Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Харківська міська Рада, який в подальшому було уточнено, та в кінцевому варіанті позову просив припинити право спільної часткової власності на жилий будинок з надвірними будівлями № 30 по вулиці Брестській в м. Харкові, визнати за [PERSON] права власності на жилий будинок з надвірними будівлями № 30 по вулиці Брестський в м. Харкові, що за своїм обємом обмежується належною [PERSON] часткою у домоволодінні у розмірі 58/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 30 по вулиці Брестській в місті Харкові В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 2410351 від 08.06.2015 року, 42/100 житлового будинку № 30 по вул. Брестській у м. Харків після розподілу ідеальних часток за [PERSON] не зареєстровані. Частка відповідача, яка не була зареєстрована в установленому чинним законодавством України порядку, фактично знищена та згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій обєкту - двоквартирного садибного житлового будинку з прибудовами по вул. Брестській, буд. 30 у м. Харкові і можливості їх подальшої експлуатації не є обєктом нерухомості. Звітом було встановлено невідповідність вимогам надійності і безпечності експлуатації всього будинку та, що частина житлового будинку 42/100 №30 по вул. Брестській у м. Харків, фактично знищена та не може бути визначена обєктом нерухомості, а відповідно і обєктом права власності. Позивач є власником частини домоволодіння на підставі договору дарування є власником 58/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 30 по вулиці Брестській в місті Харкові. Але, фактично, саме ця частина на даний час і є будинком, оскільки 11 листопада 2013 року відповідач внаслідок необережного користування вогнем, підпалив свою частину будинку, та зник у невідомому напрямку. Згідно акту про пожежу, який додається, від 14 листопада 2014 року, пожежа виникла з вини відповідача. До даного часу у будинку він не проживає, відновленням частки будинку, в якої колись мешкав не займається. Сам відповідач до залишків будівлі жодного інтересу не виявляв. Комунікацій до частини будинку не підведено, опалення та освітлення відрізані та обірвані. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 29.05.2015 року [PERSON] є власником 58/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 30 по вулиці Брестській в місті Харкові. За [PERSON] (відповідачем по справі) не зареєстровані 42/100 частин будинку з надвірними будівлями № 30 по вулиці Брестській в місті Харкові. Згідно відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 2410351 від 08.06.2015 року, 42/100 житлового будинку № 30 по вул. Брестській у м. Харків після розподілу ідеальних часток за [PERSON] не зареєстровані. 11 листопада 2013 року відповідач внаслідок необережного користування вогнем, підпалив свою частину будинку, та зник у невідомому напрямку. Згідно акту про пожежу, який додається, від 14 листопада 2014 року, пожежа виникла з вини відповідача. До даного часу у будинку він не проживає, відновленням частки будинку, в якої колись мешкав не займається. [PERSON] намагалася знайти [PERSON], подавши до Московського РВ ХМУ УМВС України заяву про розшук, та отримала відповідь, що в даний час встановити місце знаходження [PERSON] не надалося можливим (лист № 67/33861 від 14.09.215 року). Частка, що належить відповідачу, зруйнована, та ці руйнування загрожують цілісності всієї будівлі, в тому числі тій частині, яка належить на даний час мені. Рідні відповідача його не розшукують, жодного інтересу до будівлі не виявляють. Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій 2-х квартирного садибного житлового будинку літ. «А-1», з прибудовами літ. «А1-1», «а», по вул. Брестській, 30, в м. Харкові, встановлено невідповідність даних обєктів вимогам надійності і безпечної експлуатації всього будинку та неможливість відновлення конструкцій в межах квартири № 2. Окрім того, відповідно до звіту квартира № 2, що належить відповідачу фактично знищена та її неможливо визнати обєктом нерухомості. За результатами комісійного обстеження, проведеного 22 грудня 2015 року, Адміністрацією Московського району Харківської міської Ради, ХМУ МУ Держсанепидемслужби України в Харківський області, старшого інспектора Московського відділу поліції «м. Харків» ГУ НП в Харківський області, голови вуличного комітету № 7 та участю позивача, встановлено що частина домоволодіння № 30 по вул. Брестській в м. Харкові, знаходиться в антисанітарному стані, захаращена мусором, домоволодіння непридатне для проживання а матеріальні затрати на ремонтні роботи носять капітальний характер. Сам відповідач до будівлі жодного інтересу не виявляв. Комунікацій до частини будинку не підведено, опалення та освітлення відрізані та обірвані. У 2001 році газ перекрили, відрізавши його від комунікацій. Воду до будинку відповідач не підводив. Тому обігрів будинку відповідач здійснював шляхом паління багаття всередині будинку. Зараз це роблять бомжі, що збираються в цій частині будинку. Відповідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Правовідносини стосовно моменту набуття права власності регулюються ст. 128 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення права власності сторін. Відповідно до норм законодавства, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, право власності на будинок виникало з моменту його реєстрації у місцевій раді. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 липня 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Згідно Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української СРСР 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за № 31/1056 та діючих на час виникнення правовідносин виникнення права власності на житлові будинки у сільській місцевості не було повязане з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації. Отже реєстрація права власності Відповідача повинна була відбутися згідно п.14 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, відповідно до якої, Відповідач зобовязаний був звернутися на протязі місяця, після отримання власності до відповідної ради задля реєстрації належного йому майна. Крім того, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002року № 7/5 передбачає обов`язковість проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яка проводиться державними реєстраторами БТІ у межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць. Згідно п.3.9. вказаного Положення, Державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, окрім випадків, коли заява про державну реєстрацію прав подається не пізніше ніж через дванадцять місяців після виникнення цього права. Однак, станом на 12.06.2016 року, зі сторони Відповідача жодні дії щодо реєстрації належного йому права власності вчинено не було. На час розгляду справи частка Відповідача, яка не була зареєстрована у встановленому чинним законодавством України порядку, фактично знищена та згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об`єкту - двоквартирного садибного житлового будинку літ. "А-1" з прибудовами літ. "А1-1", "а", "а2" по вул. Брестській, буд. 30 у м. Харкові і можливості їх подальшої експлуатації не є обєктом нерухомого майна. Встановити місцезнаходження Відповідача неможливо (згідно Заяви від 13.08.2015 року від [PERSON] щодо встановлення місцезнаходження та розшуку Відповідача - гр. [PERSON] - з доказами відправлення на ім`я Начальника Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області полковника міліції [PERSON]В.). Однак відповідач, як власник мав турбуватися про частку у будівлі з наступних підстав: Ч.4 ст.319 ЦК України, Власність зобов'язує. згідно ч.5 ст. 319 ЦК України, Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідач всупереч законодавству України, не несе тягар утримання належної йому частини житлового будинку №30 по вул. Брестській у м. Харків. Він не вчиняє жодних дій по належному утриманню, підтриманню та забезпеченню належного стану відповідної частини житлового будинку, що призвело до його знищення. Права позивачки на визнання права власності в цілому у межах належної їй на праві власності частки у будівлі передбачене наступними положеннями цивільного законодавства України. Ч.1 ст.319 ЦК України, вказує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, суд, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved