Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] 27.03.2018 року звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини в зв"язку з продовженням навчання. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в шлюбі, який між ними розірвано 19.07.2016 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.05.2016 р. змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 700 грн. щомісячно і до повноліття дитини. [INFO] р. дочка [PERSON] досягла повноліття і виплата аліментів на її утримання припинена. На даний час дочка навчається на 3-му курсі Коломийського педагогічного коледжу Івано-Франківської обласної ради спеціальність початкова освіта (денна форма) та на першому курсі факультету математики та інформатики Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича (заочна форма навчання). Вона зобов"язана оплачувати вартість проживання дочки у гуртожитку, а також надає кошти на її прожиття, навчання. Відповідач матеріально не допомагає, хоча має таку змогу. Наскільки їй відомо, відповідач працює, отримує заробітну плату, однак коштів для дочки не надає. Просить суд постановити рішення, яким стягувати щомісячно із [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1300 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] на час її навчання, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років та судові витрати. Представник позивача - адвокат [PERSON] подав заяву, в якій заявлені вимоги підтримав повністю, просить суд позов задоволити, а справу просить розглянути по суті в його відсутність. Не заперечує відносно заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчить поштова розписка, заяви про причини неявки чи слухання справи в його відсутність суду не подавав. Відзив на позов також не подав. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За письмової згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду № 348/967/16-ц від 19.07.2016 року (а.с.4 ). За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON]. , [INFO] та син [PERSON]., [INFO] (а.с 3). Неповнолітні діти проживають з позивачем по справі та фактично знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем та підтверджується копією довідки Саджавської сільської ради № 736 від 27.03.2018 року та копією акту обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, виданим соціальним інспектором Саджавської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.28-29). Судом також встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду від 04.05.2016 р. по справі № 348/641/16-ц частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, і стягнення заборгованості по аліментах. Змінено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.01.2013 року, та стягното з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 700 грн. щомісячно на дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення нею повноліття. (а.с. 5-7) Дочка [PERSON] на даний час є повнолітньою і виплата аліментів на її утримання припинена. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України (статті 198 - 201). Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За правилами статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов'язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. З матеріалів справи вбачається, що дочка сторін [PERSON] на даний час навчається на четвертому курсі Коломийського педагогічного коледжу Івано-Франківської обласної ради, спеціальність початкова освіта (денна форма) та на другому курсі факультету математики та інформатики Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича (заочно форма навчання), що підтверджується довідками ВНЗ №233 від 01.03.2018 року та №486 від 21.08.2018 року (а.с.10-11,43). Дохід позивачки свідчить про те, що вона не взмозі належним чином надавати матеріальну допомогу дитині, яка навчається на денній формі навчання, і її доходів є недостатньо для самостійного утримання дочки, оскільки вона не працює, здійснює догляд за дитиною У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно вимог статті 12 ЦПК України, яка наділяє сторін рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; зобов'язує кожну із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2, 3) та вимоги статті 81 ЦПК України, яка зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; зобов'язує сторін надати докази, зазначаючи, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір і таке доказування не може грунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України у справі про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у постанові № 6-186ц14 від 24 грудня 2014 року висловив правову позицію про те, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, окрім оплати вартості навчання, вартість підручників, зошитів та іншого канцелярського приладдя, необхідного при навчанні, вартість проїзду до навчального закладу та вартість проживання за місцем його знаходження, яке є відмінним від її місця проживання із матір'ю. Оцінюючи всі наявні докази, а також те, що обоє батьків мають рівні права по відношенню до дитини, що відповідач є фізично здоровою людиною, взмозі працювати, окрім того не спростував обставини про те, що не має можливості надавати матеріальну допомогу дитині, та допомагати утримувати дитину, яка продовжує навчання, а будь-яких інших доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров'я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав, а тому суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів по 600 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON] до закінчення нею навчання, тобто до 01.07.2019 року Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави та судові витрати на користь позивача. На підставі ст.ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved