Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

24.05.2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і свої доводи мотивував тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки площею 9,38 га, кадастровий номер: [NUMBER] та 0, 72 га кадастровий № [NUMBER] , які розташовані на території Старогнатівського сільської ради, Волноваського району (колишнього Тельманівського району) Донецької області, призначені для ведення товарного сільськогосподарсько говиробництва, які належали померлій [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданого на підставі розпорядження Тельманівської райдержадміністрації від 17.11.2005 року № 16. За життя [PERSON] склала запоавіт на земельні дялянки на [PERSON] . Оформити спадщину в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки відсутній оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку. У судове засіданні позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Старогнатівської сільської ради в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без представника Старогнатівської сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідотцтвом про смерть серія [NUMBER] № 05118 виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 1081.(а.с.7). Згідно заповіту від 16.11.2018 року посвідченого секретарем виконкому Старогнатівської сільської ради Волноваського району, зареєстрованого в реєстрі № 37 [PERSON] все майно заповідала племіннику [PERSON] .(а.с.8). Земельні ділянки площею площею 9,38 га, кадастровий номер: [NUMBER] та 0, 72 га кадастровий № [NUMBER] , які розташовані на території Старогнатівського сільської ради, Волноваського району (колишнього Тельманівського району) Донецької області, призначені для ведення товарного сільськогосподарсько говиробництва, які належали померлій [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданого на підставі розпорядження Тельманівської райдержадміністрації від 17.11.2005 року № 16.(а.с.5). Згідно довідки секретаря Старогнатівської сільсої ради № 2001 від 22.11.2018 року [PERSON] за власні кошти здійснив поховання тітки [PERSON] .(а.с.9). Судом встановлено, що оформити спадщину в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки втрачено оригінал Державного акту на земельні ділянки (пай) серії [NUMBER] , про те, що спадкодавцю [PERSON] належать земельні ділянки (пай) площею 9,38 га, кадастровий номер: [NUMBER] та 0, 72 га кадастровий № [NUMBER] , які розташовані на території Старогнатівського сільської ради, Волноваського району (колишнього Тельманівського району) Донецької області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Для прийняття спадщини, відповідно до п.п.4.14, 4.15, 4.18, 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку . Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, оскільки судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , якій належать земельні ділянки, але через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу оформити спадщину у нотаріуса неможливо. Тому суд дійшов висновку про можливість визнання права власності у судовому порядку.

Outcome: approved