Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Адвокат Лисенко Сергій Дмитрович, в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовною заяою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування посилається, що позивач є власником зазначеного будинку. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який з 2014 року не проживає за вказаною адресою. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу певні незручності: унеможливлює отримання субсидії на комунальні послуги, вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідач участі у підтриманні благоустрою будинку не приймає, комунальні платежі позивач сплачує самостійно. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, оскільки місцеперебування відповідача невідомо, тому позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. У випадку неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахування клопотання представника позивача про слухання справи за його та позивача відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору дарування від 28.06.1994, договору купівлі-продажу від 09.06.1987, свідоцтва про право на спадщину від 23.11.1993 та довідкою № 2369 від 19.12.2019 КП «ММБТІ» ММР ЗО /а.с. 8-12/. Відомості про право власності щодо житлового будинку [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні. Відповідно до довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської Запорізької області від 21.11.2019 № 6727, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.38/. Однак, відповідач, який доводиться позивачу сином, за вказаною вище адресою не мешкає з 2014 року, що підтверджується копією довідки № 1678 голови квартального комітету № 13 Мелітопольської міськради народних депутатів /а.с. 13/. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Отже, виходячи з зазначених положень закону, колишній член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає колишній член сім"ї власника права користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Установлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку був зареєстрований на правах члена сім`ї та проживав відповідач [PERSON] , який доводиться позивачу сином, отже належить до членів сім"ї власника квартири [PERSON] Оскільки будинок перебуває у приватній власності, тому у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України, визнати члена сім`ї таким, що втратив право на житло. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але з 2014 року в ньому не проживає, тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved