Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до державного акту позивач являється власником земельної ділянки, площею 0,1121 га, яка розташована на території Добровеличківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, цільовим призначенням якої являється будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим, всупереч чинному законодавству, відповідачем [PERSON] здійснено самовільне захоплення частини земельної ділянки, належної позивачу на праві приватної власності, шляхом забудови дерев`яних сараїв та створення антисанітарних умов на межі будинків [ADDRESS] Господарські будівлі, які знаходяться поряд з будинком позивача, в 2015 році горіли, у зв`язку з чим позивач звернулася із заявою щодо створення відповідачем антисанітарних умов на межі будинків, до органу місцевого самоврядування - Добровеличківської сільської ради із відповідною заявою, внаслідок чого комісією сільської ради спірне питання розглянуто на місці, про що складено відповідний акт, яким підтверджено факт антисанітарійних умов утримання території та меж між будинками та запропоновано [PERSON] негайно вирішити питання з прибиранням межі між будинками. На усні звернення позивача до відповідача щодо припинення дій, які порушують її суб"єктивне право, остання не реагує. У зв"язку з чим просила винести рішення за яким усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,1121 га, цільовим призначенням якої являється будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3521755100:50:030:0006, належної їй на приватній власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №269520 шляхом зобов"язання [PERSON] знести дерев`яні сараї та привести дану земельну ділянку в придатний для використання стан. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 16.12.2019 року, яке було відкладено на 23.12.2019 року за клопотанням позивача. Справа надійшла до суду на підставі розпорядження голови Добровеличківського районного суду в порядку ч.3 ст. 41 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 24.01.2019 рік. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням з відміткою про отримання 03.12.2019 року. Пояснень та відзив на позовну заяву до суду не надіслала, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Фактичні обставини встановлені судом та висновки суду. Заслухавши пояснення позивача по справі, та дослідивши письмові докази по справі, відповідно до ст. ст. 328, 1225 ЦК України, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №269520 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1121 га, яка розташована на території Добровеличківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, цільовим призначенням якої являється будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( а.с.7). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач [PERSON] створила антисанітарні умови на межі їх будинків [ADDRESS] . Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані, в тому числі, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Статтею 96 ЗК України встановлено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства. За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст. ст. 103 - 109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. За змістом ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України. Правомочність користування майном означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Перешкоди в користуванні - це дії іншої особи щодо обмеження власника майна у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як на доказ створення відповідачем [PERSON] антисанітарних умов на межі будинків позивач надано відповідь Добровеличківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області №23 від 18 березня 2019 року, в якому йдеться, що на звернення [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , щодо створення антисанітарних умов на межі будинків [ADDRESS] мешканкою [ADDRESS] , [PERSON] було здійснено виїзд на місце, в результаті чого було складено акт обстеження благоустрою території [ADDRESS] , якою встановлено що вищезазначена територія знаходиться в занедбаному стані, складується сміття та запропоновано позивачу вирішити спір в судовому порядку (а.с.8-10). Відповідно до ст. 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Положеннями ст. 212 ЗК України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. 10 квітня 2019 року позивач звернулася до Добровеличківського відділення поліції із заявою з приводу вчинення неправомірних дій [PERSON] . За результатами розгляду заяви складено довідку від 18.04.2019 року, згідно якої в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення не виявлено. (а.с.9). Зі змісту акту виїзного обстеження комісії від 15 січня 2020 року, який приєднано під час судового розгляду та повідомлено суд про розгляд повторного її звернення органом місцевого самоврядування протягом одного місяця під час підготовчого судового засідання вбачається та встановлено, що комісією був проведений виїзд по заяві [PERSON] щодо незаконного зайняття її земельної ділянки [PERSON] . За результатом обстеження було виявлено факт того, що фактичне розташування земельних ділянок не відповідає технічній документації із землеустрою, щодо встановлення меж, [PERSON] зайняла частину присадибної ділянки позивачки, змістивши межу на 0.5м протяжністю близько 5м. Споруда тимчасової господарської будівлі та місця видалення ТПВ розміщені на площі 0.5х5.0м на ділянці позивачки. Також зобов`язано [PERSON] звільнити зайняту частину присадибної ділянки гр. Дамаскіної для встановлення паркану та надалі не порушувати земельне законодавство. Порушення прав позивача підтверджується також фотознімками суміжниїх земельних ділянок, наданих позивачкою.(а.с.57-59, 69-70 ) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений в ч.1ст. 321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як встановлено вище, право власності позивача на земельну ділянку стверджуються відповідними правовстановлюючими документами, які не відмінено, не скасовано і вони є чинними. Надані докази позивачем достатньо доводять, що відповідач частково на земельній ділянці позивача незаконно, з порушенням встановлених законодавством норм і правил, з порушенням санітарних норм розмістила дерев`яні споруди- сараї, в результаті чого позивач потерпає від стійкого неприємного запаху. Такими діями відповідач створює позивачу перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та привести земельну ділянку у придатний для користування стан. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру: зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки та привести земельну ділянку у придатний для користування стан, а судовий збір сплачено лише за одну. Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати слід покласти на відповідача та стягнути з нього судовий збір за несплачену другу позовну вимогу на користь держави та на користь позивача судовий збір за сплачену позовну вимогу.

Outcome: approved