Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні Ініціативи»), Державного реєстратора комунального підприємства «ГАРАНТ+» Васюри Павла Володимировича (далі Державний реєстратор), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визнання незаконним рішення та скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вимоги позову мотивовано тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Курановою О.О. набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,8 кв.м. В даному житлі наразі проживають позивач, його дружина - [PERSON] та четверо їхніх спільних, неповнолітніх та малолітніх дітей. Разом з ними проживає бабуся дітей - [PERSON] (третя особа без самостійних вимог). 04 квітня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №0101/0408/71-056 від 04 квітня 2008 року, який було укладено банком із позичальником - [PERSON] , а саме повернення позичальником кредиту в сумі 66\~400 доларів США, було укладено договір іпотеки №0101/0408/71-056-Z-01, відповідно до якого в іпотеку банку було передано квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 65,8 кв.м. У грудні 2019 року позивач дізнався про те, що право власності на предмет іпотеки було перереєстровано за іпотекодержателем ТОВ «Кредитні ініціативи». Як підстава виникнення права власності у довідці вказано: «Договір про передачу прав та іпотечним договором, серія та номер: 2189, виданий 28 листопада 2012 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.; Договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 6970, виданий 28 листопада 2012 року, видавник Приватний нотаріус КМНО Заєць І.О.; Кредитний договір серія та номер 0101/0408/71-056 виданий 04 квітня 2008 року, повідомлення номер 8900, виданий 18 грудня 2018 року, видавник ТОВ «Кредитні ініціативи», Довіреність, серія та номер 15638 виданий 30 жовтня 2018 року, видавник Приватний нотаріус КМНО Чуловський В. А.; іпотечний договір, серія та номер 1722, виданий 04 квітня 2008 року, видавник приватний нотаріус Куранова О.О.». Як підстава внесення запису про право власності у довідці вказано: «Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46017627 від 19 березня 2019 року, 10:17:10, [PERSON] , Комунальне підприємство "ГАРАНТ+" Вінницька обл.». Тобто, право власності на квартиру позивача за адресою [ADDRESS] перереєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства ТАРАНТ+" Васюрою Павлом Володимировичем 46017627 від 19 березня 2019 року. Позивач вважає, шо вказане рішення державного реєстратора є незаконним, прийняте на підставі недійсного правочину та підлягає скасуванню, оскільки відповідачами було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону України «Про іпотеку». З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (т. 1 а.с. 48, 49). Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року повернуто заяву позивача про забезпечення позову у зв`язку із недотриманням вимог ч. 10 ст. 153 ЦПК України (т. 1 а.с. 55). Ухвалою суду від 11 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 71а). Ухвалою суду від 12 березня 2020 року (т. 1, а.с. 78, 79), яка була змінена ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 липня 2020 року, задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1788905005101. 02 квітня 2020 року на адресу суду від представника ТОВ «Кредитні Ініціативи» - Махніцького Г.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд залишити позовні вимоги позивача без задоволення (т. 1 а.с. 88-92). Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 142, 143), залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2020 року, відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Кредитні Ініціативи» - Михніцького Г.Ю. про зустрічне забезпечення у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів та витребувано у департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи (у паперовому та електронному вигляді), об`єкту нерухомого майна (квартири), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій, щодо реєстрації права власності (№ запису: 30750600), здійсненого реєстратором Комунального підприємства «Гарант» Васюрою П.В. (т. 1 а.с. 196). 09 липня 2020 року на адресу суду від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради надійшли витребувані судом докази (т. 1 а.с. 201-254). Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Кредитні Ініціативи» - Махніцького Г.Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (т. 2 а.с. 55). Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 59). Позивач та його представник до судового засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність та відсутність позивача. Представник ТОВ «Кредитні Ініціативи» - Махніцький Г.Ю. до судового засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність щодо задоволення вимог позовної заяви заперечував з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Відповідач - державний реєстратор та третя особа без самостійних вимог [PERSON] до судового засідання не з`явились, хоча повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що 04 квітня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №0101/0408/71-056 від 04 квітня 2008 року (т.1 а.с. 231-243), який було укладено із позичальником - [PERSON] , а саме повернення позичальником кредиту в сумі 66\~400 дол. США було укладено договір іпотеки №0101/0408/71-056-Z-01, відповідно до якого в іпотеку банку було передано квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 65,8 кв.м.(т.1 а.с. 224-227). Правонаступництво ТОВ «Кредитні ініціативи» за вказаним вище іпотечним договором підтверджується нотаріально посвідченим договором про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведобанк» та ТОВ «Факториногова компанія «Вектор Плюс» (т.1 а.с. 244, 245) та нотаріально посвідченим договором про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «Факториногова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (т.1 а.с. 228-230). Відповідно до п. 12.3.1. Договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановлено ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Оскільки [PERSON] не виконував належним чином свої зобов`язання за договором кредиту, ТОВ «Кредитні ініціативи» листом від 18 грудня 2018 року на адресу, яка зазначена в договорі іпотеки, повідомив його про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку (т.2 а.с. 246, 247). Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення містить відомості про те, що [PERSON] вказаний вище лист отримано 02 січня 2019 року (т.1 а.с. 250). На підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2019 року (т.1 а.с. 206, 207) державним реєстратором прав на нерухоме майно Васюрою П.В. комунального підприємства «Гарант+» 19 березня 2019 року прийнято рішення № 46017627 про проведення державної реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 208). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу реалізації ТОВ «Кредитні ініціативи» права на звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку. Відповідно до статті 1 цього Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Вказане вище узгоджується із висновком, який зроблений Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Як встановлено судом, що у власності позивач не має іншого житла, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 грудня 2019 року та 14 лютого 2020 року (т.1 а.с. 27-33). Місце проживання позивача з 08 серпня 2008 року зареєстровано за адресою предмета іпотеки (т.2 а.с. 99-101). Таким чином, з урахуванням положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку, що квартира позивача, яка є предметом договору іпотеки, не може бути примусово стягнута, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки вона була передана в іпотеку банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі 66\~400 доларів США для придбання нерухомості у вигляді цієї ж квартири, загальна площа квартири становить 65,8 кв.м. і вона використовується позивачем, як постійне місце проживання. Щодо способу захисту, обраного позивачем, а саме: скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент спірних правовідносин), у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 361/4307/16-ц (провадження № 14-141цс18) зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (абзац 1 частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав є похідною від спору щодо відповідного майна або майнових прав, і якщо цей спір належить до юрисдикції загального суду та переданий на його розгляд з вказаними вимогами, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому доводи позивача [PERSON] про необхідність застосування такого способу судового захисту як скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, судом відхиляються. Водночас суд зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16 січня 2020 року. Вказані вище висновки викладено Верховним Судом у Постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц. Судом встановлено порушення відповідачами вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», внаслідок чого квартира позивача, яка є предметом договору іпотеки, не могла бути примусово стягнута, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки вона була передана в іпотеку банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі 66 400 доларів США для придбання нерухомості у вигляді цієї ж квартири, загальна площа квартири становить 65,8 кв.м. і вона використовується позивачем, як постійне місце проживання. Однак, враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, про що зазначалось вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed