Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк» 09.08.2021 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24.07.2018 року станом на 15.03.2021 року у розмірі 142827 (сто сорок дві тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 45 (сорок п`ять) копійок, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., з посиланням на те, що відповідачем в добровільному порядку належним чином умови кредитного договору не виконуються. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2021 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. 23.09.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки по справі, в якому остання зазначила, що вона є споживачем банківських послуг в АТ КБ «Приват банк» та АТ «Універсал банк», що полягає в укладенні кредитних договорів, за якими зокрема нею було отримано в АТ «Універсал Банк» кредитну картку з кредитним лімітом у 80000,00 грн. Як стверджує відповідачка, з її рахунків 13.08.2020 року було безпідставно не санкціоновано списано грошові кошти в сумах 65998,00 грн. та 13999,00 грн. з рахунків в АТ «Універсал Банк» та в сумах 26812,00 грн. і 23501,00 грн. з картки АТ «КБ «Приват Банк», як за придбання товарів в магазині «Comfy». Відповідачкою зазначено, що 13.08.2020 року вона перебувала на дачі, коли їй зателефонував дзвінок нібито консьєржу АТ КБ «Приват банк», яким повідомлено про останній здійсненні нею грошові операції, залишок коштів на рахунках, спробу здійснення несанкціонованої операції та про прив`язання рахунку АТ «Універсал Банк» до рахунків АТ КБ «Приват Банк», за наслідком чого надійшла пропозиція роз`єднати рахунки, для чого необхідно було перейти за посиланням. Після переходу за посиланням, з картки відповідачки були здійснені списання її коштів, після чого вона звернулась з заявою до АТ «Універсал банк» для повідомлення обставин, на що було отримано відповідь з якої вбачається, що списання коштів відбулось за допомогою сервісу Apple Pay. Також, як стверджує відповідачка вона також звернулась до Солом`янського УП ГУНП в місті Києві з заявою про вчинення злочину, відомості про яке були зареєстровані в ЄРДР за №12020100090004745. Відповідачка стверджує, що списані з її рахунків кредитні кошти є несанкціонованою витратою, отримані не нею, своїми діями чи бездіяльністю вона не сприяла в їх втрати, за наслідком чого просить суд відмовити у задоволенні позову. 28.09.2021 року та 05.10.2021 року до суду надійшли письмові пояснення від позивача проти викладених посилань відповідача, в яких представник вважає, що посилання відповідачки є безпідставними, необґрунтованими, а також те, що внаслідок бездіяльності та сприянню у незаконному використанні персонального номера, пін-коду, цифр, що дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення [PERSON] до цивільно-правової відповідальності. У судове засідання призначене на 13.10.2021 року представник позивача не з`явився, однак одночасно з подачею позову звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання призначене на 13.10.2021 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи якого повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наслідком викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не з`явився до судового засідання без поважних причин, про дату, час і місце його проведення якого повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. У судовому засіданні 13.10.2021 року судом одночасно постановлено ухвалу, якою залишено без задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, з підстав необґрунтованості. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом у яких є платіжні карти monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www/ monobank.ua/terms. Згідно з п. 1.1 Статуту АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», згідно рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал банк» від 31.10.2018 року було змінено тип банку з публічного на акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК». Акціонерне товариство «Універсал банк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК». Як вбачається, 24.07.2018 року [PERSON] звернулась до АТ «Універсал Банк» з анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг «Мonobank». На підставі укладеного договору відповідач отримала кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 80000 грн. на поточному рахунку, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачу відкрито поточний рахунок у гривні та встановлено кредитний ліміт. Крім цього, згідно даної анкети відповідач підтвердила, що її електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Згідно з п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. В матеріалах справи наявна Анкета-заява [PERSON] , якою остання ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції; надала відповідні дані для заповнення формуляра заяви (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, соціальний статус, службове положення, телефон, дані паспорту та ін.); просила вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй у банку; засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, яка буде використовуватися нею для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором; визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивачем на підтвердження своїх вимог надано до суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24.07.2018 року, відповідно до якого вбачається, що у [PERSON] внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів станом на 15.03.2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 142827,45 грн., яка дорівнює залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Разом з тим, судом враховується, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до розділу VI, Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, банк самостійно визначає порядок формування та зберігання первинних документів, що були підставою для відображення операцій в бухгалтерському обліку, та регістрів бухгалтерського обліку і звітів, забезпечуючи їх суворе зберігання. Первинні документи, регістри аналітичного та синтетичного обліку і фінансова звітність зберігаються протягом строку, установленого законодавством України. Строки зберігання електронних документів мають бути не меншими, ніж строки, установлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні архіви мають зберігатися у двох примірниках на різних типах носіїв. Банк має передбачити процедуру перезапису електронних архівів відповідно до умов зберігання інформації на різних типах носіїв. Зберігання електронних архівів має бути організовано таким чином, щоб у разі потреби забезпечити їх передавання в належному стані (з описом структури архівів). Керівник банку відповідає за організацію збереження первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку. Згідно з розділом IX вказаного Положення, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри зокрема особові рахунки та виписки з них. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами є виписка по картковому рахунку, що узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 16 вересня 2020 року при розгляді цивільної справи №200/5647/18. Позивачем на підтвердження суми заборгованості вказаної у розрахунку заборгованості надано також виписку по особистому картковому рахунку [PERSON] , який підтверджує наявність вищевказаної суми заборгованості. Також з зазначеної виписки по рахунку вбачається, що позивачем було відкрито відповідачці кредитний ліміт в сумі 80 000,00 грн., активне списання відповідачем кредитних коштів та поповнення рахунку для погашення наявної заборгованості. За наслідком викладеного суд вважає вищевказаний розрахунок заборгованості, разом з випискою по особовому картковому рахунку, належними доказами на підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 24.07.2018 року у заявленому до стягнення розміру. Стосовно правомірності нарахувань наявної заборгованості та їх відповідності умовам договору, суд також приймає наступне. Обґрунтовуючи право вимоги, крім Анкети-Заяви підписаної відповідачем, розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 24.07.2018 року та виписки по особовому картковому рахунку, позивач посилався на Витяг з Умов і Правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк» та Тарифи за карткою «Monobank» (додаток 8), як на невід`ємну частину спірного договору. Стосовно Витягу з Умов і Правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк», які містяться на сайті позивача, суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов і Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Також, з урахуванням підписання Анкети-Заяви за допомогою електронного цифрового підпису, позивачем не надано доказів, що зазначені Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк» були скеровані шляхом направлення на електронну адресу відповідачки або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Отже, Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Разом з тим, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Приймаючи не підписання відповідачем Умов і Правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк», банк додав до позову Тарифи за карткою «Monobank» (додаток 8), згідно якого прізвище, ім`я та по-батькові споживача, його підпис та дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису. Відповідно до Тарифів за карткою «Monobank» вбачається, що відповідачка була ознайомлена з інформацією про основні умови кредитування, зокрема, кредитним лімітом, встановленим у розмірі від 0 до 100 000 грн; строком кредитування, що становить 99 років; процентною ставкою у межах пільгового періоду, встановленою на рівні 0,00001% річних; базовою процентною ставкою на залишок заборгованості - 3,2 % на місяць (38,4% річних); реальною річною процентною ставкою - 46,7% річних; інформацією про загальну орієнтовну вартість кредиту для споживача; розміром обов`язкового щомісячного платежу - 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості; комісією за зняття готівки на суму, що перевищує залишок власних коштів, у банкоматах і пунктах видачі готівки будь-яких українських і закордонних банків, а також за операції з quasi-валютою за карткою «Monobank» - 4% від суми зняття; процентною ставкою, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 6,4% у місяць, процентною ставкою у разі прострочення виконання зобов`язання понад 90 днів - 0,00001%; а також розміром санкцій за порушення зобов`язань: штрафом (в залежності від кількості днів прострочення): від 1 до 30 днів - 50 грн; від 31 до 90 днів - 100 грн; від 91 до 120 (210) днів - розраховується за формулою: 100 грн + 6,4%, від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця; від 121 (211) дня (до повного погашення) - 100 грн; пенею - від 121 (211) дня (до повного погашення) - 6,4% на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання. За наслідком чого вбачається, що сторони узгодили базову процентну ставку за кредитом на момент підписання договору. Крім того, у цьому документі, підписаному сторонами, містяться умови договору про встановлення комісії, а також відповідальності у вигляді штрафів та пені за порушення зобов`язання. Одночасно судом приймається, що матеріали справи не містять відомостей про заперечення [PERSON] саме стосовно наявності кредитних зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», факту підпису власним ЕЦП заяви від 24.07.2018 року на відкриття банківського рахунку та ознайомлення з умовами кредитування у відповідності до положень Тарифів за карткою «Monobank». Навпаки судом враховується, що відповідачкою у відзиві на позовну заяву визнано звернення до АТ «Універсал банк» з відкриття карткового рахунку, отримання картки з кредитним лімітом у розмірі 80000 грн. За наслідком чого, з урахуванням фактичного визнання відповідачем договірних відносин з банком, відсутності заперечень стосовно викладених Тарифів, суд доходить, що сторонами належним чином укладено кредитний договір від 24.07.2018 року на визначених умовах у відповідності до встановлених Тарифів, які відомі відповідачці. Щодо доводів відповідачки про неотримання кредитних коштів в сумах 65998,00 грн. та 13999,00 грн., які були списані з рахунку відповідачки 13.08.2020 року, та визнання їх як несанкціоновану витрату, суд зазначає наступне. Як встановлено з поданої до суду виписки по рахунку вбачається, що з рахунку відповідачки були проведені наступні транзакції зокрема: - 13.08.2020 року сплата грошових коштів в сумі 65998,00 грн. в магазині «Comfy»; - 13.08.2020 року сплата грошових коштів в сумі 13999,00 грн. в магазині «Comfy»; - 13.09.2020 року сплата грошових коштів в сумі 17262,57 грн., як щомісячний платіж «Komfi Botispoly»; - 13.10.2020 року сплата грошових коштів в сумі 17262,57 грн., як щомісячний платіж «Komfi Botispoly»; - 13.11.2020 року сплата грошових коштів в сумі 17262,58 грн., як щомісячний платіж «Komfi Botispoly». Щодо проведених грошових операцій 13.08.2020 року, з поданих до суду доказів вбачається, що відповідачкою 15.08.2020 року надано до АТ «Універсал банк» заяву, якою повідомлено, що 13.08.2020 року з її карткового рахунку без її відома були списані грошові кошти, за наслідком чого просить банк повідомити, яким чином відбулось викрадення коштів. Згідно з відповіддю АТ «Універсал банк» від 31.08.2020 року за вих. №39402, проведенню несанкціонованих списань передувало додання [PERSON] платіжної картки до сервісу Apple Pay (система мобільних платежів від корпорації Apple) на смартфоні IPhone. Після чого смартфон фізично підносили до POS-терміналу і проводили оплати. Для підключення картки в Apple Pay необхідно вести номер картки, термін дії, CVV2, а також передати 3D-secure код з смс, який відомий тільки власнику картки та надсилається саме на його номер телефону. Тільки після цього оплати за допомогою Apple Pay стануть можливими. Також, як вбачається відповідачкою 16.08.2020 року було подано до Солом`янського УП ГУНП в місті Києві заяву про вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, яка була зареєстрована в ЄРДР за №12020100090004745, що підтверджується витягом з ЄРДР. Стосовно оцінки зазначеним доказам, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно з Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі. Договір укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір може укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), розміщеної у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян". Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) та від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказану правову позицію підтримав. Відповідно до тлумачного словника термін сприяти має значення: позитивно впливати на що-небудь; створювати відповідні умови для здійснення, виконання і т. ін. чого-небудь; подавати допомогу в чому-небудь; бути причиною або наслідком виникнення, існування і т. ін. чого-небудь; створювати, викликати бажання виконувати яку-небудь дію. Як вже встановлено судом з відповіді АТ «Універсал банк» від 31.08.2020 року за вих. №39402, спірні транзакції 13.08.2020 року, передувало додання [PERSON] платіжної картки до сервісу Apple Pay (система мобільних платежів від корпорації Apple) на смартфоні IPhone. Після чого смартфон фізично підносили до POS-терміналу і проводили оплати. Для підключення картки в Apple Pay необхідно вести номер картки, термін дії, CVV2, а також передати 3D-secure код з смс, який відомий тільки власнику картки та надсилається саме на його номер телефону. У відзиві на позовну заяву, відповідачкою особисто підтверджено, що нею в день транзакції на дзвінок нібито працівника АТ КБ «Приват Банк» було здійснено перехід за запропонованим посиланням та підтверджено, що [PERSON] дізналась про проведені грошові операції в день їх вчинення, а саме 13.08.2020 року. Одночасно, судом враховується, що з поданих до суду документів вбачається, що відповідачка звернулась до АТ «Універсал Банк» лише через два дні 15.08.2020 року та наступного дня звернулась до органів поліції 16.08.2020 року. Доказів на підтвердження негайного повідомлення банку щодо проведення спірної несанкціонованої транзакції в день її проведення, відповідачкою до суду не надано. У той же час, до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Матеріали справи не містять інформації також про втрату відповідачкою [PERSON] платіжної картки або мобільного телефону за допомогою якого можливо провести спірну транзакцію. Крім того, відповідачем в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів стосовно тривання на час розгляду справи досудового розслідування за кримінальним провадження №12020100090004745 за фактом її звернення та наслідків його проведення. Як вбачається, [PERSON] зверталась 17.10.2020 року з клопотанням до прокурора Київської місцевої прокуратури №9 про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, в задоволенні якого їй було відмовлено, за наслідком чого відповідачка звернулась з відповідною скаргою до слідчого судді, яка була ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.12.2020 року по справі №760/27092/20 задоволена та зобов`язано уповноважену особу Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020100090004745 від 16 серпня 2020 року розглянути клопотання адвоката Трутнєвої Олени Ігорівни від 17 жовтня 2020 року про надання для ознайомлення матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 221 КПК України, що було отримане Солом`янським УП ГУ НП в м. Києві 20 жовтня 2020 року. Судом враховується, що з моменту постановлення вказаної ухвали та звернення позивача до суду з цим позовом пройшло вісім місяців. Доказів на підтвердження того, що відповідачка починаючи з 20.10.2020 року зверталась до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві з клопотанням про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та з метою отримання доказів для підтвердження викладених у відзиві на позов посилань, до суду не надано. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевказані докази в сукупності, суд доходить до висновку, що відповідачка своїми діями з ведення номеру картки, терміну дії, CVV2, а також передання 3D-secure код з смс повідомлення, до платіжної системи, а також бездіяльністю, яка полягала у визнаних остання дій з переходу по запропонованому посиланню під час проведення несанкціонованої операції, посприяла у діях, які надали змогу провести спірні операції. Сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності обвинувального вироку, яким було встановлено заволодіння грошовими коштами відповідача шахрайським способом, не доводить вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи також на встановлений судами факт коректного здійснення операції із зняття коштів, тобто з використанням ПІН-коду, який мав зберігатись відповідачем, не мається підстав для звільнення відповідача від обов`язку погасити наданий кредит. Розглядаючи зазначений спір, судом приймається, що згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості [PERSON] по виконанню кредитного договору станом на 24.07.2018 року становить 142827,45 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь АТ "Універсал Банк". Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат підлягає 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved