Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до відповідача, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, та просив розірвати укладений між сторонами договір № 015-29001-150514 від 20.05.2014 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використання електронних платіжних засобів; стягнення залишку суми на вказаному рахунку у розмірі - 4717,48 грн., 7076,52 грн. - у відшкодування збитків, понесених як різниця курсу валют; та у відшкодування моральної шкоди 25000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно умов вищевказаного договору на рахунок, відкритий на його ім'я, позивачем було перераховано грошові кошти в сумі 400 Євро з метою їх використання в туристичній подорожі по Європі. Однак скористатися вказаною сумою коштів він не зміг через технічні причини, що виникли у відповідача. В зв'язку з неможливістю скористатися коштами на рахунку, відпочинок був зіпсований, позивач не зміг розрахуватися за готель, вимушений був провести ніч на вокзалі, вимушений був пересуватися містом пішки та харчуватися в кафе швидкого харчування, оскільки, не мав фінансової можливості. За наведених обставин позивач вважає, що відповідачем істотно порушені умови вищевказаного договору, що є підставою для його розірвання та відшкодування відповідачем збитків, завданих розірванням договору, в зв'язку з чим просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направило, подало письмові заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи. В поданих запереченнях, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, просив відмовити в його задоволенні. Зокрема зазначив, що відшкодування моральної шкоди ні законом, ні укладеним між сторонами договором не встановлено. В зв'язку з введенням в банку тимчасової адміністрації вимоги позивача щодо повернення коштів, будуть задоволені відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 20 травня 2014 року між сторонами було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № 003-29514-200514, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання щодо відкриття та обслуговування поточного рахунку позивача з видачею йому електронної картки, а останній взяв на себе зобов'язання щодо сплати комісійної винагороди за таке відкриття та обслуговування рахунку. 24 жовтня 2014 року, згідно квитанції № 40901512, позивачем було внесено на відкритий йому у відповідача рахунок грошові кошти в сумі 400 Євро, якими, як зазначає позивач, він скористатись не зміг через технічні причини, що виникли у відповідача. Вважаючи, що вказаними діями відповідача істотно порушено умови вищевказаного договору на підставі ч. 2 ст. 651, ч. 5 ст. 653 ЦК України, просить розірвати вищевказаний договір та стягнути з відповідача завдану йому майнову та моральну шкоду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч.2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому слід розмежовувати випадки, коли у сторони за договором виникає право пред'явити в судовому порядку вимогу про зміну чи розірвання договору, і випадки, коли сторона може в односторонньому порядку відмовитися від договору у повному обсязі або частково. Одностороння відмова від договору (повна або часткова) допускається якщо право на таку відмову встановлено договором або законом. При цьому стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності відмови. Сам факт відмови призводить до повного припинення зобов'язання або до часткової його зміни. Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що склалися між сторонами регламентуються положеннями глави 72 ЦК України. Положеннями ч. 1 ст. 1075 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, вказаною нормою закону визначено право клієнта достроково в односторонньому порядку розірвати договір банківського рахунку. Підставою для розірвання договору є заява клієнта. При цьому, розірвання договору банківського рахунку тягне за собою закриття рахунку, а за наявності коштів на рахунку, банк здійснює завершальні операції за рахунком. Враховуючи вищевикладене, оскільки, законом встановлено право позивача на односторонню відмову від договору банківського рахунку, його вимоги про розірвання такого договору в судовому порядку є неналежним способом захисту порушеного права позивача, в зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку № 003-29514-200514 від 20 травня 2014 року, слід відмовити. При цьому, матеріали справи не містять заяви позивача про розірвання договору банківського рахунку. Оскільки, позовні вимоги про відшкодування збитків, завданих розірванням договору, є похідними від вимог щодо розірвання договору в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що вони є такими, що задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки ні договором, ні нормами чинного законодавства, якими врегульовано відносини сторін не передбачено такої відповідальності. Також судовим розглядом встановлено, що відповідача було віднесено до категорії проблемних в жовтні 2014 року, а з березня 2015 року було прийняте рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (Постанова Національного Банку України від 02 березня 2015 № 150). 02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк". Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2015 року позивачу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено нарахування на загальну суму 7847 грн. 33 коп., а отже, відсутні правові підстави для стягнення в примусовому порядку на його користь грошових коштів в розмірі вкладу. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним, а тому, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed