Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-24 00:00:00

В вересні місяці 2016 року позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами зазначивши, що 19 травня 2008 року помер [PERSON] який постійно проживав в [INFO] та після смерті якого відкрилась спадшина на все належне йому майно в склад якого входить земельа ділянка для ведення особистого селянського господарства площею-0.34 га. яка розташована по вул. Єфремова (Маяковського) № 13 в с.Красенівка Чорнобаївського р-ну Черкаської області . Позивач являється спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину так, як у визначений законом термін подала до нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини заяву про її відкриття, але не може нотаріально оформити свої спадкові права в зв"язку з тим, що правоустановчі документи на дану земельну ділянку за життя спадкодавця не виготовлялись, що і спонукало позивача звернутися до суду з даними позовними вимогами, просить розглянути справу без його участі. Належнм чином повідомлений відповідач в судове засідання свого представника не надіслав, подав клопотання (а.с.-26) щодо задоволення позову та просить розглядати справу без його участі . На неодноразові повідомлення (рекомендованим листом та шляхом поміщення оголошення в ЗМІ) третя особа в судове засідання не з"явилась, клопотань щодо відкладення слухання справи від неї до суду не надходило тому суд проводив розгляд справи у відповідності до положень ст.197 ЦПК України ,тобто без участі сторін та здійснення звукозапису . Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав . Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ст.ст.1216, 1217 ,1261 ЦК України обумовлено поняття спадщини та її види, визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах з збереженням її цільового призначення . Змістом ст.ст.125 та 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформляється у відповідності до Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,, В даному ж випадку судом встановлено та не оспорюється відповідачем , що позивач по справі являється спдкоємцем за заповітом та частково прийняв спадщину, шляхом подання до нотаріальної контори заяви щодо її прийняття та отримав (а.с.11) свідоцтво серії ВМЕ № 223299 від 03 06.2009 року про право власності на земельну ділянку розміром 2.12 га, але не може нотаріально оформити належні йому спадкові права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею- 0,34 га. так, як після її передання спадкодавцю в приватну власність сільською радою, на підставі рішення № 3/11 від 09.06.1997 року (а.с.-9), правоустановчі документи на дану земельну ділянку спадкодавець не встиг виготовити та помер у 2008 році. У відповідності ж до не скасованого на час відкриття спадщини від 15 травня 2008 року та посвідченого 25 серпня 2016 року секретарем сільської ради с.Красенівка Чорнобаївського р-ну Черкасьеої області заповіту (а.с.8) , спадкодавець заповів позивачу все своє без виключення майно та все те на , що за життя матиме право. Згідно до п.п.1 та 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року, який був чинний на час надання спадкодавцю в приватну власність земельної ділянки, право власності на землю посвідчувалось сільською радою яка проводила відповідний запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акта , що посвідчував право приватної власності на неї. В даному ж випадку відповідач по справі, тобто сільська рада с.Красенівка Чорнобаївського р-ну Черкаської області, на підставі рішення сесії № 3/11 від 09.06.1997 року передала у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, але при цьому порушила його право на отримання в сільській раді правоустановчого документа на наявну земельну ділянку так, як даний орган місцевого самоврядування не виготовив та не видав останньому відповідний Державний акт яким би посвідчувалось його право власності на наявну земельну ділянку. Таким чином, спадкодавець за життя не набув право власності на дану земельну ділянку, а набув лише право на неї яке в свою чергу у відповідності до змісту заповіту, перейшло до позивача по справі який на підставі судового рішення має право на виготовлення на своє ім"я відповідних правоустановлюючих документів на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що перебувала у користуванні померлого спадкодавця. Відповідач по справі позов визнав та не заперечує щодо його задоволення .Інших спадкоємців судом не встановлено, що на думку суду являється підставою для задоволення позову в цій частині..

Outcome: dismissed