Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], вказавши, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.06.2003 р., він є власником житлового будинку [ADDRESS]. На сьогоднішній день у вказаному будинку зареєстровані його син [PERSON] та дружина сина [PERSON] Син [PERSON] з 2010 року фактично не проживає в будинку та не з'являються там, колишня невістка [PERSON] з 1992 року, після розірвання шлюбу з сином, фактично не проживає в будинку та не з'являються там, їх речі в будинку відсутні, фактичне місце їх проживання йому невідоме. За комунальні послуги відповідачі зовсім не сплачують, що змушує його нести додаткові витрати по утриманню житла, тому позивач вважає, що реєстрація відповідачів чинить йому перешкоди у користуванні власністю та порушує його права як власника житла, і просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та скасувати реєстрацію відповідачів за вказаною адресою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволені позову наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином через засоби масової інформації ( газета " Вісті Придніпров"я " № 45 від 09 06 2015 року ) . Представник третьої особи - Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, надали заяву у якій, просять розглянути справу у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2003 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] (л.с. 5 - копія свідоцтва, л.с. 4 - копія витягу). У вказаному житловому помешканні зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі: син [PERSON] та колишня невістка [PERSON] (л.с. 7-8). Згідно акту сусідів від 23 квітня 2015 року, завіреного головою квартального комітету № 6 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, відповідачка [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 1992 року по теперішній час, відповідач [PERSON] не проживає в зазначеному будинку з 2010 року по теперішній час (л.с. 6 - акт). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожна окремо, підтвердили, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 1992 року по теперішній час, [PERSON] не проживає в зазначеному будинку з 2010 року по теперішній час. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність реєстрації [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги про скасування реєстрації відповідачів за зазначеною адресою є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про усунення перешкод у здійсненні позивачем, права користування та розпорядження житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial