Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 14.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №123. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні типи характерів та постійно напружені між ними відносини, що призводить до конфліктів та непорозумінь з питань ведення спільного господарства та укладу сім'ї, а також має негативний вплив на їхнього неповнолітнього сина. В травні 2018 року вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Сторонами досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітнього сина. Спору з приводу поділу спільного майна між ними немає. Сторони та представник відповідача в підготовче судове засідання не з'явились, натомість надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідач та її представник, зазначають, що проти задоволення позовних вимог не заперечують За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За викладених обставин, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у зв'язку з визнанням відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 14.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №123 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження серія [NUMBER]), щодо утримання якого між ними досягнуто домовленості. Відносини між подружжям не склалися, шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведуть. Сторони дійшли висновку про неможливість подальшого спільного проживання, про що свідчать їх заяви на адресу суду. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, спільне господарство не ведуть, наполягають на розірванні шлюбу. Примирення між ними не досягнуто, строк на примирення не потрібен. Спору з приводу місця проживання сина та поділу майна між сторонами немає. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо розподілу судового збору суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому судовий збір в розмірі 352,40 грн. слід повернути позивачу, іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України - покласти на відповідача.

Outcome: approved