земельної ділянки в належному стані. Одночасно, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про зобовязання відділ Держгеокадастру в Зіньківському районі Полтавській області скасувати державну реєстрацію правочину, про який в реєстрі вчинено запис № 04055550000 від 15.02.2005 року та № 532130004004137 від 14.12.2012 року,оскільки нормами закону врегульовано дане питання,це при тому, що зважаючи на характер даної вимоги, дія якої спрямована на вчинення третьою особою дій в майбутньому, вона є передчасною та необґрунтованою. Що стосується судових витрат то відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, документально підтверджених. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю ПідприємствоІнтеграл-Агрона користь [PERSON], судовий збір в сумі 324 (триста двадцять чотири) гривні 40 копійок та судові витрати за проведення експертизи 4435 (чотири тисячі чотириста тридцять пять ) гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial