Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 5.02.2007 року до 21.05.2014 року, прийнятий на роботу гірничим робітником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, наказ №565к від 05.02.2007 року, наказом №3706/1к від 01.08.2008 року підвищено розряд до п`ятого. Звільнений з посади гірничого робітника очисного забою підземного 5 розряду з повним робочим днем у шахті на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію. 04.04.2019 року складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, який затверджено 08.04.2019 року першим заступником начальника головного управління Держпраці у Донецькій області Дрозд С.В. , яким йому встановлено професійні захворювання: хронічна поперково-крижова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз. 04.06.2019 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 30.05.2019 року безстроково: 40%- за хронічною попереково-крижовою радикулопатією; 25% - за пневмоконіозом, первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями з 30.05.2019 року безстроково (вперше визнано інвалідом третьої групи за загальним захворюванням 22.05.2014 року), визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за професійними захворюваннями, санаторно-курортне лікування за хронічною поперково-крижовою радикулопатією. Постановою ВД ФСС в м. Покровську йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зав`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 90 000 грн. У встановлений судом строк представник відповідача подав відзив, в якому зазначив, що Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» позов визнає частково в розмірі 26 000 грн. (із умовного розрахунку 400 грн. за кожний відсоток втрати працездатності). Позивач [PERSON] працював на підприємстві з 05.02.2007 року по 21.05.2014 рік з повним робочим днем у шахті. За час роботи позивач по справі отримав професійне захворювання. У своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 90 000 грн, але вказана сума є значно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості з таких підстав. Відповідно ч.З ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин., які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимог розумності і справедливості. На думку відповідача іншими обставинами, які мають істотне значення та які повинні бути враховані судом при визначенні моральної шкоди, є те, що позивач з 2011 року вже знав про погіршення стану свого здоров`я, після чого неодноразово звертався до лікарні у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Вищевказане підтверджує сам позивач змістом свого позову. Таким чином, позивач [PERSON] , свідомо знаючи про свої хвороби та усвідомлюючи ризик отримання стійкої втрати працездатності, тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрAT «Шахтоуправління «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю, чим саме сприяв розвитку професійного захворювання, яке призвело до стійкої втрати працездатності. Позивач, усвідомлюючи, що, працюючи за своєю професією та в шкідливих умовах, його стан здоров`я буде погіршуватися ще більше. Позивач продовжував працювати у шкідливих умовах ще тривалий час, тим самим свідомо сприяв виникненню у нього стійкої втрати працездатності. В свою чергу ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» звертає увагу на те, що кожен рік позивач проходив обов`язкові медичні огляди як працівник, що працює в шкідливих умовах праці. Згідно з даними пройдених медоглядів за 2011-2014p.p., які за кошти ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» проведено лікарями Покровської ЦГБ, зазначений громадян був визнаний таким, який може працювати в підземних умовах. Законодавством, зокрема ст.ст.169, 170 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», наказом МОЗ від 21.05.2007 р. № 246 «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» передбачено, що при прийняті на роботу та під час роботи працівники повинні проходити обов`язкові попередні та періодичні медогляди. Із змісту цих нормативних актів також витікає, що медичні огляди проводяться з метою визначення стану здоров`я працівника і можливості виконання без погіршення стану здоров`я професійних обов`язків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; виявлення професійних захворювань, що виникли раніше при роботі на попередніх виробництвах, та попередження виробничого зумовлених і професійних захворювань; своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних професійних захворювань, загальних та виробничо зумовлених захворювань у працівника; вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу. Відповідно до вищевказаних норм законодавства у разі виявлення ознак захворювань працівнику повинен бути виданий лікарнею медичний висновок, який виключає можливість продовження роботи за професією, та який буде мати наслідком виникнення у IIрAT «Шахтоуправління «Покровське» обов`язок перевести працівника на іншу роботу, або звільнити його за станом здоров`я із наданням встановлених законодавством пільг та гарантій. Якщо внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у [PERSON] під час медичних оглядів не було виявлено ознак професійних захворювань і якщо з цих причин зазначена вище особа не була своєчасно усунута ПрAT «Шахтоуправління «Покровське» від дії шкідливих факторів виробничого середовища, то це є також тими іншими обставинами, про які йдеться в ст. 23 ЦК України, і які повинен враховувати суд при визначені розміру моральної шкоди. Згідно аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, встановлено що за інформацією судів Донецької області, якими враховано правову позицію Верховного Суду України, розмір моральної шкоди визначався відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК: при 10% дорівнював З 000 грн., при 30% - 9 000 грн., при 80% - 24 000 грн. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 також передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди відповідач також просив враховувати, що позивач описує у позовній заяві свої моральні страждання тим, що у зв`язку з стійкою втратою працездатності змінився уклад життя та постійно відчуває болі. На його думку уклад життя позивача суттєво не змінився, тому як позивач хворів ще коли працював, тому просив врахувати, що позивачу виплачуються значні страхові виплати від Фонду соціального страхування, пенсія за віком та пенсія за інвалідністю. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Позивач працював в ПрАТ "Шахтоуправління "Покровське" в якості гірничого робітника очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті; гірничого робітника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті; учнем гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток підземним з повним робочим днем в шахті на час практики з 05 лютого 2007 року по 21 травня 2014 року, звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України по власному бажанню у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.12-14). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 15 січня 2019 року № 1/5 позивачу встановлено професійне захворювання - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст.- захворювання професійне, встановлене вперше (а.с.42). Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 4 квітня 2019 року, затвердженого 8 квітня 2019 року першим заступником начальника головного управління Держпраці у Донецькій області Дрозд С.В. , професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленим впливом промислового фактору - фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу, пил (а.с.18-21). За висновком МСЕК від 20.02.2014 року позивачу вперше з 12.02.2014р. по 01.03.2016р. встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, встановлено 3 групу інвалідності, рекомендовано медикаментозне, санітарно-курортне лікування, визначена потреба в спостереженні та лікуванні у пульманолога (а.с.15). За висновком МСЕК від 29.03.2016 року позивачу повторно з 01.03.2016р. безстроково встановлено 70% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, встановлено 2 групу інвалідності за профзахворюваннями з 01.03.2016р. безстроково, рекомендовано медикаментозне, санітарно-курортне лікування, визначена потреба в спостереженні у пульмонолога, профпатолога, амбулаторне, стаціонарне лікування (а.с.17). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, медичного висновку про встановлення професійних захворювань, довідок МСЕК, епікризами. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 44 000 грн. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial