Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

09.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ПФУ в Миколаївській області, Державної Казначейської служби України про відшкодування заподіяної шкоди, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. З 01.10.2002року йому було призначено пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі Закону України від 02.03.2015 року «Про внесенні змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» та Закону України від 24.12.2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» тимчасово на період з 01.04.2015 р. по 31.12.2016 р. виплату пенсійного забезпечення було припинено у звязку з тим, що він працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів». Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року визнано неконституційними перше речення частини першої ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У звязку з цим, він звернувся до відповідача Головного управління ПФУ в Миколаївській області з заявою про нарахування та виплату невиплаченого пенсійного забезпечення за період з 01.04.2015 року по 31.12.2016 року, а також поновити виплату пенсії з 01.01.2017 року, на що отримав лист про проведення нарахування доплати пенсійного забезпечення за період з дня ухвалення КСУ Рішення від 20.12.2016 року, тобто з 20 грудня по 31 грудня 2016 року у загальній сумі 864,90 грн., виплату якої буде проведено у січні 2017 року за додатковою відомістю. У звязку з виниклими обставинами, він змушений звернутися до суду за захистом його порушених прав. Позивач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутнісю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з 01.04.2015 року позивачу припинено виплату пенсії, вважала, що всі дії щодо нарахування та виплати пенсії позивачу проведені відповідачем в межах власних повноважень з урахуванням норм діючого законодавства. На даний час дії відповідача по зупиненню виплати пенсії за період з 01.04.2015 року по 19.12.2016 року не визнанні неправомірними, тому підстави відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу визнанням неконституційними положення законодавчих актів щодо припинення виплати пенсії, відсутні. Представник відповідача Державної Казначейської служби України [PERSON] в судовому засідання позов не визнав та пояснив, що органи державної казначейської служби виконують судові рішення про стягнення коштів, а не зобовязання вчинити дії, вважав, що сума, яку вказав позивач не є матеріальною шкодою, а є не сплаченими пенсійними витратами. Заслухавши представників відповідачів, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що позивачу з 01.10.2002 року було призначено пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На теперішній час позивач обіймає посаду судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. За Законом України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» статтю 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено в редакції, згідно якої тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія\~пункту 1\~статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України\~"Про статус народного депутата України",\~"Про державну службу",\~"Про прокуратуру",\~"Про судоустрій і статус суддів", пенсії не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до вказаного Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку). 24.12.2015 року було прийнято Закон України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за яким: тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія\~пункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України\~"Про державну службу",\~"Про прокуратуру",\~"Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. На підставі зазначених Законів України позивачу було припинено виплату пенсійного забезпечення з 01.04.2015 року. В подальшому Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України та не підлягає застосуванню як такий, що втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, Закон України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», а положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року визнані такими, що не відповідають\~Конституції України\~(є неконституційними). У звязку з цим, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою щодо поновлення виплати пенсії, на що листом від 13.01.2017 року його повідомлено про нарахування доплати пенсії за період з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 року, тобто з 20 грудня по 31 грудня 2016 року у загальній сумі 864,90 грн., виплату якої буде проведено у січні 2017 року за додатковою відомістю. Копія вказаної відповіді міститься в матеріалах пенсійної справи позивача. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної актами, що визнані неконституційними, відповідно до ч.3\~ст.152 Конституції України. Згідно розрахунку, який здійснено особисто позивачем розмір спричиненої матеріальної шкоди, внаслідок невиплати йому пенсійного забезпечення за період з 01.04.2015 року по 20.12.2016 року становить 45394 грн. За розрахунком Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ця сума складає 46056,03 грн. Відповідно до ч.3 ст.152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Відповідальність держави за зобовязаннями визначена ст.1175 ЦК України, якою встановлено що, шкода, завдана\~фізичній\~або\~юридичній особі\~в результаті прийняття органом державної влади або\~органом місцевого самоврядування\~нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини\~посадових\~і службових осіб цих органів. Згідно з ст.ст.170,176 ЦК України, якими передбачено, що держава здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобовязання держави виконує Державне Казначейство України, на яке покладено функцію по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України, а не юридичні особи, створенні державною або територіальними громадянами, виходячи з принципу самостійної майнової відповідності усіх органів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з Державної Казначейської служби України та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області підлягають частковому задоволенню та на користь позивача необхідно стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України спричинену матеріальну шкоду в розмірі 45\~394,00 грн. шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, тобто в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України. Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області підлягають залишенню без задоволення виходячи з того, що предметом позову є стягнення не суми нарахованого, але не виплаченого пенсійного забезпечення, а матеріальної шкоди, що була спричинена внаслідок прийняття законодавчих актів, які в подальшому були визнанні неконституційними, за приписами ч. 3 ст. 152 Конституції України відшкодовується державою, а не органами пенсійного забезпечення. Позовні вимоги в частині зобовязання Державної Казначейської служби України стосовно перерахування до Головного управління Пенсійного фону України грошових коштів в сумі 45394 грн., на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, внаслідок невиплати пенсійного забезпечення в період з 01.04.2015 року по 20.12.2016 року не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року №45. Згідно з п.3 зазначеного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконаються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Таким чином, органи Державної Казначейської служби України виконують судові рішення про стягнення коштів, а не судові рішення зобовязального характеру.

Outcome: partial