Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] у позові проти [PERSON], просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому квартирою [ADDRESS] та господарськими приміщеннями, а саме шляхом звільнення житлової кімнати 1-4 площею 17,5 кв.м. та гаражу. Вимоги мотивовані тим, що за судовим рішенням позивач зареєстрував своє право власності на цю квартиру, до складу якої входить наведена спірна кімната і гараж, однак [PERSON] відмовляється звільняти зайняті приміщення. Позов було підтримано у суді позивачем та його представником. Останні наполягали, що спірну кімнату та гараж займає саме відповідач, яка чинить всі можливі перешкоди позивачу. З приводу її неправомірних дій зверталися до міліції, однак правоохоронні органи пропонують звертатися з цього приводу до суду. Своє право власності позивач може захистити лише в суді. Відповідач позов не визнала. Стверджувала, що [PERSON] не довів належними та допустимими доказами факт перешкоджання саме нею в користуванні позивачем кімнатою та гаражем. Наполягала, що речі, розміщені у спірних приміщеннях, належать не їй, а сестрі [PERSON], яка з дитинства користувалася цією кімнатою, та завжди проживає в ній, коли приїздить в гості. До розгляду справи [PERSON] остання не залучена, хоча в усіх інших справах [PERSON] приймала участь як третя особа. Відповідач не може розпоряджатися речами [PERSON] Просила відмовити у задоволенні позову. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. За рішенням апеляційного суду Житомирської області від 28.01.2014 [PERSON] було виділено у власність частину житлового будинку [ADDRESS], а саме веранду ІІІ, кладову IV, кімнату I-4, коридор 2-1, кухню 2-3, кімнату 2-4, сарай В, гараж Г та вбиральню Ж, а також частину огорожі (а.с. 9-11). Своє право власності на це майно позивач зареєстрував у встановленому порядку ( а.с. 12). Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, також передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. За правилами ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Надаючи оцінку наданим сторонами доказів, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому, суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами так і за їх змістом.(ухвала колегії суддів Вищого Спеціалізованого суду України від 02.04.2014) На підтвердження своїх вимог позивач надав копію рішення апеляційного суду Житомирської області від 28.01.2014, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію свого права власності на частину домоволодіння. Якими підтверджується право власності позивача у тому числі на кімнату 17,4 кв. м. і гараж, а також зобов"язання сторін виконати певні роботи, по відокремлення своїх часток. А не факт перешкоджання відповідачем користуватися цими приміщеннями. У цьому рішенні суду третьою особою дійсно зазначена [PERSON]. З висновку ДІМ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області від 24.03.2014 вбачається, що [PERSON] звертався до правоохоронних органів з приводу небажання відповідачем виконувати рішення суду. У даному висновку не йдеться ані про характер порушень, ані про те, що [PERSON] чинить позивачу які-небудь перешкоди у користуванні приміщення про які йдеться в позові. Постанова ВДВС від 18.04.2014 про відмову у відкритті виконавчого провадження за зверненням позивача, з причин невідповідності його вимогам ст.ст.18,32 ЗУ "Про виконавче провадження" також не може бути доказом у порушенні прав позивача саме [PERSON] Таким чином, позивач не довів належним чином факт вчинення [PERSON] перешкод у користуванні спірними приміщеннями. Не надав позивач і доказів, що речі, що займають кімнату і гараж належать саме [PERSON], а не [PERSON], на яку вказує відповідач. [PERSON] не було залучена до справи. Судом роз'яснювалося сторонам та представнику позивапча вимоги ч.1 ст. 33 ЦПК України, згідно з якими суд не наділений повноваженнями, щодо залучення до справи належних відповідачів або співвідповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Зважаючи на усі обставини справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed